title: Skadeståndsanspråk med anledning av en registerkontroll enligt säkerhetsskyddslagen

text: Staten skall till YM utge skadestånd för förlorad arbetsförtjänst med 110 460 kr jämte ränta därå enligt

text: 6 § första meningen räntelagen (1975:635)

text: från den 1 oktober 2001 till dess betalning sker.

text: YM tillerkänns ersättning med 31 250 kr inklusive moms för de ombudskostnader han haft i ärendet här.

text: Ersättningen för förlorad arbetsförtjänst utgör skattepliktig inkomst.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sedan Luftfartsverket anhängiggjort ett ärende hos Rikspolisstyrelsen om registerkontroll av YM till skydd mot terrorism, beslutade Registernämnden den 15 april 1998 att lämna ut vissa uppgifter beträffande denne till Luftfartsverket.

text: Efter genomförd säkerhetsprövning beslutade Luftfartsverket den 29 maj 1998 att YM var att anse som olämplig från säkerhetssynpunkt. YM fick på grund därav, per den 30 juni 1998, lämna sin anställning som restaurangbiträde på ett företag inom Arlanda flygplatsområde.

text: Om förfarandet vid en registerkontroll

text: Utförliga bestämmelser om säkerhetsprövning och registerkontroll finns i

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: och Rikspolisstyrelsens föreskrifter om säkerhetsskydd; RPS FS 1996:9.

text: Av

text: 14 § säkerhetsskyddslagen

text: framgår att registerkontroll får göras i det fall det behövs för skydd mot brott som innebär användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism). En sådan kontroll får enligt

text: 26 § säkerhetsskyddsförordningen

text: göras beträffande den som skall anställas eller på annat sätt delta i verksamhet vid civila flygplatser och flygstationer. Beslut om registerkontroll av en sådan person fattas enligt 27 § i förordningen av Luftfartsverket.

text: Den som har beslutat om registerkontroll skall göra en framställan hos Rikspolisstyrelsen, säkerhetspolisen, om utlämnande av uppgifter. Sedan registerkontrollen genomförts överlämnar säkerhetspolisen ärendet till Registernämnden - en statlig myndighet - som har till uppgift bl.a. att pröva frågor om utlämnande av uppgifter i samband med registerkontroll. Själva registerkontrollen går till på det sättet att man genom automatisk databehandling gör en kontroll av huruvida uppgifter finns i polisregister om den som skall kontrolleras.

text: Den fortsatta handläggningen av ett ärende om registerkontroll sker med hjälp av de kanslifunktioner och de föredragande som Rikspolisstyrelsen har att tillhandahålla Registernämnden, jfr

text: 3 § förordningen (1996:730)

text: med instruktion för Registernämnden. Föredragandena förordnas enligt samma förordning av nämnden, som har valt att som sådana förordna tjänstemän vid säkerhetspolisen (befordrade poliser) med betydande erfarenhet av säkerhetspolisens arbete med utredningar av olika slag. Om det finns uppgifter i polisregister om den som kontrolleras och ärendet anses vara av sådant slag att det bör avgöras av Registernämnden med en sammansättning av minst fyra ledamöter (plenum), förbereder en föredragande ärendet inför kommande sammanträde med nämnden. Beslut att i ett registerkontrollärende lämna ut uppgift ur det s.k. SÄPO-registret fattas alltid av nämnden i plenum.

text: Den som bestämt och beslutat om registerkontroll avgör självständigt frågan om anställning av den person som varit föremål för prövningen,

text: 27 § säkerhetsskyddslagen

text: Anspråket

text: YM har i en skrivelse ställd till Registernämnden, som inkom till Rikspolisstyrelsen den 31 augusti 2001 och diariefördes hos Registernämnden den 3 september 2001, framställt anspråk på skadestånd av staten med anledning av de uppgifter som vid registerkontrollen av honom lämnades ut till Luftfartsverket den 15 april 1998. Registernämnden har överlämnat anspråket till Justitiekanslern.

text: YM har, såsom han slutligen bestämt sin talan, begärt ersättning med sammanlagt 1 326 653 kr, varav 400 000 kr för kränkning och 926 653 kr för förlorad arbetsinkomst inklusive upplupen ränta för viss tid jämte, som han får uppfattas, ränta löpande till dess betalning sker. YM har även begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 31 250 kr.

text: YM har preciserat anspråket på förlorad inkomst enligt följande. Av det begärda beloppet avser

text: 609 839 kr ersättning för utebliven inkomst fr.o.m. juli 1998 t.o.m. maj 2002,

text: 206 354 kr upplupen ränta på ersättningen för utebliven inkomst under perioden juli 1998 - mars 2002, och

text: 110 460 kr "ekonomiskt skadestånd".

text: YM har i fråga om den sista ersättningsposten anfört att den motsvarar sex månadslöner och avser en tid om just sex månader efter Justitiekanslerns beslut i saken, dvs. från juni 2002 och framåt. Ledning har sökts i de uppsägningsperioder som finns i lagen om anställningsskydd. Ersättningen i denna del skall enligt YM syfta till att ge honom en möjlighet att under en övergångsperiod finna en ny anställning.

text: YM har dessutom tillagt följande. Han har på grund av det inträffade försatts i ett sådant fysiskt och psykiskt skick att han uppfyller förutsättningarna för s.k. förtidspension. Han har alltså lidit en personskada som lett till sådan bestående arbetsoförmåga att det inte längre finns möjligheter för honom att återvända till arbetslivet i Sverige. Oberoende av hur man ser på rätten till kränkningsersättning, så kan ersättningen såvitt avser ekonomisk skada alternativt bestämmas i form av livränta motsvarande förtidspensionering.

text: Utredning m.m.

text: Efter remisser har Rikspolisstyrelsen (RPS) samt Registernämnden yttrat sig över YM:s skadeståndsanspråk. Rikspolisstyrelsen har för sin del hänvisat till yttranden som säkerhetspolisen (SÄPO) avgivit i saken.

text: Säkerhetspolisen har anfört i huvudsak följande.

text: "Handläggningen av ärendet

text: M blev känd för säkerhetspolisen första gången i maj 1985 då uppgifter inkom som gjorde gällande att M var inblandad i politiskt motiverad brottslig verksamhet. Uppgifterna kom från en av säkerhetspolisen identifierad person som refererade till källor som uppgavs vara tillförlitliga. På fråga från säkerhetspolisen uppgavs att det saknades möjlighet att få uppgifterna verifierade.

text: I juni samma år inkom, efter en förfrågan från säkerhetspolisen till en utländsk tjänst, ytterligare uppgifter som gav anledning för säkerhetspolisen att fästa tilltro till de tidigare lämnade uppgifterna. Mot bakgrund av vad som framkommit inleddes i november 1985 en åklagarledd förundersökning mot M, som på sannolika skäl misstänktes för olovlig underrättelseverksamhet. I december 1985 upprättades ett PM till åklagaren där det föreslogs att förundersökningen tills vidare skall läggas ned då brott ej kunnat styrkas. I samma PM angavs att misstanken mot M angående olovlig underrättelseverksamhet kvarstår. Några ytterligare handlingar har därefter ej tillförts M:s ärende.

text: I juni 1987 avstyrkte säkerhetspolisen i yttrande till Statens Invandrarverk bifall till en ansökan från M om svenskt medborgarskap. I november 1987 avlämnade säkerhetspolisen ett yttrande med samma innebörd till arbetsmarknadsdepartementet. I mars 1989 beviljade regeringen M svenskt medborgarskap.

text: I april 1998 upprättades en promemoria rörande M med anledning av en registerkontroll enligt

text: 14 § säkerhetsskyddslagen

text: begärd av Luftfartsverket. I promemorian redovisades till Registernämnden de uppgifter som låg till grund för den förundersökning som inleddes och avslutades 1985. Registernämnden beslutade i april 1998 att uppgifterna skulle utlämnas till Luftfartsverket och att någon kommunicering med M inte skulle ske. Uppgifterna som lämnades ut ledde till att M tvingades lämna en anställning på Arlanda flygplatsområde.

text: I februari 2000 inkom M med en begäran till säkerhetspolisen om att få ta del av allmän handling avseende eventuella akter eller registreringar om sin person. I mars 2000 meddelade säkerhetspolisen avslag på M:s begäran. M överklagade till kammarrätten som avslog överklagandet i dom meddelad i maj 2000.

text: Den 16 januari 2001 inkom ett brev till säkerhetspolisen från M som meddelade att han blev uppsagd från Arlanda på grund av att han på felaktiga grunder utpekats som en säkerhetsrisk. M begärde i brevet en förnyad bedömning om sin person och att han inte längre skall betraktas som en säkerhetsrisk. Med anledning av M:s framställning beslutade polisöverintendent ML att ett samtal skulle hållas med M. Den 8 februari 2001 genomfördes samtalet med M. Samtidigt, under januari - februari, genomfördes också inom säkerhetspolisen en fördjupad analys av de uppgifter som sammantaget var kända rörande den verksamhet och de omständigheter som givit säkerhetspolisen anledning att intressera sig för M. Det kunde i sammanhanget konstateras att några nya uppgifter inte tillkommit rörande M från det att förundersökningen avslutades 1985.

text: Den 6 mars 2001 informerades ordföranden i Registernämnden om M:s ärende. I en PM upprättad av säkerhetspolisen den 12 mars 2001 dokumenterades att det mot bakgrund av vad som är känt inte finns några uppgifter som kan anses styrka misstanken att M skulle ha bedrivit någon brottslig verksamhet i Sverige. ML konstaterade efter att ha tagit del av uppgifterna i PM:n av den 12 mars 2001 att de åtgärder och den analys som genomförts i ärendet under januari-februari 2001 rimligen borde ha företagits i samband med registerkontrollen 1998. ML gjorde bedömningen att M inte längre kan misstänkas för någon brottslig verksamhet och att han inte heller av annat skäl är av intresse för säkerhetspolisens verksamhet. ML fann av den anledningen att det fanns skäl att informera M om att det inte längre fanns någon grund för de uppgifter som lämnades ut i samband med registerkontrollen och att säkerhetspolisen numera inte har anledning att misstänka M för någon säkerhetshotande verksamhet. I anslutning till detta beslutade ML att den arbetsgivare M hade vid tidpunkten för registerkontrollen, Luftfartsverket, också skulle underrättas om den förnyade prövning som gjorts i ärendet. Den 14 mars 2001 föredrogs ärendet för Registernämnden, som anslöt sig till säkerhetspolisens bedömning rörande information till M och Luftfartsverket.

text: Den 16 mars 2001 var säkerhetspolisen i kontakt med Luftfartsverket och lämnade därvid information om den förnyade prövning som gjorts i ärendet. Vid ett sammanträffande den 20 april 2001 informerades M om säkerhetspolisens bedömning av ärendet samt att Luftfartsverket blivit delgiven samma bedömning. Den 7 juni 2001 upprättade säkerhetspolisen en promemoria rörande M med anledning av en ny registerkontroll enligt

text: 14 § säkerhetsskyddslagen

text: , begärd av Luftfartsverket. I promemorian redovisades till Registernämnden säkerhetspolisens åtgärder och bedömning i ärendet.

text: Säkerhetspolisens bedömning

text: De ursprungliga uppgifterna om YM förekommer i promemorior upprättade i pappersform. Huvudinnehållet från dessa har dock registrerats i det s.k. centralregistret, som förs med hjälp av automatiserad databehandling och är att anse som personregister i den mening som avsågs i datalagen.

text: Efter det att förundersökningen mot M avslutades i december 1985 kvarstod den information som fanns i ärendet utan att de uppgifter som kommit till säkerhetspolisens kännedom kunnat bekräftas eller avföras. Det ärende som upprättades rörande M utgjorde en del i ett utredningsavsnitt som pågått sedan före 1985 och som pågår än idag. När förundersökningen mot M lades ner pågick parallella förundersökningar i vilka det kunde förväntas att information skulle komma in som var av betydelse för att komma till klarhet i M:s ärende. Några sådana uppgifter inkom emellertid inte och uppgifterna rörande M kom av den anledningen att stå kvar utan att någon aktiv förnyad prövning under hand gjordes.

text: När M blev föremål för registerkontroll i april 1998 redovisades till Registernämnden de uppgifter som låg till grund för den förundersökning som inleddes och avslutades 1985. Mot bakgrund av att några nya uppgifter inte inkommit i ärendet efter 1985 borde säkerhetspolisen ha initierat en förnyad prövning av uppgifterna innan en redovisning lämnades till Registernämnden. Oaktat detta borde säkerhetspolisen, på eget initiativ, ha initierat en omprövning av uppgifterna långt tidigare. Varför inte detta skett beror troligtvis på ett olycksfall i arbetet.

text: Säkerhetspolisen gör bedömningen att om en prövning av uppgifterna i M:s ärende hade gjorts senast i samband med registerkontrollen i april 1998 hade säkerhetspolisen kommit fram till samma bedömning som gjordes i mars 2001, dvs. att M inte längre kan misstänkas för någon brottslig verksamhet och att han inte heller av annat skäl är av intresse för säkerhetspolisens verksamhet.

text: Det finns anledning att nämna att säkerhetspolisen numera infört obligatoriska gallringsspärrar för samtliga ärenden som innebär att ärenden automatiskt aktiveras för förnyad prövning efter viss tid om någon ny information ej har tillförts ärendet. Tiden för gallringsspärrarna varierar beroende på ärendets art men överstiger aldrig tio år."

text: Registernämnden har anfört i huvudsak följande.

text: "Allmänt om säkerhetspolisens register och om handläggningen av ett ärende om registerkontroll

text: Det utlämnande av uppgifter ur SÄPO-registret som avses med nu förevarande remiss ägde rum den 15 april 1998. Vid den tidpunkten innebar SÄPO-registret definitionsmässigt något annat än idag. Nu finns det föreskrifter om SÄPO-registret i

text: polisdatalagen

text: . År 1998 gällde för SÄPO-registret en bestämmelse i

text: 2 § personalkontrollkungörelsen (1969:446)

text: av innebörd att RPS i detta fick anteckna uppgifter som behövdes för Säkerhetspolisens verksamhet. Med SÄPO-registret avsågs dock inte bara det register som fanns för automatisk databehandling (kallat CR) utan också bl.a. de uppgifter som fanns i de pappersakter (i fortsättningen kallade akter) som vanligen fördes om dem som hade upptagits i CR. Oftast är det så att uppgifter i CR, vilket register fortfarande är i bruk, är en slags sammanfattning av uppgifter i handlingar av olika slag i akter.

text: Om den körning gentemot polisregister av olika slag som sker i samband med att ett registerkontrollärende överlämnas av RPS till Registernämnden utvisar att den kontrollerade förekommer i SÄPO-registret, framställs ett utdrag av CR beträffande den kontrollerade och infordras den akt som kan finnas. Det bör i sammanhanget framhållas att den körning som sker gentemot polisregister medelst automatisk databehandling är en förutsättning för att föredraganden eller någon annan inom Registernämnden skall få kännedom om att vederbörande förekommer i SÄPO-registret. Det är alltså inte möjligt för Registernämnden att genom manuell kontroll få vetskap om huruvida det finns uppgifter om en kontrollerad i SÄPO-registret.

text: Föredraganden har sedan att bilda sig en uppfattning om huruvida han anser att ytterligare utredning behövs. Han kan i sådana fall vända sig till den operativa rotel inom Säkerhetspolisen som svarar för det område som uppgifterna i SÄPO-registret och i akten avser. Därvid kan föredraganden exempelvis få närmare upplysningar om ett visst utredningsläge. Resultatet av en sådan förfrågan kan också bli att den operativa roteln finner anledning att vidta ytterligare utredning, som då får avvaktas av Registernämnden, eller att uppgifterna i SÄPO-registret kompletteras eller tas bort (gallras). En gallring innebär givetvis att nämnden inte kan lämna ut någon uppgift från SÄPO-registret.

text: Det finns inga föreskrifter om i vilka situationer som en föredragande skall vända sig till en operativ rotel med en begäran om ytterligare upplysningar. Detta betyder att det i första hand ankommer på föredraganden själv att göra bedömningen av om det är lämpligt med en sådan förfrågan. Ibland händer det att en föredragande vid tveksamhet om hur han bör göra frågar ordföranden i nämnden före ett sammanträde vad denne anser om lämpligheten i att komplettera utredningen.

text: Inför föredragning vid ett sammanträde med Registernämnden har föredraganden att i en skriftlig promemoria ange vilka uppgifter som finns om den kontrollerade i polisregister. När detta gäller uppgifter i SÄPO-registret görs då en sammanfattning av uppgifterna i CR, ev. kompletterade med uppgifter ur akt. Akten medförs till sammanträdet. Vid sammanträdet gör föredraganden en muntlig föredragning av vilka uppgifter som finns om den kontrollerade. Det kan då i enstaka fall hända att nämnden beslutar att be om en närmare utredning i anledning av uppgifter som kan tänkas bli utlämnade. Detta leder då till att ärendet i fråga bordläggs och att det uppdras åt föredraganden att inhämta ytterligare utredning. Vad som nu har framhållits innebär ytterst att det är nämnden och inte föredraganden som har ansvaret för att erforderlig utredning görs innan beslut fattas i utlämningsfrågan.

text: Något om kvarstående av uppgifter i SÄPO-registret under längre tid

text: I

text: 35 § polisdatalagen (1998:622)

text: finns bestämmelser om gallring av uppgifter i SÄPO-registret. Bestämmelserna innebär bl.a. att uppgifter av den art som lämnades ut den 15 april 1998 skall gallras efter tio år, om det inte finns särskilda skäl att behålla uppgifterna längre. Dessa bestämmelser gällde inte när det angivna utlämnandet skedde och någon motsvarighet fanns heller inte i någon lag eller författning. Vissa interna föreskrifter inom Säkerhetspolisen fanns emellertid för gallring. Dessa avsåg främst kontinuerlig gallring av uppgifter inom det s.k. författningsskyddet men gällde inte i fråga om den typ av uppgifter som lämnades ut i ifrågavarande registerkontrollärende. Det torde kunna sägas att det - bortsett från vid dödsfall och på grund av hög ålder - mera var undantagsvis som gallring skedde på andra områden än författningsskyddet innan

text: polisdatalagen

text: trädde i kraft den 1 april 1999.

text: Av Säkerhetspolisens yttrande den 10 januari 2002 framgår att det ärende som ursprungligen upprättades inom Säkerhetspolisen utgjorde en del av ett utredningsavsnitt som pågått sedan före 1985 och som pågår än idag men att Säkerhetspolisen menar att den på eget initiativ borde ha initierat en omprövning av uppgifterna i SÄPO-registret om YM långt tidigare än vid den tidpunkt då Registernämnden lämnade ut uppgifterna om honom den 15 april 1998.

text: Närmare om handläggningen av det aktuella registerkontrollärendet

text: Varken de ledamöter som deltog vid sammanträdet den 15 april 1998 eller föredraganden har någon minnesbild av själva föredragningen. Det finns skäl att tro att nämndens ledamöter och föredraganden alla tog starkt intryck av ett yttrande av Säkerhetspolisen den 12 november 1987 till Arbetsmarknadsdepartementet angående en ansökan av YM att bli svensk medborgare. I det yttrandet anges att Säkerhetspolisen hyser misstro mot honom från säkerhetssynpunkt och bestämt avstyrker hans ansökan. Nämnden ansåg sig ej heller kunna kommunicera uppgifterna med honom, eftersom nämnden gjorde den bedömningen att sådana sekretesskäl som anges i 5 kap. l §

text: sekretesslagen (1980:100)

text: hindrade detta.

text: Om en fråga var uppe på nämndens sammanträde den 15 april 1998 om att på något sätt försöka inhämta närmare upplysningar hos operativ rotel om YM har inte kunna utredas. I vart fall har nämnden inte fattat beslut om sådan utredning. Det skulle nämligen ha framgått av det protokoll som fördes vid tillfället. Det kan tilläggas att föredraganden upplyst nämnden om att det är troligt att han inte själv före föredragningen gjort någon förfrågan hos den operativa roteln. Han brukar nämligen göra en anteckning om en sådan åtgärd och någon sådan anteckning finns inte på den plats där den borde vara.

text: De uppgifter som fanns i SÄPO-registret om YM och som rörde misstänkt brottslig verksamhet hade gjorts i mitten av 1980-talet. Frågan bör då naturligen ställas om det förhållandet att dessa anteckningar hade gjorts långt tillbaka i tiden borde ha föranlett Registernämnden att infordra en närmare utredning om hur Säkerhetspolisen då 1998 såg på YM. Det är en bedömningsfråga.

text: Säkerhetspolisen har i sitt yttrande angett att det i en av Säkerhetspolisen den 12 mars 2001 upprättad promemoria har dokumenterats att "det mot bakgrund av vad som är bekant inte finns några uppgifter som kan anses styrka misstanken att M skulle ha bedrivit någon brottslig verksamhet i Sverige". Denna promemoria är upprättad med anledning av ett samtal som Säkerhetspolisen hade med YM den 8 februari 2001. I yttrandet anges också att en polisöverintendent efter att ha tagit del av promemorian konstaterat att "de åtgärder och den analys som genomförts i ärendet under januari-februari 2001 rimligen borde ha företagits i samband med registerkontrollen 1998".

text: Registernämnden kan inte annat än utgå från att det som har återgetts i föregående stycke är riktigt. Detta talar enligt nämndens uppfattning för att nämnden borde ha infordrat kompletterande utredning av Säkerhetspolisen, innan nämnden fattade sitt beslut att lämna ut uppgifter. Något som också kan tala för detta är att nämnden på grund av sekretesskäl inte ansåg sig kunna kommunicera de utlämnade uppgifterna med YM. I sådant fall är nämligen särskild försiktighet erforderlig.

text: Ett skäl som möjligen kan ha bidragit till att Registernämnden i nu förevarande fall inte beslöt om ytterligare utredning kan vara att den år 1998 inte hade hunnit förvärva så stor erfarenhet av Säkerhetspolisens verksamhet och dess registreringar i SÄPO-registret. Under en nu snart sexårig verksamhet har nämnden fått betydligt större kunskaper och idag skulle den i en motsvarande situation begära kompletterande upplysningar av vederbörande operativa rotel innan beslut fattas i utlämnandefrågan.

text: Något om de uppgifter som utlämnades den 15 april 1998

text: Som redan har framhållits skulle dessa uppgifter inte ha kommit till Registernämndens kännedom om inte uppgifter hade funnits om YM i det medelst automatisk databehandling förda registret CR, som var en del av SÄPO-registret. Samtliga uppgifter som lämnades ut om honom finns också i pappersform i aktmaterial om honom. Så gott som samtliga uppgifter som lämnades ut om honom finns i CR.

text: Fråga kan ställas om de uppgifter i CR som lämnades ut om YM genom beslut den 15 april 1998 var oriktiga. Registernämnden gör den bedömningen att det inte är så utan att de var riktiga när de antecknades. Som förut har framhållits anges det emellertid i Säkerhetspolisens yttrande att Säkerhetspolisen på eget initiativ borde ha initierat en omprövning av uppgifterna i CR om YM långt tidigare än 1998. Detta kan leda till slutsatsen att uppgifterna om honom var missvisande vid den tidpunkt då registerkontrollen gjordes 1998 och att detta förhållande vållade honom skada genom Registernämndens beslut att lämna ut uppgifterna.

text: Enligt Registernämndens mening finns anledning utgå från att skadeståndsskyldighet kan tänkas föreligga i första hand i enlighet med den numera upphävda bestämmelsen i 23 § datalagen och i andra hand i enlighet med

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt vilken lag skall YM:s anspråk på skadestånd bedömas?

text: Om annat inte är föreskrivet skall bestämmelserna i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: om skadeståndsansvar för det allmänna tillämpas. Enligt

text: 23 § datalagen (1973:289)

text: , numera upphävd, utgår ersättning för skada som tillfogas en registrerad person genom att personregister innehåller en oriktig eller missvisande uppgift om den registrerade. Frågan är om denna bestämmelse är tillämplig i detta fall.

text: Felaktigheter som uppkommer i SÄPO:s register kan vara att hänföra till fel i

text: datalagens

text: mening t.ex. på grund av att en uppgift registreras felaktigt eller att registrering underlåts. I förevarande fall har SÄPO:s register kommit att innehålla vissa uppgifter om YM, bl.a. att han varit misstänkt för viss brottslighet.

text: Utredningen i ärendet här har dock inte visat annat än att dessa uppgifter återspeglat vad som framkommit vid förundersökningen från mitten av åttiotalet. Att SÄPO vid en senare prövning kommit fram till slutsatsen att YM inte längre kan misstänkas för någon brottslig verksamhet medför inte att de tidigare registrerade uppgifterna är att anse som oriktiga eller missvisande i den mening som avsågs i

text: datalagen

text: . Den skada som kan ha tillfogats YM har inte heller orsakats av registreringen som sådan utan har föranletts av andra omständigheter. Mer om detta nedan.

text: Eftersom bestämmelsen i

text: 23 § datalagen

text: enligt min mening inte är tillämplig får YM:s framställan prövas enligt de allmänna bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: Min behörighet att pröva YM:s skadeståndsanspråk

text: I förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten finns bestämmelser om vilken myndighet som skall handlägga sådana anspråk. Reglerna innebär att anspråk på ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: skall handläggas av Justitiekanslern om anspråket grundas på ett påstående om felaktigt beslut eller underlåtenhet att meddela beslut. Anspråk enligt

text: skadeståndslagen

text: på annan grund, s.k. faktisk skada, handläggs hos den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde skadan inträffat eller, om det inte finns någon sådan myndighet, hos Justitiekanslern. Enligt

text: 10 § i nämnda förordning

text: får dock Justitiekanslern ta över handläggningen av ett ärende som det enligt förordningen ankommer på en annan myndighet att handlägga.

text: YM:s skadeståndsanspråk får anses innefatta ett påstående om såväl faktisk skada som beslutsskada. YM kan nämligen uppfattas på det sättet att han gör gällande dels att Registernämnden gjort fel som beslutat att lämna ut uppgifter om honom, dels att säkerhetspolisen förfarit felaktigt vid sin beredning och handläggning av registerkontrollärendet.

text: Oavsett hur det förehåller sig i detta avseende finner jag det lämpligt att ärendet även fortsättningsvis handläggs här. I den mån anspråket grundas på ett påstående om faktisk skada tar jag därför över handläggningen med stöd av 10 § i den ovan angivna förordningen.

text: Utgångspunkter för min prövning enligt

text: skadeståndslagen

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Av

text: 1 kap. 3 § samma lag

text: följer vidare att bestämmelsen om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten, vissa andra i lagrummet angivna brott eller dylik brottslig gärning. Vad som nu har sagts gäller enligt

text: skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002, som var aktuell vid den händelse som avses med YM:s anspråk. I sak motsvarande regler gäller numera enligt

text: 3 kap. 1 § tredje punkten

text: och

text: 2 § andra punkten

text: jämförda med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: , se SFS 2001:732 samt

text: prop. 2000/01:68 s. 67

text: I frågan om skadeståndsskyldighet på grund av oriktig rättstillämpning eller felaktig bevisvärdering räcker det inte med att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. Uppfattningar i sådana frågor kan växla i sådan grad att det mera sällan kan talas om fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . För att skadeståndsgrundande vållande från en myndighets eller en domstols sida skall anses föreligga vid rättstillämpning, bevisvärdering och diskretionära bedömningar skall det vara fråga om mycket påtagliga felbedömningar (jfr t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: prop. 1972:5 s. 518

text: och Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2 uppl., Stockholm 1996, s. 75 f.).

text: En grundläggande förutsättning för den skadereglering som Justitiekanslern har att utföra är att de omständigheter som ligger till grund för ett ersättningsanspråk är redovisade och klarlagda. Det skall med andra ord i princip vara möjligt för Justitiekanslern att på grundval av det material som ges in i ärendet konstatera t.ex. att en skada har inträffat och att det finns ett samband mellan skadan och den statliga verksamhet som påstås ha orsakat skadan. Detta innebär att det åligger den som begär ersättning att lägga fram en utredning som anger på vilket sätt en myndighet skulle ha gjort fel eller varit försumlig och som visar att en skada uppkommit. Det skall också framgå att felet eller försumligheten har lett till skadan samt också hur stor denna skada är och hur den har beräknats. Det är således den som framställer ett skadeståndsanspråk som har att visa att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är uppfyllda och att den skada som görs gällande är en följd av felet. Oklarheter i något av dessa grundläggande hänseenden faller tillbaka på den som framställer ersättningsanspråket och kan begränsa möjligheten till en frivillig skadereglering.

text: Har något skadeståndsgrundande fel begåtts?

text: När Registernämnden bestämmer huruvida en uppgift som kommit fram vid registerkontroll skall lämnas ut för säkerhetsprövning eller inte, har nämnden ytterst att iaktta bestämmelsen i

text: 24 § säkerhetsskyddslagen

text: . Där sägs att en uppgift får lämnas ut endast om den kan antas ha betydelse för prövningen av den kontrollerades säkerhet. Det är alltså fråga om en bedömningsfråga. Likaså är det en bedömningsfråga för Registernämnden om den som uppgiften gäller skall få tillfälle att yttra sig över densamma innan den lämnas ut (se

text: 25 § samma lag

text: ) och om ytterligare utredning skall infordras i ärendet.

text: Av vad som kommit fram här kan det enligt min bedömning inte sägas att Registernämnden gjort någon sådan uppenbart felaktig bedömning i fallet med YM som förutsätts för att staten skall ha ådragit sig ett skadeståndsansvar gentemot honom på grund av nämndens befattning med saken.

text: Frågan är då om det förekommit någon felaktighet vid handläggningen hos SÄPO som kan grunda en rätt till skadestånd för YM. Jag kan i detta hänseende inte bortse från vad SÄPO lagt sig själv till last, nämligen att SÄPO borde ha omprövat uppgifterna om YM långt tidigare än som skedde genom den förnyade prövningen år 2001 där man konstaterade att YM inte längre var av intresse för SÄPO:s verksamhet. Enligt min uppfattning måste det anses, inte minst med hänsyn till de konsekvenser som en registerkontroll av aktuellt slag kan få för den enskilde, vara av väsentlig vikt att verksamheten kring denna sak bedrivs på ett rättssäkert sätt och att de uppgifter som finns om en enskild och som kan komma att lämnas ut för säkerhetsprövning är väl underbyggda och har bäring även vid den tidpunkt då kontrollen görs.

text: Mot denna bakgrund och med beaktande av åldern på uppgifterna om YM instämmer jag i den kritik SÄPO framfört mot sin egen hantering av ärendet. Det får till följd härav anses klarlagt att om SÄPO hade omprövat uppgifterna om YM tidigare så skulle de uppgifter som lämnades ut om honom genom beslutet den 15 april 1998 inte ha lämnats ut. Vid denna bedömning kan jag inte finna annat än att den underlåtenhet som SÄPO gjort sig skyldig till utgör en sådan felaktighet som medför att staten ådragit sig skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Har YM lidit någon skada till följd av felet och i så fall i vilken omfattning?

text: Det är ostridigt att YM fått lämna sin anställning som restaurangbiträde inom Arlanda flygplatsområde till följd av de uppgifter som lämnades ut om honom.

text: YM har anfört bl.a. följande om den ekonomiska skada han lidit. Med sin etniska bakgrund, sitt utseende och sitt namn har han, efter att ha blivit utpekad som (presumtiv) terrorist och i avsaknad av möjligheter att kunna förklara för presumtiva arbetsgivare eller lämna rimliga referenser, berövats varje form av möjlighet att få annan anställning. Det gäller oberoende av om arbetet varit säkerhetsklassat eller inte. Vid tillfället för uppsägningen hade han en årsinkomst om 221 000 kr. Under den i anspråket aktuella tiden har han endast under år 1999 haft annan inkomst, och då i form av ersättning från försäkringskassan (147 472 kr) jämte viss arbetsinkomst (669 kr).

text: YM har i ärendet muntligen uppgett att han driver en presentbutik i Märsta som enskild firma men att den går med förlust, samt att han har sökt arbete främst genom personer han är bekant med men även genom arbetsförmedlingen. Han blev genom arbetsförmedlingen erbjuden en anställning som avsåg "ventilationsarbeten". Eftersom han tidigare inte hade arbetat inom detta område tackade han nej till den.

text: Det har gjorts gällande att YM lidit en personskada. Någon utredning har emellertid inte åberopats till stöd för påståendet. Utgångspunkten för min fortsatta bedömning är därför att YM drabbats av en förmögenhetsskada i form av förlorad arbetsförtjänst och att huvudfrågan i ärendet är i vilken omfattning han skall ersättas för sådan skada.

text: Skadeståndets huvudsakliga syfte är att sätta den skadelidande i samma situation som om felet inte hade begåtts. Enligt gällande skadeståndsrättsliga principer förutsätts för skadeståndsskyldighet att felet orsakat den skada som görs gällande. Det skall närmare bestämt föreligga ett tillräckligt och nödvändigt orsakssamband (kausalitet) mellan felet och skadan.

text: I ett fall som detta, när det begärs ersättning för förlorad arbetsförtjänst för en längre tid, uppkommer dels en fråga om kausalitet, dels en fråga i vad mån den skadelidande på grund av passivitet kan anses som medverkande till den skada han drabbats av. Det senare innebär i praktiken att skadeståndet jämkas på grund av medvållande.

text: Man kan här göra en jämförelse med den prövning av anspråk på förlorad arbetsförtjänst som Justitiekanslern gör enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder beträffande den som varit oriktigt frihetsberövad. Enligt den lagen utgår ersättning med ett belopp som motsvarar den arbetsinkomst som den frihetsberövade visar sig ha förlorat till följd av frihetsinskränkningen, varmed i första hand avses det direkta inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sin vanliga sysselsättning under den tid han eller hon är berövad friheten. Därutöver kan ersättning i vissa speciella fall utgå även för inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. till den tid som kan visa sig erforderlig för att en tidigare frihetsberövad som mist sin anställning på grund av frihetsberövandet skall kunna söka nytt arbete (jfr

text: prop. 1974:97 s. 71

text: och

text: prop. 1997/98:105

text: ). I den praxis som utbildats hos Justitiekanslern har det godtagits anspråk som avser en period om tre månader efter frihetsberövandets upphörande.

text: Vid bedömningen av i vilken mån YM:s förlust verkligen kan sägas vara orsakad av SÄPO:s handläggningsfel måste beaktas de särskilda omständigheter som förelegat i just hans fall. Det går då inte att bortse från att YM haft en anställning som inte krävt någon specialiserad utbildning. Det måste enligt min mening också beaktas att YM genom de uppgifter som lämnades ut om honom enbart förhindrats att inneha anställningar vid sådana anläggningar som utpekats som skyddsobjekt i fråga om skyddet mot terrorism. Det har således inte funnits något hinder för honom att fortsätta verka inom restaurangbranschen som sådan.

text: Mot bakgrund härav och med hänsyn till vad som visats i ärendet är det enligt min mening rimligt att utgå från att det fel som förekommit orsakat YM en inkomstförlust under en tid av sex månader från det att han fick lämna sin anställning. Det är upplyst att hans månadsinkomst varit 18 410 kr. Han skall därför tillerkännas ersättning med sammanlagt 110 460 kr. På ersättningen skall utgå ränta beräknad enligt

text: 4 § andra stycket

text: och

text: 6 § första meningen

text: räntelagen

text: . Ränta skall därvid utgå från den dag som infaller en månad efter det att ersättningskravet kom staten tillhanda.

text: Beträffande YM:s anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst hänförligt till tiden efter de sex månaderna finner jag det inte visat att det föreligger ett sådant orsakssamband mellan den påstådda förlusten och felet som förutsätts för skadeståndsansvar. Jag avslår därför hans anspråk i denna del.

text: Det saknas grund för att tillerkänna YM ersättning i form av livränta eller "ekonomiskt skadestånd". Jag avslår därför dessa yrkanden.

text: Har YM rätt till ersättning för kränkning på grund av brott eller för ideell skada i form av psykiskt eller fysiskt lidande?

text: Även om jag vid min genomgång av ärendet således kunnat konstatera en brist i handläggningen av registerkontrollärendet, har jag inte funnit sådana omständigheter som ger mig anledning att anta att YM utsatts för något s.k. kränkningsgrundande brott. Det saknas därmed förutsättningar att tillerkänna honom ersättning för kränkning enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Jag avslår alltså hans anspråk på ersättning för kränkning.

text: Såsom jag antytt under förra avsnittet har YM inte heller visat att han tillfogats en sådan personskada som skulle kunna berättiga honom till ersättning för ideell skada enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Han har alltså inte heller rätt till ersättning enligt detta lagrum.

text: Ersättningen för ombudskostnader

text: Den begärda ersättningen för ombudskostnader får anses skälig.

text: Ärendet avslutas härmed.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen har inte utgått till en person som omhändertagits enligt LVM och placerats i arrestcell i avvaktan på transport till behandlingshemmet

org: jk

text: Justitiekanslern avslår AM:s begäran om ersättning av staten.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Trelleborg beslutade den 7 augusti 2013 att omedelbart omhänderta AM enligt 13 § lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Dåvarande Polismyndigheten i Skåne verkställde beslutet genom handräckning fredagen den 9 augusti 2013. Då det inte fanns någon transport som kunde köra till det anvisade LVM-hemmet, som låg 70 mil bort, fördes AM, efter bedömning av en läkare, till en arrestcell hos polismyndigheten. En transportbeställning till Kriminalvårdens transporttjänst (TPT) gjordes. Transporten skulle genomföras dagen därpå. TPT meddelade emellertid att transporten hade avbokats och att den i stället skulle genomföras måndagen den 12 augusti 2013. Först på onsdagen den 14 augusti transporterades AM till LVM-hemmet.

text: Socialtjänsten i Trelleborg gjorde en anmälan till JO med anledning av det inträffade. I ett beslut den 3 april 2014 uttalade JO kritik mot Polismyndigheten i Skåne för att AM hade fått tillbringa fem dygn i arresten i avvaktan på transport. I sitt beslut anförde JO bl.a. följande.

text: Av

text: 45 § 2

text: LVM framgår att polismyndigheten ska lämna biträde för att föra en person som ska beredas vård eller är omedelbart omhändertagen till ett LVM-hem.

text: Möjligheten att ta en person i förvar i samband med handräckning har varit föremål för övervägande i betänkandet Transporter av frihetsberövade (

text: SOU 2011:7

text: ). I betänkandet har konstaterats att det i gällande lagstiftning finns en mängd bestämmelser som medger rätt till frihetsinskränkningar, men att det i dessa bestämmelser inte alltid anges om frihetsinskränkningen är förenad med en rätt eller skyldighet att ta personen i förvar genom t.ex. insättning i arrest eller annan inlåsning. Eftersom det inte får råda någon oklarhet i fråga om möjligheten att i samband med handräckning förvara en person som omhändertagits enligt LVM i polisarrest i avvaktan på transport har det i betänkandet föreslagits att en bestämmelse om detta införs i LVM (se s. 404 f.). Utredningens förslag har ännu inte lett till lagstiftning utan bereds inom Regeringskansliet. Trots oklarheter får rättsläget anses innebära att det finns en möjlighet till förvarstagande i samband med handräckning. Denna möjlighet ska dock utnyttjas restriktivt (jfr JO:s beslut den 17 december 2013, dnr

text: ). Utgångspunkten ska vara att den person åtgärden avser inte förvaras under mer ingripande former än nödvändigt. Den som har omhändertagits på grund av vårdbehov bör givetvis snarast möjligt föras till det behandlingshem som har bedömts kunna tillgodose detta behov. Den tid som en missbrukare tillbringar i förvar ska därför vara så kort som möjligt (se JO:s beslut den 10 juni 2013, dnr

text: Mot den bakgrunden var det oacceptabelt att låta den enskilde tillbringa fem dygn i arresten i avvaktan på transport. Som polismyndigheten själv konstaterat borde myndigheten ha agerat mer kraftfullt för att förkorta denna tid. Jag är mycket kritisk till polismyndighetens hantering. Det är angeläget att myndigheten ser över rutinerna på detta område.

text: Anspråk m.m.

text: AM har, med hänvisning till lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen), begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis och för ombudskostnader med 2 393 kr.

text: Dåvarande Rikspolisstyrelsen (numera Polismyndigheten) har avgett ett yttrande, avstyrkt att ersättning utgår och anfört bl.a. följande.

text: Rikspolisstyrelsen har inte anledning att göra någon annan bedömning än JO när det gäller lämpligheten att låta AM bli kvar i arresten under fem dagar. […] JO konstaterar i beslutet att rättsläget är oklart men att det får anses innebära en möjlighet till förvarstagande i samband med handräckning. Rikspolisstyrelsen menar därför att det inte kan sägas stå klart att polismyndighetens beslut att ta Mohammed i förvar vilat på sådana felaktiga grunder som krävs för rätt till ersättning enligt 5 § LEF [frihetsberövandelagen; JK:s anmärkning].

text: Beslutet om förvar tilläts fortsätta under för lång tid. Som framgått ovan började dock frihetsberövandet i och med socialnämndens beslut om omhändertagande enligt LVM. Oavsett polisens dröjsmål med transporten hade AM varit frihetsberövad de dagar som skadestånd begärs för. Frihetsberövandet i sig var därför inte felaktigt utan var och hos vem han befann sig. Rikspolisstyrelsen anser därför att skadestånd för felaktig frihetsberövande inte bör utgå.

text: Rikspolisstyrelsen har inhämtat ett yttrande från polismyndigheten.

text: AM har lämnat synpunkter på yttrandena och har då bl.a. ifrågasatt om Rikspolisstyrelsens slutsats att ersättning inte ska utgå i ett fall som detta står i överrensstämmelse med frihetsberövandelagens intentioner och med Europakonventionen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: framgår att

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet. Regler om ersättning vid frihetsberövande finns i frihetsberövandelagen.

text: Ersättning för frihetsberövanden som sker i samband med brottsmisstanke och som ett led i lagföring av ett brott regleras i 2 – 4 §§ frihetsberövandelagen. Den som i annat fall till följd av beslut vid myndighetsutövning har varit berövad friheten har enligt 5 § frihetsberövandelagen rätt till ersättning av staten om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: I förarbetena till lagstiftningen har uttalats att endast vad som kallats för ”egentliga frihetsberövanden” ger rätt till ersättning. Det framhålls att när ett redan pågående frihetsberövande byts ut mot ett strängare frihetsberövande inom ramen för verkställigheten, t.ex. när en person som har dömts till fängelse flyttas från en öppen till en sluten anstalt eller underkastas isolering, föreligger det inte någon rätt till ersättning. (Se

text: prop. 1974:97 s. 88

text: .) Mot bakgrund av dessa uttalanden har Justitiekanslern regelmässigt vägrat ersättning om den frihetsberövade vid tiden för frihetsberövandet redan var föremål för ett annat frihetsberövande, t.ex. omhändertagen enligt LVM. Justitiekanslern har bl.a. funnit att någon rätt till ersättning inte föreligger för den som tagits i förvar och placerats i häkte eller arrest i avvaktan på vidare transport till Migrationsverkets förvarslokaler även om placeringen i arrest och häkte ansetts pågå under längre tid än vad som är godtagbart. (Se t.ex. beslut den 23 juni 2005 i ärende med dnr

text: Vad gäller begreppet frihetsberövande har i förarbetena till den tidigare lagen anförts följande (se

text: a. prop. s. 92

text: f.).

text: Till frihetsberövanden borde hänföras fall då någon är fängslad eller genom avspärrning eller övervakning eller dylikt är faktiskt förhindrad att flytta sig utanför ett rum eller annat relativt starkt begränsat område. Uppenbart är att den som är intagen på kriminalvårdsanstalt eller på vårdanstalt för alkoholmissbrukare ska anses berövad friheten. Detsamma gäller den som har omhändertagits för sluten psykiatrisk vård eller som har intagits i ungdomsvårdsskola. Den som efter omhändertagande för samhällsvård har överlämnats till enskilt hem eller blivit intagen på annan anstalt än ungdomsvårdsskola torde däremot inte kunna anses berövad friheten i andra fall än då han blivit föremål för direkta tvångsåtgärder, t.ex. inlåsning.

text: Enligt

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom i vissa i artikeln angivna fall och i den ordning som lagen föreskriver. Vidare följer av artikel 5.5 att var och en som berövas friheten i strid med bestämmelserna i artikel 5 ska ha rätt till skadestånd.

text: En rätt till skadestånd på grund av en överträdelse av bestämmelserna i

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: ska i första hand prövas enligt

text: skadeståndslagens

text: och frihetsberövandelagens regler. De nationella bestämmelserna ska därvid tolkas fördragskonformt. Om Sveriges förpliktelser enligt

text: artikel 5.5 i Europakonventionen

text: inte kan uppfyllas ens vid en sådan fördragskonform tillämpning, får detta ske genom att ersättning utgår utan särskilt lagstöd, jfr

text: NJA 2007 s. 295

text: Bedömningen i detta fall

text: AM har inte ifrågasatt och utredningen utvisar inte heller annat än att det fanns förutsättningar för att besluta om ett omedelbart omhändertagande för vård enligt LVM. Det beslutet var alltså inte oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen och kan därför inte medföra en rätt till ersättning enligt den lagen. Det har vidare funnits lagstöd för polismyndighetens åtgärd att genom handräckning verkställa socialnämndens beslut (se

text: 45 § 2

text: LVM). Omständigheterna i ärendet ger inte stöd för slutsatsen att beslutet att ta AM i förvar i samband med handräckningen var oriktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen.

text: När AM placerades i arresten var han dessutom föremål för ett omedelbart omhändertagande för vård enligt LVM. Ett sådant omhändertagande innebär som regel att vårdtagaren befinner sig på en låst avdelning och därmed ska anses som frihetsberövad i frihetsberövandelagens mening. Det LVM-hem som AM anvisats var ett LVM-hem för missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn. Enligt uppgift har det aktuella LVM-hemmet endast ett fåtal öppna platser och samtliga vårdtagare placeras, i vart fall inledningsvis, på en låst avdelning. Mot bakgrund av det anförda – och då AM inte har lämnat några uppgifter som leder till en annan slutsats – får det anses utrett att AM, om han inte hade varit placerad i arrest hos polisen, skulle ha befunnit sig på en låst avdelning på LVM-hemmet. Han skulle således, under alla omständigheter, ha varit föremål för ett frihetsberövande i den mening som avses i frihetsberövandelagen. Placeringen av honom i polisarrest i samband med handräckningen har därför inte utgjort ett sådant beslut om frihetsberövande som kan berättiga till ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen.

text: Vid bedömningen enligt 5 § frihetsberövandelagen måste, som nämnts, även beaktas de krav som följer av bestämmelsen om rätt till frihet och säkerhet i

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: . Denna konventionsartikel ger den enskilde ett skydd mot godtyckliga frihetsberövanden från myndigheternas sida. Frihetsberövanden som grundas på ett formellt sett korrekt beslut kan således bli godtyckliga och därmed konventionsstridiga om de av någon anledning blir oproportionerligt mycket längre än vad som från börjat varit avsett. Så kan t.ex. vara fallet vid överförande av straffverkställighet mellan länder som har olika regelverk för villkorlig frigivning. I detta fall har AM varit placerad i polisarrest under fem dagar innan han överfördes till LVM-hemmet. Justitiekanslern instämmer i JO:s kritik mot polismyndigheten för att arrestplaceringen blev längre än vad som kan anses godtagbart. Denna tid kan dock, med hänsyn till omständigheterna, inte medföra att frihetsberövandet därmed kan anses ha varit godtyckligt i den mening som avses i artikel 5 i konventionen.

text: AM:s anspråk ska alltså avslås.

text: Vid denna utgång i själva skadeståndsfrågan kan AM inte få ersättning för ombudskostnader i ärendet.

type: avgorande


title: Anspråk mot staten med hänvisning till uttag av mervärdesskatt för posttjänster i strid med EU-rätten

text: Justitiekanslerns beslut

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I artikel 13 A.1 a i direktiv

text: [1] (sjätte mervärdesskattedirektivet) undantas tjänster och därmed förenade varuleveranser som tillhandahålls av det offentliga postväsendet från skatteplikt – med undantag för person-transporter och telekommunikationstjänster.

text: Artikel 13

text: A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet återfinns numera i oförändrad lydelse i

text: artikel 132.1 a i direktiv 2006/112/EG

text: [2] (mervärdesskattedirektivet). I artikel 135.1 h i samma direktiv anges att medlemsstaterna från skatteplikt ska undanta leverans till nominella värdet av frimärken giltiga för posttjänster inom respektive medlemsstats territorium, skattemärken och andra liknande märken.

text: Genom direktiv

text: [3] (postdirektivet) fastställdes ett regelverk för postsektorn. Enligt postdirektivet är det varje medlemsstats ansvar att säkerställa att samtliga användare har tillgång till samhällsomfattande tjänster som inbegriper stadigvarande tillhandahållna posttjänster av fastställd kvalitet inom hela territoriet till rimliga priser för samtliga användare. Postdirektivet har därefter ändrats 2002 och 2008. Omfattningen av de samhällsomfattande tjänsterna har dock varit oförändrad. Postdirektivet genomfördes i svensk rätt genom ändringar i den tidigare gällande

text: postlagen (1993:1684)

text: . Den 1 september 2010 ersattes 1993 års postlag av en ny postlag (

text: ). Postdirektivets regler är införlivade i

text: postlagen

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § postlagen

text: avses med samhällsomfattande posttjänst en posttjänst som ska finnas i hela landet, som är av god kvalitet och som innebär att alla användare kan ta emot postförsändelser (upp till 20 kg) och till rimliga priser för befordran kan avlämna sådana försändelser. Den samhällsomfattande posttjänsten innebär bl.a. att det, som huvudregel, varje arbetsdag och minst fem dagar i veckan ska göras en insamling och utdelning av postförsändelser, dvs. adresserade försändelser som väger högst 20 kg och som överlämnas i den slutliga form i vilken den ska transporteras av en tillhandahållare av posttjänster.

text: År 1993 avskaffades postmonopolet i Sverige. Postverket ombildades år 1994 till aktiebolaget Posten AB. Posttjänster blev skattepliktiga i samband med ombildningen. I samband med Sveriges inträde i EG den 1 januari 1995 bedömde Sverige att det efter avregleringen inte fanns något offentligt postväsende i den mening som avsågs i sjätte mervärdesskattedirektivet. Sverige införde därför inte något undantag för mervärdesskatt för samhällsomfattande posttjänster.

text: EU-domstolen fann dock i dom den 21 april 2015 (Europeiska kommissionen mot Sverige,

text: , EU:C:2015:249) att dåvarande Posten AB (numera Postnord Group AB) är att anse som det offentliga postväsendet i den mening som avses i mervärdesskattedirektivet. EU-domstolen konstaterade att Sverige därmed hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 132.1 a och 135.1 h i mervärdesskattedirektivet.

text: Mot bakgrund av EU-domstolens dom infördes i 3 kap. 20 a § mervär

text: desskattelagen (1994:200)

text: ett undantag från mervärdesskatteplikt dels för de samhällsomfattande posttjänster enligt

text: postlagen

text: som tillhandahålls av Postnord Group AB, dels för frimärken som tillhandahålls till det nominella värdet och som är giltiga som betalningsmedel för sådana samhällsomfattande posttjänster. Undantaget i

text: mervärdesskattelagen

text: omfattar emellertid inte posttjänster för vilka villkoren förhandlats individuellt, vilket överensstämmer med EU-domstolens tolkning av sjätte mervärdesskattedirektivet (se TNT Post,

text: , EU:C:2009:248). Lagändringen trädde i kraft den 1 april 2016.

text: Undantaget ska tolkas restriktivt (TNT Post, p. 31). Bedömningen av om villkoren för en viss posttjänst är individuellt förhandlade, alltså om villkoren föranleder någon typ av avtalsförhandling mellan parterna eller om villkoren är direkt tillgängliga för allmänheten, beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Ytterligare vägledning till hur undantagsbestämmelsen ska tolkas finns i förarbetena till ändringen i

text: mervärdesskattelagen

text: prop. 2015/16:51

text: Anspråket m.m.

text: Sökandena i bilaga 1 har genom samma ombud begärt ersättning av staten för den mervärdesskatt som sökandena har betalat i samband med köp av samhällsomfattande posttjänster. Kraven avser kostnader för mervärdesskatt tio år tillbaka i tiden från det att ansökan kom in till Justitiekanslern. Vissa av sökandena har preciserat sina anspråk med belopp, se bilaga 1.

text: Till stöd för anspråket har sökandena anfört i huvudsak följande.

text: Var och en av sökandena bedriver en verksamhet som inte är mervärdesskattepliktig. Svenska staten har sedan inträdet i EU år 1995 gjort sig skyldig till en överträdelse av EU-rätten genom att inte genomföra undantaget från mervärdesskatteplikt för samhällsomfattande posttjänster enligt

text: artikel 13

text: A.1 a i sjätte mervärdesskattedirektivet (numera artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet) i svensk lagstiftning. Staten har överträtt bestämmelser i direktivet som är avsedda att skapa rättigheter för sökandena i förhållande till staten. Vid ett korrekt genomförande av direktivet skulle ingen av sökandena ha debiterats mervärdesskatt på posttjänster som tillhandahålls av Posten AB eller dess dotterbolag avseende adresserade försändelser som väger högst 20 kg.

text: Detta gäller under förutsättning att villkoren för tjänsten inte förhandlats individuellt. Avgörande för om tjänsten ska anses individuellt förhandlad bör vara innehållet i tjänsten, dvs. det ska röra sig om en tjänst som dåvarande Posten AB och dess dotterbolag inte utför i egenskap av offentligt postväsende. Tjänster ur standardutbudet, där villkoren för själva tjänsten inte förhandlas, ska därför omfattas av undantaget från mervärdesskatteplikt. Eventuella volymrabatter ska inte medföra att tjänsten anses individuellt förhandlad.

text: Det bristande genomförandet av direktivbestämmelserna grundar en skyldighet för staten att återbetala den rättsstridigt uttagna mervärdesskatten.

text: Statens bristande genomförande av direktivbestämmelserna utgör också en sådan överträdelse av unionsrätten som grundar skadeståndsansvar för staten. I och med att sökandena bedriver verksamhet som inte är mervärdesskattepliktig saknar de rätt till avdrag för ingående mervärdesskatt. Den mervärdesskatt som sökandena har betalat har därför utgjort en kostnad för dem. Sökandenas skada motsvarar denna kostnad.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tolkning av anspråket

text: Justitiekanslern tolkar sökandenas anspråk dels som en begäran om återbetalning av – eller kompensation för – mervärdesskatt som betalats till den som levererar posttjänster, dels som en begäran om skadestånd på unionsrättslig grund. Justitiekanslern uppfattar att sökandena åberopar EU-domstolens avgörande i det så kallade Danfoss-målet (

text: , EU:C:2011:674) i den del som gäller återbetalning av skatt. Jämför med

text: NJA 2017 s. 589

text: Återbetalning av – eller kompensation för – betald mervärdesskatt

text: Enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten handlägger Justitiekanslern anspråk på ersättning som riktas mot staten och som grundas på ett påstående om en överträdelse av unionsrätten.

text: Mot bakgrund av att förordningen enbart bestämmer Justitiekanslerns möjlighet att reglera skadeståndsanspråk som framställs mot staten, har Justitiekanslern i tidigare ärenden gjort bedömningen att Justitiekanslern inte är behörig att besluta om återbetalning av skatt på unionsrättslig grund (se Justitiekanslerns beslut i ärendena med dnr

text: och

text: ). Justitiekanslern anser att det inte finns utrymme för någon annan bedömning när det gäller sökandenas anspråk på återbetalning (eller kompensation) för felaktigt betald mervärdesskatt. Justitiekanslern prövar därför inte sökandenas krav på återbetalning av erlagd mervärdesskatt.

text: Enligt

text: NJA 2017 s. 589

text: är det möjligt att få ett sådant anspråk på återbetalning av mervärdesskatt prövat av allmän domstol. Det finns därför anledning att här framhålla att staten genom Justitiekanslern skulle motsätta sig sökandenas anspråk på återbetalning av skatt vid en eventuell domstolsprövning. För det första har ingen av sökandena visat att de har drabbats av någon unionsrättlig överträdelse i enlighet med vad som närmare utvecklas under nästa rubrik. För det andra förutsätter sökandenas rätt till återbetalning av felaktigt betald skatt från staten att det är omöjligt eller orimligt svårt att få ersättning för anspråket av den skattskyldige till vilken mervärdesskatten har betalats (se Danfoss, p. 29). Sökandena har inte visat att det är omöjligt eller orimligt svårt att få sådan ersättning på civilrättslig grund. Redan av dessa skäl motsätter sig Justitiekanslern anspråket. Till detta kommer frågor om bl.a. preskription och beräkningen av en eventuell ersättning, som det inte finns skäl att redogöra för närmare här.

text: Ingen unionsrättslig överträdelse i förhållande till sökandena

text: En första förutsättning för att sökandenas anspråk ska kunna bifallas är att det står klart att deras köp av posttjänster skulle ha omfattats av mervärdesskattedirektivets undantag från skatteplikt.

text: Det noteras inledningsvis att undantagets ändamål är att gynna vissa verksamheter av allmänintresse. Det framgår bl.a. av rubriken på de kapitel där den aktuella bestämmelsen i direktivet finns. Inom postområdet kommer det även till uttryck genom det i postdirektivet särskilda angivna ändamålet att till en begränsad kostnad erbjuda posttjänster för befolkningens grundläggande behov (TNT Post, p. 32-33). Vidare ska undantaget tolkas restriktivt (TNT Post, p. 31).

text: Sökandena har inte presenterat något avtal och inte heller något annat underlag som visar vilka posttjänster som de har köpt av Postnord Group AB. Det går därför inte att bedöma om och i vad mån sökandena har köpt samhällsomfattande posttjänster. Det går inte heller att bedöma om posttjänsterna är individuellt förhandlade. I sammanhanget noteras dock att förarbetsuttalandena till den nu införda undantagsbestämmelsen i mervär

text: desskattelagen

text: talar mot sökandenas argument kring vad som bör anses som individuellt förhandlade avtal. I förarbetena nämns exempelvis att en faktor som talar för att posttjänsten är individuellt förhandlad är om priset för att skicka en försändelse inte följer det allmänt gällande portopriset. Enligt förarbetena saknar det avgörande betydelse om avtalsvillkoren i och för sig består av förutbestämda standardvillkor, t.ex. med prislistor som innebär att ett visst pris fås vid en viss volym (

text: prop. 2015/16:51 s. 16

text: f.).

text: Sammantaget går det inte att dra slutsatsen att sökandena har betalat mervärdesskatt på posttjänster som enligt EU-rätten ska vara befriade från skatt. Sökandena har därför inte visat att det förhållandet att det inte hade införts något undantag för mervärdesskatt på posttjänster i svensk lagstiftning innan den 1 april 2016 har inneburit att de felaktigt – och i strid med EU-rätten – har betalat mervärdesskatt för posttjänster. Redan på denna grund saknas skäl att bifalla sökandenas anspråk.

text: Det finns emellertid anledning att redogöra för Justitiekanslerns syn på sökandenas rätt till ersättning för det fall tillkommande utredning skulle förändra bedömningen i den här delen.

text: Skadestånd på unionsrättslig grund

text: Enligt de principer som framgår av EU-domstolens praxis kan skadestånds-skyldighet för staten på unionsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: För sökandenas del är inte något av kriterierna uppfyllda.

text: Ingen av sökandena har själv varit föremål för någon mervärdesbeskattning. Justitiekanslern har i ett tidigare ärende gjort bedömningen att direktivet och mervärdeskattelagen inte skapar några rättigheter för en enskild som anser sig de facto ha burit kostnaden för den uttagna mervärdesskatten, men inte är att anse som skattskyldig för mervärdesskatt i direktivets eller

text: mervärdesskattelagens

text: mening (Justitiekanslerns beslut i ärende med dnr

text: ). Det finns inte någon anledning att göra någon annan bedömning nu. Detta innebär att direktivet inte kan anses skapa några rättigheter för sökandena i den mening som är en förutsättning för att staten ska kunna ådra sig skadeståndsskyldighet gentemot dem.

text: Regeln om undantag från skatteplikt för vissa posttjänster kan i och för sig anses klar till sin utformning. Det går dock inte att bortse från det faktum att den tillkom i en tid då postmarknaden i samtliga medlemsstater var underkastade nationella statliga monopol. I det fall posttjänsterna i ett land tillhandahålls av ett monopol är det inte svårt att tolka eller avgränsa regelns tillämplighet. I takt med att monopolen på postmarknaden avreglerats har inte regeln längre någon klar eller självklar innebörd. Avgränsningen av regelns tillämplighet har ytterligare komplicerats av de krav som postdirektivet ställt på medlemsstaterna att tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster.

text: Ordalydelsen av begreppet ”det offentliga postväsendet” är inte heller så entydig att tolkningsutrymme saknades innan EU-domstolens dom mot Sverige, vilket bekräftas av begäran om förhandsavgörande och domen i TNT-målet. Det var inte klart att EU-domstolens dom i TNT-målet som gällde Storbritannien var tillämplig på de förhållanden som rådde i Sverige. Sverige anförde inför EU-domstolen starka sakskäl för sin ståndpunkt, vilka delades av andra medlemsstater.

text: Också vid bedömningen av orsakssambandet mellan den påstådda överträdelsen – dvs. att inget undantag från skatteplikt har funnits för posttjänster – och den påstådda skadan, bestående i kostnader för mervärdesskatt på posttjänster, har det betydelse att sökandena inte är skattepliktiga för mervärdesskatt. Det förhållandet att sökandena inte omfattas av den krets som den överträdda regeln är avsedd att skapa rättigheter för innebär således även att det inte finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som sökandena gör gällande. Sökandenas kostnad för mervärdesskatt har uppkommit till följd av att den som har levererat posttjänster (den skattskyldige) har debiterat mervärdesskatt som den skattskyldige sedan har betalat in till staten. En medlemsstat får avslå en begäran om skadestånd som har framställts av den köpare på vilken den skattskyldige har övervältrat en felaktigt uttagen skatt eller avgift, med motiveringen att det inte finns ett direkt orsakssamband mellan uppbörden av skatten eller avgiften och den skada som köparen har lidit, förutsatt att köparen enligt nationell rätt kan framställa nämnda begäran mot den skattskyldige (Danfoss, p. 39). Det är inte utrett att det är omöjligt eller orimligt svårt för sökandena att få ersättning för sina anspråk av den som har levererat posttjänsterna. Sökandena har därmed inte visat något direkt orsakssamband mellan påstått brott mot EU-rätten och påstådd skada och anspråken ska avslås även på denna grund. Det står inte heller i dagsläget klart om och i vad mån sökandena har lidit någon slutlig skada.

text: Sökandena har alltså inte någon rätt till skadestånd även om det hade varit fråga om en unionsrättslig överträdelse i förhållande till dem. Samtliga anspråk som framställts av sökandena i bilaga 1 ska därför avslås.

text: Vid den bedömning som nu gjorts saknas skäl att ta ställning till frågor om den eventuella skadans beräkning, om sökandena har vidtagit tillräckliga skadebegränsande åtgärder och andra jämkningsinvändningar samt frågor om preskription.

text: [1] Rådets sjätte direktiv

text: av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter – Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund.

text: [2] Rådets direktiv

text: av den 28 november 2006 om ett gemensamt system för mervärdesskatt.

text: [3] Europaparlamentets och Rådets direktiv

text: av den 15 december 1997 om gemensamma regler för utveckling av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna.

text: Bilaga 1

text: Diarienr

text: Anspråkets storlek

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: Inget angivet belopp

text: 1 164 023 kr jämte ränta

text: 187 053 kr jämte ränta

text: 232 040 524 kr jämte ränta

text: 76 974 kr jämte ränta


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Skatteverkets handläggning och beslut i ett ärende avseende inkomstbeskattning

text: Justitiekanslern avslår NNs anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: NNs inkomstdeklaration för beskattningsåret 2015 inkom till Skatteverket i maj 2016. Skatteverket påbörjade en utredning genom att den 22 augusti 2016 skicka ut en förfrågan till honom. NN yttrade sig i ärendet den 26 september 2016. Med anledning av NNs yttrande skickade Skatteverket den 25 november 2016 ut en kompletterande förfrågan. Ärendet hade då fått en ny handläggare. I förfrågan blev NN erbjuden besök för att underlätta att svara på utsända frågor. NN begärde förlängd svarstid och tackade nej till erbjudet besök. Han begärde därefter ytterligare förlängd svarstid, som Skatteverket beviljade och kom sedan in med svar den 12 januari 2017.

text: Skatteverket skickade den 29 mars 2017 ett övervägande om omprövning av beslutet om NNs inkomstbeskattning för beskattningsåret 2015 till honom. NN kontaktade Skatteverket den 12 april 2017 och ställde frågor om övervägandet. Eftersom handläggaren då inte var på plats fick han tala med en annan handläggare. Samma dag inkom NN med skriftliga synpunkter på övervägandet.

text: Skatteverket beslutade den 2 maj 2017 genom omprövning att i vissa avseenden ändra NNs beskattning för år 2015 med anledning av att del av hans verksamhet inte bedömdes vara näringsverksamhet. Beslutet föranledde viss höjning av NNs skatt. NN påfördes även skattetillägg.

text: Begäran om omprövning av beslutet för beskattningsåret 2015 kom in till Skatteverket den 14 juli 2017. Samma handläggare som handlagt ärendet avseende beskattningsåret 2015 inledde även en utredning av beskattnings-året 2016 och skickade NN en förfrågan i detta ärende den 28 juli 2017. NN informerades samtidigt om att omprövnings-ärendet avseende beskattningsår 2015 skulle avslutas först när ett nytt beslut fattats för beskattningsår 2016.

text: NN fick förlängd svarstid i ärendet avseende beskattningsåret 2016 och kom in med svar den 25 augusti 2017. I början av september inkom NN med kompletterande uppgifter. Den 3 oktober 2017 informerade Skatteverket NN om att ärendet hade fått ny handläggare.

text: Skatteverket meddelade den 20 december 2017 beslut avseende NNs beskattning för år 2016 samt påförde skattetillägg. Samma dag beslutade Skatteverket genom omprövning att inte ändra sitt beslut avseende beskattningsåret 2015.

text: Såvitt känt har NN inte överklagat Skatteverkets beslut avseende hans beskattning för de aktuella beskattningsåren.

text: Anspråket

text: NN har – som Justitiekanslern har uppfattat hans skrivelser – begärt skadestånd av staten med 200 000 kr för ekonomisk skada och med 200 000 kr för ideell skada orsakad av lång handläggningstid vad gäller beskattningsåret 2015. Till stöd för sitt anspråk har NN anfört bl.a. följande.

text: Han bedriver enskild firma med liten omsättning där varje krona räknas. Skatteverkets utredning avseende hans inkomstbeskattning för 2015 var oskäligt lång. Verket fattade omprövningsbeslut först i maj 2017. Under handläggningen skedde flera omotiverade byten av handläggare som bidrog till att handläggningen blev oskäligt lång. Till följd av den bristfälliga och utdragna handläggningen kunde han varken planera eller bedriva sin verksamhet på önskat sätt. Skatteverket har brutit mot principen att förvaltningsärenden ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Den utdragna processen har skadat hans verksamhet ekonomiskt och orsakat honom fysiska och psykiska påfrestningar.

text: NN har även anfört att han hade en överenskommelse med verkets handläggare om att handlingar och beslut i hans ärende skulle skickas till honom i digital form genom den webbaserade tjänsten Kivra. Han fick dock inte hela beslutet avseende beskattningsåret 2016 utan bara den del av beslutet som avsåg uträkning av mervärdesskatt. NN har begärt skadestånd på grund av det bristfälliga utskicket.

text: Utredningen

text: Skatteverket har avstyrkt att NN beviljas skadestånd och anfört bl.a. följande.

text: När Skatteverket fattar beslut om beskattning är varje år en sluten beskattningsperiod som behandlas för sig. När beslut har fattats avslutas ärendet och vid begäran om omprövning registreras ett nytt ärende. Skatteverket måste få den tid som behövs för att handlägga och utreda ett ärende tillräckligt.

text: Skatteverket anser att det av utredningen inte har kommit fram att Skatteverket, vid sin handläggning av NNs beskattning för beskattningsår 2015, har agerat på ett sådant felaktigt eller försumligt sätt som kan anses skadeståndsgrundande genom att handläggningstiden varit oskäligt lång i något av aktuella tre ärenden. Eftersom det inte är visat att det har förekommit något felaktigt eller försumligt avseende NNs ärenden om beskattningsår 2015 kan ersättning inte medges.

text: Det som har kommit fram av utredningen är att Skatteverket bedömde att NNs inkomstdeklaration för beskattningsåret 2015 behövde utredas. Handläggningstiden i ärendet har inte blivit förlängd till följd av någon opåkallad inaktivitet från Skatteverkets sida. Utredningen har bedrivits aktivt i dialog med NN och han har vid flera tillfällen själv önskat och medgetts förlängd svarstid. Skatteverket fattade beslut om beskattningsåret 2015 i december 2016 och därefter i nya ärenden genom omprövningsbeslut den 2 maj och den 20 december 2017. Även om det hade förekommit något skadeståndsgrundande fel har NN inte visat att det har orsakat honom den skada som han begär ersättning för. Inte heller har det kommit fram att det finns förutsättningar att ge ersättning för kränkning, dvs. ideell skada.

text: NN har fått del av Skatteverkets yttrande och kommenterat detta samt vidhållit sitt skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Skatteverkets handläggning av och beslut i beskattningsärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd kan också ges ut om Europakonventionen har överträtts, i den utsträckning det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. (Jfr bl.a. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: och numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Oacceptabla dröjsmål vid behandling av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När – som i detta fall – lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande, krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär att fel eller försummelse föreligger är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan begära. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för uppkommen skada. Vidare kan skadeståndsskyldighet föreligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts enligt 7 § i den då gällande

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: För Skatteverkets beskattningsverksamhet finns även särskilda bestämmelser i

text: skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: och där anges bl.a. följande.

text: Fysiska personer och dödsbon ska lämna inkomstdeklaration senast den 2 maj året efter utgången av beskattningsåret (

text: 32 kap. 1 § skatteförfarandelagen

text: ). Den som är deklarationsskyldig ska också lämna de övriga uppgifter som Skatteverket behöver för att kunna fatta riktiga beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst (

text: 31 kap. 3 § skatteförfarandelagen

text: Skatteverket ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda. Ett ärende får inte avgöras till nackdel för den som ärendet gäller utan att denne har fått tillfälle att yttra sig i ärendet (

text: 40 kap.

text: och

text: 2 §§

text: skatteförfarandelagen

text: Skatteverket ska för varje beskattningsår besluta om slutlig skatt på grundval av uppgifter som har lämnats i en inkomstdeklaration, kontrolluppgifter och vad som i övrigt har kommit fram vid utredning och kontroll (56 kap.

text: 2 § skatteförfarandelagen

text: Ett besked om den slutliga skatten och om resultatet av beräkningen ska skickas till fysiska personer och dödsbon senast den 15 december efter beskattningsårets utgång, se

text: 56 kap. 10 § skatteförfarandelagen

text: Bedömningen i detta fall

text: Vad gäller Skatteverkets handläggning av omprövningsärendet avseende beskattningsåret 2015, kan följande konstateras.

text: Skatteverket har en allmän utredningsskyldighet som innebär att dess ärenden ska vara tillräckligt utredda. Utredningen av det aktuella ärendet påbörjades den 22 augusti 2016 och avslutades genom omprövningsbeslutet den 2 maj 2017. Handläggningen pågick i ca åtta månader. Syftet med verkets utredning var att fastställa om en viss del av den verksamhet som NN bedrivit i sin enskilda firma uppfyllt förutsättningar för att i inkomstbeskattningshänseende behandlas som näringsverksamhet. Sådana utredningar är normalt inte av enkel beskaffenhet. I ärendet fanns ett tämligen omfattande underlag. Av utredningen framgår att NN vid tre tillfällen under handläggningen begärde och beviljades anstånd med att yttra sig. Han har därigenom även själv bidragit till att handläggningen tog något längre tid. Några längre perioder av passivitet vid handläggningen har inte förekommit. Det skedde visserligen några byten av handläggare under ärendets handläggning. Av utredningen framgår dock inte att dessa byten har fördröjt handläggningen i någon större omfattning. Vid en samlad bedömning anser Justitiekanslern att det inte har förekommit något oacceptabelt dröjsmål vid handläggningen av det aktuella ärendet.

text: Något fel eller någon försummelse som skulle föranleda skadeståndsskyldighet för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: har således inte uppkommit. Redan av detta följer att någon ersättning för ideell skada enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte kan utgå. Det har inte heller förekommit någon överträdelse av Europakonventionen som skulle medföra skadeståndsskyldigheten för staten.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Skatteverket vid utskicket av beslutet den 20 december 2016 genom den digitala brevlådan Kivra skickade endast del av beslutet. Efter att NN påtalat felet, skickades beslutet med bilagorna till honom. Utredningen i ärendet ger inte vid handen att NN har lidit någon skada i det aktuella avseendet.

text: NNs skadeståndsanspråk ska således avslås.


title: Fråga om tryckfrihetsförordningens s.k. bilageregel är tillämplig på en artikel som publicerats på Aftonbladets hemsida

text: I detta ärende tar jag ställning till en anmälan mot Aftonbladets hemsida rörande förtal. Anmälan avser en artikelserie som ursprungligen publicerats i tidningen Aftonbladet men som också återgivits på hemsidan. Vid min prövning har jag funnit att den s.k. bilageregeln i

text: tryckfrihetsförordningen

text: är tillämplig på publiceringen men att anmälan inte skall föranleda någon åtgärd här.

text: I ett annat ärende som också avgjorts denna dag (dnr

text: ) har jag tagit ställning till ytterligare en anmälan mot Aftonbladets hemsida rörande förtal. I det ärendet har jag funnit att den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är tillämplig på viss publicering på hemsidan.

text: Ärendet

text: 5:e Åklagarkammaren i Stockholm har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan om brott mot

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: för prövning av om

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) är tillämplig. Anmälan är gjord av AA, Uppsala, med anledning av innehållet i en artikelserie som Aftonbladet publicerar på Internet på sin hemsida från den 30 november 1999 (jfr http://www.aftonbladet.se/ nyheter/9911/30). I anmälan gör AA gällande att publiceringen av hans namn och foto i en av artiklarna strider mot

text: personuppgiftslagen

text: eftersom han inte givit sitt medgivande till publicering av personuppgifterna i fråga. Hans anmälan kan också uppfattas som en anmälan om förtal.

text: Till anmälan har fogats ett utdrag från hemsidan avseende artikelserien i fråga. Justitiekanslern har vidare besökt den ovan angivna hemsidan och därvid funnit aktuell artikelserie. Från Aftonbladet har Justitiekanslern vidare infordrat ett exemplar av den tryckta artikelserien som fanns i tidningen Aftonbladet den 30 november 1999.

text: Gällande regler

text: Tryckfrihetsförordningen

text: (TF) äger enligt

text: 1 kap. 5 §

text: TF tillämpning på skrifter som framställts i tryckpress. För innehållet i en tryckt skrift som är periodisk svarar i första hand den som är anmäld som ansvarig utgivare.

text: Den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF avser det fallet att ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll eller delar av detta i form av ett radioprogram eller en teknisk upptagning som avses i YGL. Enligt lagrummet skall i sådant fall programmet eller upptagningen jämställas med en bilaga till skriften i den utsträckning den i sådan form spridda versionen återger innehållet i skriften oförändrat samt anger hur innehållet har disponerats. Med radioprogram avses inte bara program i ljudradio utan också program i television och innehållet i vissa andra sändningar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. Regeln innebär att en förlagetrogen version av en periodisk skrift som sprids på något av de angivna sätten skall behandlas på samma sätt som en bilaga till den periodiska skriften. Den ansvarige utgivaren för den periodiska skriften svarar då för innehållet i bilagan.

text: YGL är tillämplig bl.a. på sändningar av ljudradio, television och vissa andra sändningar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel, jfr 1 kap. 1 och 6 §§ YGL.

text: Enligt den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL är grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpliga också när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för ett radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling under förutsättning att mottagaren inte kan ändra innehållet i registret.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är exklusiv åklagare när det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrott. Ett eventuellt brott mot

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: är emellertid inget tryck- eller yttrandefrihetsbrott.

text: Personuppgiftslagen

text: är inte heller tillämplig i den utsträckning det skulle strida mot bestämmelserna i TF eller YGL (se

text: 7 § personuppgiftslagen

text: Internet är ett världsomspännande nät för kommunikation mellan datorer som möjliggör olika former av datormedier såsom e-post, elektroniska anslagstavlor och informationsdatabaser. På Internet förekommer också videokonferenser, telefoni och ljudradio.

text: Eftersom Internet möjliggör kommunikation med olika egenskaper måste man för att kunna fastställa om endera YGL eller TF i ett visst fall är tillämplig eller inte göra en bedömning av vilka regler användningen kan anses omfattad av. När det gäller material som ett massmedieföretag publicerar elektroniskt kan den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF eller den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL vara tillämplig. Även YGL:s regel om radioprogram (1 kap. 6 §) kan bli tillämpliga (jfr Mediekommitténs betänkande Grundlagsskydd för nya medier,

text: SOU 1997:49 s. 180

text: f. och 220).

text: Publiceringen på Internet av den aktuella artikelserien kan inte jämställas med en sådan sändning av ljudradio, television m.m. som är riktad till allmänheten och därför omfattas av YGL (jfr 1 kap. 1 och 6 §§ YGL). Skälet härtill är att innehållet på den aktuella hemsidan endast torde tillhandahållas på begäran (se bl.a. Grundlagsskydd för nya medier,

text: SOU 1997:49, s. 109

text: f.).

text: En hemsida är i princip en databas. För att en databas skall falla under TF eller YGL krävs, som ovan har angetts, i princip att den drivs av ett massmediaföretag.

text: Av förarbetena till den s.k. databasregeln framgår att en viktig del av motivet för ett längre gående skydd för yttrandefriheten i fråga om nya kommunikationsformer var hänförlig till behovet av skydd för nyhetsförmedlingens källor (

text: prop. 1990/91:64 s. 66

text: ). Enligt förarbetena framstod det därför som följdriktigt med en lösning som innebar att skyddet fick gälla samma krets som den till vilken källskyddet då var anknutet enligt TF och den radiorättsliga lagstiftningen. Det skulle enligt förarbetena betyda att interaktiv kommunikation som är tillgänglig för allmänheten men inte innebär någon möjlighet för mottagaren att påverka vilken information som lagras i källan skulle inordnas under det yttrandefrihetsrättsliga skyddet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: när verksamheten bedrivs av författare m.fl. upphovsmän, utgivare, redaktioner eller nyhetsbyråer.

text: Rörande den nu aktuella hemsidan får följande anses utrett. Aftonbladet Hierta Aktiebolag äger tidningen Aftonbladet. Bolaget är vidare ägare till dotterbolagen Aftonbladet Nya Medier AB och Hierta Venture AB. Anmäld ansvarig utgivare till Patent- och registreringsverket för tidningen Aftonbladet är Anders G. Aftonbladet Nya Medier AB driver och utvecklar Aftonbladets hemsidaaftonbladet.se. och har en egen redaktion. Anmäld ansvarig utgivare till Radio- och TV-verket för denna hemsida är Kalle J. Det aktiebolag som numera heter Aftonbladet Nya Medier AB bildades den 21 september 1999 och fick sitt nuvarande namn den 13 januari 2000. Enligt vad Justitiekanslern erfarit vid kontakter med Aftonbladet Nya Medier AB har avtal slutits mellan detta bolag och Aftonbladet Hierta Akiebolag om att resp. bolag fritt, för publicering i dels tidningen, dels på hemsidan, får utnyttja av varandra producerat redaktionellt material.

text: Frågan i detta ärende är om publiceringen på den aktuella hemsidan skall bedömas enligt bilageregeln eller den s.k. databasregeln eller om den skall falla utanför regleringen i grundlagarna. Jag tar först upp frågan huruvida bilageregeln bör tillämpas. För att den bestämmelsen skall bli tillämplig gäller som förutsättning att tidningen Aftonbladets ägare sprider eller låter sprida skriftens innehåll i form av ett radioprogram eller en teknisk upptagning. Det finns inget krav på att ägaren själv skall ombesörja publiceringen. Bestämmelsen torde därför kunna vara tillämplig även när materialet överlämnas till någon annan för publicering för tidningsägarens räkning på något av de angivna sätten.

text: Mot bakgrund av vad som ovan redovisats om de faktiska förhållandena kan det ifrågasättas om publiceringen av artikelserien i fråga på hemsidan kan anses ha skett för tidningen Aftonbladets räkning. Mot en tillämpning av bilageregeln i detta fall talar att tidningen Aftonbladets ansvarige utgivare inte kan påverka innehållet på Aftonbladets hemsida eftersom dess innehåll uteslutande bestäms av utgivaren för Aftonbladet Nya Medier AB:s hemsida, vilket bolag också har en egen redaktion. Å andra sidan måste det, som jag framhållit i ett annat ärende om Aftonbladets hemsida (dnr

text: ), beaktas att Aftonbladet Hierta Aktiebolag och dess dotterbolag Aftonbladet Nya Medier AB är en koncern i nyhetsföremedlingens och den fria opinionsbildningens tjänst och att all publicering på hemsidan har en nära anknytning till tidningen. Enligt min mening torde det vara bäst förenligt med de intressen som bär upp TF att mera se på de sakliga förhållandena i ett fall som det nu aktuella än att låta mera formella omständigheter vara avgörande. I det ovannämnda ärendet har jag mot bl.a. denna bakgrund kommit till slutsatsen att Aftonbladets hemsida omfattas av databasregeln. När det gäller publiceringen på hemsidan av de nu aktuella artiklarna har jag däremot stannat för att

text: 1 kap. 7 §

text: TF får anses tillämplig eftersom det rör sig om förlagetrogna versioner av tidningsartiklarna. Publiceringen på hemsidan skall därmed jämställas med en bilaga till tidningen. Det innebär att reglerna i 1 -

text: 14 kap.

text: TF såvitt de gäller periodiska skrifter skall tillämpas.

text: Ett ingripande från Justitiekanslerns sida med anledning av den aktuella publiceringen på Internet kan bara ske om ett tryckfrihetsbrott anses ha blivit begånget. Vilka brott som är tryckfrihetsbrott anges i 7 kap. 4 § och 5 § TF. De gärningar som straffbeläggs i

text: personuppgiftslagen

text: är inte tryckfrihetsbrott. Det tryckfrihetsbrott som här skulle kunna komma i fråga är förtal. Detta brott får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Har målsäganden angivit brottet till åtal får dock förtalsbrott åtalas av allmän åklagare, om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Allmänt åtal för tryckfrihetsbrott skall när det gäller periodisk skrift för vilken vid utgivningen gällde utgivningsbevis väckas inom sex månader från det att skriften utgavs (

text: 9 kap. 3 §

text: TF). Eftersom mer än sex månader förflutit sedan det nummer av tidningen Aftonbladet, vari artikelserien fanns, kom ut kan allmänt åtal inte längre väckas beträffande innehållet i tidningen. När det gäller den förlagetrogna på hemsidan spridda versionen av artikelserien skall, som ovan konstaterats, likaså TF:s regler om tid för väckande av åtal tillämpas. Frågan är emellertid från vilken tidpunkt åtalsfristen skall räknas. Den på hemsidan spridda versionen tillhandahölls samma dag som tidningen kom ut, dvs. den 30 november 1999, och finns alltjämt på hemsidan.

text: Vid införandet av bilageregeln i TF anförde föredragande statsrådet följande (se

text: prop. 1990/91:64 s. 138

text: Regeln innebär att en förlagetrogen version av en periodisk skrift som sprids på något av de sätt som anges i paragrafen skall behandlas på samma sätt som en bilaga till den tryckta skriften. Den skall följaktligen anses som en del av tryckalstret och omfattas av det skydd som TF ger periodiska skrifter. De bestämmelser som finns i TF skall alltså tillämpas på programmet eller upptagningen i fråga. Några särskilda tolkningsproblem bör inte uppkomma med denna ordning. Det kan anmärkas att begreppet utgivning i t.ex. 1 kap. 6 § och 9 kap. 3 § TF får anses avse sändningen av programmet eller utlämnandet av upptagningen för spridning.

text: Det nämnda motivuttalandet ger vid handen att åtalsfristen beträffande publiceringen av en förlagetrogen version av en tidningsartikel inte skall räknas från det att tidningen gavs ut utan från den tidpunkt publiceringen skedde genom en sådan sändning eller teknisk upptagning som omfattas av YGL. Sättet att beräkna tidpunkten för åtalsfristen blir därmed detsamma som gäller vid ingripanden mot de medier som YGL är tillämplig på. Enligt min mening medger lagtexten i TF en sådan tolkning. Den torde för övrigt kunna sägas ligga väl i linje med vad som i övrigt följer enligt TF i fråga om utgångspunkten för åtalsfristen vid ingripanden mot tryckt skrift. Som tidigare sagts räknas åtalsfristen från den tidpunkt skriften gavs ut. Med uttrycket skriften avses då den aktuella upplagan av skriften. Framställs sedan en ny upplaga och ges ut skall - även om exemplaren i den nya upplagan är identiska med dem i den tidigare upplagan - en ny åtalsfrist börja löpa. En publicering av en tidningsartikel genom en teknisk upptagning eller ett radioprogram innebär att artikeln ges ut på ett annat medium än det ursprungliga och kan därmed ses som en ny upplaga.

text: När det gäller sändningar i radio och TV torde det i allmänhet inte råda några svårigheter att fastställa när sändningen skedde. En sådan sändning startas av programföretaget och pågår under viss tid. Tillhandahållandet av information ur en sådan databas som omfattas av 1 kap. 7 § och 1 kap. 9 § YGL skiljer sig emellertid från sedvanliga radio- och TV-sändningar genom att det är mottagaren som startar sändningen (jfr

text: SOU 1997:49

text: , Grundlagsskydd för nya medier s. 118 f.). Frågan om utgångspunkten för beräkningen av åtalsfristen i sådana fall har inte närmare berörts under förarbeta till YGL och vägledande domstolspraxis saknas. Det kan hävdas att varje överföring av information från en databas till en mottagare är en sändning. I enlighet härmed skulle åtalsfristen beräknas från den tidpunkt varje sändning skedde. Att se varje överföring av information som en sändning framstår dock inte som självklart eftersom grundlagsskyddet inte uttryckligen är knutet till själva sändningen utan kan hänföras till det förhållandet att massmediaföretag tillhandahåller information ur en databas eller med andra ord gör det möjligt för allmänheten att ta emot viss information. Från denna utgångspunkt kan det hävdas att det är fråga om en fortlöpande spridning av information och det förefaller då mera naturligt att räkna tiden för åtalsfristen antingen från det att materialet i databasen hölls tillgängligt första gången eller från det att materialet togs bort. Det finns också praktiska skäl som talar mot att åtalsfristen skall räknas från varje sändning. Sålunda skulle olika tider för väckande av åtal komma att gälla för det material som tillhandahålls. Det kan också vara svårt för den som ansvarar för tillhandahållandet att bedöma om och i så fall när sändningar skett och därmed att bedöma om åtalsfristen fortfarande löper trots att materialet tagits bort ur databasen.

text: Det kan i och för sig synas som att det skulle vara mera förenligt med vad som gäller beträffande traditionella radio- och TV-sändningar att låta åtalsfristen börja löpa när materialet först gjordes tillgängligt i databasen. Liksom när det är fråga om radio- och TV-sändningar samt tekniska upptagningar skulle alltså publiceringstidpunkten för innehållet i databaser vara det ögonblick då materialet förts tillhandahölls allmänheten, dvs. lämnades ut för spridning. Enligt min mening kan det emellertid ifrågasättas om det är motiverat att i fråga om publiceringstidpunkten jämställa databaser med radio- och TV-sändningar. När information lämnas från en databas är det till skillnad från radio- och TV-sändningar samt tekniska upptagningar inte fråga om ett och samma tillhandahållande utan om ett fortlöpande förfarande för publicering. Också praktiska skäl kan anföras mot att det första publiceringstillfället skall bilda utgångspunkten för åtalsfristen. I allmänhet torde nämligen inte någon annan än den som innehar databasen kunna avgöra när materialet lagrades i databasen och därmed blev tillgängligt. Det skulle alltså inte finnas några objektiva kriterier för fastställande av publiceringstidpunkten. Om tiden för väckande av åtal skulle räknas från det att materialet första gången hölls tillgängligt i en databas skulle det vidare innebära att åtalsfristen kunde börja löpa redan innan någon startat en överföring. Enligt min mening talar i stället goda skäl för att publiceringen skall anses fortgå så länge som materialet finns tillgängligt i databasen och att fristen för väckande av åtal skall räknas från det att materialet togs bort ur databasen. Det bör vidare framhållas att sistnämnda lösning knappast innebär någon förlängning av åtalsfristen jämfört med alternativet att låta fristen börja löpa från varje sändning. I det fallet upphör ju möjligheten att väcka åtal först när den sista sändningen skett. I realiten skiljer sig de båda alternativen främst genom att ett ingripande i det ena fallet förutsätter att det kan styrkas när den sista sändningen skedde medan i det andra fallet det måste styrkas att databasens innehåll var tillgängligt vid en viss tidpunkt.

text: Sammanfattningsvis finner jag att tiden för ingripande med åtal med stöd av bilageregeln i TF bör räknas från den tidpunkt då ett visst material senast tillhandahölls i databasen. Som tidigare angetts finns den nu aktuella artikelserien fortfarande kvar på Aftonbladets hemsida och åtalsfristen har alltså inte löpt ut.

text: Förtalsbrott förutsätts som tidigare nämnts beivras av målsäganden själv genom enskilt åtal. Allmänt åtal skall ske endast om särskilda skäl föreligger och i rena undantagsfall. Oavsett om det i detta fall skulle föreligga ett förtalsbrott eller inte anser jag inte att sådana särskilda skäl föreligger som motiverar ett ingripande genom allmänt åtal.

text: Jag vidtar därför ingen ytterligare åtgärd med anledning av anmälan.

text: Ärendet avslutas.