avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot polisen med anledning av ett ingripande mot en person som misstänktes för narkotikabrott

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av ett ingripande som hade skett mot hennes son, BB, och anförde därvid i huvudsak följande. Den 28 mars 2007 stoppades BB av en kvinna när han var på väg hem från Tyresö centrum. Han ignorerade kvinnan som då åter stoppade honom. Kvinnan visade polislegitimation och beordrade BB att sluta prata i mobiltelefonen. Ytterligare en polisman kom till platsen varpå BB tillfrågades om han hade narkotika på sig, vilket han besvarade nekande. Den kvinnliga polisen sade att hon kände igen BB, vilket BB ifrågasatte. Han ombads därefter att gå åt sidan med polismännen, och de begärde också att få gå igenom hans fickor. Då BB motsatte sig detta grep polismännen tag i honom och visiterade honom mot hans vilja. Någon narkotika hittades inte. BB fick därefter fortsätta sin resa hem. När han kom hem var han mycket upprörd och berättade vad som hänt för sina föräldrar. AA kontaktade polisen och kom senare under kvällen i kontakt med den kvinnliga polisen, som förklarade att det inträffade hade skett i brottsförebyggande syfte och var ”rutin”. Hon uppgav vidare att det inte var fel att visitera sonen eftersom hon ansåg att han såg blek ut och var glansig om ögonen.

text: Utredningen

text: Muntliga upplysningar och en anmälan i polismyndighetens ärende K82288-07 inhämtades. I anmälan som upprättats samma dag som ingripandet skedde hade antecknats bl.a. att BB gav intryck av att vara misstänksam och mycket nervös, att han hade försökt springa ifrån patrullen, att han svarade undvikande på frågor, att polismännen uppfattade det som om han hade något att dölja och att han på fråga om han hade någon narkotika på sig klappade/kände på sina byxfickor samt att han i det läget blev skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framfördes i anmälan till JO. Myndigheten skulle därvid särskilt närmare redogöra för de omständigheter som föranledde att anmälarens son kom att betraktas som skäligen misstänkt för narkotikabrott.

text: Polismyndigheten (tf. biträdande länspolismästaren CC) inkom med ett yttrande och anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 28 mars 2007, omkring kl. 18.00, befann sig BB vid Tyresö centrum. Två civilklädda polismän från länskriminalpolisens ungdomssektion, med uppdrag att genom uppsökande verksamhet förhindra och upptäcka tidigt missbruk av narkotika, kom fram till honom. De visade sin tjänstelegitimation och ställde vissa frågor kring narkotika. Anledningen till att BB kontaktades var att han var blek i ansiktet och hade glansiga ögon, vilket är ett vanligt tecken på narkotikabruk. En av polismännen tyckte sig också känna igen honom från sammanhang som kan förknippas med narkotikabruk. Antagandet visade sig senare felaktigt. Enligt de båda polismännens uppfattning uppträdde BB mycket nervöst och hade svårt att ge klara svar på de frågor han fick, t.ex. huruvida han hade någon narkotika på sig. Han förde upprepade gånger händerna mot sina byxfickor trots att poliserna bad honom att vara stilla. Plötsligt började BB springa från platsen. Han hann ca 20 meter innan poliserna kunde stoppa honom genom att ta tag i varsin arm och leda honom tillbaka till platsen de stått och samtalat på. Poliserna har vidare uppgivit att BB inte kunde förklara varför han försökt springa sin väg. Vid denna tidpunkt kom BB att betraktas som skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav. Beslut om kroppsvisitation beslutades av en av de båda polismännen på platsen, med anledning av att det bedömdes föreligga fara i dröjsmål. Det påträffades ingen narkotika vid visitationen varför misstanken om brott föll. BB informerades direkt på platsen om vad som föranlett tvångsåtgärden och att han numera inte var misstänkt. Polismännen lämnade därpå rapport om den vidtagna tvångsåtgärden till sitt befäl. Senare under kvällen hade en av de ingripande polismännen kontakt med AA, varpå omständigheterna kring ingripandet redovisades. Av den anmälan som upprättades med anledning av ingripandet, 0201-K82288-07, framgår att förundersökning inleddes den 2 april 2007 efter beslut av polisinspektör DD. Av ärendets historikuppgifter i RAR (Rationell anmälningsrutin)-systemet framgår vidare att anmälan slutredovisats fem minuter senare genom att förundersökningen nedlagts med motiveringen ”misstänkt oskyldig”.

text: Länskriminalpolisens bedömning

text: Chefen för länskriminalpolisen har belyst de oklarheter som råder kring beviskravets styrka när det gäller bedömningen av rekvisitet ”skäligen misstänkt”. Mot bakgrund av detta har hon funnit att det inte kan anses ha varit en felaktig bedömning att betrakta BB som skäligen misstänkt. Detta särskilt mot bakgrund av försöket att springa från platsen samt hans blekhet och glansiga ögon. Att kontakt togs med BB inledningsvis uppges ingå i den preventiva inriktning av verksamheten som bedrivs vid den sektion som polismännen tillhör. Länskriminalpolisen har vidare berört den omständigheten att förundersökning inleddes för att omedelbart läggas ner, den 2 april 2007, i samband med att den upprättade anmälan granskats, godkänts och slutredovisats. Beslutet att inleda förundersökning har förklarats vara felaktigt, men förklarats utifrån administrativa skäl.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten får inledningsvis ansluta sig till vad länskriminalpolisen anfört angående polismännens val att ta kontakt med BB. Mot bakgrund av de tecken BB uppvisade får det alltså anses ligga inom ramen för polisernas tjänsteuppdrag och bör inte ifrågasättas.

text: Gällande grunden för kroppsvisitationen gör polismyndigheten följande bedömning. För att den genomförda kroppsvisitationen ska anses haft stöd i lag krävs att polismännen haft grundad anledning för sin bedömning av BB som skäligen misstänkt för narkotikabrott. Begreppet skäligen misstänkt är inte definierat i lag eller förarbeten. I doktrinen råder skilda uppfattningar. Att utgå från är då närmast JO:s tidigare uttalanden om beviskravets styrka. Enligt JO krävs för skälig misstanke att det föreligger ”konkreta, objektivt underbyggda, omständigheter som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser” (se t.ex. JO 1998/99 s. 107). JO har vidare anfört att några närmare bestämda riktlinjer för vad som krävs för att en misstanke ska anses skälig inte låter sig göras och istället måste prövas från fall till fall varvid det självfallet ofta finns ett visst utrymme för olika bedömningar. Polismyndigheten kan konstatera att beslutet om skälig misstanke fattats på sådana konkreta grunder som JO beskrivit. Grunderna utgjordes dels av BB:s utseende (blekhet och glansighet på ögonen), dels hans nervösa uppträdande bestående i oförmågan att svara på frågor och intresset för sina byxfickor och slutligen hans försök att avvika, vilket han senare inte heller kunde förklara. Polismyndigheten anser på dessa grunder att beslutet om kroppsvisitation haft stöd i lag. Att fara i dröjsmål förelegat har sitt stöd i BB:s försök att avvika. Gällande inledandet av förundersökning instämmer polismyndigheten i vad länskriminalpolisen anfört gällande beslutets felaktighet. Beslutsfattaren har uppgivit att det skedde av rent administrativa skäl på grund av systemets (RAR) uppbyggnad. Vid samtal med RAR-ansvarig, kommissarie EE, har emellertid framkommit att en slutredovisning av aktuell ärendetyp inte ska utföras på det sätt som skett och information om rätt hantering av systemet kommer därför spridas. Det är naturligtvis inte meningen att förundersökning ska behöva inledas, om så endast under fem minuter, om det inte föreligger rättsliga skäl. Polismyndigheten anser att ett spridande av denna information är tillräcklig för att förebygga framtida felaktigheter.

text: AA yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att polismännens påståenden i vissa delar var felaktiga.

text: I ett beslut den 4 december 2008 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation. Begränsningar i dessa grundläggande fri- och rättigheter får enligt 12 § första stycket samma kapitel göras genom lag.

text: Om det finns anledning att anta att det har förövats ett brott som kan följas av fängelse, får enligt

text: 28 kap. 11 § rättegångsbalken

text: kroppsvisitation göras på den som skäligen kan misstänkas för brottet för eftersökande av föremål som är underkastade beslag eller annars till utrönande av omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet.

text: Som polismyndigheten har angett har JO vid ett flertal tillfällen uttalat att för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är däremot självfallet inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en

text: misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall, och i de flesta fall finns därvid ett visst utrymme för olika bedömningar.

text: Jag vill först nämna att jag naturligtvis inte har någonting att invända mot att polisen som ett led i sitt brottsförebyggande arbete vad gäller narkotikamissbruk bland ungdomar tar kontakt med ungdomar i olika sammanhang för att på så sätt informera om riskerna med narkotika, men även för att försöka förhindra och tidigt upptäcka missbruk. Som framgått tjänstgjorde de nu berörda polismännen vid länskriminalens ungdomssektion och arbetade med just sådana frågor vid tillfället. Det var också mot den bakgrunden som de tog kontakt med BB.

text: Vad som därefter inträffade är emellertid något oklart. AA har exempelvis uppgett att BB inte sprang från platsen utan att han försökte gå därifrån men hindrades och att polismännen begärde att få gå igenom BB:s fickor innan han ville gå från platsen. Jag kan således konstatera att polismännens redogörelse för händelseförloppet skiljer sig något från de uppgifter som anmälaren lämnat till JO. Jag finner det inte meningsfullt att genom ytterligare utredningsåtgärder försöka klarlägga exakt vad som inträffade vid tillfället.

text: I den anmälan som upprättades med anledning av ingripandet mot BB antecknades att han när polismännen tilltalade honom gav intryck av att vara misstänksam och mycket nervös, att han hade försökt springa ifrån patrullen, att han svarade undvikande på frågor, att polismännen uppfattade det som om han hade något att dölja och att han på fråga om han hade någon narkotika på sig klappade/kände på sina byxfickor. På grund av detta ansågs BB vara skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav, och beslut om kroppsvisitation fattades och verkställdes.

text: Att en person beter sig underligt, uppträder nervöst eller undviker kontakt med polisen kan inte i sig anses ge grund för misstanke om brott, än mindre för misstanke om ett konkret brott av ett visst slag. Inte heller kan passivitet från den misstänktes sida tillmätas någon betydelse vid bedömningen av brottsmisstanken. Eftersom en misstänkt aldrig är skyldig att tillhandahålla uppgifter eller material som kan användas som bevisning mot honom själv kan man inte heller dra några slutsatser av det förhållandet att han vägrar att frivilligt medverka i utredningen (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 39 och 605).

text: Enligt min mening var uppgifterna i polisanmälan knappast tillräckliga för att anse att BB var skäligen misstänkt för narkotikabrott genom innehav. Uppgiften att polismännen uppfattade det som om BB hade något att dölja tyder också på att det till viss del snarare handlade om spekulation från polismännens sida än ett beslut enbart grundat på konkreta omständigheter.

text: I polismyndighetens yttrande till JO har dock – förutom nämnda omständigheter i polisanmälan – hänvisats till att BB var blek i ansiktet och hade glansiga ögon vid tillfället, vilket enligt myndigheten är ett vanligt tecken på narkotikabruk, liksom till att en av polismännen tyckte sig känna igen BB från sammanhang som kan

text: förknippas med narkotikabruk (vilket senare visade sig vara felaktigt). – Om nu dessa omständigheter låg till grund för beslutet om skälig misstanke/kroppsvisitation borde de självfallet också ha noterats i polisanmälan. Jag vill här peka på vikten från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt av att ett beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant med bl.a. angivande av samtliga grunder för beslutet.

text: Många polismän, särskilt de som arbetar med narkotikafrågor, har givetvis skaffat sig erfarenhet och kunskap för att med hög grad av säkerhet kunna avgöra om en person är påverkad av narkotika, t.ex. genom ögonundersökningar. Om en polisman anser att en person uppvisar symtom som är typiska för narkotikabruk kan det vara tillräckligt för att personen i fråga ska anses vara skäligen misstänkt för narkotikabrott. Det kan då också finnas skäl såväl för ett beslut om kroppsbesiktning i form av blod- eller urinprovtagning som för ett beslut om kroppsvisitation i syfte att söka efter rester av den narkotika som personen misstänks ha brukat. – Det förhållandet att en person uppvisar vanliga tecken på narkotikapåverkan, t.ex. ofrivilliga ryckningar i ögonen (nystagmus), utgör också ofta en viktig del i den helhetsbedömning som görs för att avgöra om en person är skäligen misstänkt för att ha brukat narkotika.

text: Om BB uppvisade symtom som är vanliga tecken på narkotikabruk är det, enligt min uppfattning, något märkligt att de ingripande polismännen inte också gjorde bedömningen att BB var skäligen misstänkt även för narkotikabrott genom eget bruk. I så fall hade det varit naturligt att även besluta om kroppsbesiktning och inte bara låta BB fortsätta sin hemfärd efter den utförda kroppsvisitationen.

text: Det är naturligtvis mycket vanskligt att vid en granskning i efterhand avgöra om ett ingripande i ett fall som det nu aktuella var korrekt eller inte. Jag har dock för min del svårt att förstå de nyss redovisade omständigheterna på något annat sätt än att det väsentligen var BB:s nervösa uppträdande och handlande vid tillfället som låg till grund för att polismännen ansåg att det förelåg skälig misstanke om narkotikabrott genom innehav. – Med anledning av att en av polismännen tyckte sig känna igen BB vill jag också framhålla att självfallet måste stor försiktighet iakttas vid användandet av sådan information vid beslut om straffprocessuella tvångsmedel – inte minst om man inte är helt säker på uppgiften.

text: Även om det finns utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar i denna typ av ärenden, anser jag alltså slutligen för min del att ingripandet mot BB inte var invändningsfritt.

text: Med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört avslutas ärendet.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Tryck- och yttrandefrihet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot gymnasiechefen för Vägga gymnasieskola i Karlshamns kommun samt rektorn för samma skola angående påstådd lönediskriminering av en lärare till följd av dennes kontakter med massmedia

org: jo

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Enligt en tidningsartikel i BLT (Blekinge Läns Tidning) den 30 augusti 2001 med rubriken De måste fly från möglet hade mögel och fukt fått Väggaskolans bildlärare och elever att överge sin gamla bildsal, men de saknade en bra ersättningslokal. Enligt AA, bildlärare, gjorde lukten av mögel att man fick ont i huvudet och för tre år sedan blev förhållandena outhärdliga. Av artikeln framgick att AA i tio år hade försökt få skolledningen att förstå bildlärarnas och estetelevernas arbetssituation. Veckan före publiceringen av tidningsartikeln hade rektor BB med stöd av

text: arbetsmiljölagen

text: beslutat att bildsalen inte fick användas som lektionssal. Då bildsalen var den enda lokal som erbjöd utrymme, tvingades eleverna ändå att göra skrymmande arbeten där. Enligt BB var det en fråga för politikerna att lösa renoveringsfrågan. Skolbyggnaden, som är uppförd 1917 efter ritningar av CC, är kulturminnesmärkt.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot gymnasiechefen/rektor BB och rektorn DD, Vägga gymnasieskola, i Karlshamns kommun. Hon anförde i huvudsak följande. Den 18 november 2001 fick hon, för andra gången det året, avsevärt lägre lönepåslag än kollegor med jämförbara arbetsuppgifter och resultat. Vid ett lönesamtal i början av december 2001 förklarade DD att hon mycket väl uppfyllt kraven i lönekriterierna, men att han ”känt sig kränkt av min kritik”, att det ”talades om henne” och att hon ”dragit hit pressen” till skolan.

text: Av anmälan framgick vidare bl.a. följande.

text: Vid ett möte i mars 2002 med BB och DD förklarade AA att hon ansåg att kontakter med media inte borde användas som negativt lönekriterium. I sitt arbete som ”bild- och svensklärare” hade hon under den aktuella tiden endast kontaktat pressen vid olika kulturarrangemang på skolan. BB gav då DD ett tecken och denne kastade fram tidningsartikeln från den 30 augusti 2001. BB sade med eftertryck ”Och vad är det här då?!”. AA förklarade att hon hade kontaktats av

text: reportern som bett henne visa lokalen och svara på några frågor. BB förklarade att reportern hade uppgivit för honom att det var AA som hade kontaktat reportern. När AA därefter ringde upp reportern fick hon beskedet att BB aldrig hade ringt denna och att reportern aldrig skulle uppge en källa. Reportern uttryckte även att det ju var tidningen som hade kontaktat AA.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Gymnasienämnden i Karlshamns kommun för utredning och yttrande. Nämnden (majoriteten) åberopade som remissvar ett av presidieberedningen upprättat förslag till yttrande med följande innehåll.

text: Bakgrund

text: AA, bildlärare på Vägga gymnasieskola, har till JO anmält gymnasiechefen BB och rektor DD rörande orsaker till att lönepåslaget blivit lägre än vederbörande förväntat sig. Som skäl anger AA bl.a. att hon uppfattat, att hennes kontakter med pressen är orsaken till detta. AA:s anmälan till JO innehåller en rad kritiska påståenden riktade mot ledningen på Vägga gymnasieskola. Utgångspunkten för det som redovisas nedan är att anmälan gäller lönesättningen av AA.

text: Löneutveckling

text: – – – Lönesättningen har skett utifrån följande fastställda kriterier (se bilaga)(jämför nedan):  Kompetens/yrkesskicklighet  Ansvaret för och genomförandet av arbetsuppgifterna  Utvecklingsförmåga/flexibilitet  Samarbetsförmåga/relationer Kopplat till kriterierna har bedömningsnivåerna utmärkt, bra, kan bli bättre och saknas använts. Utfallet har presenterats vid lönesamtal, som skett utifrån en modell gällande för Karlshamns kommun.

text: Faktorer som påverkat löneutvecklingen

text: I lönesamtalet redovisades vad som påverkat lönesättningen. Det som begränsade lönepåslaget var relaterat till kriteriet samarbetsförmåga/relationer, där bedömningen låg på mellan ”bra och kan bli bättre”. Det handlar om förmågan att utveckla goda relationer med barn, personal och föräldrar och andra samarbetspartner samt hantera motstridiga uppfattningar och konflikter utan att förringa eller onödigt såra personer i sin omgivning (punkt 1 och 2 under kriteriet samarbetsförmåga/relationer). I kriteriet samarbetsförmåga ingår också samarbetet med ledningen. Enligt ledningens bedömning har AA agerat på ett icke tillfredsställande sätt i olika sammanhang. Ett exempel är att öppna upp den av arbetsmiljöskäl stängda lokalen. Detta har också markerats i samtal med AA.

text: Slutsats

text: Inget anmärkningsvärt kan konstateras när det gäller AA:s löneutveckling satt i relation till gällande ramar och nivåer för de genomförda förhandlingarna. Lönesättningen har skett efter fastställda lönekriterier. Utfallet har motiverats vid lönesamtal. Den avvikelse som finns i förhållande till det maximalt möjliga lönepåslaget förklaras av faktorer relaterade till lönekriteriet samarbete/relationer.

text: De löneförhandlingar det gäller har avslutats utan protokollsanteckningar som berör den aktuella frågan. Några yrkanden från den berörda fackliga organisationen har heller inte framställts. Lönekriterierna bifogas (här utelämnande, JO:s anm.). Enligt gymnasienämndens protokoll ville ledamoten DD (v) ha följande tillägg till yttrandet. Det bör framgå att: ”Mediekontakten olyckligtvis har tagits upp av berörd rektor vid ett s.k. lönesamtal”. Vidare ville ledamoten EE (c), tillsammans med ytterligare två ledamöter, ha följande tillägg till yttrandet. ”Av facklig skrivelse 2002-05-31 från FF (kommunombud för LR) framgår, att aktuell programrektor vid lönesamtalet efter 2001 års löneöversyn som en av motiveringarna yttrade:”..och så drar du ju hit pressen och det är inte bra.” Lärarnas Riksförbund (LR) inkom därefter med en skrivelse till JO. I skrivelsen uppgav kommunombudet FF att hon vid lönesamtalet efter 2001 års löneöversyn hade hört DD yttra ”och så drar du ju hit pressen och det är inte bra”. Vidare uppgav kommunombudet att BB:s agerande i frågan, efter det att lönesamtal ägt rum, dessutom gett ytterligare anledning att befara att AA:s kontakt med pressen i augusti varit en starkt bidragande orsak till utfallet av hennes löneutveckling. BB hade vid flera tillfällen tagit upp händelsen med icke berörd personal och därvid visat upp tidningsartikeln från augusti 2001 och/eller kopia av denna.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon uppgav härvid bl.a. följande. Inför Kulturnatten i Karlshamn, ett evenemang som årligen avhålls en lördag i september, hade lärare och elever erhållit muntligt tillstånd att använda den slitna lokalen för att fullfölja större arbeten. I detta läge bad en reporter från BLT att AA skulle visa lokalen och berätta om bakgrunden. AA ansåg att det var ett allmänt intresse att detta gamla kulturhus skulle få en nödvändig restaurering och även att det var av intresse för föräldrar och elever att informeras om orsaken till stängningen av lokalen. Därför lät hon reportern göra sin intervju och en fotograf att fotografera.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av denna rättighet får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ske endast genom lag eller, i vissa fall, genom annan författning.

text: Genom

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om meddelarfrihet ges yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: innebär att det står varje medborgare fritt att – med iakttagande av de bestämmelser som är meddelade i

text: tryckfrihetsförordningen

text: till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet – i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst.

text: Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet. I

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns emellertid regler som begränsar den offentligt anställdes rätt att yttra sig om vad han fått veta i samband med sin tjänst.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Det allmänna omfattar t.ex. kommunens valda församlingar och förvaltningsorgan. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter eller, genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall, försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket denne utnyttjar sin yttrandefrihet.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra sina synpunkter på myndighetens verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar emellertid inte den anställde från skyldigheten att lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO som regel inte utreder klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Detta beror på att det finns en särskild ordning för hur arbetstvister skall lösas. Det skall ske genom fackliga förhandlingar eller i sista hand genom en rättegång enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om rättegången i arbetstvister. JO bör ingripa endast om det finns något särskilt skäl. Jag har inte funnit att det i detta fall finns något skäl att frångå huvudregeln. Jag avser således inte att ta ställning i lönesättningsfrågan som sådan. Min prövning är i stället inriktad på att undersöka om skolledningen genom sitt agerande har kränkt AA:s meddelar- och yttrandefrihet.

text: AA har i sin anmälan gjort gällande att hon under år 2001 erhållit avsevärt lägre lönepåslag än kollegor med jämförbara arbetsuppgifter och resultat samt hävdat att DD och BB angivit hennes kontakter med pressen som skäl för att ge henne lägre lönehöjning än vad skolans lönekriterier skulle ha motiverat.

text: Som framgår av ovanstående redovisning får en offentlig arbetsgivare inte ingripa mot en enskild för att denne använt sig av en grundlagsfäst rättighet. En löneutveckling som negativt skiljer sig från vad som annars skulle ha gällt enligt arbetsgivarens egna lönekriterier kan i ett sådant fall otvivelaktigt utgöra en kränkning av den enskildes rättigheter.

text: Gymnasienämnden har i sitt remissvar uppgett att AA har erhållit en genomsnittlig löneförhöjning under aktuell avtalsperiod och därför inte missgynnats. Den avvikelse som finns i förhållande till det maximalt möjliga lönepåslaget har nämnden förklarat bero på faktorer relaterade till lönekriteriet samarbete/relationer. Det kan naturligtvis diskuteras i vad mån AA:s kontakter med media har ingått som ett led i

text: bedömningen av hennes samarbetsförmåga. Med hänsyn till vad nämnden har redovisat om lönesättningen och AA:s löneutveckling anser jag mig emellertid inte kunna finna stöd för påståendet att AA skulle ha lönediskriminerats till följd av sådana kontakter.

text: Skyddet mot ingripande från arbetsgivaren är emellertid inte begränsat till lönediskriminering utan omfattar även andra åtgärder av mer informellt slag. Jag har därför prövat om de av AA anmälda förhållandena i något annat avseende kan anses ha utgjort en kränkning av hennes grundlagsfästa rättigheter.

text: Vad gäller AA:s kontakt med tidningen i augusti 2001 kan först konstateras att en skola inte utgör allmän plats. En journalist har till följd härav ingen självklar rätt att vistas där. Reportage och annan verksamhet som innebär att journalisten uppehåller sig i de delar av skolan där undervisning pågår förutsätter därför tillstånd från den som ansvarar för verksamheten. Om avsikten med besöket däremot är att tala med någon ur personalen på dennes tjänsterum eller annat liknande utrymme kan detta normalt inte anses onödigt störa arbetet på skolan. En lärare som vill delge en journalist synpunkter beträffande verksamheten eller visa en viss lokal som inte brukas för undervisning just då, kan därför med åberopande av sin meddelar- och yttrandefrihet som regel ta emot en journalist på sin arbetsplats för en intervju.

text: Det får anses klarlagt att AA på skolan tagit emot en journalist och därvid visat upp en lokal som av arbetsgivaren var stängd av arbetsmiljöskäl. Enligt nämnden har AA agerat på ett icke tillfredsställande sätt i olika sammanhang och som ett exempel på detta har angetts att den stängda lokalen ”öppnades upp”. Enligt AA användes lokalen emellertid för vissa ändamål. Av utredningen framgår inte nämndens inställning till AA:s uppgifter i denna del. Jag anser mig i det följande ändå kunna utgå från vad hon uppgivit om att lokalen tillfälligt fick användas för att färdigställa vissa större arbeten inför Kulturnatten. Av ett foto i artikeln den 30 augusti 2001 framgår också att verksamhet pågick i bildsalen och att både elever och vuxna vistades i lokalen.

text: Det har inte funnits anledning att i detta ärende närmare utreda om den verksamhet som pågick när reportern och fotografen besökte bildsalen innefattade undervisning eller inte och om arbetsgivarens medgivande borde ha inhämtats. För det fall det var fråga om regelrätt undervisning kan jag ha förståelse för om BB och DD reagerade negativt på att AA, utan att förankra sitt agerande hos skolledningen, beslöt att media fick tillträde till bildsalen.

text: Det finns under alla förhållanden anledning för en arbetsgivare att iaktta stor försiktighet när det gäller att kritisera en arbetstagare för åtgärder som har samband med dennes kontakter med media. Att konfrontera en arbetstagare med en tidningsartikel vari denne intervjuats och att fälla uttryck som ”dragit hit pressen” kan självfallet uppfattas som kritik från arbetsgivaren mot de tagna mediakontakterna. De gjorda uttalandena får därför enligt min mening, oavsett arbetsgivarens uppfattning om lämpligheten av att ge media tillträde till bildsalen, anses ha kränkt AA:s meddelar- och yttrandefrihet.

text: Vad AA i övrigt anfört ger inte anledning till något särskilt uttalande eller någon annan åtgärd från min sida. – – – Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Frågor om dokumentation, beslutsmotivering samt utformningen av förhandsbesked i ärenden enligt plan- och bygglagen (1987:10, PBL)

text: JO Wahlström inspekterade den 11–13 maj 1993 Byggnadsnämnden i Skövde kommun. De vid granskningen av bl.a, nämndens protokoll gjorda iakttagelserna föranledde JO Wahlström att under skilda avsnitt i inspektionsprotokollet göra de uttalanden som framgår nedan.

text: Dokumentation

text: Vid granskningen av ett ärende angående ansökan om förhandsbesked framkom att sökanden under hand hade lämnat in en reviderad situationsplan, att den tidigare ingivna planen inte fanns i behåll hos nämnden samt att några anteckningar inte gjorts i ärendet om i vilket sammanhang och av vilken anledning den nya planen givits in. De uppgifter härom som antecknats i byggnadsnämndens protokoll grundade sig omedelbart på bygglovchefens vetskap.

text: I två beslut av byggnadsnämnden med anledning av ansökningar om bygglov hade i protokollen antecknats, i det ena fallet, att en berörd granne under hand godtagit en viss nybyggnadsåtgärd, i det andra fallet, att berörda grannar hade beretts tillfälle till yttrande samt att en av dessa grannar inte hade ”godkänt” åtgärden. I ärendeakterna kunde inte påträffas någon handling rörande dessa kommunikationsåtgärder eller någon anteckning om grannarnas inställning. Även i dessa fall uppgavs uppgifterna i protokollen härröra enbart från bygglovchefens direkta kännedom om hur grannen ställde sig vid kommunikationen.

text: JO Wahlström uttalade med anledning av iakttagelserna följande.

text: I

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: har meddelats följande bestämmelse om anteckning av uppgifter vid förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden: ”Uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.”

text: Denna bestämmelse är tillämplig vid byggnadsnämndernas handläggning av lovärenden m.m.

text: Handläggningen är normalt skriftlig, även om muntliga inslag får förekomma, såsom framgår av

text: och

text: 14 §§

text: förvaltningslagen

text: samt – vad gäller nu aktuellt förvaltningsområde –

text: 8 kap. 19 § andra stycket

text: PBL. Även om

text: 15 § förvaltningslagen

text: inte innefattar en sådan skyldighet, ligger det i sakens natur att handläggningsåtgärder, som inte dokumenteras primärt genom själva formen för åtgärden – skrivelser med underrättelser m.m. – utan vidtas muntligt genom telefonsamtal eller på annat sätt, omgående skall anges och i erforderlig utsträckning beskrivas genom anteckning på handling som hör till eller förs till ärendet i fråga.

text: Anteckningsskyldigheten kan inte uppfyllas genom att uppgifterna i fråga tas upp först i nämndens protokoll eller annan beslutshandling. Härvidlag kan bl.a. hänvisas till parternas rätt till insyn i ärendet (16 §), en rätt som måste kunna utövas även under den tid ärendet handläggs och utan tidsutdräkt.

text: Byggnadsnämndens ovan redovisade rutiner får till följd att handläggningen inte i tillräcklig utsträckning kan följas genom undersökning av handlingarna i ärendena och innebär att muntligt inhämtade uppgifter inte antecknats, fastän detta bort ske enligt

text: 15 § förvaltningslagen

text: Beträffande (ärendet där en granne inte hade ”godkänt” åtgärden) vill jag framhålla följande. Enligt den för här aktuell handläggning tillämpliga bestämmelsen i

text: 8 kap. 22 § första stycket

text: PBL, skall byggnadsnämnden, innan lov lämnas, genom underrättelse bereda kända sakägare m.fl. tillfälle att yttra sig över ansökningen, om åtgärden innebär en avvikelse från detaljplan. Endast en anteckning om att sakägaren inte godkänt åtgärden visar inte att denne verkligen fått tillfälle att yttra sig, fritt och utan begränsning till frågan om ”godkännande”. Enligt nu i efterhand lämnade uppgifter fick här åsyftad sakägare tillfälle att allsidigt lämna sina synpunkter. Att så var fallet har dock inte dokumenterats såsom det bort ske enligt det ovan sagda.

text: Beträffande (situationsplanen) finns i övrigt anledning att peka på frågan huruvida det förhållandet att nämnden avhänt sig en i ärendet inkommen handling, som visserligen enligt uppgift avsågs ersatt med en annan, är förenlig med normerna i i

text: arkivlagen (1990:782)

text: , se

text: och

text: 15 §§

text: . Av betydelse härvidlag är frågan huruvida och i så fall på vilket sätt kommunfullmäktige har meddelat föreskrifter om arkivvården inom ko0mmunen (

text: 16 §

text: , jfr

text: och

text: 10 §§

text: betr. gallring). Jag finner inte i detta fall tillräcklig anledning att ta upp hithörande frågor till särskild utredning utan nöjer mig med nu gjort påpekande. Motivering av beslut med avseende på sökandens motparter I ett antal beslut varigenom bygglov lämnades framgick genom uppgifter i byggnadsnämndens protokoll att grannar motsatt sig att den sökta åtgärden beviljades. Besluten innehöll emellertid inga skäl för nämndens beslut.

text: Bygglovchefen uppgav som anledning härtill att, i ett fall, det avstyrkande yttrandet angått frågor som rörde förhållanden som saknade betydelse för utgången i ärendet samt att ett yttrande från miljö- och hälsoskyddsnämnden innehöll skälen för utgången i ärendet. I ett annat fall uppgavs att de som motsatt sig bygglovet i själva verket inte var att anse som berörda av den tilltänkta åtgärden, även om de behandlats som så under ärendets beredning. I ett tredje fall förklarades att den i det beslutet omnämnde fastighetsägaren genom direkt och omfattande kontakt med företrädare för nämnden hade fått information som motsvarade skälen för beslutet.

text: Enligt

text: 8 kap. 26 §

text: PBL skall ett beslut, varigenom ett ärende om lov avgörs, innehålla skälen till beslutet i enlighet med vad som föreskrivs i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Där stadgas bl.a. att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången. Från denna huvudregel finns i paragrafen vissa situationer angivna då myndigheten får helt eller delvis utelämna skälen, t.ex. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen. Härav följer att motiveringsskyldighet i allmänhet föreligger om myndigheten visserligen beviljat vad sökanden begärt men beslutet går andra parter emot; sakägare m.fl. som beretts tillfälle att yttra sig i ärendet är parter.

text: Vad man från byggnadsnämndens sida framfört vid inspektionen kan inte anses innebära att det i nu berörda ärenden förelåg någon sådan omständighet, som enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: berättigar nämnden att utelämna skälen. Om förhållandet är det att nämnden anser att en parts synpunkter inte har med saken att göra, skall detta givetvis på lämpligt sätt klargöras i skälen. Om nämnden finner att tillämpliga skäl redan formulerats av annan – av hörd myndighet eller av tjänsteman hos nämnden – kan motiveringsskyldigheten fullgöras genom tydlig, i beslutet intagen hänvisning (se vidare nedan). Om nämnden anser att den som inledningsvis behandlats som berörd sakägare och part rätteligen inte har denna egenskap, bör beslutet innehålla för denne avsedda upplysningar härom. De skäl som har bestämt utgången måste klargöras av nämnden vid beslutstillfället och kan inte ersättas av aldrig så vällovliga och i och för sig förtjänstfulla insatser för upplysning till parterna. Motivering av beslut: utformning och innehåll Enligt uppgifter i byggnadsnämndens protokoll hade i ett ärende om förhandsbesked för nybyggnad bl.a. berörda grannar framfört erinringar mot de föreslagna byggnaderna. Byggnadsnämnden beslöt att godta valet av plats för de planerade nybyggnaderna och angav i protokollet härför följande skäl. Då den sökta åtgärden uppfyller kraven i

text: 2 kap

text: Plan- och bygglagen

text: och kan antas komma att uppfylla kraven i

text: 3 kap

text: samma lag samt ej fordrar detaljplanläggning enligt 5 kap l § i Plan- och bygglagen skall åtgärden bifallas enligt

text: 8 kap 12 § samma lag

text: Bygglovchefen framförde på under inspektionen ställd fråga att erinringarna innehöll allmänna, icke preciserade synpunkter; man motsatte sig överhuvudtaget fler hus i grannskapet. Vidare hade sakägarna vid kommunikationen i ärendet tillställts utdrag ur PBL i de ifrågavarande hänseendena.

text: I ett ärende avseende ansökan om förhandsbesked för ändrad användning av en lokal beslöt byggnadsnämnden att avslå framställningen då åtgärden strider mot bestämmelserna i 1 kap 6 §, 2 kap 3 § pkt 3,

text: 3 kap 1 § Plan- och Bygglagen

text: samt mot syftet i antagen översiktsplan då fastigheten ligger inom riksintresse för kulturminnesvård. Bygglovchefen hade i ett tjänsteutlåtande något utvecklat skälen till sitt förslag till beslut, vilket överensstämde med det beslut nämnden senare fattade, och därvid knutit vissa konkreta förhållanden till angivna lagrum. Enligt bygglovchefen fick nämndens motivering för sitt beslut anses vara tillräcklig.

text: Jag har ovan redogjort för reglerna om motiveringsskyldighet. I förevarande ärenden synes nämnden ha avsett att ange motiveringar, men frågan gäller om dessa med hänsyn till sitt innehåll och sin utformning är tillräckliga för att lagens krav skall ha uppfyllts.

text: Beslutsmotiveringar har betydelse på flera sätt. Bland annat kan framhållas att parterna genom dem skall få veta vilka överväganden som lett fram till myndighetens beslut. Motiveringen skall också ge parterna underlag för hur de skall inrikta och utforma sin argumentation om de vill överklaga beslutet. ”Sökanden bör orienteras inte bara om att myndigheten inte har funnit hans skäl tillräckligt bärande utan också varför” (

text: prop. 1971:30 s. 482

text: ). Motiveringen skall vara av verklig substans; nämnden måste vara på sin vakt, så att man inte åstadkommer endast skenmotiveringar (jfr Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 upplagan 1992, s. 80). De motiveringar som lämnats i de aktuella ärendena saknar i stor utsträckning en konkret inriktning som skulle möjliggöra för parterna att säkert veta vad som ligger i de allmänna hänvisningar som görs.

text: Att motiveringen enbart består av en redovisning av tillämpliga föreskrifter är sällan tillräckligt (se t.ex. Hellners-Malmqvist, Nya

text: förvaltningslagen

text: , 3 upplagan 1991, s. 241). I ett av de nu aktuella besluten (1992-01-16, § 24) är en av grunderna för beslutet om avslag skenbart exakt, genom att hänvisning sker till en enda punkt i en lagparagraf,

text: 2 kap. 3 §

text: första stycket

text: ) 3 PBL, vars innehåll dock inte återges. Detta lagrum innefattar emellertid olika slag av förutsättningar – alla visserligen rörande ”samhällsservice” – som skall uppfyllas vid prövning av lämplighet från allmän synpunkt. Nämnden har inte för sin del utpekat vilken eller vilka grunder som förelåg – samtliga torde inte ha varit aktuella – och inte heller förklarat varför angiven grund var tillämplig.

text: Även om parter som motsätter sig bifall till ansökan inte kommit med mer ingående och vägande synpunkter bör det i allmänhet vara möjligt att i all korthet klargöra vilken betydelse sådana yttranden tillmäts för prövningen.

text: Av protokollet över byggnadsnämndens beslut i ett ärende måste framgå vad som är nämndens skäl. Det är inte tillräckligt att protokollet i något avsnitt innehåller en motivering, som – eventuellt i samband med förslag till beslut – har framförts under ärendets beredning. Nämndens skäl behöver ju inte sammanfalla med de för nämnden framlagda, även om utgången blir den som föreslagits.

text: Om nämnden delar en uppfattning om beslutsskälen som redovisats under ärendets beredning, måste detta tydligt klargöras. Vill man inte upprepa motiveringen, får det ta sig uttryck i en hänvisning av typen ” På de skäl som anförts i – – – beslutar byggnadsnämnden – – –”.

text: Den i ärendet 1992-01-16, § 24 av nämnden lämnade motiveringen – vilken enligt min mening framstår som otillräcklig – skulle ha blivit bättre, om man i beslutet hänvisat till tjänsteutlåtandet, förutsatt att man delade däri framförda bedömningar. Förhandsbesked Två ärenden avseende ansökan om förhandsbesked för nybyggnad hade slutligt avgjorts genom att byggnadsnämnden beslöt att, i det ena fallet, uttala att den var beredd att i en planändring pröva lämpligheten av ändrat ändamål enligt ansökan och, i det andra fallet, att ”uppdraga åt – – – att upprätta förslag till områdesbestämmelser dar markens lämplighet prövas för åtgärder enligt ansökan”. Besluten innehöll inget nämndens ställningstagande till ansökningarna som sådana. Bygglovchefen uppgav på förfrågan vid inspektionen att sökandena var införstådda med att ansökningarna inte kunde leda till bifall, sedan de under ärendets gång fått reda på förutsättningarna.

text: Bland byggnadsnämndens i PBL reglerade uppgifter ingår att lämna råd och upplysningar i frågor som rör nämndens verksamhet (11 kap. l § första stycket 4). I bl.a.

text: 11 kap. 2 § första stycket

text: PBL har skyldigheterna härvidlag i viss utsträckning preciserats: ”Om någon begär det, skall byggnadsnämnden lämna skriftliga upplysningar om planläggning, byggande och fastighetsbildning.”

text: I förarbetena till PBL har lämnats några exempel på vad upplysningarna kan gälla (

text: prop. 1985/86:1 s. 791

text: ): ”De upplysningar som nämnden på grund av 2 § första stycket kan bli skyldig att lämna kan givetvis avse mycket skiftande frågor. Fastighetsköpare eller kreditgivare kan t.ex. önska upplysning om de planförhållanden som gäller för en viss fastighet. En fastighetsköpare kan också vara intresserad av att fä en upplysning om storleken av kostnader för gator och andra allmänna platser som

text: skall betalas av ägaren till fastigheten. Det är emellertid angeläget att klart särskilja denna typ av upplysning angående faktiska förhållanden, som kan konstateras på platsen eller utläsas i redan fattade beslut, från besked i bedömningsfrågor, som normalt skall avgöras genom lovprövning m.m. För sådana besked i fråga om åtgärder som kräver bygglov anvisar PBL en särskild form, nämligen förhandsbesked (8 kap. 34 §).”

text: Av protokollet i de aktuella ärendena framgår inte att sökandena skulle ha återkallat eller förändrat sina framställningar, åtgärder som i så fall borde finnas dokumenterade. Ehuru inte klart utsagt har framställningarna föranlett nämnden att ingå på en bedömning av företagen med utgångspunkt i PBL:s regler. Ärendena gällde alltså, såvitt framkommit, inte endast meddelande av sådana upplysningar som ovan berörts.

text: Mot bakgrund av vad som ovan anförts i anslutning till uttalandena om tillämpningen av

text: 11 kap. 2 § första stycket

text: PBL borde därför ärendena ha handlagts enligt bestämmelserna om förhandsbesked. Detta innebär följande. Enligt

text: 8 kap. 34 § första stycket

text: PBL skall byggnadsnämnden på ansökan ge förhandsbesked huruvida en åtgärd som kräver bygglov kan tillåtas på den avsedda platsen. Nämndens prövning skall givetvis avse de vid beslutstillfället rådande förhållandena. Det hade därför ålegat nämnden att ge sökandena klara och entydiga förhandsbesked, i förekommande fall försedda med fullföljdshänvisning, om byggnadsföretagen kunde tillåtas på avsedda platser.

text: Det är av vikt att nämnden håller sig till den ordning för beslut som PBL anvisar och inte i onödan laborerar med andra former, vilka kan medföra oklarhet om vad som rättsligt sett äger rum. Ett behov av klarhet om handläggningens karaktär gör sig för övrigt gällande även med hänsyn till tillämpningen av bestämmelsen om byggnadsnämndens rätt att ta ut avgift i olika ärenden (se

text: 11 kap. 5 § första stycket

text: PBL).


title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västra Götaland angående handläggningen av ett vapenärende

text: AA framförde i en anmälan, som inkom den 9 januari 2008, klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland. Han uppgav bl.a. att han var anställd hos ett bevakningsföretag men saknade möjligheter att övningsskjuta, vilket behövdes för att han skulle kunna vidmakthålla och utveckla sin instruktörskompetens. Han gav därför in en ansökan till polismyndigheten den 20 juli 2007 om privat innehav av enhandsvapen men hade ännu inte fått något beslut. Han hade hört av sig mer än sju gånger till polismyndigheten och fått olika bortförklaringar. Han upplevde det som att anledningen till att det ännu inte fattats något beslut var att hans ansökan var ovanlig och myndigheten därför var osäker om hur saken skulle bedömas.

text: Handlingar i polismyndighetens ärende V01-551-8951/07 infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att polismyndigheten den 23 november 2007 fick uppgift om att den vapenlicens som AA haft i sin anställning hos ett bevakningsföretag hade återkallats på grund av att han skulle sluta sin anställning hos företaget. Byråassistenten BB uppgav att ett avslagsbeslut skulle ha meddelats redan i november om hon då hade fått del av den informationen. Ett avslagsbeslut meddelades i stället först den 21 januari 2008. I skälen angavs att ansökan gällde tillstånd om att få inneha skjutvapen för egen kompetensutveckling men främst för att leda utbildning som skjutinstruktör för ett bevakningsföretag samt att AA enligt information från bevakningsföretaget var arbetsbefriad på grund av arbetsbrist från och med november 2007 och skulle vara så intill dess anställning upphörde.

text: Muntliga upplysningar har inhämtats från BB och kommissarien CC, se bifogade tjänsteanteckningar.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § vapenlagen (1996:67)

text: (VL) krävs tillstånd för att bl.a. inneha skjutvapen. Tillstånd att inneha bl.a. enhandsvapen får meddelas endast om det finns synnerliga skäl (2:6 VL). I

text: 2 kap. 3 § första stycket vapenförordningen (1996:70)

text: anges vilka särskilda krav som gäller för tillstånd till innehav av vissa angivna vapentyper, bl.a. enhandsvapen som ej utgör jaktvapen och effektbegränsande vapen. För nämnda vapentyp gäller bl.a. att sökanden skall vara aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande organisation. Enligt 2 kap. 3 § andra

text: stycket

text: vapenförordningen

text: får, trots bestämmelserna i

text: första stycket

text: , tillstånd att inneha skjutvapen ges till sökande som behöver vapnet i sin tjänst eller som för sin tjänst behöver annat skjutvapen än tjänstevapen för att bibehålla eller utveckla sin skjutskicklighet. Enligt Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (FAP 551-3) bör sådan tillståndsgivning ske med stor återhållsamhet (

text: 5 kap.

text: ). Vidare anges att tillstånd kan meddelas t.ex. den som genom ett intyg från arbetsgivare eller motsvarande styrker att han eller hon inom ramen för sitt yrke aktivt arbetar för att bibehålla eller utveckla sin skjutskicklighet på ett sådant sätt att tjänstevapnet inte räcker för ändamålet.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I detta ligger även att ärendet inom rimlig tid skall avslutas genom någon form av beslut. Den handläggande myndigheten ansvarar för att ärendet drivs fram till ett avgörande.

text: I det aktuella fallet dröjde det sex månader från det att ansökan inkom till dess att beslut i ärendet meddelades. Även om det förekommit ett flertal kontakter mellan sökanden och polismyndigheten synes det inte under den tiden ha vidtagits några åtgärder som fört ärendet närmare ett avgörande. Polismyndigheten borde initialt ha bedömt behovet av komplettering och i förekommande fall ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att bereda sökanden tillfälle att komplettera ansökan. Så snart eventuell komplettering skett – eller det konstaterats att sådan inte behövdes – borde myndigheten ha tagit ställning i sakfrågan. Även om ärenden av detta slag synes vara relativt ovanliga vid tillståndsenheten, kan jag inte förstå att ärendets juridiska komplexitet skulle berättiga till någon längre tidsutdräkt.

text: De uppgifter som lades till grund för avslagsbeslutet inkom till polismyndigheten redan i november 2007 men kom till handläggarens kännedom först senare, vilket synes ha ytterligare bidragit till att det dröjde innan beslut fattades. Enligt vad CC uppgett berodde det inträffade på att gällande rutiner inte fungerat. Han har för avsikt att ta upp saken med personalen.

text: Sammanfattningsvis har ärendets handläggning dragit ut oacceptabelt långt på tiden. Jag noterar att det numera hålls månatliga genomgångar beträffande enhetens äldre ärenden av aktuellt slag.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda. – – –

text: BILAGOR

text: Tjänsteanteckning 1 Vid telefonsamtal den 4 februari 2008 upplyser byråassistenten BB, Förvaltningsavdelningen/tillståndsgruppen, Polismyndigheten i Västra Götaland, bl.a. följande. Ansökan i ärendet inkom i juli 2007. Hon var tillbaka efter semesterledighet i mitten av augusti. Ärendet var speciellt. AA var på besök flera gånger och ärendet diskuterades fram och tillbaka. Såvitt hon redan från början

text: kunde bedöma fanns det knappast utrymme att bevilja ansökan, vilket hon också meddelade AA. Hon avvaktade med att meddela beslut eftersom hon ville undersöka möjligheterna till en annan lösning. Några särskilda åtgärder vidtog hon inte i ärendet, men diskuterade det med sin chef och avsåg att diskutera det med chefsjuristen, vilket dock inte blev av. Under handläggningen av ärendet framkom det att AA inte längre arbetade vid något bevakningsföretag. Ett avslagsbeslut meddelades därefter den 21 januari 2008. Hon inser att ärendet drog ut onödigt mycket på tiden och att hon borde ha fattat beslut tidigare. Tjänsteanteckning 2 Vid telefonsamtal den 7 februari 2008 upplyser kommissarien CC, chef över tillståndsgruppen i Göteborg, bl.a. följande.

text: Vid tillståndsgruppen i Göteborg handlägger cirka 4-6 handläggare cirka 5000 ärenden per år. Enklare ärenden, till exempel rörande jaktvapen, kan handläggas på några dagar och upp till fyra veckor under högsäsong. Under tiden augusti till oktober är arbetsbelastningen vid avdelningen ovanligt hög bl.a. på grund av älgjakten. Ärendetillströmningen ökar då med cirka 600 ärenden. Ärenden av aktuell typ är ovanlig vid enheten med max ett per år. Handläggningstiden i dessa ärenden kan uppgå till tre till fem månader. Ärendena är ofta svåra och det följer av FAP 551-3 att tillståndsgivningen bör ske med stor återhållsamhet. I allmänhet ska intyg inges från arbetsgivaren. Ibland begär handläggaren komplettering beträffande sådant intyg vid äventyr av att ärendet ändå kan komma att avgöras. I aktuellt fall framgick av ansökningshandlingarna att sökanden bett arbetsgivaren avge intyg men att arbetsgivaren ännu inte gjort det. BB har flera gånger diskuterat ärendet med honom. Han har förstått att BB haft många kontakter med sökanden och att dessa inte alltid dokumenterats, vilket borde ha gjorts. Han har inte följt handläggningen av det aktuella ärendet i detalj.

text: I november inkom omfattande information från sökandens arbetsgivare angående bl.a. minskat vapeninnehav beträffande flera personer. Detta handlades av en annan handläggare. Bland informationen fanns också uppgift om att sökanden blivit arbetsbefriad. I en sådan situation ger datasystemet handläggaren besked om att det finns ett annat ärende angående samma person varpå den som handhar det andra ärendet brukar kontaktas. I detta fall fungerade inte den kontakten. Såvitt han känner till är det första gången det händer. Han avser att ta upp saken med personalen.

text: Efter det inträffade har han utökat de genomgångar han tidigare haft med handläggarna beträffande äldre ärenden om bl.a. dödsbovapen till att även omfatta ärenden av aktuellt slag. Sådana genomgångar hålls månatligen.


nyckelord: Partsinsyn Vårdnad

title: Fråga om rätt till partsinsyn under handläggningen av en vårdnadsutredning

text: AA och hans tidigare hustru BB har tillsammans barnen CC, född 1986, och DD, född 1988. Efter äktenskapsskillnad år 1991 hade föräldrarna till en början gemensam vårdnad om barnen. Under år 1993 väckte AA vid Stockholms tingsrätt talan om att han ensam skulle anförtros vårdnaden om barnen. I ett interimistiskt beslut den 4 november 1993 förordnade tingsrätten att AA ensam skulle ha vårdnaden om CC och DD. Tingsrätten uppdrog samtidigt åt Socialnämnden i Stockholms kommun att företa en vårdnadsutredning beträffande barnen. Till utredare utsågs en tjänsteman vid familjerättsbyrån i kommunen.

text: Under den tid då arbetet med vårdnadsutredningen pågick genomförde Sociala distriktsnämnden 16 i Stockholms kommun en s.k. barnavårdsutredning rörande barnens förhållanden. Barnen vistades under utredningen en tid vid Geneta barnhem. Där gjordes bl.a. en bedömning av om barnen varit utsatta för sexuella övergrepp. I ett utlåtande från barnhemmet den 15 december 1994 (nedan kallad Geneta-utredningen) fann utredarna vid barnhemmet inte skäl anta att barnen varit utsatta för något övergrepp. Sociala distriktsnämnden avslutade barnavårdsutredningen den 9 juni 1995. Vad som kommit fram under utredningen föranledde inte någon åtgärd från nämndens sida.

text: Vårdnadsutredningen blev klar den 13 maj 1996 och kom in till tingsrätten den 31 maj samma år. Till utredningen fogades bl.a. Geneta-utredningen. Vårdnadsutredaren hade dessförinnan lämnat en kopia av Geneta-utredningen till BB.

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 augusti 1997 ifrågasatte AA om vårdnadsutredaren brutit sekretessen genom att lämna ut Geneta-utredningen till BB I ärendet inhämtades att en utredning om saken pågick vid Länsstyrelsen i Stockholms län. JO fann därför inte skäl inleda någon egen utredning (beslut den 8 september 1997, JO:s dnr 3226-1997).

text: Länsstyrelsen i Stockholms län meddelade beslut i sitt ärende den 16 december 1997. I beslutet behandlade länsstyrelsen klagomål från AA mot hur handläggaren hade bedrivit vårdnadsutredningen och mot att utredningen förhalats samt mot utlämnandet av Geneta-utredningen till BB När det gällde utlämnandet av Geneta-

text: utredningen ansåg länsstyrelsen inte att uppgifterna i den utredningen var sådana att de hade kunnat undanhållas modern som part i vårdnadsutredningen. Länsstyrelsens bedömning grundades på reglerna i

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, och

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL.

text: Efter det att länsstyrelsen fattat sitt beslut hemställde AA i en anmälan till JO att JO skulle utreda om Länsstyrelsen i Stockholms län hanterat hans anmälan mot Familjerättsbyrån i Stockholm på ett riktigt sätt. I sin anmälan tog AA upp frågan om utlämnandet av Geneta-utredningen till BB.

text: Vad AA anförde i sin anmälan föranledde JO att närmare utreda om BB hade haft rätt till s.k. partsinsyn enligt

text: 16 §

text: FL såvitt gällde Geneta-utredningen. JO inhämtade därför Länsstyrelsens i Stockholms län beslut den 16 december 1997. I beslutet anförde länsstyrelsen, såvitt nu är av intresse, följande.

text: Partsbegreppet

text: Det kan vara viktigt att reda ut de skilda partsbegreppen som gäller socialdistriktets utredning efter anmälan om sexuella övergrepp respektive familjerättens utredning i vårdnadsfrågan. När det gäller socialtjänstens utredning görs den enligt

text: 50 § socialtjänstlagen

text: . Det är barnens förhållanden hos Er som vårdnadshavare som utreds. Ni är part i egenskap av vårdnadshavare till barnen. Modern är inte vårdnadshavare och berörs inte annat än som eventuell uppgiftslämnare. Hon är därför inte part och har inte rätt att ta del av material i ärendet. I vårdnadsutredningen däremot är Ni båda parter. Ni berörs på samma juridiska villkor av den konflikt som skall avgöras i vårdnadsfrågan. Därav följer att Ni båda skall ha tillgång till det material som kommer att ingå i beslutsunderlaget för vårdnadsutredningen.

text: Saken

text: Under vårdnadsutredningen gjordes en utredning av barnen på Geneta barnhem i Södertälje. Utredningen var en del i den barnavårdsutredning som gjordes av dåvarande socialdistrikt 16 i Stockholm efter anmälan om eventuella sexuella övergrepp. Ni hade tydligt uttalat att Ni som vårdnadshavare motsatte Er att modern tog del av Genetas utredning. Länsstyrelsen anser det rimligt att vårdnadsutredaren önskade ta del av Genetas utredning om barnen, som fanns på socialdistriktet. Det fanns anledning tro att dess innehåll kunde ha betydelse för utredningen i vårdnadsfrågan. Vårdnadsutredaren har rätt att begära in och få del av det material som finns i den egna myndigheten, d.v.s. dåvarande sociala distriktsnämnden 16 i Stockholms stad. I och med att Genetautredningen inkommit till handläggaren på familjerätten och tillförts vårdnadsärendet har barnens mor, som part i vårdnadsutredningen, tillgång till dessa handlingar liksom till annat material som ingick i ärendet. I

text: 16 § förvaltningslagen

text: (FL) stadgas att part har rätt att ta del av alla uppgifter som tillförts ärendet med de begränsningar som är reglerade i

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL. Huvudregeln är alltså att sekretessen får vika för parts rätt att ta del av material i ett ärende. I

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL regleras undantagen. Där står att undantag kan göras om ”det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs”. I Socialstyrelsens allmänna råd om handläggning och dokumentation 1994:3 (sid. 32) poängteras att det krävs mycket tungt vägande skäl för att principen om parts

text: rätt till insyn skall stå tillbaka. Som exempel nämns att anmälare eller uppgiftslämnare i en utredning kan behöva skyddas och inte lämnas ut med namn om det föreligger risk för våld (

text: 7 kap 6 §

text: SekrL). Uppgifterna i Genetas utredning, som tillförts vårdnadsutredningen, kan inte anses vara av den art att de kan undanhållas modern som part i vårdnadsutredningen. Länsstyrelsen finner inte anledning att rikta kritik mot familjerätten i Stockholm när det gäller hanteringen av de sekretessbelagda uppgifterna i utredningen från Geneta barnhem.

text: Därefter inhämtades ett yttrande från Länsstyrelsen i Stockholms län. I remissen till länsstyrelsen angavs att länsstyrelsen skulle utveckla sin ståndpunkt när det gällde vissa frågor rörande partsinsynen enligt

text: 16 §

text: FL. I sitt yttrande anförde länsstyrelsen följande.

text: Den mest centrala frågan i AA:s klagomål till Länsstyrelsen var om modern, BB, under vårdnadsutredningens gång fått del av sekretessbelagda uppgifter som hon inte haft rätt att få. Familjerättsbyrån upplyste i sitt yttrande till Länsstyrelsen att modern under vårdnadsutredningen ansetts vara part och därför haft rätt att ta del av material som tillförts vårdnadsärendet. Både fadern och modern bereddes tillfälle att ta del av och yttra sig över den färdigställda vårdnadsutredningen med alla bilagor innan den gavs in till tingsrätten. När det gäller frågan om en vårdnads- eller umgängesutredning bör kommuniceras med parterna enligt bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: har JO i ett beslut den 30 juli 1993 uttalat följande. ”Uppenbarligen utgör utredningen underlag för den myndighetsutövning som domstolen utövar mot den enskilde i vårdnads- eller umgängesmålet. Den som är part i ett vårdnads- eller umgängesärende vid allmän domstol berörs alltså så nära av en utredning att han bör äga rätt att få del av och yttra sig över utredningen, innan den inges till domstolen. Därtill kommer att en sådan kommunikation är ägnad att öka förutsättningarna för en objektiv utredning. Det räcker inte att parten kan komma med sina invändningar inför domstolen. Han har rätt att kräva skäligt rådrum för att anlägga synpunkter på utredningen. Min uppfattning är således att en vårdnadseller umgängesutredning alltid bör kommuniceras med parterna innan den inges till domstolen, och detta alldeles oavsett om den innehåller ett ställningstagande i sakfrågan. (JO 1994/95 sid 363)”

text: Enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: har part rätt att – – – med viss begränsning – – – få ta del av uppgifter som tillförts ett ärende om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. När det gäller frågan om även denna bestämmelse måste anses tillämplig hos socialnämnd i ärenden om vårdnads- eller umgängesutredning kan anföras följande.

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: rör olika aspekter av en grundläggande garanti för den enskildes rättssäkerhet, den att en part ska ha tillgång till det kunna bemöta påståenden och eventuellt komplettera utredningen. Partsbegreppet uttrycks i bägge paragraferna med orden ”sökande, klagande eller annan part”. Bägge bestämmelserna gäller vidare ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild. När det gäller vilka uppgifter som omfattas av bestämmelserna i de båda paragraferna skiljer sig dessa enligt Länsstyrelsens bedömning inte i vårdnads- och umgängesärenden på något avgörande sätt. Visserligen kan sägas att kommunikationsskyldigheten endast gäller förslaget till vårdnads- eller umgängesutredning medan insynsrätten även kan omfatta material som inte tagits med i utredningen men som finns i ärendets akt. Med hänsyn till den restriktivitet som rekommenderas i fråga om att ta in referenser i ifrågavarande utredningar och att uppgifter i en utredning aldrig bör inhämtas bakom ryggen på den enskilde, anser Länsstyrelsen att det torde vara liten risk för att det i akten finns uppgifter om

text: enskilds personliga förhållanden som saknar relevans i utredningen men som part ändå kan ha rätt att ta del av. Länsstyrelsen kan inte finna annat än att stadgandena i de båda paragraferna är lika viktiga för den enskildes rättsskydd. Mot bakgrund härav anser Länsstyrelsen att de ur rättssäkerhetssynpunkt tungt vägande skäl, som JO anfört till stöd för sin uppfattning att bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen

text: ska tillämpas i vårdnads- och umgängesutredningar, har bärkraft även när det gäller den insynsrätt som tillförsäkras part i

text: 16 § förvaltningslagen

text: . Sammanfattningsvis anser Länsstyrelsen att en vårdnadsutredning utgör myndighetsutövning mot enskild och att bestämmelserna om partsinsyn i

text: 16 § förvaltningslagen

text: därför skall tillämpas i vårdnads- och umgängesärenden hos socialnämnd. Vad slutligen gäller frågan om den s.k. Geneta-utredningen tillförts vårdnadsutredningen kan konstateras att den fogats som bilaga till denna och således utgör en del av denna. Geneta-utredningen berör till stor del relationerna mellan föräldrarna och barnen. Länsstyrelsen anser att ett sådant utredningsmaterial har självklar relevans i en vårdnadsutredning och måste redovisas för tingsrätten. AA yttrade sig över länsstyrelsens remissvar.

text: JO André anförde i ett beslut den 18 februari 2000 följande.

text: AA har i sin anmälan och i sitt yttrande över länsstyrelsens remissvar tagit upp flera frågor som rör socialförvaltningens agerande i samband med konflikten mellan honom och BB. Förhållandena har i väsentliga hänseenden inträffat mer än två år före det att anmälan kom in till JO. JO skall enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet som regel inte utreda förhållanden som ligger så långt tillbaka i tiden. Jag har inte funnit skäl att frångå huvudregeln. När det gäller innehållet i vårdnadsutredningen, som AA anser delvis vara partisk, vill jag påpeka att en domstol självständigt skall avgöra vilket värde som skall tillmätas innehållet i utredningen. En part som anser att det finns fel eller brister i utredningen har möjlighet att anföra detta under rättegången. Domstolen har möjlighet att förordna om att vårdnadsutredningen skall kompletteras. JO brukar som regel inte ta upp frågor som rör innehållet i en sådan utredning.

text: Min granskning har inriktats på olika frågor som uppkommit med anledning av utlämnandet av Geneta-utredningen till BB.

text: I

text: tryckfrihetsförordningen

text: finns grundläggande regler om rätten att ta del av allmänna handlingar. Rätten att ta del av sådana handlingar begränsas emellertid av bestämmelser i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL. Uppgift för

text: sekretesslagen

text: eller i lag eller förordning till vilken

text: sekretesslagen

text: hänvisar. Sekretessen innebär även att en uppgift som omfattas av sekretess hos en myndighet inte utan vidare kan röjas för en annan myndighet (jfr bl.a.

text: 1 kap. 5 §

text: och

text: 14 kap.

text: 3 §§

text: SekrL).

text: Inom socialtjänsten gäller enligt

text: 7 kap. 4 §

text: SekrL sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Av bestämmelsen framgår att vissa uppgifter undantas från sekretessen men de undantagen saknar intresse här. Enligt

text: 14 kap. 4 § första stycket

text: SekrL gäller sekretess till skydd för en enskild som regel inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efter-

text: ges av denne. En vårdnadshavare kan med vissa undantag i allmänhet förfoga över den sekretess som gäller för uppgifter om en underårig (

text: 14 kap. 4 § andra stycket

text: SekrL). Däremot gäller i princip sekretess för uppgifter inom socialtjänsten om ett barn gentemot en förälder som inte har del i vårdnaden.

text: Geneta-utredningen hade utförts i ett s.k. barnavårdsärende hos Sociala distriktsnämnden 16 i Stockholms kommun. Utredningen omfattades hos distriktsnämnden av sekretess enligt

text: 7 kap. 4 §

text: SekrL. Nämnden har därför inte utan vidare kunnat lämna ut utredningen till någon enskild eller någon annan myndighet med mindre barnens vårdnadshavare, AA, lämnat sitt samtycke. Däremot har BB i princip inte haft rätt att få ta del av Geneta-utredningen sedd för sig eftersom hon inte var vårdnadshavare.

text: En barnavårdsutredning är normalt av intresse för den som utför en vårdnadsutredning. Det framstår som naturligt att vårdnadsutredaren önskade ta del av den utredning som hade utförts vid sociala distriktsnämnden rörande AA:s och BB:s barn. Om en barnavårdsutredning har utförts vid en annan myndighet än den som handlägger utredningen rörande vårdnaden om ett barn utgör den s.k. socialtjänstsekretessen hinder mot att lämna ut barnavårdsutredningen eller en uppgift ur den till vårdnadsutredaren. Härvid skall framhållas att två sociala distriktsnämnder i en kommun är att betrakta som självständiga myndigheter. Jag kan i denna del hänvisa till mitt beslut den 3 november 1999, JO:s dnr 2569-1998. Problemet torde dock som regel lösas genom att vårdnadshavaren samtycker till att barnavårdsutredningen lämnas ut till den som utreder vårdnadsfrågan.

text: I förevarande fall var det Sociala distriktsnämnden 16 i Stockholms kommun som hade ansvaret för vårdnadsutredningen. Till utredare hade utsetts en tjänsteman vid Familjerättsbyrån i Stockholms kommun. Familjerättsbyrån var en central kommunal enhet under Resursnämnden i Stockholms kommun. Utredaren har vid sitt uppdrag att utföra vårdnadsutredningen dock varit knuten till socialdistrikt 16. Mellan tjänstemän eller olika enheter inom en socialförvaltning gäller som regel inte sekretess (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1983/84 s. 245). Det har därför inte förelegat något hinder mot att vårdnadsutredaren fick ta del av handlingarna i nämndens barnavårdsutredning, bl.a. Geneta-utredningen.

text: Geneta-utredningen kom att bli en del av det material som låg till grund för vårdnadsutredningen. Den fråga som nu uppkommer är därför om vårdnadsutredaren, inom ramen för vårdnadsutredningen, har kunnat lämna en kopia av Geneta-utredningen till BB. Härvid vill jag först anmärka att det av utredningen i ärendet hos JO inte klart framgår vad som föregick utlämnandet. På grund av de svårigheter det sannolikt skulle möta att i efterhand klarlägga saken har jag inte funnit skäl att fortsätta utredningen i den delen.

text: När man bedömer om vårdnadsutredaren haft rätt att lämna ut utredningen till BB är det som länsstyrelsen anfört i sitt tillsynsbeslut i första hand

text: 16 §

text: FL och

text: 14 kap. 5 § första stycket

text: SekrL som är av intresse. I bestämmelserna sägs följande.

text: 16 FL

text: En sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: 14 kap. första stycket SekrL

text: Sekretess hindrar inte att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda. Den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: trädde i kraft den 1 januari 1987. Genom lagen upphävdes

text: förvaltningslagen (1971:290)

text: 16 §

text: FL motsvarades i den äldre lagen av

text: 14 §

text: . Om bakgrunden till införandet av en regel om partsinsyn kan jag hänvisa till vad föredragande statsrådet anförde i proposition 1971:30 s. 440 f.

text: Som framgår av

text: 16 §

text: FL förutsätter rätten till insyn enligt bestämmelsen att ärendet avser myndighetsutövning. Myndighetsutövning utgör vad som brukar betecknas som ett uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Till myndighetsutövning hör först och främst sådan offentlig verksamhet, varigenom en myndighet ensidigt bestämmer om enskildas skyldigheter och ingrepp i enskildas frihet eller egendom. Under myndighetsutövning faller även åtskilliga gynnande beslut.

text: En domstols handläggning av ett ärende eller ett mål angående vårdnad om barn och domstolens avgörande i frågan hör till vad som avses med myndighetsutövning. En vårdnadsutredning innefattar inte något beslut rörande en enskilds rättsliga ställning. Den innehåller i princip endast en redovisning av omständigheter som vårdnadsutredaren anser att domstolen bör ha kännedom om när den tar ställning i vårdnadsfrågan. Det torde stå klart att en sådan utredning inte i sig utgör myndighetsutövning. En part kan därför inte med stöd av

text: 16 §

text: FL åberopa en rätt att hos socialnämnden få ta del av vad som kommer fram under utredningsarbetet.

text: Efter tillkomsten av den tidigare

text: förvaltningslagen

text: utvecklades hos socialnämnderna en praxis enligt vilken

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om insyn och kommunikation kom att tillämpas i bl.a. sådana ärenden då nämnden skulle avge ett yttrande till en annan myndighet (

text: SOU 1977:40 s. 606

text: ). Denna praxis lagfästes vid tillkomsten av

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: , SoL. I

text: 54 § tredje stycket

text: SoL intogs sålunda en bestämmelse som innebar att motsvarigheten till de nu gällande bestämmelserna i

text: och

text: 17 §§

text: FL skulle tillämpas när det var fråga om en ansökan eller ett yttrande till en annan myndighet i ett mål eller ärende som rör myndighetsutövning mot enskild hos denna. Bestämmelsen i

text: 54 §

text: SoL innebar bl.a. en lagstadgad skyldighet för en socialnämnd att bereda den som berördes av en utredning i t.ex. ett vårdnadsärende vid allmän domstol tillfälle att yttra sig över utredningen och nämndens förslag till yttrande, innan dessa lämnades till domstolen (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 566).

text: Den 1 april 1991 ändrades reglerna om vårdnads- och umgängesrättsutredningar i

text: föräldrabalken

text: . Ändringen innebar bl.a. att en socialnämnd inte längre skulle höras eller beredas tillfälle att yttra sig i en vårdnadsfråga. Innan rätten avgör ett sådant mål skall dock socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om nämnden har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den (

text: 6 kap. 19 § föräldrabalken

text: Ändringen i

text: föräldrabalken

text: av reglerna om vårdnads- och umgängesrättsutredningar syftade till att påskynda handläggningen av utredningarna genom bl.a. att utredningen inte skulle behöva behandlas av den politiskt sammansatta socialnämnden. En konsekvens av ändringen blev dock att en vårdnadsutredning inte längre utgör ett yttrande av en socialnämnd. Någon skyldighet för socialnämnden att enligt

text: 54 § tredje stycket

text: SoL kommunicera utredningen enligt

text: 17 §

text: FL förelåg därför inte längre.

text: I ett beslut som refererats i JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 363 f. anförde JO Gunnel Norell Söderblom att den som är part vid allmän domstol i ett mål rörande vårdnad om eller umgänge med barn berörs så nära av en vårdnads- eller umgängesrättsutredning att han bör äga rätt att få ta del av och yttra sig över den innan utredningen ges in till domstolen. Hon framhöll därför att en sådan utredning alltid bör kommuniceras med parterna och detta alldeles oberoende av om den innehöll ett ställningstagande i sakfrågan (länsstyrelsen har i sitt yttrande till JO återgett ett utdrag ur beslutet). Att en vårdnadsutredning bör kommuniceras med parterna innan den ges in till domstolen har kommit till uttryck i flera senare JObeslut.

text: De överväganden som JO Gunnel Norell Söderblom gjorde beträffande frågan om kommunikation av en vårdnadsutredning gör sig i allt väsentligt gällande även när det gäller rätten till insyn i det pågående arbetet med en vårdnadsutredning. Principen om en sådan rätt och skyldigheten att kommunicera en vårdnadsutredning har vunnit allmän acceptans i den praktiska rättstillämpningen redan före tillkomsten av

text: socialtjänstlagen

text: . Såvitt framgår av förarbetena till ändringen år 1991 i

text: föräldrabalken

text: syftade de nya bestämmelserna om vårdnadsutredning m.m. inte till att begränsa partsinsynen. Enligt min mening bör därför den som berörs av en vårdnadsutredning ha rätt till insyn i det material som ligger till grund för utredningen på samma sätt som gällde före lagändringen.

text: Jag anser således att det inte har funnits något hinder mot att, inom ramen för vårdnadsutredningen, lämna ut Geneta-utredningen till BB, såvida det inte av hänsyn till något allmänt eller enskilt intresse varit av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjdes (

text: 14 kap. 5 § första stycket

text: SekrL). Som länsstyrelsen anfört i sitt tillsynsbeslut tar undantaget sikte på bl.a. om utlämnandet av en uppgift skulle innebära t.ex. risk för våld mot den som lämnat en uppgift till socialnämnden. Det har inte påståtts att det fanns någon sådan risk i det aktuella fallet. Inte heller i övrigt har det kommit fram något som ger vid handen att det av

text: hänsyn till något annat allmänt eller enskilt intresse var av synnerlig vikt att BB inte fick ta del av utredningen i sin helhet.

text: Sammanfattningsvis har jag alltså kommit till samma slutsats som länsstyrelsen, låt vara att de rättsliga överväganden som ligger till grund för mitt ställningstagande är delvis andra än de som länsstyrelsen gett uttryck för. Någon anledning att rikta kritik mot sociala distriktsnämnden eller länsstyrelsen finns följaktligen inte.

text: En utredning som ingår i ett barnavårdsärende innehåller inte sällan uppgifter som är känsliga för både vårdnadshavaren och barnen samt ibland även för andra personer. Jag vill därför peka på bestämmelsen i

text: 14 kap. 10 § första stycket 1

text: SekrL. Där anges att en myndighet får uppställa förbehåll som inskränker enskild mottagares rätt att lämna uppgift vidare när myndigheten enligt

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL lämnat ut en sekretessbelagd uppgift till en part. Såvitt kommit fram i ärendet tycks något sådant förbehåll inte ha uppställts när vårdnadsutredaren lämnade ut Genetautredningen till BB. Utredningen här ger i och för sig inte belägg för att BB har använt Geneta-utredningen till skada för AA och barnen eller att utredaren hade anledning befara att BB skulle göra så. Jag har därför inte funnit skäl att fortsätta utredningen i denna del. Däremot vill jag rent allmänt framhålla att när man inom socialtjänsten med stöd av

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL lämnar ut en utredning som innehåller känsliga uppgifter om någon annan än parten själv, det ofta finns anledning att överväga att uppställa villkor som inskränker partens rätt att förfoga över utredningen.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande.

text: Det har ifrågasatts om en parts rätt att ta del av uppgifter i ett ärende kan bedömas utifrån vad som anges i

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL oberoende av om det finns en särskild regel om rätt till partsinsyn. Denna fråga får särskild betydelse i sådana fall då ett ärende inte avser myndighetsutövning och rätt till partsinsyn enligt

text: 16 §

text: FL inte föreligger. Mot bakgrund av vad jag har uttalat ovan finns det inte skäl att i detta ärende närmare gå in på hur bestämmelsen bör eller skall tolkas utan jag vill i den delen hänvisa till vad som sägs i JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 46 f. För närvarande pågår en översyn av

text: sekretesslagen

text: . Det finns därför sannolikt anledning att återkomma till denna frågeställning i samband med remissbehandlingen av kommitténs betänkande.

text: Jag har funnit skäl att för kännedom tillställa berörda departement en kopia av beslutet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Kumla kommun för att på kommunens intranät ha uppmanat anställda att utmana offentlighetsprincipen

sammanfattning: På en kommuns intranät uppmanades de anställda bl.a. att ”utmana offentlighetsprincipen”. JO uttalar att uppmaningen är uppseendeväckande och att den kan ge upphov till misstankar om att kommunen avsiktligt försökt begränsa den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar och rätten att ta del av uppgifter ur sådana handlingar. JO ser allvarligt på att formuleringen användes på intranätet och kommunstyrelsen kritiseras för det. Något illegitimt syfte med uppmaningen till de anställda synes enligt JO inte ha funnits. JO erinrar dock kommunen om att de åtgärder som vidtas ska ha stöd i författning och att kommunen har ansvaret för att personalen har den kunskap och erfarenhet som krävs för en korrekt handläggning vid en begäran om utlämnande av en allmän handling.

text: JO:s initiativ

text: I tre anmälningar som kom in till JO i februari 2025 fördes det fram klagomål mot information som Kumla kommun publicerat internt. Enligt en bifogad bild angavs följande på kommunens intranät.

text: Vi får fortfarande många mejl där utomstående aktörer begär ut uppgifter samt utger sig att vara studenter, media med mera. Vi ber er därför att vara extra uppmärksamma samt att utmana offentlighetsprincipen genom att inte lämna ut uppgifter i största möjliga mån, utan att tillgodose behovet av utlämnade på ett annat sätt, exempelvis genom att man får komma och hämta på plats. Vi vet att detta även påverkar legitima ärenden men det försvårar främst för aktörer som begär ut information kring samhällsviktiga verksamheter i syfte att kartlägga kommunen. Är du osäker på om mejlet är en bluff eller inte ber vi dig att kontakta vår jurist eller nämndesekreterare samt vidarebefordra mejlet till vår IT-avdelning …

text: Med anledning av det som kommit fram beslutade jag att utreda saken i det här initiativärendet.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Kumla kommun uppmanades att yttra sig över informationen på intranätet. I ett yttrande den 16 april 2025 uppgav kommunstyrelsen, med antagande av förvaltningens förslag, bl.a. följande.

text: De senaste åren har kommunen fått en ökad mängd framställningar som sticker ut. Efter ett inslag i Sveriges Radio sommaren 2023 började man i olika sammanhang att diskutera utlämnande av uppgifter. Det fanns en oro över att lämna ut information som på en aggregerad nivå kunde riskera att skada kommunen, eller i värsta fall Sveriges säkerhet. Även enskildas skydd enligt bl.a. dataskyddsförordningen diskuterades.

text: Parallellt uppmärksammades att en del framställningar tycktes syfta till att kartlägga svagheter i kommunens organisation. Därför gick kommunen i början av 2024 ut med information till alla chefer om att vara uppmärksamma på mejl med detta syfte. Kort därefter gjorde SVT ett inslag om misstänkt kartläggning av landets elberedskap. På en konferens under våren 2024 fick kommunen information från militären om en stor påverkansaktion där man begärde ut uppgifter och utgav sig för att vara student, media eller annat. Det bekräftade den bild som ledningen haft under nära ett år och man såg ett behov av att informera medarbetare. I maj 2024 publicerades en snarlik nyhet på intranätet, som den som nu uppmärksammats.

text: På grund av ett cyberangrepp mot kommunen i november 2024 bedömde ledningen att det var angeläget att påminna om den tidigare nyheten. När informationen började cirkulera i lokal media förstod förvaltningen att nyheten kunde misstolkas. Tillsammans med kommunikatörer uppdaterade administrativ chef innehållet.

text: Administrativa chefen uppgav bl.a. att nyheten aldrig haft för avsikt att begränsa insynen i verksamheten samt att nyheten lett till ökad dialog om bedömningen vid utlämnanden.

text: Kommunstyrelsen redovisade därefter följande bedömning.

text: Syftet har som framkommit ovan varit att främja en rättssäker bedömning av inkomna begäran där Kumla kommun har velat skydda registrerade enligt

text: 21 kap. 7 §

text: OSL [offentlighets- och sekretesslagen, JO:s anm.] och kommunens möjligheter att fortsatt upprätthålla samhällsviktig verksamhet i ett otryggt säkerhetsläge. Kommunledningsförvaltningen har förståelse för att vissa formuleringar och ordval har kunnat leda till missförstånd. Kommunledningsförvaltningens bedömning är att nyheten i praktiken inte har lett till mer än obetydlig skada för enskilda i enstaka fall, i form av att begärda uppgifter inte lämnats ut på önskat sätt eller att utlämnande av uppgifter har nekats med hänvisning till sekretess. Däremot kan nyheten ha skadat enskildas bild av offentlig verksamhet. Kommunledningsförvaltningen har därför sett över informationen i nyheten på Kumlaportalen redan i samband med att dess innehåll blev känt i media och innan ärendet nådde JO. Ett annat syfte med nyheten har varit att ändra kulturen från att vi lämnar ut uppgifter utan större eftertanke till att få enskilda medarbetare att tänka ett varv extra i situationer där ett utlämnande kan exponera sårbarheter som ska skyddas enligt 18 kap. 8 eller 13 §§ eller i värsta fall

text: 15 kap. 2 §

text: OSL. En korrekt prövning, och således ett utmanande av tidigare bedömningar, är av synnerlig vikt ur allmänt intresse då det främst drabbar kommunens invånare om

text: kommunen röjer känsliga uppgifter och därmed utsätter samhällsviktig verksamhet för onödig risk som kan leda till bortfall av kritisk infrastruktur.

text: Bedömning

text: Med offentlighetsprincipen menas ofta grundsatsen i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: om allmänna handlingars offentlighet (se även

text: 6 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen

text: om skyldigheten att lämna uppgifter ur sådana handlingar). Handlingsoffentlighetens ändamål är att garantera rättssäkerheten, effektivitet i förvaltningen och effektivitet i folkstyret. Genom tillgången till allmänna handlingar får allmänheten och massmedierna en allsidig och objektiv information om myndigheternas ärenden och verksamhet i stort. Regleringen möjliggör alltså en fri och konstruktiv debatt i skilda samhällsfrågor samtidigt som den är en väsentlig förutsättning för den medborgerliga kontrollen av att den offentliga makten utövas under lagarna. (

text: Prop. 1975/76:160 s. 70

text: och

text: prop. 2001/02:70 s. 9

text: Mot den beskrivna bakgrunden är det uppseendeväckande att kommunen uppmanat sina anställda att ”utmana offentlighetsprincipen”. Formuleringen kan ge upphov till misstankar om att kommunstyrelsen avsiktligt försökt begränsa den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar och rätten att ta del av uppgifter ur sådana handlingar. Detta riskerar att skada förtroendet för myndigheten. Jag ser allvarligt på att formuleringen användes på intranätet och kommunstyrelsen kritiseras för det.

text: Jag har uppfattat kommunens yttrande som att det inte fanns något illegitimt syfte med uppmaningen till de anställda. I stället har det bland annat handlat om att åstadkomma en mer noggrann sekretessprövning i varje enskilt fall och att motverka försök till kartläggning av skyddsvärda uppgifter hos kommunen. Mot detta har jag ingen invändning i och för sig. Jag vill dock erinra kommunen om att de åtgärder som vidtas ska ha stöd i författning.

text: Av yttrandet går det också att dra slutsatsen att det inte alltid har gjorts grundliga sekretessprövningar, något som är en väsentlig del av offentlighetsprincipen. Kommunen har ansvaret för att personalen har den kunskap och erfarenhet som krävs för en korrekt handläggning vid en begäran om utlämnande av en allmän handling eller uppgifter ur en sådan handling.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Johanna Cervin-Ellqvist har föredragit ärendet och byråchefen Charlotte Håkansson har deltagit i beredningen.