title: Betänkandet God tvångsvård – trygghet, säkerhet och rättssäkerhet i psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård (SOU 2022:40)

text: ( Departementets diarienummer S2022/03212 )

text: Bestämmelsen om att barn inte ska vårdas tillsammans med vuxna

text: Justitiekanslern tillstyrker att en regel om att barn som huvudregel inte ska vårdas tillsammans med vuxna införs. Det framstår även som lämpligt och ändamålsenligt att regeln möjliggör undantag i de fall då en tillämpning av regeln skulle strida mot barnets bästa. Justitiekanslern noterar dock att utredningen lyfter frågan om att det i vissa situationer skulle kunna vara aktuellt och lämpligt att låta unga vuxna i 18–20-årsåldern vårdas inom barn- och ungdomspsykiatrin. Utredningen lämnar dock inget förslag som tar sikte på den situationen och den berörs inte heller i utredningens överväganden. Justitiekanslern anser att den frågan bör övervägas vidare inom ramen för det fortsatta beredningsarbetet.

text: En möjlighet att överklaga fler beslut om tvångsåtgärder

text: Frågan om vilka beslut som ska kunna överklagas och vilken betydelse det kan ha att kunna få riktigheten av ett beslut prövat även om det sker först i efterhand är inte enkel. Utredningen har över lag presenterat goda skäl för en utvidgning av möjligheten att överklaga beslut om olika former av tvångsåtgärder. Till största delen tillstyrker Justitiekanslern därför detta.

text: När det gäller de specifika beslut om utredningen föreslår ska bli möjliga att överklaga anser Justitiekanslern att det kan diskuteras om vissa av de beslut som föreslås bli överklagbara i praktiken har den form som bör vara en förutsättning för att en meningsfull överprövning ska kunna ske. Det gäller särskilt tvångsåtgärder enligt 6 § första stycket samt 18 § andra stycket LPT, det vill säga åtgärder för att hindra patienten från att lämna vårdinrättningens område/en del av detta, för att upprätthålla ordningen eller för att tillgodose säkerheten i vården.

text: Till skillnad från de övriga beslut som föreslås bli överklagbara är dessa åtgärder i respektive paragraf inte benämnda som beslut, det framgår inte vem som har rätt att besluta om sådana åtgärder och det är inte heller närmare beskrivet vad sådana åtgärder kan innefatta. Åtgärderna framstår närmare som olika former av faktiskt handlande i syfte att verkställa andra beslut om kvarhållande respektive intagning, snarare än självständiga beslut. Mot bakgrund av framför allt det sistnämnda anser Justitiekanslern att det är tveksamt om en domstol kommer ha möjlighet att göra en meningsfull överprövning och förslaget väcker frågor om gränsdragningen för vilka åtgärder som utgör överklagbara beslut enligt de aktuella paragraferna. Dessa frågor bör analyseras och övervägas ytterligare under det fortsatta beredningsarbetet.

text: Särskilt om tvångsmedicinering

text: Utredningen har valt att göra en skillnad mellan å ena sidan beslut om tvångsåtgärder som syftar till att upprätthålla ordning och säkerhet och å andra sidan beslut om tvångsåtgärder som är ett led i den medicinska behandlingen. Uppdelningen är – vilket utredningen själv uppmärksammar – inte helt oproblematisk. Den fyller dock en funktion för att i någon mån skilja på de olika former av beslut om tvångsåtgärder som fattas inom ramen för tvångsvården.

text: Vad gäller frågan om ett införande av en möjlighet att överklaga beslut om tvångsmedicinering har utredningen uppmärksammat den pågående process där staten genom Justitiekanslern har krävts på skadestånd till följd av reglernas nuvarande utformning. I det målet har staten för närvarande slutfört sin talan i tingsrätten och det saknas uppgift om när tingsrätten kommer att meddela dom. Det kan däremot konstateras att mycket talar för att tingsrättens dom, oavsett utgång, kommer att överklagas.

text: Enligt Justitiekanslerns mening visar processens förekomst i sig att frågor som gäller tvångsmedicinering är komplexa och av stor principiell betydelse. Justitiekanslern instämmer därför i utredningens bedömning att frågan bör bli föremål för en utredning som noggrant belyser olika aspekter av behandling utan patientens samtycke och som på ett samlat sätt ser över det rättsliga regelverk som omgärdar sådana beslut. En sådan utredning bör bland annat ta ställning till vad som ska anses ingå i det övergripande beslutet att bereda en patient tvångsvård och i vilken mån en prövning av vårdens innehåll ska göras i samband med sådana beslut. Det är vidare nödvändigt med en noggrann och ingående analys av hur regelverket i detta avseende förhåller sig till Europakonventionens bestämmelser och Europadomstolens praxis på området, något som endast berörs på ett mycket kortfattat sätt i utredningen.

text: Övrigt

text: Slutligen kan det upplysningsvis nämnas att Justitiekanslern nyligen tagit emot ytterligare en stämning som avser bristande överklagandemöjligheter. I detta fall avser frågan beslut om omhändertagande av egendom enligt

text: 8 §

text: LRV samt

text: 21 § första stycket 5

text: LPT.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot Migrationsverket för passiv och långsam handläggning

org: jk

text: Justitiekanslern kritiserar Migrationsverket för myndighetens passiva och långsamma handläggning av ett ärende om medborgarskap.

type: stycke

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Anmälaren ansökte i juni 2019 hos Migrationsverket om svenskt medborgarskap. Efter cirka ett års väntan begärde han att ärendet skulle avgöras, vilken begäran avslogs. Beslut i frågan om medborgarskap har ännu inte fattats av Migrationsverket.

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit emot anmälarens klagomål mot Migrationsverket gällande ärendets handläggningstid och verkets tillgänglighet per telefon. Anmälarens ärende har nu handlagts av Migrationsverket i mer än 56 månader utan att något beslut fattats.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Migrationsverket som anfört följande. En initial granskning av ärendet visade bland annat att ansökan behövde utredas på grund av att sökanden troligen inte uppfyllde hemvistkravet för svenskt medborgarskap. Ansökningar som kräver ytterligare utredning sorteras för att hanteras av handläggare i kronologisk ordning. Migrationsverket arbetar kontinuerligt för att minska handläggningstiderna, men för ärenden där det krävs ytterligare utredning är handläggningstiden extra lång.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se 9 § första stycket förvaltningslagen). Migrationsverkets beslut i medborgarskapsärenden har stor betydelse för dem som berörs, varför enskilda normalt har anledning att ställa höga krav på snabbhet vid handläggningen (

text: prop. 2016/2017:180 s. 106

text: När det i lag inte anges en viss frist för handläggningen av ett ärende, krävs det i allmänhet en betydande försening för att konstatera att det är fråga om ett oacceptabelt dröjsmål. Att handläggningen av ett ärende vid en myndighet kan ta viss tid är således något som den enskilde normalt får acceptera. Den enskilde kan också behöva tåla att handläggningen av ett visst ärende drar ut på tiden därför att andra, mer brådskande, ärenden måste handläggas med förtur. Beror däremot förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning vad avser vilka ärenden som bör ges förtur, är förhållandena sådana att den enskilde i normalfallet inte ska behöva tåla dessa. (Se

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: och Justitiekanslerns beslut den 27 april 2015, dnr

text: I detta fall kan konstateras att Migrationsverket under mer än 56 månader inte har vidtagit några handläggningsåtgärder, bortsett från att hantera anmälarens dröjsmålstalan enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: . Såvitt framgår av utredningen har någon handläggare ännu inte tilldelats ärendet. Även med beaktande av att verket, när anmälarens ärende gavs in, hade en hög arbetsbelastning i förhållande till sina resurser är en sådan lång period av passivitet inte acceptabel (jfr Justitiekanslerns liknande bedömning i beslut den 6 september 2022, dnr 2021/3515). För Migrationsverket bör det ha stått klart att det funnits ett behov av åtgärder från verkets sida för att se till att handläggningen av ärendet kunnat påbörjas utan en sådan fördröjning.

text: Migrationsverket ska mot den bakgrunden kritiseras för sin passiva och långsamma handläggning av ärendet.

text: Justitiekanslern har som nämnts ovan tidigare kritiserat Migrationsverket för långsam handläggning av medborgarskapsärenden. Även Riksdagens ombudsmän (JO) har vid upprepade tillfällen granskat och uttalat kritik om Migrationsverkets handläggningstider (se t.ex. JO:s beslut den 13 december 2022 i dnr 578-2022 m.fl.). JO har också nyligen inlett en förnyad granskning av verkets handläggningstider (se JO:s samlingsärende dnr 8819-2023). Det finns därför inte skäl för Justitiekanslern att vidta några andra åtgärder i det här ärendet, som avslutas med ovanstående kritik.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till ett beslut om rättelseföreläggande enligt plan- och bygglagen

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk mot staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Byggnadsnämnden i Göteborgs kommun (byggnadsnämnden) beslutade den 18 juni 2019 att med stöd av

text: 11 kap. 20 § plan- och bygglagen (2010:900)

text: , PBL, utfärda ett s.k. rättelseföreläggande mot sökanden att vid vite bl.a. ta bort en takkupa och en mur med ett plank som hon, utan bygglov och startbesked, hade byggt på fastigheten Bagaregården 22:8. Som skäl för beslutet i dessa delar angav byggnadsnämnden följande:

text: ”[D]å ytterligare en bostad har inretts på vinden medför det att byggnaden nu klassas som en flerfamiljsvilla. Antalet lägenheter begränsas i detaljplanen till max två. Det gör att byggnaden i sig är planstridig och att ytterligare bygglov inte kan beviljas med stöd av

text: 9 kap. 30 §

text: PBL, med undantag för utvändiga ändringar. Takkupan utgör en lovpliktig tillbyggnad som inte kan beviljas lov i efterhand och måste därför rivas.

text: Mur och plank är delvis placerade på, enligt detaljplanen, prickad mark som inte får bebyggas och delvis på mark som endast får bebyggas med garage. Mark- och miljööverdomstolen har i mål nr P 6967-12 upphävt byggnadsnämndens beviljade bygglov och ansett att åtgärden strider mot detaljplanen i sådan utsträckning att den inte kan anses vara en liten avvikelse. Bygglov går inte att bevilja för åtgärden. Plank och mur måste därför rivas.”

text: Beslutet om rättelseföreläggande överklagades av sökanden till Länsstyrelsen i Västra Götalands län som genom beslut den 14 april 2020, såvitt avsåg takkupan, upphävde byggnadsnämndens beslut och återförvisade ärendet till nämnden för prövning av om bygglov kunde beviljas med stöd av

text: 9 kap. 31 b §

text: PBL. När det gäller muren med planket ändrades beslutet endast på så sätt att tidsfristen för borttagande förlängdes.

text: Såväl sökanden som byggnadsnämnden överklagade länsstyrelsens beslut till Mark- och miljödomstolen vid Vänersborgs tingsrätt. Genom dom den 16 september 2021 fastställde domstolen, med ändring av länsstyrelsens beslut, bl.a. byggnadsnämndens beslut om rättelseföreläggande avseende takkupan, dock med en förlängd tidsfrist. Domen innebar också att rättelseföreläggandet kvarstod i den del det avsåg borttagande av muren med plank.

text: Sökanden överklagade domen till Mark- och miljööverdomstolen som den 26 januari 2022 beslutade att inte bevilja prövningstillstånd.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 1 212 000 kr för ren förmögenhetsskada, varav 212 000 kr avser kostnader för borttagande av takkupan och resterande belopp avser uppskattad värdesänkning på fastigheten, samt 100 000 kr för ideell skada. På beloppen yrkas

text: ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: . Sökanden har även begärt ersättning för ombudskostnader hos Justitiekanslern.

text: Som grund för anspråket har sökanden fört fram bl.a. följande.

text: Mark- och miljödomstolens dom (och underliggande myndighetsbeslut) bygger på den felaktiga premissen att lägenheten i vindsvåningen inreddes i samband med en renovering år 2014. Att det var fråga om ett flerfamiljshus redan långt innan dess framgår av sådan dokumentation som stadsbyggnadskontoret hade tillgång till, bl.a. handlingarna i ett tidigare bygglovsärende avseende fastigheten från år 1991 då bygglov för att inreda vindsvåningen beviljades. Om åtgärden att inreda vindsvåningen var planstridig har denna planstridighet alltså redan godtagits av myndigheterna genom det tidigare beviljade bygglovet. Förutsättningar för att bevilja sökanden bygglov för takkupan fanns därmed, med följden att rättelseföreläggandet var felaktigt i denna del. Det sagda innebär också att Mark- och miljödomstolens bedömning av denna fråga är uppenbart felaktig.

text: Tjänstemännen vid stadsbyggnadskontoret i Göteborgs kommun har dessutom felaktigt gett sökanden information om att bygglov inte behövdes för takkupan. En av tjänstemännen har också uppmanat sökanden att återkalla sin bygglovsansökan. Sökanden hade fog för att lita på att de råd och den information som lämnades var korrekt.

text: Mark- och miljödomstolens slutsatser utifrån den felaktiga uppgiften att vindsvåningen inreddes först år 2014 och stadsbyggnadskontorets vilseledande av sökanden i frågan om behovet av bygglov, utgör separat eller sammantaget en överträdelse av sökandens rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: Eftersom varken Mark- och miljödomstolen eller underinstanserna har gjort någon reell proportionalitetsbedömning i enlighet med vad som följer av praxis, har även sökandens rätt till skydd för sin egendom enligt artikel 1 i tilläggsprotokoll 1 till Europakonventionen överträtts.

text: Sökanden har även särbehandlats jämfört med grannar vars fastigheter också innehåller inredda vinds- och källarlägenheter, men vars påståenden om preskription, till skillnad från i sökandens fall, har godtagits av nämnden utan närmare utredning. Olikbehandlingen utgör en överträdelse av förbudet mot diskriminering i

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: , läst i kombination med artikel 1 i tilläggsprotokollet 1 till konventionen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Omfattningen av Justitiekanslerns prövning

text: Justitiekanslern har möjlighet att på frivillig väg reglera vissa skadeståndsanspråk som riktas mot staten. I den mån ett anspråk grundas på påståenden om fel eller försummelser begångna av en kommun är Justitiekanslern dock inte behörig att pröva anspråket. Justitiekanslern prövar därför inte anspråket i de delar det avser påståenden om fel, brister och överträdelser begångna av Göteborgs kommun.

text: Till bilden hör också att inredandet av en vindslägenhet inte omfattas av det nämnda rättelseföreläggandet. Sökanden har dessutom vunnit framgång med sina invändningar kring rättelseföreläggandet i den del som avser inredandet av en källarlägenhet. Det finns därför inte något kvarstående påstående om överträdelse av diskrimineringsförbudet i

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: för Justitiekanslern att pröva i detta ärende.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Mark- och miljödomstolens samt länsstyrelsens handläggning av och beslut i detta ärende är sådan verksamhet.

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Se bl.a rättsfallen

text: NJA 2007 s. 862

text: och

text: NJA 2013 s. 842

text: Denna skadeståndsrättsliga utgångspunkt är i linje med de krav på nationella myndigheters rättstillämpning som ställs under artikel 6 i Europakonventionen. Av fast praxis från Europadomstolen följer att endast om en nationell domstol eller myndighet har gjort en godtycklig eller uppenbart oriktig bedömning av de faktiska omständigheterna i ärendet eller de tillämpliga rättsliga reglerna kan deras rättstillämpning i sig utgöra en överträdelse av rätten till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: (se Guide on Article 6 of the European Convention on Human Rights – Right to a fair trial (civil limb) , 2022-08-31, punkt 376 och 380-381, med vidare hänvisningar till Europadomstolens praxis).

text: Bedömning i detta fall

text: Bygglov inom ett område med detaljplan ska ges om den fastighet och det byggnadsverk som åtgärden avser överensstämmer med detaljplanen, se 9 kap. 30 § första stycket l a PBL.

text: Som sökanden har fört fram kan bygglov också beviljas, trots ett planstridigt utgångsläge, om planavvikelsen har godtagits vid en tidigare bygglovs-prövning enligt PBL eller plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL, eller vid en fastighetsbildning, se

text: 9 kap. 30 § l

text: b PBL. Mark- och miljödomstolen fann för sin del att ett sådant godtagande inte kunde anses ha skett i detta fall. Mark- och miljödomstolen uttalade också att rättelseföreläggandet, i de delar som domstolen ansåg att det skulle stå sig, var godtagbart utifrån de krav som följer av Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: . Uttalandet tog sikte på bl.a. sökandens påståenden om att rättelseföreläggandet var oproportionerligt och därför stred mot egendomsskyddet.

text: Påståendet om att mark- och miljödomstolens bedömningar i dessa avseenden var felaktiga och bristfälligt motiverade, samt att det saknades en korrekt och fullödig proportionalitetsbedömning, gjordes gällande av sökanden i överklagandet till Mark- och miljööverdomstolen. Mark- och miljööverdomstolen ansåg dock efter en genomgång av målet att det, trots möjligheten för domstolen att meddela ändringsdispens, inte fanns skäl för att meddela prövningstillstånd. Redan denna omständighet talar för att mark- och miljödomstolens dom inte kan anses innefatta några sådana uppenbart oriktiga bedömningar eller brister som kan grunda skadeståndsansvar för staten enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL eller som i sig skulle kunna utgöra en överträdelse av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i Europakonventionen.

text: Till det sagda kommer att mark- och miljödomstolen synes ha haft fog för sin bedömning att avvikelsen från detaljplanens krav om max två bostadslägenheter inte hade godtagits genom den tidigare bygglovsprövningen från år 1991. Såvitt framgår av handlingarna i det aktuella bygglovsärendet avsåg ansökan nämligen tillbyggnad av en takkupa på vinden, inrättandet av en gillestuga i källaren och byte av två källarfönster, men inte inredande av ytterligare en bostadslägenhet på fastighetens vind. Byggnadsnämnden, och därmed även länsstyrelsen och mark- och miljödomstolen, har dessutom godtagit sökandens uppgift om att vindsvåningen inreddes som bostadslägenhet före år 2014. Det var med hänsyn till just detta som frågan ansågs vara preskriberad med följden att rättelseföreläggandet inte utformades på så sätt att det omfattade inredandet av en vindslägenhet.

text: Att en proportionalitetsbedömning ska göras vid prövning av frågor enligt PBL framgår direkt av

text: 2 kap. 1 §

text: PBL. Mark- och miljööverdomstolen har dock uttalat att utrymmet för att underlåta att förelägga om rättelse, t.ex. i form av rivning, med hänsyn till ett enskilt intresse är mycket begränsat när det har konstaterats att bygglov inte kan beviljas för åtgärden ifråga. Det anses nämligen vara av stort allmänt intresse att åtgärder inte vidtas i strid mot lag eller gällande detaljplan. Det är därför av vikt att en åtgärd som efter en rättslig prövning har bedömts strida mot gällande regler blir undanröjd eller på annat sätt rättad. (Se

text: MÖD 2014:3

text: .) Upprätthållandet av detta starka allmänintresse vid proportionalitetsbedömningen, som ytterst syftar till att förhindra ett kringgående av lagstiftningen rörande bygglov, är i linje även med Europadomstolens praxis i frågan (se t.ex.

text: Saliba mot Malta

text: , app. no. 4251/02, dom den 8 november 2005, p. 46-47) .

text: Som framgått kunde bygglov inte beviljas för takkupan och Mark- och miljööverdomstolen hade i ett tidigare mål upphävt bygglovet för muren med plank. Med hänsyn till detta och i ljuset av nyss anförd praxis kan sökandens intresse av att slippa vidta rättelse inte anses väga tyngre än det allmänna intresset av att de olovliga anordningarna avlägsnas. Rättelseföreläggandet i dessa delar måste därför anses ha varit proportionerligt. Länsstyrelsens och mark- och miljödomstolens rättstillämpning kan därmed inte anses ha varit felaktig. När det gäller övriga delar av länsstyrelsens och domstolens prövning av föreläggandet noterar Justitiekanslern att sökanden antingen har vunnit framgång med sitt överklagande på så sätt att föreläggandet har undanröjts (punkt 4 och 5 i föreläggandet) eller så har frågan återförvisats till underinstans för ny prövning (punkt 7 i föreläggandet). Det finns inget som talar för att behandlingen av sökandens egendomsintresse har skett på ett godtyckligt sätt.

text: Vad gäller frågan om skyldigheten för myndigheter och domstolar att motivera sina ställningstaganden kan det konstateras att detta ingår som en del av rätten till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Som en konsekvens av subsidiaritetsprincipen åligger det också nationella myndigheter att pröva eventuella grunder som rör rättigheter under Europakonventionen med särskild noggrannhet och omsorg (se t.ex. Wagner och J.M.W.L. mot Luxemburg , app. no. 76240/01, dom den 28 juni 2007, p. 96). Omfattningen av motiveringsskyldigheten beror dock på beslutets art och omständigheterna i det enskilda fallet (se t.ex.

text: Ruiz Torija mot Spanien

text: , app.no. 18390/91, dom den 9 december 1994, p. 29). Skyldigheten innebär inte att ett detaljerat svar måste ges till varje argument som en part för fram (se t.ex. Garcia Ruiz mot Spanien , app. no. 30544/96, dom den 21 januari 1999 [stor kammare], p. 26). På motsvarande sätt är det enligt svensk nationell praxis endast en sådan analys som är motiverad med hänsyn till saken som krävs för att motiveringsskyldigheten ska anses uppfylld utifrån ett skadeståndsperspektiv (se

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 38). I förevarande fall får mark- och miljödomstolen, om än på ett kortfattat sätt, anses ha tagit ställning till sökandens invändning i den utsträckning som det kan anses ha varit påkallat utifrån omständigheterna. Inte heller länsstyrelsen kan enligt Justitiekanslerns mening kritiseras för bristande motivering av sitt beslut, särskilt inte då sökandens invändningar utifrån Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: inte ens verkar ha framställts där.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att det inte har kommit fram att det hos mark- och miljödomstolen eller länsstyrelsen har förekommit några sådana fel, försummelser eller överträdelser av Europakonventionen som grundar skadeståndsskyldighet för staten. Skadeståndsanspråket ska därför avslås.


text: Justitiekanslern kritiserar Migrationsverket för långsam handläggning av ärenden om uppehålls- och arbetstillstånd genom dröjsmål dels med att påbörja handläggningen av ärendena, dels med att vidta åtgärder för att följa föreläggande i dom om att avgöra ärendena snarast.

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Anmälarna och deras två barn ansökte hos Migrationsverket om uppehålls-och arbetstillstånd på grund av arbete respektive uppehållstillstånd som familjemedlemmar till arbetstagare. Ansökningarna lämnades in till Migrationsverket den 10 augusti 2021. Efter ett halvårs väntan begärde familjen att ärendena skulle avgöras med stöd av

text: 12 § förvaltningslagen

text: . Migrationsverket avslog familjens begäran med hänvisning till att verket ansåg att ärendena inte var klara för beslut.

text: Besluten överklagades och migrationsdomstolen biföll den 30 mars 2022 överklagandet på så sätt att Migrationsverket förelades att snarast möjligt avgöra ärendena. Av domen framgår att Migrationsverket, utöver att ha tagit emot handlingar, inte hade vidtagit några åtgärder i ärendena fram till att anmälarnas begäran om att ärendena skulle avgöras kom in. Migrationsdomstolen ansåg i sin dom att avgörandet av ärendena hade fördröjts i onödan men att utredningsläget inte var sådant att de var klara för avgörande.

text: Migrationsverket avgjorde ärendena om uppehållstillstånd m.m. den 27 oktober 2022.

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har i augusti 2022 tagit emot ett klagomål mot Migrationsverket angående verkets underlåtenhet att avgöra ärendena. Anmälarna har påtalat att Migrationsverket vid mejlkontakter månaderna efter migrationsdomstolens avgörande endast har konstaterat att ingen handläggare tilldelat ärendet. Det måste anses allvarligt att en handläggare inte hade tilldelats fyra månader efter att Migrationsverket har förelagts att avgöra ärendena snarast möjligt.

text: Migrationsverket har yttrat sig. I yttrandet står sammanfattningsvis följande. I stort sett alla beslut enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: som överklagas får bifall i migrationsdomstolen, vilket har lett till att Migrationsverket har fått en stor balans av ärenden som ska avgöras snarast möjligt. Dessa ärenden ska prioriteras men den stora balansen har gjort att ärendena har för lång handläggningstid. De aktuella ärendena hade i september 2022 tilldelats handläggare och det har funnits en utsedd handläggare för de aktuella ärendena sedan ansökningarna kom in. Efter att migrationsdomstolen fattade beslutet om att ärendena ska avgöras så snart som möjligt vidtogs diverse handläggningsåtgärder. En begäran om kompletterande uppgifter skickades till anmälarna och anmälarna hade i september 2022 gett in i stort sett alla de uppgifter som efterfrågats. I september 2022 var Migrationsverkets förhoppning att ärendena skulle vara avgjorda samma månad.

text: Anmälarna har svarat på Migrationsverkets yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får parten enligt

text: 12 § första stycket förvaltningslagen

text: skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran.

text: Rätten enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: att begära att ett ärende ska avgöras (dröjsmålstalan) infördes för att ge enskilda bättre möjligheter att påskynda det slutliga avgörandet i vissa förvaltningsärenden som dragit ut oskäligt länge på tiden. Om myndigheten avslår en begäran om att ärendet ska avgöras finns det en möjlighet till överprövning i domstol av myndighetens ställningstagande. En sådan ordning ansågs enligt förarbetena innebära ett stärkt skydd för den enskildes rättssäkerhet och en ökad kontroll över upprätthållandet av den enskildes berättigade krav på en god förvaltning. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 114

text: Om en domstol bifaller ett överklagande av ett beslut att avslå en begäran om att ett ärende ska avgöras, ska den besluta att förelägga den myndighet som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den tid som överinstansen bestämmer avgöra det ärende som överklagandet avser (

text: 49 § förvaltningslagen

text: ). Ett föreläggande att snarast möjligt avgöra det ärende som överklagandet avser innebär att det ställs särskilda krav på myndigheten att prioritera handläggningen för att undvika ytterligare fördröjningar i ett ärende där avgörandet redan fördröjts oskäligt länge (

text: a. prop. s. 338

text: Ett ärende om uppehållstillstånd för arbete ska avgöras senast inom fyra månader från det att ansökan lämnades in. Om det finns särskilda skäl eller om ansökan behöver kompletteras får tiden förlängas. Sökanden ska underrättas om förlängningen. Om ärendet inte har avgjorts inom fyra månader får sökanden begära att ärendet ska avgöras enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: även om kravet enligt den paragrafen på avgörande inom sex månader inte är uppfyllt. (4 kap. 21 b § utlänningsförordningen.)

text: Bedömningen i detta fall

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att det av handlingar från Migrationsverket framgår att det funnits en utsedd handläggare för de aktuella ärendena sedan ansökningarna kom in.

text: Av utredningen framgår dock att Migrationsverket inte vidtog några åtgärder i ärendena från det att ansökningarna kom in den 10 augusti 2021 till dess att begäran om att avgöra ärendena kom in den 16 februari 2022. I samband med att Migrationsverket den 9 mars 2022 avslog begäran att avgöra ärendena vidtogs vissa utredningsåtgärder och en tjänsteanteckning angående utredningsbehov upprättades.

text: Efter att migrationsdomstolen i slutet av mars 2022 förelade Migrations-verket att avgöra ärendena snarast möjligt skickade verket ut en skrivelse om väntetider. Därefter kompletterade anmälarna på eget initiativ ansökningarna i slutet av juni 2022. Migrationsverket påbörjade därefter handläggningen av ärendena först i mitten av augusti 2022, alltså ungefär fyra och en halv månad efter att migrationsdomstolen beslutat att ärendena skulle avgöras snarast. De handläggningsåtgärder som därefter genomfördes och den ytterligare tid som passerade innan ärendena avgjordes i slutet av oktober 2022 framstår som rimliga.

text: Migrationsverket har som skäl för den utdragna handläggningen endast hänvisat till stora balanser.

text: Fyramånadersfristen gäller om en fullständig ansökan har lämnats in, vilket inte varit fallet med anmälarnas ansökningar. Migrationsverket har däremot inte vidtagit några handläggningsåtgärder inom fyramånadersfristen. Vidare dröjde verket ungefär fyra och en halv månad efter migrationsdomstolens avgörande med att påbörja handläggningen av anmälarnas ärenden trots att det genom domen funnits särskilda krav på myndigheten att prioritera handläggningen för att undvika ytterligare fördröjningar. Mot den bakgrunden har båda dessa perioder av passivitet i handläggningen varit oacceptabelt långa och Migrationsverket ska kritiseras för sin långsamma handläggning.

text: Justitiekanslern har tidigare kritiserat Migrationsverket för underlåtenhet att följa domstols beslut efter dröjsmålstalan (se beslut den 9 februari 2023 i dnr 2021/6855). Även Riksdagens ombudsmän (JO) har vid upprepade tillfällen granskat och uttalat kritik om Migrationsverkets handläggnings-tider (se t.ex. JO:s beslut den 13 december 2022 i dnr 578-2022 m.fl.). JO har också nyligen inlett en förnyad granskning av verkets handläggnings-tider (se JO:s samlingsärende dnr 8819-2023). Det finns därför inte skäl för Justitiekanslern att vidta några andra åtgärder i det här ärendet, som avslutas med ovanstående kritik.


title: Staten avböjer att reglera ett skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till begränsningar i möjligheten att hålla gudstjänst under covid-19-pandemin.

text: Justitiekanslern avböjer att reglera sökandens skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Sökanden, som är företrädare för en församling inom ett religiöst samfund, har begärt skadestånd bl.a. på den grunden att staten i strid med religionsfriheten, yttrandefriheten och mötesfriheten enligt Europakonventionen har infört och mot församlingen tillämpat den numera upphävda förordningen (

text: ) om förbud mot att hålla allmänna sammankomster och offentliga tillställningar (i dess lydelse den 24 november 2020). Införandet och tillämpningen av förordningen medförde att församlingen inte fick tillstånd att hålla gudstjänst vid tre tillfällen under jul- och nyårshelgerna 2020/2021.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har till uppgift att bevaka statens rätt när skadeståndsanspråk riktas mot staten. Uppgiften fullgörs bl.a. genom att Justitiekanslern vid s.k. frivillig skadereglering i det enskilda fallet tar ställning till en begäran om ersättning.

text: För att kunna besluta i det aktuella ärendet krävs ställningstaganden till rättsfrågor som är svårbedömda. Frågorna är dessutom av principiell karaktär och av stor betydelse. Det framstår mot denna bakgrund som mest lämpligt att frågorna avgörs genom domstolsprövning. Justitiekanslern avböjer därför att reglera sökandens skadeståndsanspråk.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till långsam handläggning hos Tillväxtverket

text: Justitiekanslern avslår Just Arrived Bemanning AB:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Just Arrived Bemanning AB (bolaget) ansökte den 15 april 2020 om preliminärt korttidsstöd enligt lagen (

text: ) om stöd vid korttidsarbete för perioden den 16 mars – 15 juli 2020 (ärende nr 20234564). Tillväxtverket beviljade ansökan dagen därpå och betalade ut begärt belopp.

text: Den 30 juni 2020 respektive den 26 november 2020 inkom bolaget med avstämningar och ansökningar om förlängt preliminärt korttidsstöd (avseende perioden den 1 juni – 14 augusti 2020 respektive den 1 september – 30 november 2020). Ansökningarna beviljades av Tillväxtverket genom beslut den 25 november 2020 respektive den 9 december 2020. Eftersom Tillväxtverket i respektive beslut gjorde bedömningen att vissa anställda inte var stödberättigade var det redan tidigare utbetalda beloppet för högt. Någon ytterligare utbetalning av stöd till bolaget gjordes därför inte.

text: Samma dag som det sista beslutet fattades, dvs. den 9 december 2020,

text: överklagade bolaget de båda besluten som Tillväxtverket hade fattat. Överklagandet överlämnades till förvaltningsrätten den 28 mars 2021.

text: Den 30 april 2021 ansökte bolaget även om preliminärt korttidsstöd enligt lagen (

text: ) om stöd vid korttidsarbete i vissa fall för perioden den 1 december 2020 – 31 maj 2021 (ärende nr 20239159).

text: Den 8 november 2021 upphävde förvaltningsrätten de båda överklagade besluten och återförvisade ärendena till Tillväxtverket för ny handläggning.

text: Den 25 maj 2022 fattade Tillväxtverket nya beslut i de återförvisade ärendena och beviljade förlängt korttidsstöd för de ansökta perioderna. Mellanskillnaden mellan tidigare utbetalt stöd och det slutliga stödbeloppet betalades också ut till bolaget. Samma dag togs även ett beslut om att bevilja bolagets ansökan om korttidstöd för perioden den 1 december 2020 – 31 maj 2021 och att betala ut det där begärda beloppet.

text: Anspråket m.m.

text: Bolaget har begärt skadestånd av staten med 145 615 kr för ren förmögenhetsskada. Till stöd för anspråket har bolaget fört fram att Tillväxtverket har varit i dröjsmål med handläggningen av bolagets ärenden om korttidsstöd. Till följd av den långsamma handläggningen har bolaget varit tvunget att ta ett lån för att finansiera sin verksamhet. Skadan består av den ränta som bolaget har betalat på lånet under perioden december 2020 – maj 2022.

text: Tillväxtverket har motsatt sig anspråket.

text: Bolaget har lämnat synpunkter på Tillväxtverkets yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Tillväxtverkets handläggning av och beslut i ärenden om korttidsstöd är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. För skadeståndsansvar krävs att det är styrkt att staten genom oaktsamhet har orsakat en skada. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel eller princip som har åsidosatts och vilka risker felet eller försummelsen innebär.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadestånds-grundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Långsam handläggning

text: Bolaget har klagat på att handläggningen av dess ärenden har varit alltför utdragen. Frågan är därför inledningsvis om handläggningstiden i de aktuella ärendena är så lång att det är fråga om fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Denna fråga bör prövas i två steg (se Justitiekanslerns beslut den 19 maj 2017 dnr 2016/7552). Till att börja med måste det prövas om ett dröjsmål över huvud taget kan anses föreligga. Om så är fallet, ska det sedan prövas om dröjsmålet kan kvalificeras som oaktsamt (jfr bl.a.

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: skadeståndslagen

text: , 2:a uppl. 1996, s. 87).

text: Oacceptabla dröjsmål i handläggningen av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När – som i detta fall – det inte finns någon föreskriven frist för ett ärendes avgörande, krävs det dock i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär att fel eller försummelse föreligger är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan kräva av myndighetens handläggning; om beslutet i ett ärende har stor inverkan på den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden har den enskilde normalt anledning att ställa högre krav på snabbhet vid handläggningen. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för den uppkomna skadan. (Se

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: ). Vidare kan skadeståndsskyldighet föreligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål. (Se Justitiekanslerns beslut den 13 december 2018 dnr 2018/283 och jfr rättsfallet

text: NJA 2005 s. 462

text: Det aktuella ärendet avser korttidsstöd. Stödet är avsett att under en begränsad tid hjälpa arbetsgivare som på grund av tillfälliga och allvarliga ekonomiska svårigheter behöver permittera personal. Som Riksdagens Ombudsmän (JO) har uttalat är detta ekonomiska stödåtgärder som många gånger är av stor betydelse för de aktuella företagen (se JO:s beslut den 9 september 2021 i ärende dnr 7165-2020 och 7242-2020 och JO:s beslut den 19 november 2021 i ärende dnr 9679-2020, 441-2021 och 2652-2021). Det är därför av vikt att handläggningen av ärendena inte drar ut på tiden.

text: Det finns ingen tumregel om vad som utgör en skälig handläggningstid för dessa ärenden, utan bedömningen av om det föreligger dröjsmål måste göras med utgångspunkt i förhållandena i det enskilda fallet med beaktande av bl.a. ärendets art och omfattning samt frågans komplexitet. JO har i sin tillsyn ansett att det i dessa typer av ärenden inte är acceptabelt med en handläggningstid om flera månader, om det inte finns särskilda omständigheter som i ett enskilt fall motiverar en längre handläggningstid. I de ovan nämnda besluten har JO riktat kritik i mot att det tog knappt fyra månader respektive drygt fyra månader att handlägga en avstämning och ansökan om förlängt stöd.

text: I förvaltningsrättslig praxis finns det exempel på fall avseende korttidsstöd där en handläggningstid om sex – sju månader har bedömts utgöra dröjsmål enligt

text: 12 § förvaltningslagen (2017:900)

text: (se Förvaltningsrätten i Stockholms dom den 2 november 2021 i mål nr 30721-21 och Förvaltningsrätten i Stockholms dom den 13 augusti 2021 i mål nr 2412121). Även Justitiekanslern har bedömt att det har förelegat dröjsmål i ärenden om korttidsstöd när det har varit fråga om en handläggningstid om sex – sju månader efter återförvisning från förvaltningsrätten (Justitiekanslerns beslut den 16 mars 2022 i ärende nr 2021/5112 och Justitiekanslerns beslut den 4 april 2022 i ärende nr 2021/2419).

text: Justitiekanslern konstaterar i det här fallet att det tog sammanlagt knappt ett år och elva månader i två instanser att handlägga bolagets ansökan den 30 juni 2020 om avstämning och ytterligare preliminärt stöd för 2020 (ärende nr 20234564). Under denna handläggningstid kan noteras att det initialt dröjde ca tre månader innan Tillväxtverket påbörjade handläggningen av ansökan, att det dröjde drygt tre och en halv månad innan Tillväxtverket lämnade över bolagets överklagande till förvaltningsrätten, samt att handläggningstiden efter återförvisningen uppgick till totalt ca sex och en halv månad, varav ärendet låg utan åtgärd under ca fem månader.

text: När det gäller bolagets ansökan den 30 april 2021 om korttidsstöd för år 2021 (ärende nr 20239159) kan det konstateras att det tog Tillväxtverket knappt ett år och en månad att fatta ett beslut i frågan. Detta trots att ansökan avsåg det första steget i stödprocessen, dvs. frågan om preliminärt stöd, där det inte har krävts samma typ av efterkontroll som vid en ansökan om avstämning. Såvitt framgår av utredningen synes ärendet initialt ha legat inaktivt under en period om ca fyra månader innan den första handläggningsåtgärden vidtogs. Därefter synes handläggningsåtgärder ha vidtagits löpande med undantag för framför allt en period om två månader mellan den 6 december 2021 och den 8 februari 2022 samt en period om knappt tre månader mellan den 17 februari 2022 och den 25 maj 2022.

text: Justitiekanslern bedömer att dröjsmål vid handläggningen föreligger i båda ärendena. Bolaget kan inte sägas ha bidragit till tidsutdräkten och det har inte kommit fram något i utredningen som kan motivera de långa handläggningstiderna.

text: Frågan är då om dröjsmålen kan anses oaktsamma, dvs. om de utgör fel och försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Grunden till svårigheterna att handlägga stödärendena skyndsamt tycks vara en ovanligt stor arbetsbörda och bristande resurser. I den juridiska litteraturen har det framförts att detta kan vara omständigheter som talar emot skadeståndsansvar för staten vid konstaterade dröjsmål (se Bertil Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, s. 284 ff. och Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , s. 89 f.). Ett sådant synsätt har även förutsatts i bl.a. 1990 års motiv till

text: skadeståndslagen

text: (se prop. 1989/ 90:42 s. 16).

text: Utrymmet för ansvarsfrihet med hänvisning till bristande statsanslag får dock enligt nuvarande praxis anses mycket begränsat (se bl.a. rättsfallet

text: NJA 2005 s. 462

text: och Justitiekanslerns beslut den 16 mars 2022 i ärende nr 2021/5112). Den avgörande frågan för vållandebedömning är nämligen vad enskilda rimligen kan begära från myndigheternas sida i en viss situation snarare än vilka anslag den aktuella myndigheten har fått för sitt uppdrag.

text: Enligt Justitiekanslern kan enskilda med fog förvänta sig att ansökningar om korttidsstöd handläggs utan oskäligt dröjsmål med hänsyn till ärendenas ekonomiska betydelse. Det gäller även i en särpräglad situation som coronapandemin. Även i ett sådant läge måste enskilda givetvis kunna ställa legitima anspråk på att dess ärende handläggs effektivt.

text: Samtidigt kan en nyanserad och verklighetsförankrad vållandebedömning inte bortse från att Tillväxtverkets arbetsbelastning – till följd av den stora mängden ansökningar om korttidsstöd under pandemin – har varit exceptionell och att en betydande förändring av verkets verksamhet har genomförts med kort framförhållning. Det är ofrånkomligt att handläggningstiden vid sådana förhållanden är något längre än vad som annars kan framstå som motiverat utifrån ärendenas art och komplexitet.

text: I det här fallet konstaterar Justitiekanslern dock att övervägande skäl talar för att Tillväxtverkets dröjsmål vid handläggningen får anses ha varit oaktsam på ett sätt som utgör fel och försummelse enligt 3 kap 2 § skadeståndslagen.

text: För det första har Tillväxtverkets handläggningstid i ärendena klart överskridit en sådan handläggningstid där JO har funnit skäl att uttala kritik och handläggningstiden i fall där Justitiekanslern har bedömt att det har förelegat dröjsmål (jfr Justitiekanslerns beslut den 16 mars 2022 i ärende nr 2021/5112 och Justitiekanslerns beslut den 4 april 2022 i ärende nr 2021/2419).

text: För det andra har det, som har framgått ovan, i framför allt ärendet om korttidsstöd för år 2020, men även i ärendet för år 2021, förekommit längre perioder av inaktivitet i handläggningen.

text: När det särskilt gäller dröjsmålet med att överlämna bolagets överklagande till förvaltningsrätten kan det dessutom konstateras att

text: 46 § första stycket förvaltningslagen

text: ställer upp ett krav på att ett sådant överlämnande ska ske skyndsamt. Detta innebär att överklagandet normalt bör överlämnas till överinstansen inom en vecka, vilket alltså Tillväxtverket med råge har överskridit i detta fall (se bl.a. JO:s ämbetsberättelser 2002/03 s. 359 och

text: JO 2005/06 s. 405

text: samt JO:s beslut den 19 november 2021 dnr 9679-2020, 4412021 och 2652-2021). Det bör understrykas att de arbetsmoment som Tillväxtverket har haft att vidta när överklagandet kom in varken är komplicerade eller tidskrävande (jfr

text: 45 § förvaltningslagen

text: ). Effekten av myndighetens passivitet i detta avseende är att det har försvårat för bolaget att få sin sak prövad i domstol inom rimlig tid.

text: Mot den bakgrunden har således Tillväxtverkets handläggningstid i och för sig varit skadeståndsgrundande. För att ha rätt till ersättning måste dock bolaget visa att den långa handläggningstiden har orsakat skada.

text: Har den långsamma handläggningen orsakat bolaget skada?

text: Bolaget har begärt ersättning för den räntekostnad som bolaget menar uppkom på grund av att det tvingades ta lån för att klara sig ekonomiskt under pandemin.

text: Till stöd för anspråket har bolaget gett in ett antal låneavier. Något låneavtal eller annan dokumentation som visar vid vilken tidpunkt lånet togs har däremot inte getts in. Det kan därmed inte fastställas huruvida det finns ett orsakssamband mellan den ovan konstaterade försumligheten (dvs. den långa handläggningstiden) och den påstådda skadan. Eftersom bolaget inte har uppfyllt sin bevisbörda i denna del ska skadeståndsanspråket avslås.


title: Betänkandet Tullverkets rättsliga befogenheter i en ny tid (SOU 2022:48)

text: ( Departementets diarienummer Fi2022/02533)

text: Justitiekanslern välkomnar den gedigna översyn av Tullverkets rättsliga befogenheter som utredningen gjort och det förslag till samlad, enhetlig och tydlig reglering som lagts fram. Det saknas anledning att betvivla att den föreslagna regleringen generellt skulle bli mer lättillämpad och förutsebar än dagens, vilket inte minst vore till gagn för rättssäkerheten.

text: Justitiekanslern har vissa synpunkter på några delar av författningsförslagen och de resonemang som förs i betänkandet.

text: Geografiska ramar för var en tulltjänsteman får uppmana någon att stanna

text: Enligt 3 kap. 9 § 3 i förslaget till tullbefogenhetslag, jämförd med 8 § 1, får en tulltjänsteman inom kontrollverksamheten vid den yttre gränsen uppmana föraren av ett fordon att stanna om fordonet finns bl.a. ”i trakterna vid Sveriges landsgräns mot ett tredjeland”, ”i trakterna vid Sveriges kuster”, ”i närheten av eller inom en anläggning för tillfällig lagring, ett tullager eller en frizon” eller ”i närheten av eller inom en hamn, en flygplats eller ett annat område som har trafikförbindelser med ett tredjeland”. Av andra stycket 1, jämförd med 8 § 2, framgår att en sådan uppmaning också får ges till någon annan som anträffas på en sådan plats, om det finns anledning att anta att personen är anmälningsskyldig enligt tullagstiftningen.

text: Enligt den föreslagna bestämmelsen i 4 kap. 3 § 3 tullbefogenhetslagen, jämförd med 2 §, får inom kontrollverksamheten vid den inre gränsen en uppmaning att stanna ges till den som anträffas bl.a. ”i trakterna vid Sveriges landsgräns mot en annan medlemsstat inom Europeiska unionen”, ”i trakterna vid Sveriges kuster” eller ”i närheten av eller inom en hamn, en flygplats eller ett annat område som har direkta trafikförbindelser med en annan medlemsstat inom Europeiska unionen”. Ytterligare förutsättningar för när en uppmaning får ges framgår av 2 § andra stycket och 3 § andra stycket.

text: Utredningen redovisar de uttalanden som gjordes i förarbetena till

text: tullagen (2016:253)

text: angående innebörden av uttrycken ”i trakterna vid” och ”i närheten av” (s. 560). Utredningen redovisar också flera skäl för att inte ändra uttrycken i den nya lagen (s. 562–564 och 584–585). Det anförs att en alltför preciserad reglering riskerar att leda till en lagstiftning som varken är effektiv eller ändamålsenlig – bl.a. eftersom förutsättningarna ser olika ut i skilda delar av landet – och att en tulltjänsteman bör kunna uppmana någon att stanna inom ett någorlunda flexibelt område. Enligt utredningen förefaller det inte rimligt att tjänstemannen ska behöva avstå från det av det enda skälet att den som ska stannas befinner sig strax bortom en författningsreglerad fast gräns.

text: Justitiekanslern anser att uttrycken ”i trakterna vid” och ”i närheten av” är alltför oklara för att flyttas över till den föreslagna lagen. En precisering skulle öka tydligheten och förutsebarheten i nu aktuella bestämmelser, vilket inte bara har betydelse för tulltjänstemannen och den enskilde som berörs utan också är viktigt från ett tillsynsperspektiv. Det må vara att effektiviteten skulle minska på så sätt att en tulltjänsteman ibland måste hejda sig på grund av att den person som ska stannas befinner sig strax bortom en fast gräns. Det är dock enligt Justitiekanslerns mening – i ljuset av de starka rättssäkerhetshänsyn som gör sig gällande vid tvångsåtgärder – inte något tillräckligt skäl för att låta dessa allmänt hållna uttryck från

text: tullagen

text: och inregränslagen bestå i den nya lagen. Det förtjänar också att påpekas att det av kravet på lagstöd enligt

text: artikel 8 Europakonventionen

text: följer att integritetskränkande tvångsåtgärder måste vara kringgärdade av villkor som är förutsebara för den enskilde. (Se t.ex. Gillan och Quinton mot Storbritannien, dom den 12 januari 2010, no. 4158/05, p. 76–87 och

text: Beghal mot Storbritannien

text: , dom den 28 februari 2019, no. 4755/16, p. 88–89.) Justitiekanslern vill i detta sammanhang slutligen hänvisa till sina tidigare framförda synpunkter på betänkandet Åtgärder i gränsnära områden (

text: SOU 2021:92

text: ; se Justitiekanslerns remissyttrande den 28 februari 2022 i ärende 2021/7662).

text: Urinprovtagning vid gränspassage

text: Enligt 27 § andra stycket smugglingslagen får en tjänsteman vid Tullverket utan krav på brottsmisstanke ta urinprov på en person i samband med närmare angiven gränspassage. I betänkandet föreslås att denna möjlighet flyttas över till den nya tullbefogenhetslagen men att möjligheten begränsas till situationer där ett urinprov kan ha betydelse för misstanke om narkotikasmuggling. På av utredningen anförda skäl (s. 655) anser Justitiekanslern att det är en väl motiverad inskränkning. Lagförslagets förtydligande krav på att den enskilde godtar åtgärden (7 kap. 1 § tredje stycket) bör dock utvecklas ytterligare i den fortsatta beredningen, främst vad gäller risken för presumtionsverkan av att den enskilde vägrar medverka (jfr

text: prop. 1993/94:24 s. 56

text: Dokumentationsskyldighet

text: Justitiekanslern välkomnar den utökade dokumentationsskyldighet som föreslås i betänkandet avseende den direkta brottsbekämpande verksamheten. Utöver vad utredningen anfört om betydelsen av dokumentation (s. 690) vill Justitiekanslern påpeka att det även förekommit att staten blivit skadeståndsskyldig på grund av att bristen på dokumentation medfört att grunden för en viss tvångsmedelsanvändning inte kunnat bedömas (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 30 juni 2022 i ärende 2020/7651, jfr beslut den 13 januari 2020 i ärende 4886-19-4.3.2).

text: När det gäller tvångsmedel för att upptäcka brott anser Justitiekanslern dock att dokumentationsskyldigheten bör omfatta även mer ingripande kroppsvisitationer som innefattar en undersökning av personens kläder (jfr s. 692 i betänkandet). Med dokumentationsskyldighet som huvudregel kan sedan undantag medges för sådan kroppsvisitation som inte består i annat än en genomsökning av väskor och andra föremål som den resande haft med sig. Att på föreslaget vis inskränka skyldigheten till sådana fall där åtgärden resulterat i ett beslag eller den enskilde själv begärt att åtgärden dokumenteras kan inte anses helt tillfredsställande ur rättssäkerhetssynpunkt. Dessutom är det från ett tillsynsperspektiv viktigt att kunna granska hur och i vilken utsträckning Tullverket genomför kroppsvisitationer av resande. Det kan handla om såväl en granskning av ett enskilt fall som en mer övergripande granskning avseende samtliga fall under en viss tidsperiod. Sådan tillsyn försvåras om detta tvångsmedel inte heller fortsättningsvis kommer att behöva dokumenteras annat än i särskilt angivna situationer.

text: Inledande av förundersökning

text: Justitiekanslern noterar att förslaget till ändring av

text: 23 kap. 3 § rättegångsbalken

text: närmast är tänkt som en kodifiering av vad som i praktiken redan får anses gälla, nämligen att en förundersökning kan inledas genom att en polisman använder ett straffprocessuellt tvångsmedel (se s. 723 i betänkandet). Inte desto mindre finns det en problemställning som rör förhållandet att samma tvångsmedelstyper som regleras i 24–

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: också används utanför den brottsutredande verksamheten. Eftersom gränsen mellan Tullverkets brottsupptäckande och brottsutredande verksamhet kan vara diffus (jfr s. 651 – 653 och 731 i betänkandet) ser Justitiekanslern att det praktiska behovet av klargörande går bortom det i och för sig systematiskt rena förslag på kodifiering som lagts fram.

text: Rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: Den som drabbas av en personskada eller en sakskada genom våld som utövas med stöd av bl.a. 10 §, 10 a § eller 29 § första stycket första eller femte meningen

text: polislagen (1984:387)

text: 4 kap.

text: och

text: 16 §§

text: tullagen

text: , eller 21 b § smugglingslagen har enligt 8 § frihetsberövandelagen [3] rätt till ersättning av staten, om den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom. Staten har alltså ett strikt ersättningsansvar enligt bestämmelsen. Med den nuvarande regleringen är det oklart i vilka situationer som en tulltjänstemans våldsanvändning kan ge rätt till ersättning. Det beror främst på att det inte riktigt kan utläsas hur

text: och

text: 29 §§

text: polislagen

text: förhåller sig till andra befogenheter än de som följer av de uppräknade paragraferna i

text: tullagen

text: och smugglingslagen. Genom att i stället hänvisa till

text: 2 kap.

text: och

text: 7 §§

text: i förslaget till tullbefogenhetslag – som reglerar tulltjänstemannens generella rätt att använda våld respektive fängsel – kommer bestämmelsen i 8 § frihetsberövandelagen att bli tydligare och mer lättillämpad. Men även utan ett sådant förslag vore det angeläget med ett förtydligande av bestämmelsen.

text: Justitiekanslern har i övriga delar inte några synpunkter på förslagen.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till en nedlagd förundersökning

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En natt i slutet av augusti 2021 ringde sökandens granne till polisen och uppgav att sökanden blivit misshandlad. En polispatrull anlände till platsen och en anmälan avseende hemfridsbrott, misshandel och försök till grov misshandel upprättades. Av anmälan framgick att okända gärningsmän olovligen trängt sig in i sökandens bostad, att de försökt misshandla sökanden med en yxa och att de utdelat slag och/eller sparkar mot sökanden så att han orsakats blodvite och smärta. Vidare framgick att sökanden lyckats fly från bostaden genom att hoppa från en balkong och därefter ta sig till en vän.

text: I brottsanmälan noterades att fotografier fanns och att sökanden fördes med ambulans till sjukhus. På fotografierna syns vissa skador på sökandens kropp och huvud. I anmälan noterades också att sökanden ville få information enligt 13 b § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) om vad som hände i ärendet, bl.a. om förundersökningen lades ned.

text: Jourförundersökningsledare beslutade att inleda förundersökning beträffande samtliga anmälda brott. Förhör hölls på plats med sökanden som berättade att tre maskerade och för honom okända män brutit sig in hos honom och slagit honom, att en av personerna haft en yxa och att han själv flytt därifrån genom att hoppa ner från balkongen. Förhörsledaren antecknade att sökanden berättade med svårighet och bedömningen gjordes att förhöret inte kunde fortsätta på grund av sökandens chocktillstånd. Förhöret avbröts efter sju minuter. I en tjänsteanteckning upprättad av förhörsledaren angavs att vidare förhör med sökanden bör genomföras med tolk.

text: Enligt händelserapporten från den aktuella natten gick polis in i sökandens bostad och konstaterade att den var tom och att ingenting verkade vara skadat.

text: Två dagar efter händelsen skickades en målsägarkopia av huvudanmälan till sökanden, varpå ärendet omfördelades till aktuellt lokalpolisområde och en ny förundersökningsledare tillsattes. Ytterligare två dagar senare beslutade förundersökningsledaren att lägga ner förundersökningen. Beslutet motiverades med att det saknades anledning att fullfölja förundersökningen då vidtagna åtgärder inte lett till att någon kunnat misstänkas för brotten och då ytterligare utredning inte kunde antas ändra på det.

text: Ett knappt år senare återupptogs förundersökningen. De fotografier som tagits av den ingripande patrullen lades in i förundersökningen och förhör hölls med sökanden, denna gång med tolk, och med ett vittne. Polis kontaktade ett bostadsbolag och efterfrågade uppgifter om tagg-inloggningar på den aktuella adressen vid tiden för händelsen. Bostadsbolaget uppgav att de inte hade tillgång till uppgifter om inloggningar så långt tillbaka i tiden.

text: I slutet av augusti 2022 lades förundersökningen ned med samma motivering som vid det tidigare nedläggningsbeslutet.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med det belopp som Justitiekanslerns finner skäligt på den grunden att sökandens grundläggande rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen kränkts genom att förundersökningen lagts ned i ett för tidigt skede. Sökanden har vidare anmärkt att han inte delgavs det initiala nedläggningsbeslutet förrän efter närmare ett år.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Sökanden har, som han får förstås, begärt ersättning för ideell skada. Rätt till ersättning för ideell skada har den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott (

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: ). Skadestånd för ideell skada ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). Sedan den 1 augusti 2022 omfattar

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: även överträdelser av

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: men bestämmelsen i den delen är inte tillämplig på skadefall i tiden före nämnda datum. I praxis finns endast enstaka exempel på fall där ersättningsansvar för staten har ansetts uppkomma vid överträdelser av

text: regeringsformen

text: innan lagändringen (se bl.a.

text: NJA 2014 s. 332

text: En förundersökning ska inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (

text: 23 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB). Om det inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned (23 kap. 4 RB).

text: Om det beslutas att en inledd förundersökning ska läggas ned ska en målsägande som angett brottet underrättas om detta. En sådan underrättelse behöver dock inte ske om Polismyndigheten har beslutat att lägga ned en förundersökning i vilken utredningen inte har nått så långt att någon varit skäligen misstänkt för brottet. Om målsäganden har begärt att bli underrättad ska han eller hon dock alltid underrättas. (Se 14 § FUK.)

text: Bedömningen av skadeståndsanspråket

text: Utredningen ger inte stöd för att det i samband med nedläggningen av den aktuella förundersökningen har förekommit något sådant integritets-kränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut (

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: ). Inte heller har det framkommit något som ger stöd för att sökanden skulle ha rätt till skadestånd på den grunden att hans rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: skulle ha överträtts.

text: Sökanden har vidare gjort gällande att hans rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts. Som Polismyndigheten konstaterat omfattas en målsägande som deltar i ett straffrättsligt förfarande enbart i syfte att gärningsmannen ska straffas inte av de rättigheter som garanteras genom

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Däremot har medlemsstaterna i vissa situationer en positiv förpliktelse att effektivt utreda brott. Förpliktelsens innehåll och omfattning beror på vilken rättighet som det underliggande brottet aktualiserar.

text: Enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. I statens positiva förpliktelser enligt artikeln ingår en skyldighet att genomföra en effektiv utredning vid misstanke om att en person har utsatts för sådan behandling av en annan individ (se t.ex. X m.fl. mot Bulgarien , no. 22457/16, dom den 2 februari 2021 [stor kammare], p. 184). För att en viss behandling ska anses falla inom tillämpningsområdet för artikel 3 krävs att den når upp till en viss svårighetsgrad (” minimum level of severity” ). Exempel på situationer som har ansetts aktualisera statens positiva förpliktelser enligt artikeln är när det varit fråga om allvarlig misshandel eller trakasserier av barn eller gamla, våld i nära relationer, vissa sexualbrott och hatbrott (se t.ex. Guide on Article 3 of the European Convention on Human Rights, 31 augusti 2023, p. 106 samt B.V. m.fl. mot Kroatien , no. 38435/13, beslut den 15 december 2015, p. 153 med vidare hänvisningar).

text: I detta fall har det varit fråga om en fysisk attack i sökandens hem, vilken framstår som klart allvarlig men inte som en sådan situation som enligt Europadomstolens praxis typiskt sett har ansetts falla under tillämpningsområdet för artikel 3. Statens positiva förpliktelser enligt denna artikel aktualiseras därför inte.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Även enligt denna artikel har medlemsstaterna en positiv förpliktelse att vidta rimliga åtgärder för att skydda enskilda från brott som exempelvis misshandel (se. t.ex. Sandra Jankovi ć mot Kroatien , no. 38478/05, dom den 5 mars 2009, p. 44–45).

text: Medlemsstaterna har i detta avseende en skyldighet att upprätthålla och i praktiken tillämpa en adekvat rättslig reglering som ger enskilda skydd mot våldshandlingar från andra individer. Denna positiva förpliktelse kan vid påståenden om allvarliga våldshandlingar sträcka sig även till frågor som rör effektiviteten av en brottsutredning (se t.ex. Guide on Article 8 of the European Convention on Human Rights, 9 april 2024, p. 10, med vidare hänvisningar, samt Vladislava Stoyanova, Positive Obligations under the European Convention on Human Rights – Within and Beyond Boundaries, 2023, Oxford University Press, s. 133 och 140 f.). Det är dock endast vid betydande brister i tillämpningen som det kan bli fråga om en överträdelse av statens positiva förpliktelser enligt artikel 8 (se t.ex. Guide on Article 8 of the European Convention on Human Rights, 9 april 2024, p. 12 samt B.V. m.fl. mot Kroatien, p. 151). Enstaka mindre försummelser är inte tillräckligt för att konstatera att en överträdelse föreligger. Vidare finns det en positiv skyldighet att tillhandahålla möjlighet för den som utsatts för övergrepp att få upprättelse genom rättsväsendet, dvs. effektiva rättsmedel (se t.ex. Hans Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2023, version 6, JUNO, s. 454 f.).

text: Frågor om vilka utredningsåtgärder som bör vidtas inom ramen för en förundersökning och när det finns skäl att lägga ner en förundersökning är utpräglade bedömningsfrågor. I detta fall var det fråga om en anmälan om ett allvarligt angrepp. Det fanns inte någon uppgift om identitet eller närmare signalement på gärningsmännen och enligt polis som under natten gick in i sökandens bostad var denna tom och ingenting verkade vara skadat. Även om förundersökningsledarens initiala beslut att lägga ned förundersökningen utan att det hållits ett fullständigt förhör med sökanden eller vidtagits ytterligare åtgärder kan ifrågasättas, har det enligt Justitiekanslerns bedömning inte varit fråga om en sådan betydande brist i tillämpningen av relevanta bestämmelser att nedläggningsbeslutet kan anses utgöra en överträdelse av statens positiva förpliktelser enligt

text: artikel 8 Europakonventionen

text: Slutligen framgår det av utredningen att sökanden, i egenskap av målsägande, i samband med brottsanmälan begärde att bli underrättad bl.a. om förundersökningen skulle läggas ned. Ingenting i utredningen tyder på att någon sådan underrättelse skickades till sökanden med anledning av det första nedläggningsbeslutet. Underlåtenheten i detta avseende får anses utgöra en sådan försummelse från Polismyndighetens sida som i och för sig skulle kunna vara skadeståndsgrundande enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Utredningen ger emellertid inte heller i denna del stöd för att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut (

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: ). När sökanden väl fick information om att förundersökningen lagts ned, och enligt egen uppgift begärde överprövning av nedläggningsbeslutet, återupptogs förundersökningen och vissa ytterligare utredningsåtgärder vidtogs innan förundersökningen på nytt lades ned. Mot denna bakgrund kan inte heller underlåtenheten att underrätta målsäganden om det första nedläggningsbeslutet anses utgöra en sådan betydande brist i tillämpningen att det utgör en överträdelse av statens positiva förpliktelser enligt artikel 8 i konventionen. Inte heller en helhetsbedömning av samtliga omständigheter föranleder en sådan slutsats.

text: Sammanfattningsvis ska alltså sökandens anspråk avslås.

text: Tillsyn

text: Som konstaterats ovan har Polismyndigheten i strid med 14 § FUK underlåtit att underrätta sökanden om det första beslutet att lägga ned förundersökningen, trots att sökanden enligt 13 b § FUK begärt att få en sådan underrättelse. Polismyndigheten förtjänar kritik för detta.


title: Staten är skadeståndsskyldig till följd av en tingsrätts handläggning av ett brottmål

text: Ärendet

text: Vid Eksjö tingsrätt väcktes åtal mot en tilltalad för tre fall av bedrägeri. X AB (bolaget) yrkade bättre rätt än den tilltalade och en annan part, AA, till ett maskinflak och, i andra hand, skadestånd av den tilltalade. Åklagaren förde bolagets talan. I målet framställde även AA ett yrkande om bättre rätt än den tilltalade och bolaget till flaket. Samtliga yrkanden om bättre rätt och skadestånd upptogs formlöst som enskilda anspråk i brottmålet utan att stämning hade utfärdats. Den tilltalade dömdes för en del av brottsligheten och förpliktades utge skadestånd till bolaget. Beträffande maskinflaket förklarade tingsrätten att AA hade bättre rätt till flaket än både den tilltalade och bolaget. Tingsrätten förordnade att flaket skulle lämnas ut till AA men att beslaget av det skulle bestå till dess domen hade vunnit laga kraft.

text: Bolaget överklagade tingsrättens dom. Hovrätten undanröjde tingsrättens beslut såvitt avsåg skadestånd till bolaget, förklaringen om att AA hade bättre rätt till flaket och förordnandet om att flaket skulle lämnas ut till AA. Hovrätten hävde också beslaget. I de delar som avsåg enskilda anspråk lämnades målet åter till tingsrätten för fortsatt handläggning. I skälen anförde hovrätten bl.a. följande.

text: Talan mot den tilltalade eller annan om enskilt anspråk får föras i samband med åtal för brottet. Om anspråket inte tas upp i samband med åtalet, ska talan föras inom ramen för ett tvistemål (se

text: 22 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Det är alltså möjligt att ta upp ett enskilt anspråk även mot annan än den tilltalade inom ramen för brottmålet. I kommentaren ges som exempel att målsäganden genom brottet frånhänts viss sak och att talan då kan behövas riktas mot tredje man som i ond tro fått egendomen i sin besittning efter brottet utan att för den skull ha åtalats (se kommentaren till 22 kap. 1 § rättegångsbalken, 2018-12-18, Zeteo).

text: Enligt hovrätten innebär bestämmelsen att bolagets talan mot AA i och för sig kunnat handläggas inom ramen för brottmålet, eftersom en grund för Bolagets talan om bättre rätt är att AA förvärvat maskinflaket i ond tro. Däremot har det inte varit möjligt för tingsrätten att ta upp AA:s talan mot bolaget inom ramen för brottmålet, eftersom den inte förs i anledning av brott. Det finns inte ett tillräckligt samband mellan det brott som AA utsatts för enligt gärningsbeskrivningen och den grund som han åberopar till stöd för sitt enskilda anspråk mot Bolaget (jfr Nordh, Enskilt anspråk, 2019-03-28, Zeteo, s. 41). AA:s anspråk mot Bolaget skulle alltså ha handlagts som ett tvistemål.

text: Till detta kommer bestämmelsen i 45 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken, som innebär att åklagaren eller målsäganden sedan åtal väckts får väcka talan mot den tilltalade om enskilt anspråk på grund av brottet utan stämning. Någon motsvarande möjlighet att formlöst väcka talan mot någon annan än den tilltalade finns inte. I nu aktuellt mål har tingsrätten formlöst tagit upp AA:s talan mot Bolaget utan att förutsättningar för en sådan handläggning förelegat. Inte heller Bolagets talan mot AA har föregåtts av en stämningsansökan.

text: Felen i tingsrättens handläggning kan antas ha inverkat på målets utgång.

text: Efter undanröjandet väckte bolaget talan mot AA om bättre rätt till maskinflaket. Bolaget framställde även ett yrkande om kvarstad som bifölls av tingsrätten. Tingsrätten fastställde sedan genom dom att bolaget hade bättre rätt än AA till maskinflaket och att kvarstaden skulle bestå. Domen vann laga kraft.

text: Bolaget har begärt skadestånd av staten med 95 248 kr. Bolaget har även begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet hos Justitiekanslern med 7 500 kr. Till stöd för anspråket har bolaget anfört i huvudsak att de rättegångsfel som begåtts av tingsrätten har lett till att bolaget har dragit på sig ombudskostnader för att överklaga tingsrättens dom. För att säkra sitt anspråk på maskinflaket ansökte bolaget även om kvarstad och orsakades kostnader för verkställigheten av kvarstaden.

text: Eksjö tingsrätt har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). En tingsrätts handläggning av och beslut i ett brottmål är en sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel som har åsidosatts.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Bedömningen i det här fallet

text: Skadeståndsgrundande fel

text: Eftersom det måste kunna ställas höga krav på domstolarnas verksamhet har Justitiekanslern regelmässigt gjort bedömningen att skadeståndsansvar har uppkommit om en domstol har försummat att iaktta en klar och tydlig förfarandebestämmelse vid handläggningen av ett mål. Justitiekanslern har i flera ärenden funnit att staten har blivit skadeståndsskyldig när en domstol inte har iakttagit en tvingande processregel även om tolkningen av bestämmelserna har innefattat komplicerade bedömningsfrågor (se exempelvis Justitiekanslerns beslut den 26 maj 2020 i ärende nr 2019/5012 och den 11 februari 2022 i ärende nr 2021/590).

text: Hovrätten har i detta fall konstaterat att tingsrätten inte borde ha tagit upp AA:s talan om bättre rätt mot bolaget inom ramen för brottmålet, eftersom den inte fördes i anledning av brott på det sätt som krävs enligt

text: 22 kap. 1 § rättegångsbalken

text: . Det fanns inte heller förutsättningar enligt

text: 45 kap.

text: och

text: 6 §§

text: rättegångsbalken

text: att ta upp anspråket formlöst eftersom det riktades mot någon annan än den tilltalade. Enligt

text: 45 kap. 5 § rättegångsbalken

text: borde, på motsvarande sätt, bolagets talan om bättre rätt i förhållande till AA ha föregåtts av en ansökan om stämning mot AA, vilket inte hade skett.

text: Tingsrättens beslut att ta upp dessa anspråk utgör fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Skadan

text: Bolaget har rätt till skadestånd för den förmögenhetsskada i form av merkostnader som uppkommit till följd av rättegångsfelen. För att vara ersättningsgilla krävs att rättegångskostnaderna har varit skäligen påkallade för att tillvarata bolagets rätt.

text: Tingsrätten har i sitt yttrande bedömt att bolagets ombudskostnader för att överklaga tingsrättens brottmålsdom har orsakats av tingsrättens felaktiga handläggning. Justitiekanslern instämmer i den bedömningen.

text: För överklagandet har bolaget begärt ersättning med 28 125 kr (11,25 timmar). Beloppet utgör en del av de rättegångskostnader som bolaget begärde ersättning för i tvistemålet. Vid prövningen av rättegångskostnaderna i det målet bedömde tingsrätten att skälig ersättning för ombudskostnader, även med beaktade av det arbete som hade lagts ned i hovrätten, motsvarade 45 timmars arbete och satte därför ned ersättningen i denna del med en knapp tredjedel. Justitiekanslern ansluter sig till den bedömningen. Yrkad ersättning i denna del kan alltså inte fullt ut anses påkallad för att tillvarata sökandens rätt att överklaga tingsrättens dom. Mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern att skadan i denna del uppgår till 20 000 kr vilket motsvarar åtta timmars arbete.

text: Nästa fråga är då om kostnaderna för kvarstadsansökan och verkställigheten av kvarstaden är att anse som merkostnader eller om utfallet hade blivit densamma även utan de skadeståndsgrundande felen.

text: Vad som hade hänt i brottmålet för det fall tingsrätten inte hade begått de skadeståndsgrundande felen går inte att säga med någon grad av säkerhet. En utgångspunkt måste dock vara att bolaget – vid tingsrättens slutliga prövning av frågan – faktiskt bedömdes ha rätt till egendomen. Eftersom osäkerheten om hur prövningen i brottmålet hade fallit ut har uppkommit som en följd av tingsrättens bristfälliga handläggning är det rimligt att staten i denna del får bära risken för att det i efterhand inte går att bedöma om kostnaden för kvarstaden också hade uppkommit vid en aktsam handläggning. Med den utgångspunkten ska kostnaderna hänförliga till ansökan om kvarstad och verkställigheten av den utgöra merkostnader för bolaget.

text: Bolaget har begärt ersättning med 35 000 kr för ansökan om kvarstad (motsvarande 14 timmars arbete). Tingsrätten har vid sin prövning av dessa rättegångskostnader bedömt att ersättning för detta arbete skulle sättas ned med knappt en tredjedel. Med utgångspunkt i tingsrättens skälighetsbedömning bedömer Justitiekanslern att skadan i denna därmed uppgår till 25 000 kr vilket motsvarar tio timmars arbete.

text: Det saknas skäl att ifrågasätta begärd ersättning för kostnaden för verkställigheten av kvarstaden.

text: Den totala skadan uppgår alltså till 77 123 kr (20 000 kr + 25 000 kr + 32 123 kr).

text: Skadan får anses vara slutlig. Av utredningen framgår visserligen att sökanden har en fordran på AA motsvarande detta belopp. Med hänsyn till vad som framkommit om AA:s ekonomiska förhållanden framstår det dock inte som sannolikt att sökanden kommer få betalt för sin fordran. Sökanden har därför rätt till skadestånd av staten med 77 123 kr.

text: Ombudskostnader hos Justitiekanslern

text: Sökanden har begärt ersättning med 7 500 kr för ombudskostnader (motsvarande tre timmars arbete). Yrkad ersättning är skälig och godtas.


title: Granskning av Skatteverkets handläggning av ärenden som avser obligatorisk omprövning i samband med att beskattningsbeslut har överklagats

text: Justitiekanslern kritiserar Skatteverket för myndighetens passiva och långsamma handläggning i 13 av 34 granskade ärenden. Justitiekanslerns iakttagelser vad gäller nämnda ärenden redogörs för under avsnitt 4.3 nedan.

text: Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Justitiekanslerns granskning visar att det i ett antal ärenden har förekommit långsam handläggning, i vilka det inte kan uteslutas att ärendenas avgörande har fördröjts på grund av Skatteverkets passivitet.

text: Vidare visar granskningen att Skatteverkets rutin för handläggning och utredning i samband med överklagande inte efterlevs i tillräcklig utsträckning dels när det gäller att dokumentera de uppgifter som krävs för att det ska vara möjligt att följa ärendenas gång, dels när det gäller att underrätta klaganden om att handläggningen kommer att bli väsentligt försenad.

text: 1 Bakgrund

text: Under hösten 2022 beslutade Justitiekanslern att granska Skatteverkets Storföretagsavdelnings handläggning av ärenden som avser obligatorisk omprövning i samband med att beslut i beskattningsärenden har överklagats och där handläggningstiden har överstigit 90 dagar.

text: Inför granskningen inhämtades Skatteverkets rutin för handläggning och utredning i samband med överklagande [1] .

text: Granskningen genomfördes den 26 oktober 2022 i Skatteverkets lokaler på Sturegatan 4 i Sundbyberg.

text: Skatteverkets Storföretagsavdelning ombads därefter att lämna in omprövningsbeslut samt utdrag ur diarieföringssystemet Diana och verksamhetssystemen Moms AG och Tina, för de ärenden som granskades.

text: Skatteverket har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och beretts tillfälle att yttra sig över detta.

text: 2 Granskningens omfattning

text: 2.1 Syfte och inriktning

text: Syftet med Justitiekanslerns granskning har främst varit att undersöka hur Storföretagsavdelningen har iakttagit skyndsamhetskravet i

text: 67 kap. 20 § skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: , SFL. Granskningen har inte föranletts av något särskilt ärende hos Justitiekanslern och har heller inte innefattat någon kontroll av besluten i de granskade ärendena.

text: 2.2 Avgränsning

text: Inför granskningen ombads Skatteverket att lämna uppgifter om antalet ärenden vid Storföretagsavdelningen som avsåg obligatorisk omprövning i samband med att beslut i beskattningsärenden har överklagats och som hade avslutats under perioden januari – juni 2022.

text: Skatteverket återkom med uppgifter om 229 ärenden, varav handläggningstiden i 62 ärenden understeg 30 dagar, i 130 ärenden varade mellan 30 och 90 dagar, i 34 ärenden varade mellan 90 och 180 dagar, och i tre ärenden översteg 180 dagar.

text: Skatteverkets redovisning av ärenden har innehållit uppgifter om tio ärenden som föll utanför frågan. Av dessa har tre ärenden varit av en annan ärendetyp och i fyra ärenden hade något omprövningsbeslut inte fattats inom den angivna perioden.

text: Justitiekanslern har begränsat granskningen till de av Skatteverket redovisade ärendena som avsåg obligatorisk omprövning och där handläggningstiden har överstigit 90 dagar. Det innebär att ovan nämnda fyra ärenden, i vilka omprövningsbeslutet har fattats utanför den angivna perioden, har omfattats av granskningen (8-1717265, 8-663297, 8‑809102 och 8‑809146).

text: Antalet granskade ärenden har sammantaget uppgått till 34 stycken (ungefär 15 procent av det totala antalet redovisade ärenden).

text: 3 Rättsliga utgångspunkter

text: 3.1 Allmänna bestämmelser om ärendehandläggning

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: , 2017:900, FL).

text: Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta (

text: 11 §

text: FL). I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen.

text: Om ett ärende som inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får parten skriftligen begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Myndighetens prövning får begäras av parten vid ett tillfälle under ärendets handläggning (

text: 12 §

text: FL).

text: 3.2 Allmänna bestämmelser om dokumentation

text: En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling ska snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem (

text: 27 §

text: FL).

text: Myndigheter är skyldiga att dokumentera information som de får på annat sätt än genom en handling. JO har vid flera tillfällen uttalat att det inte är tillräckligt att enbart anteckna uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende. Alla beslut och åtgärder som vidtas i ett ärende samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse bör redovisas. Även uppgifter som enbart rör ärendets gång och som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter bör i stor utsträckning dokumenteras. En god dokumentation i ett ärende underlättar överblicken av handläggningen av ärendet. Saknas dokumentation blir det svårt, och i vissa fall till och med omöjligt, att överblicka vad som har hänt i ett enskilt ärende. Dessutom krävs det god dokumentation för att ett ärende ska kunna handläggas i den ordinarie handläggarens frånvaro. Det ligger i myndighetens eget intresse att skapa ordning och reda i det interna arbetet (se JO:s beslut den 21 november 2013, dnr

text: Dokumentation är också en förutsättning för att den som berörs av ärendet och andra, t.ex. domstolar och kontrollorgan som JO och Justitiekanslern, ska kunna följa ärendets gång.

text: 3.3 Omprövning av överklagande enligt reglerna i skatteförfarande lagen

text: Skatteverkets beslut i en fråga som har betydelse för beskattningen eller något annat förhållande mellan en enskild och det allmänna får överklagas av den som beslutet gäller (

text: 67 kap. 2 § första stycket

text: SFL). Ett överklagande förfaller om Skatteverket ändrar det överklagade beslutet så som den klagande begär. Om Skatteverket ändrar beslutet på något annat sätt, ska överklagandet anses omfatta det nya beslutet. Detsamma gäller om Skatteverket på eget initiativ omprövar det överklagade beslutet i en fråga som omfattas av överklagandet till nackdel för den som beslutet gäller (

text: 67 kap. 21 §

text: SFL).

text: Om överklagandet inte ska avvisas och det inte finns hinder mot omprövning, ska Skatteverket snarast ompröva det överklagade beslutet (

text: 67 kap. 20 §

text: SFL). Att det i lagtexten anges snarast innebär att en förtursbehandling av överklaganden ska ske hos Skatteverket. Denna ordning får emellertid inte hindra att ärendet blir tillräckligt utrett (

text: prop. 1989/90:74 s. 319

text: Syftet med bestämmelsen i

text: 67 kap. 20 §

text: SFL är att undvika att onödiga ärenden skickas till förvaltningsrätten och förhindra att domstolsprövningen av det överklagade beskattningsbeslutet blir fördröjd i onödan. Kravet på skyndsam handläggning är dessutom en del i rättssäkerheten för den enskilde.

text: Ett överlämnande till förvaltningsrätten bör endast i undantagsfall ske senare än någon månad eller några månader från det att överklagandet kom in till Skatteverket (se bl.a. JO:s beslut den 5 november 2020, dnr

text: 3.4 Skatteverkets rutin för handläggning och utredning i samband med överklagande

text: Skatteverket har egna rutiner för handläggningen av överklaganden. I fråga om handläggningen av ärenden avseende obligatorisk omprövning enligt

text: 67 kap. 20 §

text: SFL anges följande på s. 36 och framåt.

text: Om utredningen kräver längre tid än tre månader

text: I de undantagsfall när en ytterligare utredning med anledning av ett överklagande kräver längre tid än tre månader ska du rådgöra med din chef om hanteringen av ärendet. Chefen ska se om det är möjligt att avlasta dig eller omfördela ärendet till en annan handläggare för att få en snabbare hantering.

text: Det går inte att generellt beskriva vilka faktorer som medför att det i vissa ärenden är acceptabelt att handläggningstiden blir längre än tre månader.

text: En bedömning får göras vilket behov av utredning som finns i det enskilda fallet. Exempelvis kan nedanstående faktorer påverka bedömningen.

text: I de undantagsfall när längre tid än tre månader kan vara acceptabelt är det särskilt viktigt att ärendet bevakas så att tiden fram till det obligatoriska omprövningsbeslutet inte onödigt förlängs.

text: Dokumentation och uppföljning

text: I ärenden där bedömning gjorts i samråd med din chef att utredningen i ärendet får ta längre tid än tre månader så ska du dokumentera detta genom en tjänsteanteckning som sparas i akten. Bedömningen ska göras så snart ärendet bedöms behöva längre tid än tre månader och dokumentationen ska bevaras i akten när ärendet avslutas. Uppföljning av ett sådant ärende ska ske månadsvis. Du ska även skriva en tjänsteanteckning efter varje månatlig uppföljning på samma sätt som vid den ursprungliga bedömningen.

text: Om det i annat fall går mer än tre månader utan att obligatoriskt omprövningsbeslut har fattats ska du alltid dokumentera anledningen till dröjsmålet. Du ska också underrätta din chef och göra en bedömning av när ärendet kan tänkas blir klart.

text: Dokumentationen ska innehålla en kort beskrivning av anledningen till att något obligatoriskt omprövningsbeslut inte kan fattas. Exempelvis kan beskrivningen ha följande lydelse.

text: Åtgärder om handläggningen försenas

text: I

text: förvaltningslagen

text: finns bestämmelser om vad som gäller för ärenden som tar lång tid. Dessa bestämmelser gäller även då handläggning av ärendet sker enligt SFL.

text: Om ett ärende blir väsentligt försenat ska du underrätta den enskilde om detta samt vad förseningen beror på (

text: 11 §

text: FL). Det gäller även vid den obligatoriska omprövningen vid överklaganden. Den klagande ska underrättas så snart du kan bedöma att det blir en väsentlig försening. Underrättelse kan ske muntligen eller skriftligen. Om underrättelsen sker muntligt ska du upprätta en tjänsteanteckning.

text: Vad som är en "väsentlig försening" får bedömas från fall till fall. Av förarbetena framgår att vid bedömningen av vad som utgör en väsentlig försening kan normaltiden för att avgöra en viss typ av ärenden vara en utgångspunkt. Men hänsyn ska även kunna tas till omständigheter hänförliga till konkreta fall så som omfattande material, att klaganden lämnat in ett bristfälligt överklagande eller att ett snabbt avgörande har betydelse för klaganden.

text: Skatteverkets normala handläggningstider kan tjäna som riktlinje för när handläggningen är eller kommer att bli väsentligt försenad. Någon minimitid för när handläggningen är väsentligt försenad finns inte vilket i princip kan innebära att handläggningen kan bedömas bli försenad redan tidigt i handläggningen men en försening på två veckor ska i normalfallet inte anses vara en väsentlig försening.

text: Om den enskilde har överklagat och Skatteverket inte har fattat ett obligatoriskt omprövningsbeslut eller överlämnat överklagandet till förvaltningsrätten inom sex månader kan den enskilde begära att Skatteverket ska avgöra ärendet (

text: 12 §

text: FL). En sådan begäran ska vara skriftlig och får endast göras vid ett tillfälle under ärendets handläggning. Om inte Skatteverket fattar ett obligatoriskt omprövningsbeslut inom fyra veckor efter att begäran om avgörande kommit in så ska du fatta ett särskilt beslut att avslå begäran om att ärendet ska avgöras. Avslagsbeslutet får överklagas och överklagandet ska ha kommit in inom tre veckor från den dag då den som överklagar fick del av beslutet.

text: 4 Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter

text: 4.1 Övergripande iakttagelser efter granskningen

text: Skatteverket har utförliga rutiner för behandlingen av ärenden som avser obligatorisk omprövning i samband med att beslut i beskattningsärenden har överklagats. Dessa rutiner är ändamålsenliga på så sätt att de anvisar ett förfarandesätt som underlättar enskildas insyn och som bidrar till att göra det enklare att följa ärendets gång, för t.ex. domstolar och kontrollorgan som JO och Justitiekanslern.

text: Av Skatteverkets redovisning av ärenden hit framgår att ett omprövningsbeslut har fattats i 192 av 226 ärenden inom någon eller några månader från det att överklagandet kom in (dvs. ungefär 85 procent). Mot denna bakgrund framstår Storföretagsavdelningens handläggningstider för ärendetypen över lag som tillfredsställande.

text: Granskningen har dock lett till iakttagelser om långsam handläggning i ett antal ärenden. Genom granskningen har även framkommit att Skatteverkets rutiner inte efterlevs i tillräcklig utsträckning vad gäller dokumentation dels av anledningen till att handläggningen av ett ärende kommer att ta eller tagit längre tid än tre månader, dels av om klaganden underrättats i samband med att handläggaren bedömt att ärendet kommer att bli väsentligen försenat. Justitiekanslerns iakttagelser vad gäller dessa brister redovisas närmare i följande avsnitt.

text: 4.2 De granskade ärendena visar på utrymme för förbättring när det gäller som vad d okumenteras i ärendena

text: I åtta ärenden, där handläggningstiden överstigit 120 dagar, har handläggningen fördröjts till följd av att Skatteverket lämnat klaganden tid att utveckla överklagandet (8-1402879, 8-1431689, 8-1431682, 8-1431676,

text: 8-1345592, 8-1345599, 8-1418497 och 8-1427709). Skatteverket har i endast ett fåtal ärenden antecknat att handläggningen fördröjts av det skälet (se t.ex. 8-1418497). Eftersom anledningen till fördröjningen framgår av handlingarna i varje ärende går det i tillräcklig utsträckning att följa Skatteverkets behandling av ärendena, även om anledningen till fördröjningen inte har blivit antecknad på det sätt som rutinen anger. Det kan därför finnas anledning för Skatteverket att överväga att se över sina rutiner i denna del.

text: I två ärenden har handläggningstiden varat i drygt 90 dagar utan att Skatteverket dokumenterat de överväganden som gjorts vad gäller handläggningen genom en tjänsteanteckning i ärendet (8-1585886 och 8-1585902).

text: I tio ärenden, där handläggningstiden överstigit 90 dagar och varat som längst i knappt 9 månader, har handläggningen fördröjts i avvaktan på avstämning med Skatteverkets rättsavdelning (8‑1346943, 8-1346934, 8‑1346929, 8-1092040, 8-1596292, 8-1323576, 8‑1344518, 8-1344761, 8‑1344777 och 8-1344750). I sex av dessa ärenden har det dokumenterats att handläggningen fördröjts av den anledningen, för övriga ärenden gäller att uppgift om detta har lämnats först vid granskningen. För nio av tio ärenden har handläggningstiden överstigit 120 dagar och i de nio ärendena saknas dokumenterade underrättelser till klaganden om att handläggningen av deras ärenden kommer att bli väsentligt försenad.

text: I ett ärende, där handläggningstiden uppgått till knappt 22 månader, har handläggningen fördröjts till följd av att Skatteverket har avvaktat domstols avgörande i annat mål (8-663297). Att ärendets avgörande har fördröjts av den anledningen framgår dock inte av någon tjänsteanteckning, utan uppgift om detta har lämnats först vid granskningen. Inte heller har det dokumenterats ifall klaganden har underrättats om att handläggningen av ärendet kommer att bli väsentligt försenad.

text: I 13 ärenden, där handläggningstiden överstigit 120 dagar och som längst varat i sju månader, saknas det helt dokumentation eller annan uppgift om vad som föranlett handläggningstiden att överstiga 90 dagar (8-1223480, 8‑1131636, 8-1366068, 8-1366044, 8-1389136, 8‑1717265, 8-809102, 8‑809146, 8-1494558, 8-1494539, 8-1494518, 8-1494504, 8-1494481). I alla dessa ärenden saknas dessutom dokumentation om att klagandena underrättats om att handläggningen av deras ärenden kommer att bli väsentligt försenad.

text: 4.3 Ett antal av de granskade ärendena ger anledning att rikta kritik mot Skatteverket för långsam och passiv handläggning

text: För de 13 ovan nämnda ärendena, där det helt saknas dokumentation eller annan uppgift om vad som föranlett handläggningstiden att överstiga 120 dagar, framgår det inte heller av diariet att Skatteverket har vidtagit några åtgärder under tiden för att driva handläggningen framåt.

text: 4.4 Avslutande synpunkter

text: De rutiner som tagits fram av Skatteverkets syftar till att skapa en enhetlig hantering av ärenden. Som redan kunnat konstaterats har det dock framkommit att rutinerna inte efterlevs i alla delar.

text: Storföretagsavdelningen handlägger ärenden som många gånger är omfattande och komplicerade. Justitiekanslern har därför förståelse för att det i vissa ärenden krävs utredning som gör att det tar längre tid än tre månader innan något omprövningsbeslut kan fattas. De anledningar som framförts av Skatteverket till att utredningen har överstigit denna tid har alla bedömts vara godtagbara.

text: Förutom de brister som redogjorts för i avsnitt 4.2 ovan, visar granskningen att många av de tjänsteanteckningarna om handläggningen som finns i ärendena har upprättats först efter det att handläggningstiden överstigit 90 dagar. Därtill har det framkommit att månatliga uppföljningar av behovet att tillföra ärendena utredning, i den mån sådana har förekommit, endast i undantagsfall har dokumenterats genom en tjänsteanteckning trots att Skatteverkets rutin anger det. Det sistnämnda är särskilt anmärkningsvärt eftersom det därmed inte går att kontrollera ifall Skatteverket löpande har följt upp ärendena eller om de förbisetts, vilket JO i ett beslut från förra året har understrukit vikten av. [2]

text: Storföretagsavdelningen har i majoriteten av de granskade ärendena underlåtit att följa Skatteverkets egen rutin för handläggning och utredning i samband med överklagande fullt ut, vilket givetvis är otillfredsställande. De brister i fråga om dokumentation som iakttagits innebär att det inte fullt ut går att förstå hur ärendena har behandlats och det är inte acceptabelt.

text: I de ärenden som nämns i avsnitt 4.3 ovan, där det helt saknas uppgift om vilka överväganden Skatteverket har gjort beträffande handläggningen, kan det inte uteslutas att ärendenas avgörande har fördröjts på grund av Skatteverkets passivitet. Skatteverket ska därför kritiseras för sin långsamma handläggning och passivitet vad gäller de nämnda ärendena.

text: [1] Skatteverkets rutin för handläggning och utredning i samband med överklagande av den 7 december 2021, dnr

text: [2] JO:s beslut den 5 november 2021, dnr