avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Långsam handläggning
Rätten till domstolsprövning
Tidsfrist

title: Kritik mot Uddevalla tingsrätt för långsam handläggning av ett brottmål och uttalanden om tingsrättens rutiner för utsättning av sådana mål

sammanfattning: I ett brottmål som avsåg grov kvinnofridskränkning dröjde det nästan ett år efter att åtalet kom in till dess att tingsrätten kallade till huvudförhandling. Förhandlingen ställdes dock in och handläggningstiden började närma sig två år när målet avgjordes. I beslutet konstaterar JO att tingsrätten inte har vidtagit tillräckliga åtgärder för att se till att målet avgjordes inom skälig tid och pekar t.ex. på att flera gärningar var gamla redan när åtal väcktes. JO kritiserar tingsrätten för handläggningen. I ett annat brottmål, som avsåg olovlig körning, var den tilltalade 17 år gammal när åtalet väcktes. Eftersom den tilltalade var så ung skulle målet hanteras skyndsamt enligt 29 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, men det dröjde fyra månader innan tingsrätten meddelade dom. Även om JO anser att det kan diskuteras om tidsåtgången är förenlig med skyndsamhetskravet finner hon i detta fall inte anledning till kritik. I beslutet gör JO uttalanden om ansvarsfördelningen för brottmål samt om vikten av tydliga och skriftliga rutiner för utsättning. Enligt henne kan en domstol behöva beakta bl.a. om det finns särskilda faktorer, såsom vad det är för slags brottslighet eller om huvuddelen av bevisningen består av muntliga uppgifter, som gör att ett visst mål bör prioriteras. Domstolen måste dessutom uppmärksamma om tidigare huvudförhandlingar har ställts in och skälet till det. JO framhåller vidare att kravet på skyndsamhet i ungdomsmål medför att det är speciellt angeläget att domstolen efter en inställd förhandling omedelbart sätter ut ett sådant mål på nytt samt att rutinerna innehåller särskilda anvisningar för hur mål med unga lagöverträdare ska hanteras, exempelvis hur skyndsamt domstolen ska kalla till huvudförhandling. JO gör avslutningsvis vissa uttalanden om utsättning av brottmål under en pandemi.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar som kom in till JO i juni 2021 framförde AA (dnr 4547-2021) respektive BB (dnr 5061-2021) klagomål mot Uddevalla tingsrätt om långsam handläggning av två brottmål.

text: AA uppgav i huvudsak följande om tingsrättens mål nr B 523-19.

text: I februari 2019 polisanmälde hon sin f.d. man för bl.a. misshandel. Åtal avseende grov kvinnofridskränkning väcktes den 11 februari 2020. Hon kontaktade därefter tingsrätten vid ett antal tillfällen men fick inget besked om när huvudförhandlingen skulle hållas. I augusti 2020 fick hon besked om att förhandlingen planerades efter sommaren, men i september meddelade tingsrätten att den ställts in p.g.a. coronapandemin. Tingsrätten kunde inte ge henne besked om när huvudförhandlingen skulle bli av, utan det enda hon fick veta var att målet som tidigast skulle bli utsatt under våren 2021. I januari 2021 skrev en domstolshandläggare till henne att huvudförhandlingen var planerad till den 20 och den 22 april 2021. Även det förhandlingstillfället ställdes in p.g.a. sjukdom. I maj meddelade tingsrätten att hennes mål skulle tas upp den 7 och den 9 december 2021, dvs. nästan tre år efter att hon gjorde polisanmälan.

text: BB uppgav i huvudsak följande om tingsrättens mål nr B 580-21.

text: Hennes son åtalades för olovlig körning. Händelsen ägde rum i januari 2021 och sonen fyllde 18 år i oktober samma år. Huvudförhandlingen skulle hållas den 8 juni 2021, men den blev inställd och därefter fick hon besked om att förhandlingen skulle hållas den 14 december 2021. Hon tycker att det är orimligt och fel att sonen får vänta så lång tid på huvudförhandling.

text: Utredningen

text: JO tog del av dagboksblad i mål nr B 523-19 där AA var målsägande och dagboksblad i mål nr B 580-21 där BB:s son var tilltalad.

text: Därefter begärde JO att Uddevalla tingsrätt skulle lämna upplysningar och yttra sig över det som förts fram i anmälningarna. Tingsrätten skulle särskilt yttra sig över vilka prioriteringar och anvisningar tingsrätten gjort och lämnat i fråga om framför allt utsättning av brottmål under pandemin liksom om några särskilda rutiner tillämpats beträffande mål som ställts in under denna period samt vilken information som parter fått angående detta. Vidare skulle tingsrätten yttra sig över vilka åtgärder som tingsrätten vidtagit med anledning av den domarbrist som tingsrätten enligt en anteckning i dagboksbladet i mål nr B 580-21 menade rådde under våren 2021 och om tingsrätten i det sammanhanget hade begärt bistånd från t.ex. Sveriges Domstolars s.k. förstärkningsstyrka . Tingsrätten skulle även yttra sig över hur handläggningen av mål nr B 580-21 förhöll sig till

text: 29 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL.

text: Inom Sveriges Domstolar finns sedan många år en förstärkningsstyrka av domare. Syftet med förstärkningsstyrkan är att kunna täcka upp tillfälliga behov av ökad arbetskraft hos domstolarna (Sveriges Domstolars årsredovisning 2020, s. 21).

text: Uddevalla tingsrätt inkom genom lagmannen CC med remissvar i de två ärendena, som behandlas gemensamt i detta beslut.

text: I fråga om handläggningen av JO:s ärende 4547-2021, mål nr B 523-19, anförde tingsrätten i huvudsak följande (bilaga utelämnad):

text: Det aktuella målet gäller grov kvinnofridskränkning. Enligt aktuellt dagboksblad kom stämningsansökan in till tingsrätten fredagen den 11 februari 2020. Dagen efter bevisstämde tingsrätten i målet. Den 22 januari 2021 kallade tingsrätten till huvudförhandling att hållas den 20 och den 22 april. Förhandlingen ställdes därefter in genom beslut den 29 mars 2021. Kallelse till ny huvudförhandling skedde den 19 augusti 2021, att hållas den 1 och den 4 oktober 2021. […] […] Målet är ett tvådagars brottmål, vilket innebär att det är fördelat på viss rådman för utsättning på lämpligt brottmålsting. Målet har satts ut av ansvarig rådman, men i samband med att rådmannen hastigt blev långvarigt sjukskriven ställdes huvudförhandlingen in. Målet har därefter omfördelats till annan rådman och ny huvudförhandling planerades i december 2021. Målet har därefter kommit att i stället sättas ut i oktober 2021. Till den nu utsatta huvudförhandlingen har en pensionerad domare förordnats. […] Pandemin har i tiden sammanträffat med en stor brist på domarresurser vid tingsrätten. En del förhandlingar har ställts in på grund av pandemin, men handläggningstiderna för mål och ärenden har påverkats i än större utsträckning av den stora bristen på domarresurser. När förhandlingar ställts in på grund av pandemin har parterna informerats om detta. Tingsrätten har i sin målhantering prioriterat utsättning och avgörande av förtursmål, dvs. i första hand mål med tidsfrister enligt

text: 45 kap. 14 § andra stycket rättegångsbalken

text: och

text: 29 § andra stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Utöver dessa mål med författningsreglerade tidsfrister har tingsrätten i andra hand prioriterat utsättning av och avgörande av andra mål som kräver skyndsam handläggning. Till dessa mål hör övriga brottmål med unga lagöverträdare och tvistemål som rör barn och ungdomar. Övriga mål har hanterats i turordning efter ålder. Efter det att inneliggande balanser efter hand blivit allt större har det inte varit praktiskt möjligt att sätta ut alla mål till huvudförhandling redan då åtal väckts, utan s.k. bevisstämning har tillämpats. Målen har sedan satts ut när det varit möjligt. När förhandlingar har ställts in, oberoende av orsaken till detta, har rutinen varit att målet ska sättas ut på nytt på närmast tillgängliga tid. Eftersom brottmålsting sätts ut enligt en i förväg fastställd tingsordning med förhållandevis lång framförhållning kan det medföra en likaledes förhållandevis lång väntetid på ny förhandlingstid. Tingsrätten har saknat resurser att sätta ut extra ting utöver tingsordningen. För att påskynda avgörandena har handläggare på målkansliet därför varit instruerade att ha särskild bevakning på mål som kräver särskild skyndsamhet och försöka att sätta ut sådana mål i luckor som uppstår i kalendern när andra mål ställs in. Denna information ska ha lämnats till parter som ifrågasatt handläggningstiden och efterfrågat information kring denna.

text: Tingsrättens bedömning

text: Anmälan – – – Anmälaren tar … upp tingsrättens hantering av målet och de kontakter som tagits mellan domstolen och anmälaren, framförallt kring utsättning (och inställning) av huvudförhandlingen. Det saknas anledning att inom ramen för det här yttrandet gå in på de enskilda handläggningsåtgärder som vidtagits (eller inte vidtagits) i målet, utan det kan enkelt konstateras att målets handläggning dragit ut alltför långt på tiden. Skälen härför redovisas nedan. Mot bakgrund av den

text: beskrivna handläggningen, den tid som förflutit innan målet slutligen satts ut till huvudförhandling och anmälarens mående under tiden går det inte att göra annat än att djupt beklaga att det blivit som det blivit. Jag inser som domstolschef att det är en klen tröst för anmälaren, men som läget nu är kan tingsrätten inte göra annat än att på alla sätt och vis försöka hindra att liknande situationer inträffar igen. Av skäl som beskrivs nedan är detta dock även fortsatt en utmaning.

text: Tingsrättens rutiner för utsättning av brottmål under pandemin m.m. Ovan har formerna för utsättning av brottmål m.m. redovisats. Jag kan konstatera att tillämpliga rutiner osv. är avpassade för, och i stort sett fungerar väl då normala förhållanden råder, dvs. utan pandemi och med tillräcklig bemanning.

text: Balanssituationen Tingsrättens balanser har ökat kraftigt under senare tid och då särskilt under år 2020, vilket fått konsekvenser även för det mål som föranlett den nu aktuella anmälan. Under andra halvåret 2020 ökade domstolens balanser med cirka 450 mål. Under senhösten beslutade tingsrätten med hänvisning till pågående pandemi att endast hålla förhandlingar i förtursmål. Detta innebar att ett flertal mål ställdes in. I dagsläget uppgår domstolens balans till knappt 2 300 mål, varav cirka hälften är brottmål. Balanserna har i år börjat minska något, men effekten av att en alltför stor målmängd handläggs av alltför få domare gör att det blivit svårt att prioritera målen sinsemellan. Antalet äldre mål som ska prioriteras ska vägas mot andra mål som av olika skäl kan behöva prioriteras. Mål får ställas mot mål, vilket är problematiskt med hänsyn till det stora antalet och den givna utgångspunkten att lika mål ska behandlas lika. Det stora antalet mål i balans medför också med nödvändighet att målens omloppstider försämras, vilket är negativt för samhällsmedborgarna. Balanssituationen och den höga arbetsbelastningen påverkar givetvis också den interna arbetsmiljön.

text: Tillgången på domare m.m. En starkt bidragande orsak till den ovan redovisade balanssituationen är den brist på domare i tjänst domstolen haft, och har. Tidigare lagman lämnade domstolen i början av juni 2019 och det tog uppemot två år innan ny lagman var på plats. Utöver att vara fullt ut arbetande rådman fick därför aktuell rådman under orimligt lång tid ta ansvar för att, i avvaktan på tillsättning av ny lagman, leda domstolen. Det är i efterhand svårt att se varför det inte vidtogs några verkningsfulla åtgärder, framförallt från Domstolsverkets sida, för att skynda på anställningsförfarandet. Bland övriga ordinarie domare har två varit sjukskrivna i stor omfattning. En så hög sjukfrånvaro under lång tid påverkar givetvis en liten domargrupp mycket. Kortare perioder har domarstyrkan varit i det närmaste halverad (i förhållande till normalläget). Därtill kan läggas att hovrätten under perioden januari-augusti 2021 inte placerat några fiskaler på tingsrätten. Sammantaget har domstolen under en mycket lång tid varit underbemannad på domarsidan. Detta i kombination med pågående pandemi och en stegrande arbetsbelastning har lett fram till att domstolen nu står inför stora utmaningar för att komma till rätta med målbalanserna.

text: Hur har domstolen arbetat för att få förstärkningar? Tingsrätten har under de senaste åren löpande fört diskussioner för att genom Förstärkningsstyrkan få tillgång till förstärkningsdomare och har fått det i viss utsträckning. Detta har varit betydelsefullt, men har inte förmått parera den stora arbetsmängden. Flera försök har också gjorts att få assessorer på utlån från hovrätten, men dessa försök har varit i det närmaste resultatlösa.

text: Domstolen har dessutom försökt anställa tf. rådmän, men har inte lyckats då det inte funnits några relevanta sökande. Därutöver har domstolen i mån av tillgång använt sig av pensionerade domare, men av skäl som får tillskrivas pandemin har detta inte alltid fungerat. Under hösten 2020 försökte domstolen, även det resultatlöst, också få lov att utlysa en ytterligare rådmanstjänst.

text: Vad gör tingsrätten fortsättningsvis? För att långsiktigt kunna utföra sitt uppdrag arbetar domstolen nu intensivt på flera områden. Nedan redovisas några av de viktigaste åtgärderna, utan inbördes ordning. • Med början i maj 2021 har inventering skett av domstolens äldsta mål i syfte att styra dem mot avgörande. • Sedan april 2021 har en insats planerats tillsammans med Förstärkningsstyrkan med målsättningen att avgöra 200 extra brottmål under hösten (v. 41-48). • Inom ramen för det löpande budgetarbetet försöker domstolen få medel som svarar mot de långsiktiga behoven. • Domstolen har utökat antalet notarier med en, och hoppas också kunna anställa en beredningsjurist. • Utifrån bristen på domare i tjänst har domstolen anmält behov av att ledigförklara ytterligare en tjänst som rådman. • Arbetsordningen (fastställd 2018) arbetas igenom; utöver att uppdateras ska den kompletteras med avsnitt om hur och med vilken regelbundenhet målen ska följas upp, inkluderande redovisning inför lagmannen (i kraft den 1 januari 2022). • Målfördelningen ska ses över med utgångspunkten att fördelningen ska bli mer transparent, långsiktigt hållbar och förutsebar (i kraft den 1 januari 2022). • Domstolens kvalitetsgrupper ska få direktiv att arbeta utifrån, och antalet grupper ska också utökas. • Domstolens digitaliseringsgrupp ska få ett utökat uppdrag för att utveckla de digitala arbetsformerna med förhoppning om ökad enhetlighet och effektivitet.

text: Sammanfattningsvis

text: Domstolen bedriver nu ett omfattande arbete för att gemensamt åstadkomma en långsiktigt hållbar organisation, med en god arbetsmiljö, i syfte att få förutsättningar att utföra sitt samhällsuppdrag i enlighet med allmänhetens förväntningar. För att lyckas med detta krävs dock att det finns nödvändiga resurser på plats, så att domstolen över tid är självbärande. Avslutningsvis, och beträffande den aktuella anmälan, får sägas att kritik är befogad, men att det är ett flertal faktorer som tillsammans påverkat domstolen högst ogynnsamt. Detta har fått oacceptabla konsekvenser för anmälaren. Från mitt domstolschefsperspektiv kan jag inte säga annat än att domstolen arbetar intensivt för att klara sitt uppdrag, nu och framöver.

text: I fråga om handläggningen av JO:s ärende 5061-2021, mål nr B 580-21, uppgav tingsrätten därtill i huvudsak följande:

text: Tilltalad i mål nr B 580-21 var 17 år gammal och åtalet avsåg olovlig körning. Enligt aktuellt dagboksblad kom stämningsansökan in till tingsrätten fredagen den 19 mars 2021. Måndagen den 22 mars kallade tingsrätten till huvudförhandling att hållas den 8 juni. Förhandlingen ställdes därefter in genom beslut den 21

text: april. Kallelse till ny huvudförhandling skedde den 7 juli, vilken hölls den 21 juli. Dom i målet meddelades den 28 juli 2021. […] Målet sattes ut till huvudförhandling den 8 juni 2021 och ställdes, på grund av domarbrist, in genom beslut den 21 april. Bakgrunden var att tingsrätten fått besked om att få en resurs från Förstärkningsstyrkan varvid beslutades att ett antal extra ting skulle sättas ut på den resursen, där bland annat det aktuella målet ingick. Kort därefter blev en rådman hastigt sjukskriven. Tingsrätten beslutade då att i stället använda resursen från Förstärkningsstyrkan för att täcka upp för den sjukskrivna rådmannen. De planerade extra tingen blev därför inte av. De togs omgående bort från tingsordningen, men av någon anledning kom ändå något mål inte att kallas. Efter det att huvudförhandlingen ställts in har målet stått kvar på förturslistan i avvaktan på eventuell lucka på annat brottmålsting. Målet avgjordes i juli 2021 av annan resurs från Förstärkningsstyrkan.

text: Tingsrättens bedömning

text: Enligt anmälaren har denne i samband med att huvudförhandlingen ställdes in fått uppgift om att datum för huvudförhandling ändrats till den 14 december 2021. Tingsrätten har inte kunnat finna någon intern dokumentation av att en sådan uppgift lämnats. Tingsrätten kan naturligtvis inte utesluta att en sådan uppgift lämnats, och om så skett är det givetvis beklagligt. Det kan dock anmärkas att målet avgjordes den 28 juli 2021, dvs. drygt fyra månader efter det att stämningsansökan kom in till domstolen Beträffande handläggningen i övrigt kan konstateras att målet inledningsvis sattes ut till huvudförhandling i omedelbar anslutning till att stämningsansökan kom in. Beklagligtvis ställdes huvudförhandlingen därefter in på grund av domarbrist. […] I det här fallet kan jag dock konstatera att huvudförhandlingen ställts in på grund av otillräckliga resurser, vilket fått till följd att tidpunkten för huvudförhandling fördröjts cirka sex veckor. Målet är ett sådant mål som enligt 29 § LUL alltid ska behandlas skyndsamt. Även om målet nu avgjorts efter drygt fyra månader från dagen för stämningsansökan är det givetvis besvärande att någon åtgärd beträffande målets förnyade utsättning till huvudförhandling inte skett i samband, eller i nära anslutning till, den inställda förhandlingen. Mot bakgrund av bestämmelsen i 29 § LUL hade detta varit motiverat. Såvitt jag kan bedöma får det inträffade i huvudsak tillskrivas den över en längre tid högst ansträngda arbetssituationen på domstolen och de kraftigt ökade målbalanserna. Detta har drabbat anmälaren, vilket jag beklagar. Tingsrätten kommer dock framöver så långt möjligt att säkerställa att 29 § LUL efterlevs, exempelvis genom att i ännu högre utsträckning än tidigare prioritera utsättning av inställda förhandlingar i den typen av mål. Sådana prioriteringar förutsätter att domstolen över tid har resurser som svarar mot arbetsmängden.

text: Anmälarna fick möjlighet att kommentera tingsrättens remissvar.

text: Efter att remissvaret kom in tog jag del av två pressmeddelanden som hade publicerats på tingsrättens webbplats under hösten 2020. Av dessa framgick att tingsrätten den 4 november 2020 beslutat att tingsrätten fram till den 13 december 2020 enbart skulle hålla förhandling i brottmål där den tilltalade var häktad eller under 18 år och åtalad för allvarlig brottslighet samt mål om försättande i konkurs. Jag tog också del av en tjänsteanteckning från ett ärende som tidigare hade handlagts hos JO och som avsåg en anmälan mot Uddevalla tingsrätt (dnr 8151-2020). I det ärendet hade en handläggare vid JO i januari

text: 2021 tagit kontakt med en rådman vid tingsrätten som uppgett bl.a. att tingsrätten under våren 2020 beslutat att inga ordinarie brottmål skulle sättas ut

text: under hela hösten utan att endast mål med frihetsberövade tilltalade, mål som gällde 15–17-åringar och vissa familjemål skulle sättas ut. Detta p.g.a. bristande domarresurser.

text: Mot bakgrund av dessa uppgifter ombads tingsrätten att närmare redogöra för under vilken period eller vilka perioder tingsrätten inte satte ut mål till förhandling med hänvisning till coronapandemin och vilka måltyper som omfattades. För det fall tingsrätten från och med 2020 beslutat att inte sätta ut mål till förhandling även av andra orsaker än med hänvisning till pandemin ombads tingsrätten att redogöra för vilken period eller vilka perioder det avsett och orsaken till beslutet.

text: Uddevalla tingsrätt gav in ett remissvar (upprättat av den tidigare tf. lagmannen DD) och anförde bl.a. att det som stod i tjänsteanteckningen inte stämde. I övrigt hänvisade tingsrätten till sitt tidigare remissyttrande och förklarade att den efter de aktuella tidsperioderna hade återgått till att hålla förhandlingar i alla typer av mål.

text: Jag har slutligen tagit del av domen som tingsrätten meddelade den 11 oktober 2021 i mål nr B 523-19 (mitt ärende med dnr 4547-2021).

text: Rättslig reglering m.m.

text: Vissa bestämmelser om handläggningen i brottmål En rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid (se

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: , RF, och artikel 6.1 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna). För rättegången i brottmål som avser allmänt åtal gäller att rätten ska bestämma tid för huvudförhandling så snart som möjligt (se

text: 45 kap. 14 § rättegångsbalken

text: , RB). JO har vid ett flertal tidigare tillfällen uttalat att det är angeläget att domstolar följer den regeln. Detta bl.a. för att kvaliteten på den muntliga bevisningen ofta blir sämre ju längre tid som går och för att dröjsmål med handläggningen också innebär en påtaglig olägenhet för de inblandade som måste leva i ovisshet och oroa sig över utgången (se t.ex.

text: JO 2019/20 s. 365

text: ). Därtill förbättras förutsättningarna för en rättssäker process om lagföringen ligger nära i anslutning till den påstådda gärningen, och det har även betydelse för den allmänna laglydnaden att straff så snart som möjligt följer på brott (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , JUNO Version 92, kommentaren till

text: 45 kap. 14 §

text: och JO 2019/20 s. 66).

text: Ansvaret för att handläggningen bedrivs effektivt För varje mål och ärende ska det vid varje tidpunkt enligt

text: 15 § första stycket förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion finnas en ansvarig domare. Av bestämmelsen följer att det måste ankomma på varje domare att hålla sig underrättad om vilka mål och ärenden han eller hon ansvarar för (se JO:s beslut den 30 augusti 2007, dnr

text: ). Den närmare ansvarsfördelningen ska

text: framgå av arbetsordningen och fördelningen ska ordnas så att ansvaret ska kunna utövas på ett effektivt sätt (se 15 § tredje stycket).

text: Lagmannen ansvarar för verksamheten och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt, se 1 § tingsrättsinstruktionen. Högsta domstolen har i en dom förra året uttalat sig närmare om vad detta innebär. I målet hade JO väckt åtal mot en lagman för tjänstefel bestående i att han inte hade vidtagit åtgärder för att komma till rätta med en rådmans långsamma handläggning av flera tvistemål. Av Högsta domstolens avgörande framgår att en lagman ska se till att tingsrätten är organiserad på ett sätt som skapar förutsättningar för en effektiv handläggning av mål och ärenden. Domstolen slog vidare fast att det är lagmannens skyldighet att löpande hålla sig underrättad om arbetsläget och att självmant undersöka förhållandena om det inte ges tillfredsställande förklaringar till att äldre mål inte har avgjorts. (Se

text: NJA 2021 s. 83

text: samt JO:s beslut i ärendet som finns i JO 2021/22 s. 81.)

text: Inom ramen för domstolschefens ledningsansvar har lagmannen ett mycket omfattande ansvar för att agera vid långsam handläggning. Av domstolschefens rätt att leda arbetet följer en möjlighet att bestämma vilka mål och ärenden som ska ges prioritet framför andra mål och ärenden. Vid behov kan han eller hon dessutom fatta beslut om avvikelser från vad som normalt gäller vid tingsrätten för fördelning av mål, exempelvis genom s.k. lottningsstopp eller omfördelning av mål. En domstolschef bör också kunna ge direktiv om att ett mål ska vara avgjort vid en viss tidpunkt, vilket dock kan kräva att även andra åtgärder vidtas för att möjliggöra för den enskilde domaren att fullgöra arbetsledningsbeslutet. Lagmannens åtgärder får dock inte vara så långtgående att de kommer i konflikt med domarens självständighet i de dömande och rättstillämpande uppgifterna. Utöver det nu beskrivna kan dröjsmål i handläggningen av mål och ärenden utgöra grund för omfördelning av personalresurserna, t.ex. genom att en berörd enhet får förstärkning i form av ytterligare notarier, beredningsjurister eller domare. (Se bl.a.

text: prop. 2008/09:213 s. 10

text: och

text: prop. 2017/18:88 s. 31

text: f.,

text: NJA 2021 s. 83

text: samt JO 2008/09 s. 42.)

text: Mål med unga tilltalade För tilltalade som inte har fyllt 21 år gäller att mål alltid ska behandlas skyndsamt (se 29 § första stycket LUL). Det är angeläget ur både den enskildes och samhällets perspektiv. JO har tidigare uttalat att det är synnerligen motiverat att hjälp- och vårdinsatser till följd av brottet ska kunna sättas in så snabbt som möjligt för unga lagöverträdare och att processekonomiska skäl gör sig mindre starkt gällande i mål med underåriga som tilltalade än annars. Vid bedömningen av hur skyndsamt målet ska handläggas har JO vidare ansett att domstolen även bör beakta hur allvarlig brottsligheten påstås vara (se JO:s beslut den 21 december 2010, dnr

text: Åtgärder när en huvudförhandling ställs in Om en planerad huvudförhandling blir inställd av någon anledning måste rätten snarast kalla till en ny huvudförhandling så att målet kan avgöras. Det går inte att generellt säga inom vilken tid en ny förhandling ska sättas ut, utan det är beroende bl.a. av orsaken till att den förra förhandlingen ställdes in, vad saken gäller och hur gammalt målet är. Om det finns någon form av hinder mot att sätta ut målet till en huvudförhandling ska rätten regelbundet bevaka om det kvarstår. (Se t.ex. JO:s beslut den 22 juni 2009, dnr

text: och JO 2019/20 s. 66.)

text: Bedömning

text: Handläggningen av mål nr B 523-19 Av utredningen framgår att stämningsansökan, som avsåg grov kvinnofridskränkning innefattande gärningar under perioden september 2015 till juli 2017, kom in till tingsrätten den 11 februari 2020. Tingsrätten bevisstämde, dvs. utfärdade stämning utan att samtidigt kalla till huvudförhandling, dagen efter i målet. Det är naturligtvis positivt att tingsrätten bevisstämde. Men sedan dröjde det ända till den 22 januari 2021 innan tingsrätten kallade till huvudförhandling som skulle äga rum i april samma år. Den 29 mars 2021 ställdes dock huvudförhandlingen in p.g.a. sjukdom och det dröjde till den 19 augusti 2021 innan tingsrätten kallade till ny förhandling som hölls den 1 och den 4 oktober 2021. Dom meddelades den 11 oktober 2021. Det hade då gått ett år och åtta månader sedan stämningsansökan kom in till tingsrätten. I domen dömdes den tilltalade för viss brottslighet till fängelse. Vid straffmätningen beaktade tingsrätten att det i förhållande till brottens art hade förflutit ovanligt lång tid sedan brotten begicks.

text: Den inledande handläggningen

text: Tingsrätten har i fråga om den inledande handläggningen uppgett bl.a. att målet fördelades till en ansvarig rådman enligt 15 § tingsrättsinstruktionen för utsättning på lämpligt brottmålsting.

text: Det aktuella åtalet rörde allvarlig brottslighet och avsåg gärningar som skulle ha ägt rum flera år tidigare. Detta borde tingsrätten enligt min mening ha uppmärksammat särskilt när stämningsansökan kom in och därefter ha gjort ansträngningar för att sätta ut målet till huvudförhandling så snart som möjligt. Det dröjde i stället nästan ett år innan tingsrätten satte ut och kallade till en huvudförhandling i april 2021. Enligt dagboksbladet vidtog tingsrätten under den perioden inte någon åtgärd i målet utöver att hantera en fråga om byte av målsägandebiträde. En sådan passivitet är givetvis inte acceptabel och är inte förenlig med

text: rättegångsbalkens

text: krav om att rätten ska bestämma tid för huvudförhandling så snart som möjligt.

text: AA har uppgett att hon vid ett flertal tillfällen frågade tingsrätten om när huvudförhandling i målet skulle hållas och att hon i augusti 2020 fick besked om att den skulle bli av efter sommaren. Månaden efter fick hon däremot

text: beskedet att förhandlingen ställts in p.g.a. coronapandemin. Jag kan konstatera att denna uppgift stämmer överens med den muntliga information som JO fick från tingsrätten i ett annat ärende (se det tidigare nämnda ärendet dnr 8151- 2020).

text: Jag noterar emellertid att det saknas anteckningar i dagboksbladet om de kontakter som AA ska ha haft med tingsrätten och att detta inte heller har berörts i remissvaret. Under handläggningen av ett mål ska det fortlöpande registreras vilka handlingar som kommer in till domstolen, vilka åtgärder som domstolen utför i målet och vad som i övrigt förekommer i det (se 5 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Sådana kontakter och besked om målets utsättning som AA beskrivit i anmälan bör alltså dokumenteras, vilket oftast lämpligen kan ske genom en anteckning i dagboksbladet.

text: Tingsrätten har medgett att handläggningen tagit alltför lång tid och som skäl för detta hänvisat till bl.a. domarbrist, kraftigt ökade målbalanser och att tingsrätten p.g.a. coronapandemin under senhösten 2020 beslutade att endast hålla förhandlingar i s.k. förtursmål. Som jag förstår tingsrättens kompletterande remissvar har emellertid inte utsättningen av AA:s mål påverkats direkt av detta, eftersom de åtgärder tingsrätten vidtog endast gällde under en begränsad tid och dessutom i praktiken endast kan ha berört mål som redan var utsatta till huvudförhandling.

text: Jag kan visserligen ha förståelse för att de omständigheter som tingsrätten pekat på har inneburit att domstolen befunnit sig i ett besvärligt läge. Vare sig sedda tillsammans eller var för sig ger de emellertid en tillräcklig förklaring till varför målet inte sattes ut till huvudförhandling tidigare än vad som skedde, särskilt med hänsyn till vad målet gällde. Jag anser alltså att redan den inledande handläggningen av målet inte är godtagbar.

text: Handläggningen efter det att målet ställdes in

text: Efter att huvudförhandlingen hade ställts in fördelade tingsrätten enligt remissyttrandet om målet till en annan rådman. Det framgår inte när den omfördelningen skedde, men jag kan konstatera att tingsrätten inte vidtog några åtgärder för att sätta ut målet på nytt förrän nästan fem månader efter att det första huvudförhandlingstillfället hade ställts in. Det hade då gått ett och ett halvt år sedan åtal väcktes. Jag noterar i det sammanhanget att tingsrätten bekräftat AA:s uppgift om att förhandlingen initialt var planerad att hållas i december 2021.

text: Tingsrätten har i remissvaret förklarat att rutinen när ett mål ställs in är att målet ska sättas ut på nytt på närmast tillgängliga tid. Eftersom brottmålsting sätts ut enligt en i förväg fastställd tingsordning med förhållandevis lång framförhållning kan det enligt yttrandet medföra en likaledes förhållandevis lång väntetid på ny förhandlingstid.

text: Enligt min mening framstår de beskrivna rutinerna som bristfälliga och otydliga. Det anges exempelvis inte inom vilken tidsrymd målet ska sättas ut till huvudförhandling eller om det finns anledning att i vissa fall hantera ett inställt mål med viss förtur. Tingsrättens rutiner för utsättning framgår i viss mån av arbetsordningen, men jag vill understryka att det under alla omständigheter är viktigt att sådana rutiner tydligt beskriver hur målen ska fördelas på brottmålstingen och vilka tider som gäller för utsättningar. Rutinerna bör enligt min mening vara skriftliga. Om ansvaret för målen skiftar mellan olika domare måste även den ansvarsfördelningen framgå av ett styrande dokument liksom de objektiva kriterier som gäller för fördelningen av målen (se

text: 4 kap. 11 a §

text: RB, jfr 8 och 15 §§ tingsrättsinstruktionen). Det måste således gå att t.ex. ta reda på vilken domare som ansvarar för ett mål vid en viss tidpunkt.

text: När det gäller mål som ställs in bör utgångspunkten enligt min mening vara att de omedelbart ska sättas ut på nytt. Som jag tidigare har varit inne på borde det ha skett i det aktuella målet, i synnerhet nu när målet var gammalt redan när det ställdes in. Också det förhållandet att målet gällde äldre påstådda gärningar som kunnat leda till ett förhållandevis långt fängelsestraff om den tilltalade dömts enligt åtalet borde ha medfört att målet behandlades med viss förtur. Att tingsrätten i en sådan situation lät sig nöjas med att sätta ut målet på närmast lediga tid är inte acceptabelt, särskilt mot bakgrund av de väntetider som rådde för utsättningen av brottmålstingen. Tingsrättens passivitet framstår som anmärkningsvärd eftersom målet ställdes in redan en månad före huvudförhandlingen.

text: Ansvaret för att en korrekt prioritering sker vid utsättningen av ett inställt mål ligger i första hand hos den domare som ansvarar för målet enligt 15 § tingsrättsinstruktionen. Det är emellertid tingsrätten som bestämmer hur arbetet ska organiseras och som framgår under avsnittet om den rättsliga regleringen är det lagmannen som ansvarar för att det finns riktlinjer och rutiner som beskriver hur ett inställt mål ska hanteras.

text: Sammantaget kan jag konstatera att de åtgärder som tingsrätten har vidtagit såväl före som efter det att huvudförhandlingen i målet där AA var målsägande ställdes in har varit långt ifrån tillräckliga för att det skulle kunna avgöras inom skälig tid. Handläggningen har varit klart bristfällig, vilket delvis berott på att det saknats tydliga anvisningar för utsättningar. Tingsrätten förtjänar kritik.

text: Handläggningen av mål nr B 580-21 Av utredningen framgår att stämningsansökan kom in till tingsrätten den 19 mars 2021. Tre dagar senare kallade tingsrätten till huvudförhandling som skulle äga rum den 8 juni 2021. Den 21 april 2021 ställdes huvudförhandlingen in p.g.a. domarbrist. Den tilltalade var 17 år gammal när åtal väcktes och målet avsåg ett bötesbrott. Även om det kan ha funnits skäl att ställa in den första huvudförhandlingen skulle den ha ägt rum nästan tre månader efter att åtalet

text: kom in. En sådan tidsåtgång är enligt min mening på gränsen för vad som är acceptabelt i ett mål med en så ung tilltalad.

text: Efter att huvudförhandlingen hade ställts in fördes målet upp på tingsrättens s.k. förturslista i avvaktan på att en lucka skulle uppstå på något brottmålsting. Det vidtogs dock inte någon ytterligare åtgärd för att sätta ut målet förrän den 7 juli 2021 när tingsrätten kallade till ny huvudförhandling som genomfördes den 21 juli 2021. Det tog sammanlagt fyra månader för tingsrätten att avgöra målet.

text: När det finns ett föreskrivet skyndsamhetskrav är det förstås än mer angeläget att domstolen efter att en förhandling ställts in omedelbart sätter ut målet på nytt. Även om den uppstådda situationen tycks ha berott på ett enskilt misstag och målet avgjordes kort efter att tingsrätten kallat till ny huvudförhandling vill jag därför än en gång understryka vikten av sådana skriftliga rutiner för utsättning som jag tidigare har beskrivit. Av dem bör det givetvis härtill framgå hur mål med unga lagöverträdare ska hanteras, exempelvis hur skyndsamt domstolen ska kalla till huvudförhandling i ett fall som det aktuella eller när den unge vid åtalets väckande fyllt 18 men inte 21 år (se 29 § första stycket LUL). Det kan givetvis diskuteras om en handläggningstid om fyra månader är förenlig med skyndsamhetskravet, men med hänsyn till omständigheterna finner jag inte anledning att uttala någon kritik beträffande hanteringen av mål nr B 580-21.

text: Avslutande synpunkter Det är tydligt att bristen på domare i förening med antalet öppna mål i hög grad har bidragit till att handläggningstiderna i de granskade målen har dragit ut på tiden. Jag har uppfattat att arbetssituationen på domstolen har varit ansträngd och kan konstatera att Uddevalla tingsrätt under 2021 inte uppfyllt regeringens verksamhetsmål för de allmänna domstolarna – dvs. att 75 procent av brottmålen, exklusive förtursmål, ska ta högst fem månader att avgöra. För tingsrätten uppgick omloppstiden till 13,1 månader vilket är en betydande ökning mot år 2020 när omloppstiden uppgick till 4,5 månader (se Sveriges Domstolars årsredovisning 2021, s. 153). Jag välkomnar de åtgärder som tingsrätten har vidtagit i syfte att långsiktigt kunna utföra sitt uppdrag. Samtidigt finns det enligt min mening skäl för tingsrätten att ytterligare överväga vad som kan göras såväl strukturerat som i de enskilda målen för att de ska kunna avgöras inom skälig tid. Det kan exempelvis handla om att undersöka möjligheten till bevisupptagning när mål ställs in, att genomföra särskilda insatser för mål som kan avgöras utan huvudförhandling eller att i lämplig omfattning avsätta tid för att t.ex. avgöra vissa typer av mål (jfr JO 2019/20 s. 108). Det är naturligtvis av stor vikt att tingsrätten fortsätter det påbörjade arbetet och följer upp om genomförda åtgärder har förbättrat handläggningstiderna och arbetssituationen.

text: Utifrån de brister som jag iakttagit vid min granskning av de två brottmålen bedömer jag att den rutin som tingsrätten har haft för utsättning av mål har varit

text: otillräcklig. Det är givet att mål med tidsfrister och övriga mål som ska handläggas enligt 29 § LUL måste prioriteras och att målens ålder har en stor betydelse för när en huvudförhandling måste hållas. Det är emellertid inte tillräckligt att planera utsättningen för övriga brottmål enbart utifrån dess ålder. Enligt min uppfattning måste domstolen ha kontroll över varje enskilt mål och också en plan för när målen ska sättas ut. I den bedömningen kan domstolen behöva beakta om det finns särskilda faktorer som medför att ett visst mål bör prioriteras. Det kan t.ex. handla om att målet avser allvarlig brottslighet eller att de påstådda gärningarna har ägt rum förhållandevis långt tillbaka i tiden. Består huvuddelen av bevisningen av muntliga uppgifter kan domstolen behöva ta det i beaktande eftersom värdet av sådan bevisning ofta försämras över tid. Vid bedömningen bör domstolen vidare vara uppmärksam på att förhållanden i ett mål kan förändras under handläggningstiden. En sådan omständighet kan vara att en eller flera huvudförhandlingar tidigare har ställts in. Om så är fallet bör dessutom skälet till varför förhandlingen ställdes in beaktas.

text: Härtill måste domstolen se till att det för varje mål finns en bevakning som följs upp med jämna mellanrum. Det är även nödvändigt att tidigare försök att sätta ut målet eller andra omständigheter som gör att handläggningen försenats blir dokumenterade i akten (se 5 § förordningen om mål och ärenden i allmän domstol). Det underlättar för domstolen att bedöma vilka åtgärder som behöver vidtas för att sätta ut målet till förhandling på nytt, och möjliggör en granskning av handläggningen i efterhand, såväl extern som intern. En sådan dokumentation kan helt enkelt vara värdefull i tingsrättens verksamhetsutveckling.

text: Jag noterar avslutningsvis att de två mål jag har granskat handlades under den period då samhället genomgick och påtagligt påverkades av coronapandemin. Det framkommer av utredningen att smittspridningen av covid-19 och de åtgärder som tingsrätten vidtog för att förhindra smittspridning också påverkade utsättningen av mål generellt. Uddevalla tingsrätt valde att under en period om i vart fall två månader (november och december 2020) ställa in samtliga fria brottmål. Handläggningen av de aktuella målen tycks dock inte direkt ha påverkats av det beslutet, och jag avstår från att uttala mig närmare om tingsrättens ställningstagande och de olika uppgifterna om detta.

text: Under pandemin noterade jag att Uddevalla tingsrätt inte var den enda domstol som valde att ställa in mål med hänsyn till pandemin. Enligt en rapport från Brottsförebyggande rådet ökade visserligen antalet avgjorda brottmål under 2019 och 2020 mer än under tidigare år, och det samtidigt som antalet inkomna mål ökade. Rapporten visar att domstolarnas målavverkning under pandemin har varit tillfredsställande men även att det är de enklare, mindre omfattande och resurskrävande målen som avgjorts i större omfattning än tidigare år. Avgörandet av större och mer komplexa mål sköts följaktligen i större utsträckning fram under 2020, och det till följd av svårigheter att genomföra dem under pandemin. (Se Brå-rapport 2021:4 Pandemins inverkan på flödet i

text: rättskedjan, s. 43.) Jag utgår från att detta kan komma att påverka både balanserna och arbetsläget i de allmänna domstolarna framöver.

text: Jag har givetvis förståelse för att den dömande verksamheten påverkas av en pandemi och att en domstol likt alla andra verksamheter måste vidta åtgärder för att minska smittspridningen. Detta gäller naturligtvis i förhållande till dem som är kallade till eller annars besöker domstolen, liksom till dess personal. I en sådan situation är det emellertid synnerligen viktigt med strategier och rutiner för hur mål ska prioriteras och vad som gäller för avgörande utan huvudförhandling och sammanträden via videolänk eller telefon. Jag vill avslutningsvis understryka att domstolens kärnverksamhet är att avgöra mål och att även under en pandemi se till att enskilda får sin sak prövad inom de tidsramar som lagstiftningen ställer upp (jfr mitt beslut i JO 2021/22 s. 624).

text: Ärendena avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Gävleborgs län m.fl. med anledning av långsam handläggning av en förundersökning m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO, som kom in den 4 februari 2002, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Gävleborgs län med anledning av handläggningen av ett ärende (K21753-01). Han uppgav bl.a. att polisen hade lagt en utredning om sexuella övergrepp och våldtäkt mot en underårig åt sidan i tre månader tills man fick in nya anmälningar om övergrepp rörande samma gärningsmän. AA kritiserade också Barn- och Ungdomspsykiatriska verksamheten i Gävle med anledning av att målsäganden hade blivit hemskickad därifrån utan att få hjälp.

type: stycke

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i det aktuella ärendet infordrades och granskades och vidare inhämtades muntliga upplysningar från utredningsmannen kriminalinspektören BB. Det framkom härvid bl.a. följande. En anmälan om sexuellt utnyttjande av underårig kom in till polismyndigheten den 24 september 2001. Det anmälda brottet hade ägt rum under februari 2001. Vid brottstillfället var den utpekade gärningsmannen 17 år gammal. Vid tidpunkten för polisanmälan hade han emellertid fyllt 18 år. BB fick omgående muntliga utredningsdirektiv av kammaråklagaren CC (Åklagarmyndigheten i Västerås, åklagarkammaren i Gävle). Enligt dessa skulle först målsäganden höras och därefter ett vittne. Den 2 oktober 2001 hölls ett målsägandeförhör. BB försökte därefter några gånger ringa till vittnets mor men fick ingen kontakt med henne. På grund av BB:s höga arbetsbelastning hände ingenting ytterligare i ärendet under år 2001.

text: En journal infordrades från Länssjukhuset Gävle-Sandviken, Barn- och ungdomspsykiatriska kliniken i Gävle.

text: Ärendet remitterades sedan till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningen av ärendet under tiden fram till den 31 december 2001. Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från tf. närpolischefen DD och kriminalinspektören BB.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande

text: Tf. närpolischefen har redogjort för händelseförloppet och de överväganden som gjordes. Han har även lämnat förklaringar till att ärendehandläggningen blivit fördröjd. Det råder ingen tvekan om att utredningsmännen har kunskap om sexveckorsfristen enligt 4 § LUL. Orsakerna till fördröjningen är främst:  Ärendet anmäldes mer än ett halvår efter brottet hade begåtts. Detta medförde sannolikt att det inte ansågs vara lika akut som om det hade anmälts i omedelbar anslutning till brottet.  Utredningsmannen hade en osedvanligt hög arbetsbelastning under hösten 2001.  Utredningsenheten har genomgått en omorganisation under hösten 2001. Delvis med anledning härav har stämningen på enheten inte varit den bästa.  Bemanningen på arbetsledarsidan vid utredningsenheten har varit decimerad under hösten, då chefen för enheten har vikarierat på högre tjänst.  Åklagaren, i egenskap av förundersökningsledare, synes inte till fullo ha bevakat att förundersökningen bedrevs så effektivt som möjligt och med iakttagande av gällande tidsfrist för ungdomsmål.  Med anledning av ovanstående kan följande noteras:  Arbetsbelastningen är fortsatt hög, men den genomförda omorganisationen börjar ”sätta sig”.  Under april månad kommer speciella åtgärder vidtas för att förbättra den psykosociala arbetsmiljön på enheten.  Arbetsledarna kommer än mer aktivt att följa upp speciellt de ärenden som har tidsfrister.  Bemanningen på arbetsledarsidan kommer att stabiliseras under våren.  En diskussion kommer att tas upp med åklagarna angående bevakning av tidsfrister m.m. Polismyndigheten konstaterar att handläggningstiden i det aktuella ärendet har blivit alltför lång. Det är synnerligen beklagligt om detta har förorsakat ett ungt våldsoffer onödigt lidande. I enlighet med ovanstående kommer dock polismyndigheten att verka för att rutinerna kommer att förbättras för att undvika ett upprepande.

text: Åklagarmyndighetens i Västerås, åklagarkammaren i Gävle, dagboksblad i ärendet C10-2229-00-2 granskades.

text: Ärendet remitterades därefter till åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningen av det aktuella ärendet såvitt gällde frågan vilka åtgärder som åklagaren i egenskap av förundersökningsledare hade vidtagit under tiden oktober 2001 - den 23 januari 2002 i syfte att driva förundersökningen framåt. Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från kammaråklagaren CC.

text: Åklagarmyndigheten

text: Sammanfattningsvis har följande framkommit. Den aktuella utredningen avsåg misstanke om sexuellt utnyttjande av underårig. Polisanmälan gjordes den 24 september 2001 och enligt denna hade brottet begåtts den 1 februari 2001. Den misstänkte var vid tidpunkten för brottet 17 år och fyllde 18 år under juli månad år 2001. Ärendet inkom till åklagarkammaren den 5 oktober 2001. Förhör med målsäganden ägde rum den 2 och den 21 oktober 2001. Därefter gavs direktiv om att två vittnen skulle höras innan den misstänkte hördes. De två vittnena hördes den 14 respektive den 18 januari 2002. En anmälan om att den misstänkte begått ytterligare

text: brott gjordes den 9 januari 2002. Med anledning av misstankarna beslutades det, den 24 januari 2002, att den misstänkte skulle hämtas till förhör. Den 28 januari 2002 anhölls den misstänkte. Han kom sedan att häktas med hänsyn till kollusionsfaran. Det är oklart huruvida åklagaren vidtog någon åtgärd i syfte att driva förundersökningen framåt under tiden från oktober 2001 till den 23 januari 2002. Beslut i åtalsfrågan fattades den 13 februari 2002. – – –

text: När det gäller frågan om det p.g.a. risken för fortsatt brottslighet funnits grund för att ingripa mot den misstänkte med personella tvångsmedel gör jag samma bedömning som den beslutande åklagaren och anser således att grund för ett anhållande inte varit för handen i oktober månad år 2001. Huvudfrågan i ärendet är huruvida åklagaren handlagt ärendet med erforderlig skyndsamhet. – – –

text: Av

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare följer att en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år skall bedrivas med särskild skyndsamhet om utredningen rör brott av viss svårhet. Bestämmelsen innehåller också en yttersta tidsfrist inom vilken beslut i åtalsfrågan skall fattas. Det finns olika uppfattningar om hur bestämmelsen skall tolkas. Enligt min mening ligger det emellertid närmast till hands, bl.a. med tanke på regelns syfte och dess ordalydelse, att uppfatta bestämmelsen så att det särskilda skyndsamhetskravet endast gäller om den misstänkte vid utredningstillfället är under 18 år. Bestämmelsen skulle då inte omfatta fall som det aktuella där brott begåtts av någon som vid den tiden var under 18 år med vid tiden för polisanmälan fyllt 18 år. Det sagda leder till att det inte heller enligt reglerna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare har förelegat något lagstadgat krav på särskild skyndsamhet i det aktuella ärendet. Jag gör med anledning av det sagda bedömningen att prövningen av om åklagaren iakttagit erforderlig skyndsamhet bör ske med utgångspunkt från det allmänna skyndsamhetskravet som uppställs i

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Vilken grad av skyndsamhet som skall iakttas enligt den bestämmelsen måste, som jag ser det, variera beroende på omständigheterna. Är det frågan om ett allvarligt brott är en högre grad av skyndsamhet påkallad. (Jmf JO 1980/81 s. 59) Inte endast brottets svårhet utan även brottets karaktär bör påverka vilken grad av skyndsamhet som är påkallad. Vidare bör, bl.a. mot bakgrund av de ovan nämnda bestämmelserna, gärningsmannens och målsägandens ålder påverka kravet på skyndsamhet. Åklagaren torde inte ha vidtagit någon åtgärd för att driva utredningen framåt efter att direktiv gavs till polisen den 22 oktober 2001. Åtgärder vidtogs därefter i ärendet i mitten av januari månad år 2002. Med hänsyn till det aktuella målets karaktär och de inblandades ålder har det, enligt min uppfattning, funnits anledning att handlägga ärendet med ökad skyndsamhet. Min uppfattning är att åklagaren inte tillfullo har försökt att drivit utredningen framåt med den skyndsamhet som varit önskvärd. Jag anser dock att åklagaren endast i mindre grad har åsidosatt sina åligganden i nämnda avseende. Därför förtjänar åklagaren inte någon högre grad av klander. Som jag framhållit till Er i ett annat yttrande har hanteringen av ungdomsärendena inom Åklagarmyndigheten i Västerås varit föremål för en mycket aktiv tillsyn från överåklagarens sida. Vid förra årets tillsynsbesök vid åklagarkamrarna undersöktes hur åklagarna kunde hålla fristerna i ungdomsmålen. Överåklagaren kunde – vid sitt tillsynsbesök vid Åklagarkammaren i Gävle den 19-20 februari 2001 – konstatera att allt som framkommit talade för att verksamheten vid åklagarkammaren fungerade väl när det gällde att hålla fristerna i ungdomsmålen. Vid detta års tillsynsbesök har hanteringen av ungdomsärendena varit ett av två huvudområden som granskats. Vid tillsynsbesöket vid Åklagarkammaren i Gävle den 26 mars 2002 uppgav kammarens företrädare bl.a. att man i stort sett kunde hålla fristerna i ungdomsärendena och att när så inte varit möjligt så berodde det på

text: att polisen inte hade hunnit med att utreda ärendena eller att socialtjänsten inte inkommit med yttranden i tid. Vad som framkom vid tillsynsbesöket föranledde inte någon synpunkt från överåklagarens sida när det gällde kammarens hantering av fristerna i ungdomsärendena. När årets tillsynsbesök har avslutats är tanken – om det finns ekonomiska förutsättningar – att samla åklagarregionens samtliga ungdomsåklagare för erfarenhetsutbyte och en uppföljning av vad som framkommit vid tillsynen av hanteringen av ungdomsärendena. Det är naturligtvis beklagligt att det aktuella ärendet inte tillfullo handlagts med önskvärd skyndsamhet. Med anledning av det som har hänt kommer jag att överväga huruvida ytterligare åtgärder är påkallade från min sida. Jag förutsätter att kammarchefen kommer att göra detsamma. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren men hördes inte av.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948] [FUK]).

text: Som framgår av utredningen låg den aktuella förundersökningen, som avsåg ett allvarligt sexualbrott begånget mot en 12-årig flicka, i det närmaste obearbetad fr.o.m. oktober 2001 till början av januari 2002. Jag är medveten om att man inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl måste prioritera vissa ärenden framför andra. I det nu aktuella fallet var ärendet emellertid av sådan karaktär att det borde ha getts betydligt högre prioritet än vad som blev fallet. Det är inte godtagbart att en sådan utredning läggs åt sidan under lång tid. Jag instämmer därför i polismyndighetens bedömning att handläggningstiden var alltför lång. Jag delar också åklagarmyndighetens uppfattning att CC inte handlagt ärendet med den skyndsamhet som varit önskvärd.

text: Det finns således anledning att rikta kritik mot såväl CC som polismyndigheten för handläggningen av förundersökningen.

text: Det angelägna i att allvarliga brott mot en underårigs person ges hög prioritet i den brottsutredande verksamheten kommer sedan den 1 januari 2002 till uttryck i en bestämmelse i 2 a § FUK. Det föreskrivs där att en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. En sådan förundersökning skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Med anledning av att såväl polismyndigheten som åklagarmyndigheten har uppehållit sig vid det särskilda skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) vill jag anföra följande.

text: Bestämmelsen föreskriver att en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: I det nu aktuella fallet var den utpekade gärningsmannen visserligen endast 17 år vid brottstillfället. Han hade emellertid, när anmälan kom in till polismyndigheten, hunnit fylla 18 år. Förundersökningen kom således aldrig att riktas mot någon som inte hade fyllt 18 år. Bestämmelserna i 4 § LUL kan inte uppfattas på annat sätt än att de gäller endast i fråga om förundersökningar mot personer som inte har fyllt 18 år vid tidpunkten för beslutet att inleda förundersökning. Dessa bestämmelser var således inte tillämpliga i det här aktuella fallet.

text: Lagstiftaren har inte berört den situationen att en misstänkt person fyller 18 år under förundersökningens bedrivande. Det står enligt min mening i bäst överensstämmelse med grunderna för det särskilda skyndsamhetskravet i 4 § LUL att denna omständighet inte medför att skyndsamhetskravet upphör att gälla. En sådan förundersökning bör således också fortsättningsvis handläggas enligt bestämmelserna i 4 § LUL. Jag delar vidare den uppfattning som kommer till uttryck i åklagarmyndighetens yttrande att den utpekade gärningsmannens – liksom målsägandens – ålder bör tillmätas betydelse vid tillämpningen av det allmänna skyndsamhetskrav som ställs upp i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB.

text: När det gäller anmälan mot Barn- och Ungdomspsykiatriska verksamheten i Gävle har samråd skett med justitieombudsmannen Kerstin André.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet motiverar inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot Polismyndigheten i Östergötlands län (polisen i Norrköping) för långsam handläggning av kriminal- och trafikärenden

text: Initiativet

text: I november 2008 genomförde jag en inspektion vid Polismyndigheten i Östergötlands län (polisen i Norrköping). Vid inspektionen granskades bl.a. kriminalärenden vid Kriminalenhet Norrköping (vålds- och stöldroteln) och Kriminalenhet Linköping (bedrägerigrupp Norrköping) samt trafikärenden. När det gällde granskningen av ärendenas handläggningstid inriktades denna främst på ärenden där inga synbara utredningsåtgärder hade vidtagits under minst nio månaders tid.

text: Vid granskningen uppmärksammades sammanlagt 114 kriminalärenden (80 från bedrägerigruppen, 20 från våldsroteln, och 14 från stöldroteln) samt 34 trafikärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas, se punkterna 5.1.1 - 5.3 i JO:s protokoll från inspektionen (dnr 5954-2008, protokollet finns tillgängligt på JO:s hemsida).

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredningen

text: Vid inspektionen inhämtades muntliga uppgifter från chefen för kriminalenheten, kriminalkommissarien AA. Hon uppgav bl.a. följande.

text: På enheten finns våldsroteln, stöldroteln och tekniska roteln. På stöldroteln arbetar tio utredare heltid och tre utredare halvtid, medan det på våldsroteln finns 21 fasta utredare och tre utbildningstjänster vars innehavare byts ut med jämna mellanrum. Dessutom finns fyra utredare på brottssamordningen. På våldsroteln är två tjänster under tillsättning. Enheten skulle behöva tre eller fyra utredare till; arbetsbelastningen för framför allt barnutredarna är mycket hög. Även rotelcheferna får dra ett tungt lass och har en stor arbetsbelastning. Läget är dock väsentligt bättre nu än det var för sex, sju år sedan. Då fanns omkring 1 500 ärenden i balans, medan dagens siffra är cirka 500. I dagsläget är nästan alla ärenden utdelade till en handläggare. Rotlarna bevakas genom att rotelcheferna tar ut en lista över gamla ärenden då och då och hör med handläggarna varför ärendet ännu inte är avgjort.

text: Ärendet remitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttranden över

text: a) orsaken till att de aktuella kriminal- och trafikärendena legat lång tid utan att några åtgärder vidtagits i dem och

text: b) vilka kontroll- och bevakningsrutiner av kriminalärendena som tillämpades vid de berörda rotlarna och även beträffande trafikärenden samt

text: c) vilka åtgärder myndigheten hade för avsikt att vidta för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna och för att avarbeta ärendebalanserna, särskilt gällande bedrägeriärendena.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar jämte följande bilagor: Sammanställning av aktuella ärenden med redogörelse för vidtagna åtgärder och kommentarer av ansvarig enhetschef, tjänsteföreskrift om ansvar och bevakning i brottsärenden, rutiner för bevakning av trafikärenden, tillsyn och egenkontroll, särskild tillsyn 2009 (bilagorna här utelämnade).

text: Polismyndigheten upplyste i remissvaret inledningsvis bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: Vålds- och stöldutredningar

text: Orsaker till att ärenden inte handlagts i tid Den långsamma handläggningen av de vålds- och stöldutredningar som antecknats i JO:s inspektionsprotokoll har skilda orsaker. Förklaringar till den långsamma handläggningen av dessa ärenden är bland annat – att den misstänkte varit försvunnen eller att svårigheter förelegat att få kontakt med personer som ska förhöras, – att ärenden varit nedlagda men ej redovisats som avslutade i diariet, – att undersökning av datorer i förekommande fall tagit alltför lång tid, – att åklagardirektiv dragit ut på tiden i några ärenden och – att kontroll- och bevakningsrutiner samt uppföljning varit bristfälliga. I några av de ärenden som granskats har dagboksanteckningarna inte varit tillgängliga vid granskningstillfället varför det först efter inspektionen har kunnat klarläggas vad som gjorts i ärendet. Kontroll- och bevakningsrutiner Den kontroll- och bevakningsrutin som använts vid kriminalpolisenheten i Norrköping innebär att listor över ärenden som är äldre än sex månader tagits fram varje månad. Den närmaste chefen har sedan haft en individuell återkoppling med handläggande utredare. Svagheten i rutinen har legat i att det sällan antecknats vad som förevarit vid återkopplingen och att det därför varit svårt för chefen att alltid minnas vad som överenskommits i respektive ärende, där påminnelse har skett. Påminnelser till åklagarkammaren har kontinuerligt skett var tredje månad. Åtgärder Efter inspektionen beslutade enhetschefen vid kriminalenheten i Norrköping om följande kontroll och bevakningsrutiner: Den sista dagen varje månad ska utdrag göras på samtliga ärenden som är äldre än tre månader.

text: Ärenden som är äldre än tre månader men yngre än sex månader ska ha särskild bevakning i syfte att få en framförhållning och en kontinuerlig uppföljning. Åtgärder ska omedelbart vidtagas i ärenden som är äldre än sex månader. Påminnelser till åklagarkammaren ska prioriteras då direktiv eller beslut i ärenden dröjer mer än två månader.

text: Bedrägeriutredningar

text: Orsaker till att ärenden inte handlagts i tid Den främsta orsaken till de långa handläggningstiderna för de granskade bedrägeriärendena har sin förklaring i utvecklingen av antalet inkomna ärenden under senare år. Utvecklingen ser ut enligt följande: 2005 inkom 2073 ärenden. 2006 inkom 2292 ärenden, en ökning med 10 procent. 2007 inkom 2410 ärenden, en ökning med 5 procent. 2008 inkom 3977 ärenden, en ökning med 65 procent. Den beskrivna utvecklingen innebär i stort sett en fördubbling av antalet ärenden på fyra år där en markant ökning skett i närtid.

text: Kontroll- och bevakningsrutiner Den kontroll- och bevakningsrutin som använts för bedrägeriärenden har inneburit att listor över ärenden som är äldre än tolv månader tas fram varje månad. Den närmaste chefen har sedan en individuell återkoppling med handläggande utredare.

text: Åtgärder Polismyndigheten har sedan årsskiftet 2008/2009 förstärkt bedrägerienheten med fyra årsarbetskrafter. Dessutom har 450 bedrägeriärenden lagts ut för snabb handläggning på länets tre kriminalenheter i syfte att förkorta handläggningstiderna. Vidare har resurser från ekoroteln omdisponerats under viss tid för bedrägeriutredningar. Dessutom överväger myndigheten att förstärka och samla särskild kompetens för att bättre svara upp mot de ökade kraven på undersökningar av teknisk utrustning.

text: Trafikutredningar

text: Orsaker till att ärenden inte handlagts i tid Vid genomgång av de 34 granskade trafikärendena tillsammans med ansvarig förundersökningsledare och expeditionspersonal kan följande konstateras. Vid begärda kompletteringar har utredande polisman i yttre tjänst redovisat ärenden direkt till åklagaren utan att meddela T-diariet. Ärenden har därmed inte avslutats i T-diariet trots att det funnits fällande domar eller beslut av åklagare. Dessa 15 ärenden – nästan hälften av de granskade – har i bilagan markerats som redovisningsmissar. Flertalet av de ärenden som preskriberats har förvarats i balanshögar eller lagts ut på handläggare och inte åtgärdats i tid. Orsaken till detta är vid något fall långtidssjukskrivning. I andra fall har, enligt utredningsmannen, vissa försök gjorts för att komma i kontakt med misstänkta personer utan resultat. Beträffande några av de preskriberade ärendena finns en liknande förklaring som i första punkten ovan. Ärendet har återupptagits av åklagare eller polisens förundersökningsledare och lämnats ut till polisman för komplettering. På grund av bristande kontroll har ärendet inte kunnat slutföras i tid trots påminnelser.

text: Kontroll- och bevakningsrutiner En skrivelse reglerar hur T-diariet kvartalsvis ska stämma av ärenden äldre än sex månader. Denna avstämning ska göras av personal vid den Gemensamma expeditionen och redovisas till utredningsledaren. När avstämningen uteblivit har utredningsledaren brustit i att begära densamma. Enheten redovisar att en omorganisation och hög arbetsbelastning är orsaken till att avstämningarna inte

text: genomförts på önskvärt sätt. Bristen på fungerande rutiner är således huvudorsaken till att ärenden ej åtgärdats i tid och att ärenden i vissa fall preskriberats.

text: Åtgärder I den årliga överenskommelsen mellan länspolismästaren och chefen för ordningsavdelningen har det från och med år 2009 år beslutats om särskilda direktiv för utredningsverksamheten vid trafikenheten i syfte att utesluta preskriberade ärenden. Se följande citat från överenskommelsen: ”Utredningsverksamheten vid Trafikpolisen ska ses som en verksamhet med personal på två orter. Resultat, rutiner, tillgången på resurser och kompetens ska därför bedömas och utvecklas samlat för båda grupperna gemensamt. Ett kvantitativt mål för utredningsverksamheten vid Trafikenheten införs. Målet innebär att utredningsgrupperna vid enheten tillsammans ska redovisa (genom protokoll,

text: RB 23:21

text: RB 23:22

text: eller ordningsbot) minst 2 500 ärenden i T- och Adiariet. Alla möjligheter att utveckla utredningsverksamheten ska tas tillvara. Målet för utredningsverksamheten ska vara att rätt trafikbrott utreds på rätt sätt och i rätt tid. a) Regelbundna praxisgenomgångar tillsammans med åklagarna ska genomföras så att utredningsverksamheten inriktas mot de brott som enligt praxis hos åklagare och domstol kan förväntas leda till åtal. En för enheten gemensam prioriteringsordning för trafikbrott ska upprättas (rätt brott). b) Förenklade utredningar som förundersökningsanteckningar enligt

text: 23 kap. 21 § tredje stycket rättegångsbalken

text: och utredningar utan förundersökning enligt

text: 23 kap 22 § rättegångsbalken

text: ska användas i alla de fall som detta är möjligt. Detsamma gäller andra förenklingar, såsom telefonförhör (rätt sätt). c) De brott i vilka inga utredningsåtgärder har vidtagits inom åtta månader räknat från att de diariefördes ska förtecknas av gruppchefen vid utgången av varje kalendermånad. En rutin för detta kommer att tas fram (rätt tid)”.

text: Efter en redogörelse för gällande författningar om handläggningstider för brottsärenden anförde polismyndigheten följande om myndighetens internkontroll och föreskrifter.

text: Internkontroll Av

text: 3 kap. 5 b § polisförordningen (1998:1558)

text: framgår att länspolismästaren är skyldig att vid polismyndigheten genomföra den interna styrning och kontroll som Rikspolisstyrelsen ansvarar för enligt förordningen (

text: ) med instruktion för Rikspolisstyrelsen. Instruktionen för Rikspolisstyrelsen hänvisar ifråga om den interna styrningen och kontrollen till 3, 4, och

text: 8 §§

text: myndighetsförordningen (2007:515)

text: Myndighetens föreskrift om ansvar och bevakningsrutiner i brottsärenden Polismyndigheten har efter inspektionen utarbetat en tjänsteföreskrift med bestämmelser om ansvar och bevakningsrutiner för brottsärenden vid myndigheten. Av föreskrifter framgår bl.a. ansvarsfördelningen i utredningsprocessen mellan förundersökningsledaren, arbetsledaren, enhetschefer, närpolischefer och ansvarig handläggare. Föreskriften ska säkerställa att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara genom dokumenterade utredningsdirektiv, att en arbetsfördelning grundad på utredarnas kompetens, erfarenhet och arbetsbelastning sker, samt att en så skyndsam handläggning som omständigheterna medger genomförs. Genom den tydliga ansvarsfördelningen torde myndigheten snabbare kunna agera när det uppmärksammas att antalet outredda ärenden på en enhet utvecklas på ett inte godtagbart sätt.

text: Tjänsteföreskriften ger också riktlinjer för hur brottsärenden ska prioriteras. Prioriteringarna får dock inte leda till orimligt långa handläggningstider och under inga förhållanden till att ärenden preskriberas. I föreskriften anges avslutningsvis att det, utöver de lokala bevakningsrutiner som respektive arbetsledare beslutar om, ska tillämpas en myndighetsgemensam bevakningsrutin för att säkerställa rimliga handläggningstider. Myndighetens föreskrift om tillsyn och egenkontroll Polismyndigheten har den 1 april 2004 utfärdat en föreskrift om tillsyn och egenkontroll med anvisningar om hur tillsynen av den egna verksamheten ska gå till. Den särskilda tillsynen under år 2009 har beslutats innefatta bland annat tillämpningen av tjänsteföreskriften Ansvar och bevakningsrutiner i brottsärenden.

text: Slutligen yttrade polismyndigheten sig enligt följande.

text: Polismyndigheten har inte haft tillräckliga kontroll- och bevakningsrutiner för utredningsverksamheten. Bristfällig dokumentation i ärenden samt otillräckliga rutiner för uppdatering av uppgifter i olika diarier har framkommit vid inspektionen. Det har dessutom inte tillräckligt snabbt styrts över resurser till särskilt hårt belastade delar av utredningsverksamheten. Dessa förhållanden bedöms vara huvudorsaken till de långa handläggningstiderna i de ärenden som granskats och redovisats. Till detta kommer att befintliga rutiner inte i tillräcklig grad har efterlevts. Polismyndigheten har, som nämnts, nyligen utfärdat en tjänsteföreskrift som reglerar hur prioriteringar, ansvar, och bevakningsrutiner i brottsärenden ska hanteras vid myndigheten. Föreskriften skärper väsentligen rutinerna för uppföljningen av utredningsverksamheten och kommer därvid att bidraga till att huvudorsakerna till de alltför långa handläggningstiderna undanröjs. Vid årsskiftet 2008/2009 tillfördes ytterligare utredningspersonal till bedrägerigrupperna. Detta innebär en bättre anpassning av utredningskapaciteten till det ökande ärendeinflödet. Vid egenkontrollen innevarande år kommer myndigheten att kontrollera att samtliga de i detta yttrande redovisade och vidtagna åtgärderna inom utredningsverksamheten får de effekter på handläggningstider och ärendebalanser som efterfrågas i remissen.

text: Bedömning

text: Under senare år har jag i ett mycket stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framförallt i förundersökningar om s.k. vardagsbrott. Jag har således gång efter annan kunnat notera att polisen har uppenbara problem med att inom rimlig tid utreda alla brottsanmälningar. En typ av ärenden som ofta blir eftersatt är bedrägeriärenden, vilket också mina iakttagelser i Norrköping kunde bekräfta. Mot denna bakgrund har jag vid flera tillfällen haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i bl.a. polisens arbete som iakttagits i samband med inspektioner och klagomålsärenden (se t.ex. JO 2008/09 s. 160 om oacceptabelt långa handläggningstider hos åklagare och polis).

text: Också vid den nu aktuella inspektionen framkom brister i utredningsverksamheten vad gäller handläggningstiderna. Jag kunde t.ex. konstatera att i ett mycket stort antal kriminalärenden, huvudsakligen bedrägeriärenden, men även i vissa trafikärenden hade inga utredningsåtgärder vidtagits under minst nio månaders tid. Jag vill här särskilt framhålla att samtliga granskade bedrägeriärenden hade kommit in till polisen före slutet av oktober 2007 och sedan dess fram till inspektionen ett drygt år senare legat obearbetade, vilket innebär att det vid inspektionstillfället kan

text: ha funnits betydligt flera ärenden – inkomna i slutet av 2007 eller början av 2008 – i vilka handläggningstiden också förmodligen hade kunnat ifrågasättas.

text: Som förklaring till de långa handläggningstiderna har polismyndigheten i huvudsak hänvisat till brister i kontroll- och bevakningsrutiner, bristfällig dokumentation samt otillräckliga rutiner för uppdatering av uppgifter i olika diarier. Vidare har resurser inte tillräckligt snabbt styrts om till särskilt hårt belastade delar av utredningsverksamheten samt att befintliga rutiner inte har efterlevts. Beträffande bedrägeriärendena har särskilt anförts att den främsta orsaken till de långa handläggningstiderna är ökningen av antalet inkomna ärenden under senare år.

text: De angivna bristerna är dessvärre vanligt förekommande. I det ovan nämnda beslutet anförde jag följande om orsakerna till bl.a. polisens svårigheter med att avgöra ärenden inom rimlig tid. Den utdragna handläggningen brukar regelmässigt anges bero på bristande resurser och ett ansträngt arbetsläge hos såväl polismyndigheterna som Åklagarmyndigheten. Jag har naturligtvis inte haft anledning att betvivla att så kan vara fallet. Men mitt intryck är att även personliga tillkortakommanden, bristande kompetens och utbildning hos utredningspersonal, svårigheter att rekrytera nya medarbetare vid uppkomna vakanser, felprioriteringar och bristande ledning från chefers sida i vissa fall bidragit till oförmågan att snabbt och effektivt utreda brott. Oavsett orsakerna till de långa handläggningstiderna kan jag konstatera att handläggningen av de granskade kriminal- och trafikärendena självfallet inte uppfyller det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: . – Jag vill här särskilt understryka att Norrköpingspolisens hantering av bedrägeriärenden vid inspektionstillfället var alarmerande. Att så många bedrägeriärenden – och möjligen betydligt fler om ytterligare ärenden granskats – ligger helt obearbetade under så lång tid som det nu var frågan om är givetvis högst oroväckande och tyder på att bedrägerigruppen i vart fall inte då hade tilldelats erforderliga resurser för att kunna hantera arbetsbelastningen på ett godtagbart sätt. Jag noterar att polismyndigheten – låt vara först efter JO:s inspektion – förstärkt enheten med fyra årsarbetskrafter och att även andra åtgärder vidtagits för att avarbeta den tidigare snabbt växande högen av bedrägeriärenden.

text: Jag utgår således från att polismyndighetens nu pågående analys- och förändringsarbete leder till att utredningsverksamheten förbättras och att handläggningstiderna kan kortas. Som jag flera gånger tidigare har betonat är det nämligen av grundläggande betydelse såväl för allmänhetens förtroende för polisen som för kvaliteten på brottsutredningar att anmälda brott utreds inom rimlig tid. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandens intressen ska kunna tillvaratas. När det gäller allmänhetens förtroende för polisen är det så, att många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott. Det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga

text: resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver.

text: Jag noterar slutligen med tillfredställelse att polismyndigheten har vidtagit flera åtgärder, t.ex. att en tjänsteföreskrift om ansvar och bevakningsrutiner i brottsärenden utarbetats samt att personalförändringar, egenkontroller och resultatuppföljningar för att komma tillrätta med de brister som uppmärksammades vid inspektionen genomförts. Jag förutsätter därför att de redan vidtagna och eventuellt ytterligare planerade åtgärderna kommer att medföra att utredningsverksamheten framdeles kan bedrivas på ett mer effektivt och rättssäkert sätt.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndigheten förtjänar kritik för handläggningen av de aktuella ärendena.

text: Till uppföljning av detta ärende önskar jag att polismyndigheten senast den 30 november 2009inkommer med en redogörelse om balansläget och arbetssituationen vid de nu aktuella enheterna per den 31 oktober 2009.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Kommunicering

title: Försäkringskassan kritiseras för bristande service och bristande beslutsmotivering i såväl ett kommuniceringsbrev som i det efterföljande beslutet

sammanfattning: I 110 kap. 13 a § socialförsäkringsbalken finns särskilda regler om kommunicering i ärenden om sjukpenning. Ett sådant ärende får som huvudregel inte avgöras till den försäkrades nackdel utan att den försäkrade har underrättats om innehållet i det kommande beslutet och fått tillfälle att yttra sig över det. Den försäkrade bör även få ta del av beslutets motivering. Av 32 § förvaltningslagen framgår att ett beslut, om det inte är uppenbart obehövligt, ska innehålla en klargörande motivering där det framgår vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Av förarbetena till bestämmelsen framgår vidare att om en part har gjort invändningar mot faktauppgifter som tillförts ärendet finns det anledning för myndigheten att förklara hur den har bedömt invändningarna. I beslutet konstaterar JO att de krav på en klargörande motivering som gäller enligt 32 § förvaltningslagen även bör gälla vid en kommunicering enligt 110 kap. 13 a § socialförsäkringsbalken för att den försäkrade ska kunna yttra sig över det kommande beslutet på ett meningsfullt sätt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA bl.a. att Försäkringskassan inte har svarat på de frågor hon ställt om den aktivitetsförmågeutredning, AFU, som hon har gått igenom.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet hämtades in från Försäkringskassan som därefter uppmanades att yttra sig över det som anfördes i AA:s anmälan till JO.

text: Försäkringskassan anförde följande i sitt yttrande.

text: Utredning

text: Den 5 december 2019 kom aktivitetsförmågeutredningen in. Handläggare BB bedömde att arbetsförmågan inte var nedsatt på grund av sjukdom och skickade

text: den 13 december 2019 brev till T.E. om att Försäkringskassan övervägde att inte bevilja sjukpenning för perioden 9 september 2019-12 januari 2020. Den 20 december 2019 kom synpunkter från AA, kompletterande information från arbetsgivaren samt kompletterande information från sjukskrivande läkare in till Försäkringskassan. Kopia av synpunkter från AA och kompletterande information från arbetsgivare kom in den 27 december 2019. Handläggare BB skickade den 27 december 2019 ett nytt kommuniceringsbrev till AA där det framgick att synpunkterna samt information från läkare och arbetsgivare inte förändrade Försäkringskassans bedömning. De frågor AA ställt besvarades inte av brevet. Brevet förklarade inte heller varför informationen inte påverkade Försäkringskassans bedömning. Den 7 januari och den 13 januari 2020 skickade AA in frågor per mail, avseende kommuniceringstid, SGI-skydd samt uppgifter från arbetsgivaren. Frågorna besvarades av handläggare BB per mail den 8 januari respektive den 14 januari 2020. Den 15 januari 2020 fattade Försäkringskassan beslut om att inte bevilja AA sjukpenning för perioden 9 september 2019–12 januari 2020.

text: Försäkringskassans slutsatser och åtgärder

text: Myndigheternas service till allmänheten är en av grunderna för god förvaltning, jfr

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . Enligt servicebestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: ska Försäkringskassan bland annat se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla och myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Försäkringskassan kan konstatera att myndigheten har brustit i fråga om information till AA, särskilt i och med att Försäkringskassan inte bemötte det underlag som kom in under kommuniceringstiden och inte besvarade de frågor AA ställde avseende aktivitetsförmågeutredningen och övervägande till beslut. Även motiveringen av beslutet är vag, generell och otydlig, vilket medför att den inte i tillräcklig utsträckning förklarar bedömningen av arbetsförmågans nedsättning. Försäkringskassan beklagar djupt dessa brister. Försäkringskassan konstaterar även att handläggaren inte hade någon muntlig kontakt med AA sedan hen tog över ärendet i augusti 2019. När handläggaren skulle beställa en aktivitetsförmågeutredning borde hen dock kontaktat AA så snart som möjligt för att informera om utredningen vid ett personligt möte eller per telefon om syftet med utredningen och hur den går till. Och innan handläggaren skickade kommuniceringsbrevet skulle hen också ha tagit kontakt med AA via telefon eller genom att kalla till ett personligt möte. Försäkringskassan beklagar också dessa brister. För att det inträffade inte ska hända igen har enhetschef och försäkringssamordnare återkopplat bristerna i handläggningen till handläggaren. Handläggaren i fråga får även en kompetenshöjande insats och extra stöd från försäkringsspecialist kring aktivitetsförmågeutredningar och negativa beslut. Försäkringskassan har kontaktat AA och bett om ursäkt för de brister som återfunnits i handläggningen.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att Försäkringskassan inte alls kontaktat henne för att be om ursäkt.

text: Bedömning

text: En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges utan onödigt dröjsmål i den utsträckning

text: som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet (

text: 6 § förvaltningslagen

text: [2017:900], FL).

text: JO har tidigare uttalat att frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. Serviceskyldigheten är dock inte obegränsad; myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp, i vilken form som svar på frågor ska ges etc. Enbart det förhållandet att en enskild inte är nöjd med innehållet i ett svar innebär inte att serviceskyldigheten har åsidosatts. Någon form av svar bör dock normalt lämnas och svaret får inte dröja längre än nödvändigt (se JO:s beslut den 27 mars 2009, dnr

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 20 december 2019, sedan hon efter en första kommunicering fått tillfälle att yttra sig, ställt frågor till Försäkringskassan om den aktivitetsförmågeutredning hon gått igenom och om hur resultatet av den påverkade Försäkringskassans bedömning. Av remissvaret framgår att Försäkringskassan inte har besvarat dessa frågor och därför inte uppfyllt sin serviceskyldighet. För detta förtjänar myndigheten kritik.

text: Av utredningen framgår vidare att Försäkringskassan inte heller i det följande kommuniceringsbrevet bemötte det som kom fram av de underlag som kom in den 20 december 2019. Motiveringen i beslutet var dessutom, enligt myndighetens egen uppfattning, både vag, generell och otydlig.

text: Enligt

text: 110 kap. 13 a § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) får ett ärende om sjukpenning som huvudregel inte avgöras till den försäkrades nackdel utan att den försäkrade har underrättats om innehållet i det kommande beslutet och fått tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över det. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att för att den försäkrade på ett meningsfullt sätt ska kunna yttra sig över beslutet kan det inte bara vara själva beslutet som den försäkrade underrättas om. Den försäkrade bör även få ta del av beslutets motivering (

text: prop. 2017/18:1

text: utgiftsområde 10 s. 50).

text: Av

text: 32 § första stycket

text: FL framgår att ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. I förarbetena till bestämmelsen uttalas att det för den enskilde är angeläget att myndigheten kan visa vilka fakta i ärendet som myndigheten har beaktat utifrån vad som har tillförts ärendet av den enskilde själv eller av andra. Om en part har gjort invändningar mot faktauppgifter som tillförts ärendet från någon annan finns det anledning för myndigheten att förklara hur den har bedömt invändningarna (se t.ex. JO 1994/95 s. 390). Den enskilde har också ett berättigat krav på att få en bekräftelse som visar att myndigheten på ett korrekt sätt har tillämpat rätt föreskrifter på de fakta som den har beaktat och fört ett resonemang som logiskt leder till det slut som myndigheten kommit fram till (

text: prop. 2016/17:180 s. 194

text: Jag har tagit del av Försäkringskassans kommuniceringsbrev daterade den 13 respektive den 27 december 2019, de kompletteringar och synpunkter som kom in till Försäkringskassan den 20 december 2019 samt beslutet den 15 januari 2020.

text: I kommuniceringsbrevet den 13 december 2019 redogjorde Försäkringskassan bl.a. för vad som kommit fram av läkarintyget och arbetsförmågeutredningen. Försäkringskassan angav därefter att myndigheten bedömde att AA trots sina besvär skulle kunna utföra ”ett avgränsat arbete i lugn miljö där arbetet inte är under tidspress eller kräver hög koncentrationsförmåga”. Försäkringskassan ansåg därför inte att AA:s arbetsförmåga var nedsatt i förhållande till sådant arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden.

text: Av de kompletteringar som kom in under kommuniceringstiden framgår att AA:s arbetsgivare har anpassat hennes arbetsuppgifter så att de varken innebär tidspress, prestationskrav eller krav på hög koncentrationsförmåga. Arbetet beskrivs som jämförbart med andra anpassade arbeten på arbetsmarknaden.

text: I såväl kommuniceringsbrevet den 27 december 2019 som i beslutet den 15 januari 2020 angav Försäkringskassan att myndigheten tagit del av de synpunkter m.m. som kom in den 20 december 2019 men att bedömningen att T.E. skulle kunna utföra ”ett avgränsat arbete i lugn miljö där arbetet inte är under tidspress eller kräver hög koncentrationsförmåga” kvarstod. Försäkringskassan ansåg därför inte att AA:s arbetsförmåga var nedsatt i förhållande till sådant arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden.

text: Utredningen visar således att Försäkringskassan, varken i det andra kommuniceringsbrevet eller i det efterföljande beslutet bemött och resonerat om det som kom fram under kommuniceringstiden. En motivering som inte besvarar frågan om varför de lämnade synpunkterna inte förändrar Försäkringskassans bedömning uppfyller inte kraven i

text: 32 § förvaltningslagen

text: . För att den försäkrade på ett meningsfullt sätt ska kunna yttra sig över det kommande beslutet bör kraven i

text: 32 §

text: FL även gälla vid en kommunicering enligt

text: 110 kap. 13 a §

text: SFB. Försäkringskassan förtjänar kritik för bristande motivering i såväl i det andra kommuniceringsbrevet som i det efterföljande beslutet.

text: Enligt metodstödet i Försäkringskassans vägledning Sjukpenning, rehabilitering och rehabiliteringsersättning 2015:1 version 14, s. 301 ska den försäkrade informeras vid ett personligt möte eller per telefon bl.a. om syftet med utredningen och hur den går till. I samma vägledning anges vidare på s. 317 att handläggaren, när hen överväger att inte bevilja sjukpenning, ska ta kontakt med den försäkrade, via telefon eller genom att kalla till ett personligt möte, innan hen skickar brevet. Jag noterar att det av remissvaret framgår att Försäkringskassan inte har handlagt T.E:s ärende på det sätt som myndighetens interna stöddokument anger.

text: Ärendet avslutas.