publisher: Justitiekanslern

title: Initiativärende angående expedieringsrutiner av beslut rörande personer tagna i förvar

org: jk

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, för hanteringen av ett ärende rörande en person tagen i förvar.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern beslutade den 2 januari 2019 att tillerkänna en person (AA) ersättning enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder eftersom personen varit tagen i förvar sex dagar utan lagstöd (dnr 2671-18-4.1). Bakgrunden till beslutet var följande.

text: Den 16 september 2013 ansökte AA om uppehållstillstånd i Sverige. Han fick avslag på sin ansökan och det beslutades om utvisning. Utvisningsbeslutet vann laga kraft den 8 maj 2015.

text: Den 7 februari 2018 ankom AA till Sverige med tåg från Danmark. Polismyndigheten – som fann att AA hade en Schengenvisering för perioden den 24 januari - 8 maj 2018 utfärdad av Portugal samt att det fanns ett lagakraftvunnet utvisningsbeslut från Sverige – beslutade samma dag att AA skulle tas i förvar med stöd av

text: 10 kap.

text: och

text: 13 §§

text: utlänningslagen

text: (2005:716; UtL). Dagen efter, den 8 februari 2018, upphävde Migrationsverket AA:s Schengenvisering.

text: AA överklagade såväl Polismyndighetens beslut om förvar som Migrationsverkets beslut att upphäva hans visering. Överklagandet avseende beslutet om förvar avslogs av Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen, i dom den 16 februari 2018 (UM 2825-18). Enligt migrationsdomstolen fick beslutet att utvisa AA inte verkställas förrän frågan om upphävande av hans visering blivit rättskraftigt avgjord. Att utvisningsbeslutet temporärt inte fick verkställas utgjorde dock i sig inget hinder mot att hålla AA i förvar. Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen, meddelade inte prövningstillstånd (UM 3026-18).

text: Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, beslutade den 20 mars 2018 att upphäva Migrationsverkets beslut varigenom AA:s Schengenvisering hade upphävts. Målet återförvisades till Migrationsverket för erforderlig handläggning (UM 3028-18).

text: Migrationsdomstolens beslut kom till Polismyndigheten (gränspolisen i region Syd) den 22 mars 2018. Polismyndigheten beslutade den 25 mars 2018 att AA skulle tas ur förvar och han lämnade förvaret samma dag.

text: Med anledning av det som framkom i ärendet beslutade Justitiekanslern att inleda ett särskilt tillsynsärende (detta ärende).

text: Justitiekanslern beslutade inledningsvis att hämta in ett yttrande från Polismyndigheten angående myndighetens rutiner vid expediering och mottagande av beslut som rör personer tagna i förvar. Justitiekanslern har härefter beslutat att också hämta in yttranden från Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen och Migrationsverket.

text: Myndigheternas yttrande

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande anfört sammanfattningsvis följande.

text: Enligt Polismyndighetens bedömning är det ett flertal omständigheter som föranlett att det inte har uppmärksammats att AA skulle ha tagits ur förvar redan i samband med migrationsdomstolens beslut den 20 mars 2018.

text: Det finns inte några rutiner inom Polismyndigheten specifikt för expediering och mottagande av beslut rörande personer som är tagna i förvar. Det finns inte heller några särskilda rutiner för att säkerställa att ett förvarsbeslut alltjämt har stöd i lag efter att Polismyndigheten har tagit del av ett beslut som rör en person tagen i förvar.

text: Migrationsdomstolens beslut borde ha sänts till gränspolisen i Region Syd samma dag som det fattades men beslutet mottogs först den 22 mars 2018. Handläggaren uppmärksammade då inte att migrationsdomstolens beslut ändrade bedömningen i förvarsfrågan.

text: Av yttrandet från migrationsdomstolen har i huvudsak följande framgått.

text: Domstolen handlägger mål där frågan i målet gäller förvar på en särskild enhet på domstolen. Generellt sett expedieras beslut i mål som gäller förvar samma dag som beslut i målet fattas. Det nu aktuella målet handlades dock inte på den särskilda enheten utan på en av domstolens dömande avdelningar, med hänsyn till vad målet avsåg. Domstolen hade kännedom om att klaganden i målet var tagen i förvar. Med hänsyn till den omständigheten och att utgången i målet påverkade förutsättningarna för att hålla klaganden i förvar så borde domstolen i och för sig ha expedierat avgörandet samma dag som det meddelades. Det går dock inte att säga vid vilken tidpunkt den 20 mars 2018 som beslutet färdigställdes och lades ut för expediering. (Av dagboksbladet framgår att beslutet expedierades till Migrationsverket och AA den 21 mars 2018; Justitiekanslerns anmärkning .)

text: Migrationsverket har i sitt yttrande anfört i huvudsak följande.

text: Migrationsverket har inga specifika rutiner för expediering av beslut rörande personer som är tagna i förvar. Detsamma gäller vid mottagande av avgöranden angående beslut om förvar.

text: Migrationsverket fick information om migrationsdomstolens beslut som hade meddelats den 20 mars 2018. Migrationsverket var inte handläggande myndighet angående frågan om förvar utan det var Polismyndigheten. Det hade varit önskvärt att Migrationsverket samma dag informerat Polismyndigheten om migrationsdomstolens beslut, eftersom beslutet innebar att det inte fanns någon laglig grund för förvar. Nu skedde detta först den 22 mars 2018. Migrationsverket har inte någon författningsenlig skyldighet att informera Polismyndigheten om en domstols avgörande i ett ärende om upphävande av Schengenvisering.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns remisser till de berörda myndigheterna har inte inneburit att full klarhet kunnat nås beträffande handläggningen. Oaktat detta kan dock Justitiekanslern konstatera att kommuniceringen av migrations-domstolens beslut den 20 mars 2018 samt kunskaperna om vad beslutet faktiskt inneburit i fråga om möjligheterna att hålla AA i förvar har varit förenat med brister.

text: Utredningen i ärendet pekar på att ett flertal omständigheter orsakat att migrationsdomstolens beslut inte ledde till att AA omgående togs ur förvar. En sådan omständighet tycks ha varit att migrationsdomstolens beslut inte gällde själva förvarsfrågan utan frågan om upphävande av Schengenviseringen. Domstolen har emellertid enligt vad som sägs i yttrandet haft kännedom om att AA var tagen i förvar och självfallet om vad beslutet betydde i fråga om förvaret. Mot den bakgrunden borde beslutet ha expedierats till Polismyndigheten, vilket är rutinen om det skulle ha gällt ett beslut om förvar. När väl domstolens beslut nådde Polismyndigheten har det inte genast uppmärksammats att beslutet fick till följd att förvarsbeslutet inte längre gällde.

text: Det är allvarligt och mycket otillfredsställande att det inte tycks finnas erforderliga rutiner hos de berörda myndigheterna för situationer som den nu aktuella. Det är vidare anmärkningsvärt att myndigheterna i efterhand, dvs. när konsekvenserna av avsaknaden av rutiner blivit kända, i sina yttranden hit tycks ta förhållandevis lätt på den omständigheten att en enskild person suttit frihetsberövad flera dagar utan lagstöd.

text: Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, förtjänar kritik för sitt agerande att med kännedom om att AA var tagen i förvar inte kommunicera sitt beslut på ett sådant sätt som rimligen kunnat krävas med hänsyn härtill.

text: Såväl migrationsdomstolen som Polismyndigheten bör se till att tydliga rutiner tas fram för att förhindra att liknande misstag sker i framtiden.

type: avgorande


title: Klagomål mot polis och åklagare med anledning av bl.a påstådda brister i en brottsutredning

text: Justitiekanslern vidtar inte några ytterligare åtgärder i ärendet.

text: Ärendet

text: Anmälningar

text: Tre personer har i skrivelser hit den 15 november, den 1 december respektive den 17 december 2007 anmält påstådda brister i brottsutredningen i det s.k. Knutbymålet. Justitiekanslern har uppfattat skrivelserna så att anmälarna främst begär att Justitiekanslern ska granska Polisens och åklagarnas handläggning av förundersökningen.

text: Anmälningarna gäller sålunda påståenden om felaktigt agerande från Polisens och åklagarnas sida. Det hävdas bl.a. att Polis och åklagare inte har tagit tillräcklig hänsyn till de speciella förhållandena i Knutbyförsamlingen, vilket bl.a. har lett till att vittnesmålen inte har ifrågasatts på det sätt som borde ha skett och att vissa församlingsmedlemmars agerande och påverkan på varandra inte har granskats. Vidare har det gjorts gällande att det finns oklarheter och brister i den tekniska bevisningen, t.ex. beträffande upphovsmannen till de SMS-meddelanden som skickades till den s.k. barnflickan och beträffande Statens kriminaltekniska laboratoriums (SKL) tekniska utredning avseende det vapen som avlossades.

text: Det har även anförts i anmälningarna att myndigheterna har underlåtit att utreda ”polisinformatörens” inblandning i Knutbymålet och att detta kan bero på att denne utförde uppdrag åt Polisen. Det ifrågasätts om Polisen har vidtagit tillräckliga åtgärder för att få reda på om personen verkligen satt i marockanskt fängelse samt om de uppgifter som Polisen har lämnat om detta har varit korrekta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt sin instruktion (15 § andra stycket) ska Justitiekanslern pröva ett klagomål endast om frågans beskaffenhet ger Justitiekanslern anledning att ta upp saken till prövning. Det innebär att Justitiekanslern – utom vissa särskilda frågor – normalt bara prövar klagomål när det finns anledning att anta att det har förekommit allvarliga brister i rättssäkerheten eller systemfel av något slag.

text: Utifrån den angivna utgångspunkten granskar Justitiekanslern ibland anmälningar om brister i brottsutredningar. Det gäller t.ex. när anmälan avser påståenden om allvarliga rättssäkerhetsbrister, exempelvis om det hävdas att åklagaren inte på ett tillfredställande sätt har iakttagit sin s.k. objektivitetsplikt (jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). I den mån bristerna tycks ha haft endast liten betydelse granskas de dock normalt inte. Detsamma gäller när det framstår som klart att en granskning inte kommer att leda någonstans.

text: Justitiekanslern har inte någon laglig möjlighet att bestämma hur en myndighet ska förfara i ett ärende. Av detta liksom av

text: regeringsformens

text: bestämmelser om domstolarnas och förvaltningsmyndigheternas självständighet följer att Justitiekanslern normalt inte heller uttalar sig om de bedömningar som en domstol eller en myndighet har gjort i ett mål eller ärende. Sådana bedömningar ska domstolen respektive myndigheten göra självständigt (jfr

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: regeringsformen

text: Om det antyds eller misstänks att någon myndighet har tagit ovidkommande hänsyn kan detta ibland utgöra skäl för Justitiekanslern att granska ärendet. En sådan granskning kan vara översiktlig eller avse någon enskildhet, varvid inriktningen i huvudsak är att undersöka om det kan finnas fog för misstanken.

text: Den s.k. polisinformatören

text: En av anmälarna har uppgett att det har förekommit korrespondens mellan Polisen i Sverige respektive Marocko i frågan om ”polisinformatören” befann sig i marockanskt fängelse vid tidpunkten för utredningen och därför inte kunde höras. Enligt anmälaren fick Polisen svar på frågan först efter det att utredningen hade avslutats. Polismyndigheten i Uppsala län har enligt anmälaren uppgett att man över huvud taget inte känner till något svar från de marockanska myndigheterna. Anmälaren har uppgett att korrespondensen är sekretessbelagd.

text: Med hänsyn till vad anmälaren har anfört har jag funnit skäl att inhämta viss utredning i denna del.

text: Av utredningen framgår att Polisen den 5 december 2007 avslog en begäran att få ut korrespondens mellan Interpolkontoren i Rabat, Marocko, och Stockholm med hänvisning till

text: 2 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: . Beslutet överklagades och kammarrätten avslog överklagandet den 14 januari 2008 (mål nr 8629-07).

text: Justitiekanslern har inhämtat de handlingar som begäran om utlämnande avsåg. Efter att ha granskat dessa har jag funnit att det inte finns anledning att misstänka några ovidkommande hänsyn från Polisens sida. Jag ser därför inte skäl att närmare utreda påståendet att Polis och åklagare skulle ha underlåtit att utreda den s.k. polisinformatörens inblandning i Knutbymålet.

text: Brottsutredningen i övrigt

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens och hovrättens domar (Uppsala tingsrätts dom den 30 juli 2004 i mål nr B 73-04 och Svea hovrätts dom den 12 november 2004 i mål nr B 6665-04).

text: Justitiekanslern har även tagit del av GA begäran, som inkom till åklagarkammaren i Uppsala den 11 december 2007, om överprövning av Polisens beslut den 27 mars 2007 att inte inleda förundersökning. Vidare har åklagarens beslut den 19 december 2007 att inte ändra Polisens beslut inhämtats.

text: Som tidigare nämnts ingår det inte i Justitiekanslerns uppgifter att överpröva de beslut som åklagaren och Polisen har fattat inom ramen för en förundersökning. För att Justitiekanslern ska granska beslut eller ställningstaganden närmare ska det finnas anledning att anta att det har förekommit allvarliga brister eller uppenbara felbedömningar.

text: Vid en genomgång av anmälningarna och de inhämtade handlingarna har det inte framkommit något som tyder på att Polisen eller åklagarna har gjort några sådana allvarliga fel i brottsutredningen eller några sådana uppenbara felbedömningar att jag har anledning att närmare granska de klagomål som har framförts.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis finner jag inte anledning att genomföra någon ytterligare granskning av den aktuella förundersökningen eller att gå vidare i saken på något annat sätt.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll i en situation där domstol funnit det styrkt att den frihetsberövade begått ett brott (förberedelse till misshandel) men där frikännande dom meddelats p.g.a. formella brister i gärningsbeskrivningen.

text: Justitiekanslern avslår HM:s begäran om ersättning.

text: Bakgrund

text: HM anhölls den 5 mars 2013 på grund av misstanke om förberedelse till mord och häktades senare med anledning av samma brottsmisstanke. Åtal väcktes den 28 maj 2013. Enligt åtalet (så som det slutligen kom att utformas vid tingsrätten) hade HM åtagit sig att mot betalning skjuta eller medelst tillhygge grovt misshandla en person. Utöver HM åtalades en kvinna (TY) som påstods ha lämnat uppdraget att utföra gärningen och en man (HUM) som, tillsammans med HM, skulle delta vid brottets genomförande.

text: Den 12 juni 2013 beslutade Solna tingsrätt att HM skulle försättas på fri fot och i en dom den 28 juni 2013 ogillades åtalet mot honom och de två medmisstänkta.

text: I sina domskäl konstaterade tingsrätten bl.a. att det inte var styrkt att HM accepterat ett uppdrag att döda målsäganden, men att det däremot var ställt utom rimligt tvivel att han och HUM mottagit ett uppdrag att på något sätt allvarligt misshandla målsäganden. Tingsrätten ansåg det dock inte vara ställt utom rimligt tvivel att uppdraget avsett en grov misshandel.

text: Efter att ha redovisat dessa ställningstaganden anförde tingsrätten följande i sin dom.

text: Vad omfattas av åtalet?

text: Tingsrätten har alltså funnit att TY betalat ett vederlag till HM och HUM för att de skulle utföra en misshandel av YA men att det inte är ställt utom rimligt tvivel att det skulle ske med vapen eller tillhygge.

text: Åklagaren justerade i samband med slutpläderingen åtalet till att alternativt innefatta att ”medelst tillhygge grovt misshandla” målsäganden.

text: Visserligen skulle det om tingsrätten bortsåg från orden ”medelst tillhygge” vara möjligt att döma till ansvar enligt åtalet. Normalt sett är det också möjligt att bifalla åtalet även om inte alla ord i gärningsbeskrivningen täcks av utredningen, förutsatt att det som täcks utgör en straffbar handling.

text: Nu aktuell gärningsbeskrivning innefattar emellertid en inskränkning och avgränsning till en viss form av våld. Ingen av försvararna har i sina slutanföranden uppehållit sig vid hur tingsrätten bör bedöma gärningen för det fall det inte anses styrkt att det rört sig om en plan att med skjutvapen döda eller med tillhygge misshandla målsäganden, så inte heller åklagaren. Rättssäkerhetsskäl talar därför för att tingsrätten inte bör bifalla åtalet på den föreliggande gärningsbeskrivningen även om det är möjligt att argumentera för att gärningsbeskrivningen är vidare än så.

text: Tingsrättens dom överklagades av åklagaren, som också justerade gärningsbeskrivningen så att den uttryckligen kom att omfatta även förberedelse till grov misshandel utan tillhygge. Innan målet avgjordes i hovrätten utvisades dock HM ur Sverige, vilket föranledde åklagaren att återkalla sitt överklagande beträffande honom. Tingsrättens frikännande dom har alltså vunnit laga kraft såvitt avser HM.

text: Den 24 februari 2014 avgjorde Svea hovrätt målet beträffande de två medtilltalade, vilka båda dömdes för förberedelse till misshandel. Påföljden för HUM (som även dömdes för annan brottslighet) bestämdes till skyddstillsyn. För TY bestämdes påföljden till villkorlig dom. I sina domskäl uttalade hovrätten att straffvärdet för den förberedelse till misshandel som HUM och TY dömdes för motsvarade några månaders fängelse.

text: Anspråket m.m.

text: HM har begärt ersättning för lidande i enlighet med Justitiekanslerns praxis och för ombudskostnader med 2 393 kr.

text: Åklagarmyndigheten har yttrat sig och därvid avstyrkt bifall till anspråket på den grunden att HM:s eget handlande har stått i sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom varit klart motiverat.

text: HM har yttrat sig över vad åklagaren anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen eller häktad p.g.a. misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. om frikännande dom har meddelats.

text: Eftersom HM har frikänts från den brottslighet som låg till grund för frihetsberövandet är han i princip berättigad till ersättning enligt den nämnda bestämmelsen.

text: Omständigheterna i ärendet väcker emellertid frågan om ersättningen ska jämkas. Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan nämligen ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas.

text: Principen att den som frikänts i en rättegång ska betraktas som oskyldig är mycket viktig i en rättsstat. Som en konsekvens härav ska en frikänd som varit frihetsberövad normalt tillerkännas ersättning av det allmänna. Jämkningsregeln i 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen ska alltså tillämpas restriktivt. Vidare ankommer det på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda. Skäl för jämkning anses dock finnas om den skadelidande genom sitt eget beteende har föranlett ingripandet mot honom eller henne eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. I förarbetena till bestämmelsen anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om denne har handlat på ett sådant sätt att han eller hon har dragit misstankarna till sig. Anledning till jämkning på grund av omständigheterna i övrigt kan, enligt ett uttalande i förarbetena, finnas när det är klarlagt att en frihetsberövad person har begått ett visst brott men åtal inte väcks på grund av att preskription har inträtt eller att åtalsunderlåtelse meddelas. (Se prop. 1997/98 s. 25 f. och s. 56.)

text: I detta fall fann tingsrätten att det var ställt utom rimligt tvivel att HM hade åtagit sig ett uppdrag att, mot betalning, allvarligt misshandla en person. Till följd av en, som det ansågs, formell brist i åklagarens gärningsbeskrivning ogillades ändå åtalet. Därefter och sedan gärningsbeskrivningen justerats för att råda bot på nämnda brist har hovrätten dömt HM:s målskamrater för förberedelse till misshandel enligt den justerade gärningsbeskrivningen.

text: Situationen i detta fall företer enligt Justitiekanslerns bedömning stora likheter med sådana fall av preskription eller åtalsunderlåtelse som, enligt det ovan berörda förarbetsuttalandet, bör föranleda jämkning. Sammantaget får omständigheterna anses vara sådana att det skulle vara oskäligt att utge ojämkad ersättning till HM i detta fall. Eftersom det inte kan anses uppenbart att frihetsberövandet inte skulle ha beslutats om misstanken från början hade avsett enbart det brott – förberedelse till misshandel utan tillhygge – som tingsrätten funnit det styrkt att HM gjort sig skyldig till bör ersättningen jämkas till noll.

text: Vid angiven bedömning ska även yrkandet om ersättning för ombudsarvode avslås.


title: Remissyttrande över promemorian Kameraövervakningslagen och möjligheterna att använda drönare för berättigade ändamål (Ju2016/09129/L6)

text: Utgångspunkter

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Den aktuella promemorian

text: Högsta förvaltningsdomstolen klargjorde den 21 oktober 2016 att kameror som monteras på drönare utgör övervakningskameror som kräver tillstånd enligt kameraövervakningslagen (

text: HFD 2016 ref. 71

text: I). Därefter har regeringen på kort tid tagit fram den nu aktuella promemorian, i vilken föreslås att kameror på drönare från och med den 1 augusti 2017 ska undantas från kameraövervakningslagens tillämpningsområde. Istället ska

text: personuppgiftslagens

text: s.k. missbruksregel vara tillämplig. Enligt promemorian syftar förslaget till att kamerautrustade drönare, med ett bibehållet integritetsskydd, ska kunna användas för ”berättigade ändamål”.

text: De överväganden som presenteras till grund för förslaget är kortfattade. Någon tydlig redogörelse lämnas inte beträffande vilka berättigade ändamål som idag, på grund av kameraövervakningslagens tillståndskrav, inte bedöms kunna tillgodoses. Inte heller finns det i promemorian någon mer utförlig analys kring vad som kommer att gälla i integritetsskyddshänseende om förslaget genomförs (hur ska

text: personuppgiftslagens

text: missbruksregel uppfattas och tillämpas i dessa sammanhang?).

text: För att det ska gå att bedöma om förslaget är godtagbart ur integritetssynpunkt krävs enligt Justitiekanslern att det presenteras mer utförliga överväganden i de nämnda hänseendena.

text: Till detta kommer följande.

text: På regeringens uppdrag utreder för närvarande en särskild utredare vissa frågor om kameraövervakning (Utredningen om kameraövervakning – brottsbekämpning och integritetsskydd, Ju 2015:14). Utredningen ska analysera hur kameraövervakningslagen bör anpassas till den nya EU-rättsliga dataskyddsreglering som träder ikraft våren 2018. I uppdraget ingår också uttryckligen att undersöka kameraövervakningslagens förhållande till användning av ny teknik, såsom till exempel kamerautrustade drönare, och ta ställning till om åtgärder behövs. Utredningen inledde sitt arbete under 2015 och ska redovisa sitt uppdrag den 15 juni 2017.

text: I promemorian nämns utredningen, men det framhålls att en ny reglering som bygger på utredningens förslag troligtvis inte kan träda ikraft förrän våren 2018 och att det är angeläget att det finns goda möjligheter att använda kamerautrustade drönare för berättigade ändamål innan dess.

text: Det framstår för Justitiekanslern, i avsaknad av särskilda skäl, inte som ändamålsenligt att genom en lagändring på ett begränsat underlag föregå den tillsatta utredningen i den aktuella frågan. Något tydligt sådant skäl har inte presenterats i promemorian.

text: Sammanfattningsvis kan Justitiekanslern inte på nu tillgängligt underlag tillstyrka promemorians förslag.

text: Avslutningsvis kan följande nämnas. Vid utformandet av detta remissvar har Justitiekanslern, i det absoluta slutskedet, fått del av Datainspektionens remissyttrande över promemorian. Det som Datainspektionen anför där stärker Justitiekanslern i de uppfattningar som uttryckts ovan. Om regeringen överväger att gå vidare med förslaget måste rimligen ett underlag tas fram som innehåller en utförlig analys beträffande de synpunkter och invändningar som framförs av inspektionen.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av svensk punktskatteplikt vid införsel av s.k. röd olja

text: Justitiekanslern avslår MB:s anspråk.

text: Ärendet

text: MB har begärt skadestånd av staten med 128 240 kr jämte ränta.

text: MB har som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Under perioden den 1 augusti 1996 till och med den 1 juli 2007 har han använt eldningsolja för uppvärmning av sin fastighet Tärendö 23:12. Den totala förbrukningen under perioden uppgick till 45,8 kubikmeter eldningsolja. Under denna tid har han inte haft möjlighet att köpa och föra in eldningsolja från Finland för uppvärmningsändamål eftersom de svenska punktskattebestämmelserna innebar att svensk punktskatt skulle utgå för all införsel av eldningsolja oavsett transportsätt. Detta har ekonomiskt omöjliggjort sådan införsel för honom. Enligt EG-domstolens dom den 15 november 2007 i

text: mål C-330/05

text: brottmålet mot FG strider Sveriges generella beskattning av eldningsolja vid privatinförsel till Sverige mot gemenskapsrätten. EG-domstolen har i domen klargjort att vissa kriterier enligt direktiv

text: om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor måste vara uppfyllda för att beskattningsrätt ska föreligga. Eftersom den svenska tolkningen och rättstillämpningen har föranlett att införsel av eldningsolja med tankfordon har varit ekonomiskt omöjlig har han förorsakats ekonomisk skada motsvarande i genomsnitt 2 800 kr per kubikmeter eldningsolja.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt de principer som framgår av EG-domstolens praxis kan skadeståndsskyldighet för staten på gemenskapsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: 1. Staten har överträtt en gemenskapsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda.

text: 2. Överträdelsen är tillräckligt allvarlig (klar).

text: 3. Det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan eller skadorna.

text: Som MB:s anspråk får förstås gör han gällande att

text: 4 kap. 1 § lagen (1994:1776)

text: om skatt på energi (LSE), som föreskriver skattskyldighet för den som från ett annat EG-land till Sverige för in eller tar emot leverans av bränsle i annat fall än det som avses i 4 kap. 1 a § punkten 3 LSE, strider mot direktiv

text: till den del bestämmelsen har medfört skattskyldighet för införsel av eldningsolja för privat bruk när transporten sker med tankfordon som används i yrkesmässig handel.

text: Av EG-domstolens dom i

text: mål C-330/05

text: FG framgår visserligen att

text: artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: inte ger utrymme för medlemsstaterna att generellt föreskriva att punktskatt ska tas ut i den medlemsstat där förbrukningen sker, i fall där en enskild person har förvärvat eldningsolja för eget bruk i en annan medlemsstat och själv transporterar den till den medlemsstat där förbrukningen sker, oavsett på vilket sätt transporten sker. Bestämmelsen i

text: artikel 9.3 i direktivet

text: , som ger utrymme för medlemsstaterna att föreskriva skattskyldighet i vissa specifika situationer som annars skulle ha omfattats av bestämmelsen om privatinförsel i

text: artikel 8 i direktivet

text: , kan nämligen endast tillämpas för sådana fall där transporten har skett på ett sätt som omfattas av begreppet ”ovanliga transportsätt”. Transport som utförs med ett tankfordon av den typ som används i yrkesmässig handel är inte att betrakta som ett ovanligt transportsätt. Justitiekanslern konstaterar därmed att 4 kap. 1 § LSE objektivt sett kan sägas ålägga skattskyldighet i större utsträckning än direktiv

text: ger utrymme för. Härav följer emellertid inte att staten genom denna bestämmelse har ådragit sig skadeståndsskyldighet i förhållande till MB.

text: Artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: är en specialbestämmelse som har tillkommit med hänsyn till eldningsoljans speciella natur. Till skillnad från vad som gäller för t.ex. tobaks- och alkoholprodukter uppstår det särskilda risker vid transport av eldningsolja, vilket har ansetts berättiga att punktskatteuttaget används för att motverka att privatpersoner utför sådana transporter.

text: Artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: ger således medlemsstaterna utrymme att ta ut punktskatt i större utsträckning än som annars följer av direktivets generella regler. Däremot innebär

text: artikel 9.3

text: inte att de generella reglerna för punktskatteuttag i direktivet i övrigt påverkas.

text: Av EG-domstolens fasta praxis (se främst

text: mål C-296/95

text: The Queen mot Commissioners of Customs and Excise, ex parte: EMU Tabac SARL m.fl, REG 1998 I-1605 och

text: Staatssecretaris van Financiën mot B.F. Joustra, REG 2006 I-11075) följer att direktiv

text: generellt föreskriver en skillnad mellan, å den ena sidan, varor som innehas i kommersiellt syfte och som under transporten ska åtföljas av så kallade ledsagardokument och, å den andra sidan, varor som innehas för personligt bruk och som kan transporteras utan sådana dokument. Därför ska, vilket också framgår av det sjunde skälet i direktivet, varor som inte innehas för eget bruk med nödvändighet anses innehas i kommersiellt syfte, vid tillämpning av direktivet. Vad avser varor som innehas i kommersiellt syfte föreskrivs visserligen i

text: artikel 6

text: att skattskyldigheten för punktskatt inträder när varan släpps för konsumtion i en medlemsstat. Detta utesluter emellertid inte att punktskatt sedan tas ut i en annan medlemsstat med stöd av artiklarna

text: och

text: i direktivet. När det gäller varor som innehas för eget bruk föreskrivs i

text: artikel 8 i direktivet

text: att punktskatt ska tas ut i den medlemsstat där varorna har förvärvats.

text: Tillämpningen av

text: artikel 8 i direktiv 92/12/EEG

text: , som alltså innebär att den enskilde endast betalar punktskatt i den medlemsstat där varan inköps och inte kan åläggas att betala punktskatt i den medlemsstat där varan konsumeras, förutsätter emellertid att flera villkor är uppfyllda. De punktskattebelagda varorna ska ha förvärvats av ”enskilda individer” för ”deras eget bruk” och ska ha transporterats av ”dem själva”. Villkoret att transporten ska ha utförts av ”dem själva” innebär att transporten måste utföras av den enskilde personligen och att anlitandet av ett ombud för transporten medför att artikeln inte är tillämplig (se

text: mål C-5/05

text: Joustra, punkterna 41 – 47 med där angivna hänvisningar).

text: Justitiekanslern konstaterar mot denna bakgrund att, när det gäller införsel av eldningsolja till Sverige, blotta påståendet att transporten hade kunnat utföras med hjälp av ett tankfordon inte kan leda till slutsatsen att det hade stått i strid med direktiv

text: att ta ut punktskatt i Sverige. Det hade som sagt fordrats att transporten i det specifika fallet hade utförts av den enskilde personligen.

text: De omständigheter som MB har anfört innebär således inte att det har skett någon överträdelse av gemenskapsrätten av beskaffenhet att medföra skadestångsskyldighet mot honom. Justitiekanslern avslår därför MB:s anspråk.


title: Bevislindring och uppskattning efter skälighet vid krav på ersättning för ekonomisk skada.

text: Justitiekanslern tillerkänner TS skadestånd av staten med 5 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att betala ut beloppet till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: TS redovisade vid taxeringen 2007 försäljning av en av honom till hälften ägd fastighet. Utredningen på blankett K5 visade därvid en kapitalförlust med ett visst belopp. Skatteverket skickade den 3 juli 2007 ett övervägande att återföra tidigare medgivet uppskovsavdrag med 1 212 741 kr samt att påföra skattetillägg med 10 procent.

text: Skatteverket fattade efter föredragning i skattenämnd den 7 augusti 2007 ett grundläggande beslut om årlig taxering i enlighet med tidigare övervägande.

text: Då den skattepliktiga kapitalvinsten fastställdes utan kvotering till 2/3 av kapitalvinsten kom beskedet om omräknad skatt att visa ett felaktigt för högt belopp.

text: Den skatt TS hade att erlägga efter grundbeslutet uppgick till

text: 380 381 kr och skattetillägget till 24 129 kr. Skatten förföll till betalning den 12 december 2007.

text: TS har vid ett flertal tillfällen efter beslutet påtalat att det grund-läggande beslutet om årlig taxering inte kunde vara korrekt.

text: Den 25 september 2007 begärde TS omprövning av taxeringen innebärande begäran om nytt uppskovsavdrag.

text: Den 11 oktober 2007 gjorde TS en inbetalning om 414 747 kr. Den 17 oktober beslutade Skatteverket i ett omprövningsbeslut att sätta ned den skattepliktiga kapitalvinsten med kvotering 2/3. Nedsatt skatt med anledning av beslutet uppgick till 120 647 kr.

text: Den 24 oktober 2007 beslutade Skatteverket i ett omprövningsbeslut om befrielse från påfört skattetillägg.

text: Den 26 oktober 2007 begärde TS återbetalning av skatten.

text: Anspråk

text: TS har begärt ersättning med sammanlagt 30 550 kr. Anspråket avser en avbokad resa till Florida för 4 000 kr, guld som sålts till pantbanken för 6 550 kr samt förlust på aktier och fonder, ca 20 000 kr. Han har även begärt ersättning för sveda och värk.

text: Som grund för sitt skadeståndsanspråk har han uppgett att Skatteverket har fattat ett felaktigt taxeringsbeslut, vilket har medfört att han har betalat in 120 000 kr för mycket i skatt. Det felaktiga beslutet har medfört att han har tvingats "avboka en jul och nyårsresa då det fattas 100 000 kr till restbet och fickpengar till resan".

text: Skatteverket har överlämnat anspråket hit med ett eget yttrande. Av yttrandet framgår bl.a. följande

text: Sammanfattningsvis anser Skatteverket att verket har fattat ett felaktigt taxeringsbeslut som är skadeståndsgrundande. I ärendet är emellertid inte visat att TS har lidit någon ersättningsgill skada. Om Justitiekanslern skulle anse att en ersättningsgill skada har uppkommit menar Skatteverket att eventuell ersättning bör jämkas då TS genom att avvakta med betalningen av skatten till dess att Skatteverket fattat sitt omprövningsbeslut hade kunnat begränsa skadan. Skatten förföll till betalning först i december 2007.

text: Skatteverket har även redogjort för relevant rättslig reglering enligt följande.

text: Inkomstskattelagen (1999:1229)

text: 47 Kap. Uppskovsavdrag

text: 11 § Vid avyttring av ersättningsbostaden ska uppskovsbeloppet återföras till beskattning. Vid avyttring av en del av ersättningsbostaden, ska den del av uppskovsbeloppet som belöper sig på den avyttrade delen återföras till beskattning. Det återförda beloppet ska motsvara den del av uppskovsbeloppet som ersättningen för den avyttrade delen utgör av marknadsvärdet på hela tillgången. Återföringen ska alltså beräknas enligt följande formel:

text: ersättningen för den avyttrade delen

text: marknadsvärdet på hela tillgången

text: Med avyttring likställs vid tillämpningen av denna paragraf när bostaden övergår till någon annan genom arv, testamente, gåva eller bodelning. Avyttring anses dock inte ha skett vid övergång genom arv eller testamente till en make eller en sambo eller ett hemmavarande barn under 18 år. Avyttring anses inte heller ha skett vid övergång genom bodelning med anledning av upphörande av ett samboförhållande, äktenskapsskillnad eller makens eller sambons död. När avyttring anses ha skett enligt detta stycke av en del av bostaden, ska i stället för vad som sägs i andra stycket den återförda delen av uppskovsbeloppet motsvara den del av uppskovsbeloppet som marknadsvärdet på den avyttrade delen utgör av marknadsvärdet på hela tillgången. Återföringen ska alltså i sådant fall beräknas enligt följande formel:

text: marknadsvärdet på den avyttrade delen

text: uppskovsbeloppet x -----------------------------------------------

text: marknadsvärdet på hela tillgången

text: 45 kap.

text: 33 § I inkomstslaget kapital skall två tredjedelar av kapitalvinsten på en privatbostadsfastighet och 90 procent av kapitalvinsten på en näringsfastighet tas upp.

text: Uppkommer det en kapitalförlust, skall i det förra fallet 50 procent av förlusten och i det senare fallet 63 procent av förlusten dras av.

text: TS har beretts tillfälle att lämna synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Ersättning för lidande (ideell skada) kan utgå endast då någon allvarligt kränks genom brott av typiskt integritetskränkande art (se

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ). Enligt Högsta domstolens praxis kan ideellt skadestånd också utgå utan uttryckligt stöd i lag om en överträdelse av Europakonventionens regler har ägt rum, se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: Skatteverket har genom att underlåta att i enlighet med gällande lagstiftning kvotera kapitalvinsten i det grundläggande beslutet om taxering fattat ett felaktigt taxeringsbeslut. Som Skatteverket har funnit torde det felaktiga beslutet vara skadeståndsgrundande. Det felaktiga beslutet rättades emellertid i ett omprövningsbeslut under taxeringsperioden och innan skatten förföll till betalning.

text: Den inställda semestern har såvitt framkommit inte inneburit någon ekonomisk skada. Någon rätt till ersättning för den ideella skada som den inställda semestern säkert har inneburit finns inte, då TS inte har utsatts för något brott. Anspråket ska därför avslås i den delen.

text: När det gäller anspråket på förluster avseende sålda aktier och fonder finns det i utredningen inte några verifikationer eller dylikt som visar att en förlust har uppkommit. Det framgår inte heller hur förlusten på dessa försäljningar har beräknats i förhållande till den felaktigt påförda skatten. TS har därför enligt Justitiekanslerns mening inte styrkt att försäljningarna har inneburit någon förlust.

text: När det gäller anspråket för en förlust avseende det pantsatta guldet har TS efter omräkningen av skatten haft möjlighet att eliminera en eventuell förestående skada i den delen genom att lösa lånet i pantbanken. I den mån så har skett har några kostnader med anledning av detta inte redovisats i utredningen. Någon skada kan därför inte anses visad i den delen heller.

text: Enligt vad Justitiekanslern kommer fram till har alltså TS inte visat sig ha lidit någon ekonomisk skada av det fel som begicks hos Skatteverket. Och någon rätt till ersättning för ideell skada har han inte. Såvitt gäller den ekonomiska skadan får man emellertid ha förståelse för att det bereder vissa svårigheter att styrka förluster av det slag som det här handlar om, varjämte särskilt den som agerar utan ombud bör behandlas någorlunda generöst i den frivilliga skaderegleringen. Eftersom det handlade om ett ansenligt belopp, vilket uppenbarligen hade betydelse för TSs ekonomiska ställning, får det anses rimligt att sänka kravet på full bevisning för ekonomisk skada något och – enligt grunderna för bestämmelsen i

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: – utge ett efter skälighet uppskattat skadeståndsbelopp. Justitiekanslern uppskattar ett sådant belopp i detta fall till 5 000 kr.


title: Anspråk på skadestånd på grund av påstått upphovsrättsintrång

text: Justitiekanslern uppdrar åt Regeringskansliet, Justitiedepartementet, att ombesörja att 25 000 kr utbetalas till AA.

text: Ärendet

text: AA har i en skrivelse till Justitiedepartementet begärt ersättning av staten med 55 000 kr för upphovsrättsintrång. Av beloppet avser 5 000 kr ersättning för utnyttjande och 50 000 kr allmänt skadestånd.

text: Till stöd för sin begäran om ersättning har AA anfört följande.

text: Betänkandet "Tredimensionell fastighetsbildning" (

text: SOU 1996:87

text: ) överlämnades förra året till chefen för justitiedepartementet av Utredningen om tredimensionellt fastighetsutnyttjande.

text: I betänkandets andra kapitel finns framställningar om grundläggande fastighetsrättsliga frågor av betydelse för utredningen. Bland annat finns avsnitt om fastighetspanträtt, där min bok "Panträtt i fast egendom" (4 uppl Iustus förlag AB 1994) har utnyttjats på ett otillåtet sätt.

text: Betänkandet har i betydande omfattning använt texter ur min bok. På fem olika ställen - sidorna 51, 53, 80, 81 och 83 - i betänkandet finns citat eller uttryck, som med små förändringar är hämtade ur min bok. Jag bifogar de berörda avsnitten, med hänvisningar till var i betänkandet intrång skett och de ställen i min bok där originaltexten finns.

text: Det rör sig om redogörelser för svensk fastighetspanträtt. Den form jag givit åt framställningen av dessa förhållanden är upphovsrättsligt skyddad. Något tillstånd till detta utnyttjande av mitt verk har inte begärts och följaktligen har texterna använts helt utan tillstånd.

text: Intrången överskrider klart gränsen för all eventuell citaträtt. Jag kan inte finna något lovligt syfte bakom "citaten". Det som där sägs kommenteras eller kritiseras exempelvis inte särskilt.

text: Det allvarligaste är emellertid att jag inte ens omnämnts som upphovsman till de återgivna texterna. I andra delar av betänkandet görs hänvisningar till namn ur den juridiska doktrinen, såsom Stark (s 64), Hillert (s 65), Hemström (s 75), Walin (s 84) och Håstad (s 84). Betänkandets författare är alltså inte obekanta med att det är god sed att ange upphovsmannen bakom en källa. Detta urval av hänvisningar förstärker också den kränkning som här skett mot mig; justitieråd och professorer har inte starkare ideell rätt till sina verk än andra.

text: Det förhållandet att återgivandet skett i ett statligt betänkande innebär att jag förmodligen nu måste finna mig i att envar - fritt eller genom i formen av tvångslicens - i fortsättningen kan utnyttja de berörda avsnitten.

text: För att det inte skall se ut som om det är jag som ogenerat hämtat text ur betänkandet, tvingas jag till nästa upplaga ändra formen i de partier av min bok som intrånget gäller.

text: Intrånget kan inte få ske opåkallat. Jag har här ingen anledning att utkräva något personligt ansvar av någon, utan vänder mig till staten och departementet, som arbetsgivare, med krav på skadestånd.

text: För själva utnyttjandet begär jag ersättning enligt 54 § 1 st med 5 000 kr.

text: Högsta domstolen utdömde år 1996 i ett mål mellan Dagens Nyheter och Aftonbladet ett allmänt skadestånd om 25 000 kr för uppsåtligt intrång i upphovsrätten till en tidningsartikel. I det fallet var kränkningen av lindrigare slag än här, eftersom såväl Dagens Nyheter som artikelförfattaren var angivna i intrångsalstret och de direkta citaten var av betydligt mindre omfattning än de som gjorts ur min bok. Jag begär därför 50 000 kr i skadestånd enligt

text: 54 § 2

text: och

text: 3 st

text: upphovsrättslagen

text: Justitiedepartementet har med en skrivelse överlämnat skadeståndsanspråket hit.

text: Yttrande har efter remiss kommit in från den särskilde utredaren i den aktuella utredningen, lagmannen BB. Yttrandet fogas som en bilaga till detta beslut (här utesluten).

text: AA har lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Gällande regler

text: Såvitt är av intresse här innebär

text: upphovsrättslagens (1960:729)

text: bestämmelser i korthet följande. Den som har skapat ett litterärt verk har upphovsrätt till det (

text: 1 §

text: ). Upphovsrätten innefattar i princip en uteslutande rätt att förfoga över verket genom att framställa exemplar av det och genom att göra det tillgängligt för allmänheten, i ursprungligt eller ändrat skick, i översättning eller bearbetning eller i annan litteratur eller konstart eller i annan teknik (

text: 2 §

text: ). Var och en får citera ur offentliggjorda verk i överensstämmelse med god sed och i den omfattning som motiveras av ändamålet (

text: 22 §

text: ). När ett verk återges genom exempelvis citering skall källan anges i den omfattning och på det sätt som god sed kräver (

text: och

text: 11 §§

text: ). Den som i strid mot

text: upphovsrättslagen

text: utnyttjar ett verk skall betala ersättning till upphovsmannen utgörande skäligt vederlag för utnyttjandet. Om utnyttjandet sker uppsåtligen eller av oaktsamhet skall ersättning även utgå för annan förlust än uteblivet vederlag och också för lidande eller annat förfång (

text: 54 §

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den upphovsrättsliga lagstiftningen avser att skydda det individuella, andliga skapandet. För att ett verk skall åtnjuta upphovsrättsligt skydd krävs ett visst mått av självständighet och originalitet hos produkten (se

text: prop. 1960:17 s. 48

text: ff.). Detta brukar uttryckas som att verket måste uppnå verkshöjd.

text: Upphovsrätten omfattar inte själva ämnesvalet, idén eller faktainnehållet. Det står självfallet fritt för en person att i ett verk beskriva, kommentera etc. en viss rättslig företeelse som någon annan upphovsman redan tagit upp i ett verk. I sakens natur ligger att vissa ordval nödvändigtvis då måste bli desamma. Särskilt gäller detta ord som är hämtade ur en viss lagtext och vissa rättsliga begrepp.

text: Det sakliga innehållet i AA:s bok omfattas således inte av upphovsrätt. Av betydelse är därför om boken i aktuella avsnitt kan anses ha en sådan individuell utformning att den omfattas av upphovsrätt. Jag gör därvid följande bedömning.

text: En närmare analys av textinnehållet ger vid handen att detta inte endast utgör referat/citat av viss lagtext. Exempel på detta är följande. I

text: 2 kap. 3 § jordabalken

text: anges: "Till fastighet som helt eller delvis är inrättad för industriell verksamhet hör, utöver vad som följer av 1 och 2 §§, maskiner och annan utrustning som tillförts fastigheten för att användas i verksamheten huvudsakligen på denna". I AA:s bok har detta beskrivits på följande sätt (s. 29): "En speciell grupp är därvidlag industritillbehör, dvs. maskiner och annan utrustning som av fastighetsägaren anskaffats till en fabrik i syfte att användas i den industriella produktionen." AA:s utformning av texten skiljer sig således från lagtexten bl.a. genom att flera av orden avviker. I samma avsnitt i AA:s bok anges: "Efter slutbetalning och vid kontantköp blir de industritillbehör fastighetsägaren förvärvat emellertid alltid en del av fastigheten och därmed en del av underlaget för fastighetspanten". Därvid är bl.a. att märka att orden "slutbetalning" och "kontantköp" inte återfinns i lagtexten (

text: 2 kap. 4 § jordabalken

text: Ytterligare exempel på att AA:s text är självständig är beskrivningen av innehållet i lagen (

text: ) om rätt för borgenär till betalning ur ersättning på grund av brandförsäkringsavtal (s. 31). I AA:s bok har innebörden getts en moderniserad form.

text: Textavsnitten som är aktuella i ärendet innehåller även i övrigt ett ordval och en utformning som gör det osannolikt att två författare oberoende av varandra skulle uttrycka sig på samma sätt. Vid en helhetsbedömning av textavsnitten finner jag att verket har en sådan personlig utformning att det klart uppnår gränsen förverkshöjd. Här är för övrigt att märka att verkshöjdskravet i Sverige anses ligga tämligen lågt (se bl.a. Olsson, Upphovsrättslagstiftningen, s. 34).

text: I fråga om intrång skett innefattar betänkandet - som AA påpekat - en i stora delar ordagrann återgivning av fem kortare partier ur hans bok. I dessa delar är det tveklöst fråga om upphovsrättsintrång (i den mån det inte rör sig om rena faktauppgifter).

text: Även på andra sätt har AA:s bok plagierats. AA har i sin bok i vissa fall gjort hänvisningar i ett stycke till skilda författningar. Samma hänvisningar har gjorts i betänkandet. Ett exempel på detta är s. 31 tredje stycket i AA:s bok där hänvisning finns till

text: 4 kap. 6 § andra stycket

text: och

text: 12 kap. 14 §

text: utsökningsbalken

text: samt

text: 6 kap. 13 § andra stycket jordabalken

text: . Samma hänvisningar finns på s. 80 sista stycket i betänkandet.

text: Jag finner således sammanfattningsvis att upphovsrättsintrång skett. AA är därmed berättigad till skälig ersättning för utnyttjandet. Jag finner inte anledning att ifrågasätta begärt belopp i denna del. Ersättningen skall således bestämmas till 5 000 kr för utnyttjandet.

text: Upphovsrättsintrånget får i vart fall anses ha skett av oaktsamhet. AA är därmed även berättigad till ett skäligt allmänt skadestånd. Något prejudikat från senare år som behandlar ett litterärt verk finns inte. Det kan således inte anses föreligga någon rättspraxis avseende skäligt allmänt skadestånd.

text: Beträffande journalistik (tidningsartiklar) finns emellertid två mål från senare år. AA har till stöd för yrkat belopp hänvisat till ett rättsfall (

text: NJA 1996 s. 712

text: ) där ett högt belopp utdömdes som allmänt skadestånd (25 000 kr). Redan i tingsrätten fastställdes det allmänna skadeståndet till detta belopp. Högsta domstolen har i domen inte närmare gått in på skadeståndets beräkning. Att märka är emellertid att förhållandena var tämligen speciella. I målet väckte Dagens Nyheter talan mot Aftonbladet. I Aftonbladet hade nämligen publicerats ett referat av en intervjuartikel som varit införd i Dagens Nyheter i samband med JAS-kraschen, bl.a. hade den intervjuades uttalanden citerats. Journalisten, vars artikel delvis plagierats, hade lyckats få en intervju med en kvinna som bevittnat kraschen och som skadats. Kvinnan hade vägrat att tala med andra journalister, däribland Aftonbladets journalist. Det bör också enligt min mening beaktas att det här rörde sig om en i media mycket omskriven händelse. I vart fall för en kvällstidning utan fasta prenumeranter fanns sannolikt ett betydande kommersiellt intresse att rapportera en "ögonvittnesskildring".

text: Det andra rättsfallet rörande en tidningsartikel är

text: NJA 1993 s. 390

text: . Där rörde det sig om en artikel i en landsortstidning som i stort likalydande hade införts i en annan landsortstidning. I målet hade journalisten begärt 20 000 kr som allmänt skadestånd. Högsta domstolen fann att upphovsrättsintrång skett och att det olovliga utnyttjandet skett uppsåtligen. Något allmänt skadestånd utdömdes emellertid inte till journalisten. Som skäl angavs att det inte visats att det var praxis att ange upphovsman i aktuellt fall och att någon kränkning av journalistens ideella rätt därför inte hade skett genom att hans namn inte angivits. Vidare angavs att det inte heller kunde anses att hans litterära anseende kränkts. Inte heller förfånget på grund av att artikeln utnyttjats olovligen ansågs vara av den omfattningen att ersättning skäligen borde utgå.

text: I AA:s fall gör sig inte samma kommersiella intressen gällande som i nämnda rättsfallet från 1996. Det måste också beaktas att det i betänkandet i inte obetydlig omfattning använts rena sakuppgifter utan upphovsrättsligt skydd. Enligt min uppfattning kan ett så högt belopp som AA begärt inte komma i fråga. Med tillämpning av

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: får AA anses tillgodosedd med skäliga ansedda 20 000 kr.

text: Jag vill också tillägga följande. Som jag konstaterat har en kränkning av AA:s upphovsrätt skett. Detta är självfallet att beklaga. Det inträffade föranleder mig att påpeka att det förefaller lämpligt att i samband med en översyn av "Kommittéhandboken" (

text: Ds 1992:99

text: ) belysa de upphovsrättsliga bestämmelserna som gäller vid citering och liknande. I nuvarande handbok finns ett avsnitt angående upphovsrätt (s. 20 ff.). Där tas emellertid endast upp frågor som rör själva texten i betänkandet. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till Statsrådsberedningen.


title: Anspråk mot staten med hänvisning till ett frihetsberövande och brister i handläggningen av en förundersökning

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 11 februari 2015 genomförde TS och LK ett rån i en butik i Kista. Målsäganden, en butiksanställd, utsattes för våld och hot genom att han knuffades ned på golvet i butiken, att ett pistolliknande riktades mot hans huvud och att gärningsmännen uttalade att de skulle skjuta honom om han inte gav dem de kontanter som fanns.

text: Dagen efter rånet, den 12 februari 2015, hittade målsäganden ett pistolmagasin på golvet inne i butiken. Han överlämnade magasinet till polisen som tog det i beslag och genomförde en undersökning av magasinet. Av undersökningsprotokollet, som är daterat den 16 februari 2015, framgår att magasinet bedömdes tillhöra en soft air gun. Magasinet skickades därefter till Nationellt Forensiskt Centrum (NFC) för eftersökning av fingeravtryck och eventuella biologiska spår.

text: Den 16 februari 2015 överlämnade polisen ledningen av förundersökningen till åklagare vid Västerorts åklagarkammare i Stockholm, eftersom LK bedömdes vara skäligen misstänkt för rånet. Till förundersökningsledare utsågs assistentåklagaren MG. I samband med det överförde polisen även information om bl.a. beslaget av magasinet och den begäran som tillställts NFC. Det undersökningsprotokoll som hade upprättats avseende magasinet överfördes emellertid inte till åklagaren.

text: TS anhölls i sin frånvaro den 25 februari 2015 som misstänkt för det aktuella rånet. Han greps samma dag och häktades den 27 februari 2015 av Solna tingsrätt som på sannolika skäl misstänkt för grovt rån. Som särskilda häktningsskäl angav tingsrätten att det fanns risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på annat sätt försvårade sakens utredning (kollusionsfara) samt att det för brottet inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år och det inte var uppenbart att skäl till häktning saknades. Av en bilaga till tingsrättens häktningsprotokoll framgår bl.a. att åklagaren inför häktningsförhandlingen varit i kontakt med socialtjänsten, som uppgett att det inte gick att placera TS på ett låst boende förrän om några veckor och att åklagaren ansåg att det oavsett inte var tillräckligt för att förhindra TS att kommunicera med omvärlden. Tingsrätten bedömde att det förelåg synnerliga skäl för häktning (jfr 23 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare).

text: Av bilagan till tingsrättens häktningsprotokoll framgår även att åklagaren vid häktningsförhandlingen uppgav att den pistol som användes vid rånet verkade vara äkta. Varken beslagsprotokollet eller undersökningsprotokollet avseende det upphittade magasinet finns redovisat i den häktningspromemoria som åklagaren lämnade in vid häktningsförhandlingen.

text: Åklagaren hävde häktningen av TS den 12 mars 2015. Dagen därpå, den 13 mars 2015, rubricerade åklagaren om brottsmisstanken från grovt rån till rån av normalgraden.

text: TS åtalades för rån av normalgraden, vid vilket ett pistolliknande föremål påstods ha använts. Tingsrätten dömde TS för bl.a. rån och bestämde påföljden till skyddstillsyn med särskild föreskrift. Hovrätten fastställde tingsrättens dom. Domen har vunnit laga kraft.

text: TS har i en anmälan till Riksdagens ombudsmän (JO) framfört klagomål mot polisens och åklagarens handläggning av ärendet (dnr 7521-2015). JO anförde i ett beslut den 1 april 2016 att det som framkommit inte ger anledning till någon åtgärd eller något uttalande från JO:s sida.

text: Anspråket m.m.

text: TS har, genom sitt ombud, i första hand begärt ersättning för lidande enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Ersättning har begärts enligt Justitiekanslerns praxis, men med förhöjt belopp eftersom TS endast var 16 år vid tiden för frihetsinskränkningen. I andra hand har TS begärt skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen med motsvarande belopp, på den grunden att han genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning har vållats en personskada i form av psykiskt lidande. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 6 250 kr.

text: TS har, med hänvisning till sin JO-anmälan, anfört i huvudsak följande till stöd för sitt anspråk. Vid häktningsförhandlingen den 27 februari 2015 uppgav åklagaren att det verkade röra sig om en riktig pistol. Denna omständighet var av väsentlig betydelse för att brottsmisstanken rubricerades som grovt rån. Om misstanken istället hade avsett rån av normalgraden är det tveksamt om han hade häktats, eftersom det krävs synnerliga skäl för att häkta en så ung person och då kollusionsfaran inte kan anses ha varit särskilt stor. Av förundersökningsprotokollet framgår emellertid att ett magasin som påträffats på brottsplatsen har bedömts tillhöra en soft air gun. Det protokoll där denna bedömning görs är daterat den 16 februari 2015, dvs. elva dagar före det att han häktades. Vid häktningsförhandlingen fanns det således uppgifter i förundersökningen som talade emot att ett riktigt vapen hade använts vid rånet. Uppgifterna var av central betydelse för häktningsfrågan. Genom att de inte redovisades för försvaret eller domstolen har TS rättigheter kränkts.

text: Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten har avgett yttranden.

text: Sökanden har yttrat sig över myndigheternas yttranden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Förundersökning m.m.

text: Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren bär ansvar för förundersökningen i dess helhet och ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB), som uttrycker den s.k. objektivitetsprincipen, ska inte bara de omständigheter som talar mot den misstänkte utan även de som är gynnsamma för honom eller henne beaktas under förundersökningen. Bestämmelsen ställer krav på att en brottsutredning ska bedrivas brett, allsidigt och förutsättningslöst. Omständigheter eller bevis ska tas till vara oavsett om de är till den misstänktes nackdel eller fördel. Förundersökningsledaren får således inte vara ensidigt inriktad på att säkra material som kan leda till fällande dom. Tvärtom måste han eller hon under hela förundersökningen vara uppmärksam på möjligheten att den misstänkte kan vara oskyldig och därför undersöka allt material som pekar i den riktningen.

text: Enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB (i dess dåvarande lydelse) har den som delgivits skälig misstanke om brott och dennes försvarare rätt att fortlöpande få del av de uppgifter som finns i förundersökningen såvida detta kan ske utan att det är till men för utredningen.

text: Förutsättningarna för häktning finns i

text: 24 kap.

text: RB. Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning enligt

text: 24 kap. 4 § första stycket

text: RB ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas. Den som är under 18 år får antas alltid lida allvarligt men av häktning (jfr

text: prop. 1964:10 s. 163

text: ). Som framgår av lagtexten ska prövningen avse frågan om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas, alltså inte om sådan övervakning faktiskt har ordnats (se

text: NJA 2008 s. 81

text: Av 23 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (

text: ) framgår vidare att den som inte har fyllt arton år får häktas endast om det finns synnerliga skäl. Detta innebär att häktning av en misstänkt underårig bara får ske i undantagsfall.

text: Enligt

text: 8 kap. 6 § brottsbalken

text: ska vid prövningen av om ett rånbrott är att bedömas som grovt rån särskilt beaktas om våldet var livsfarligt eller om gärningsmannen tillfogat svår kroppsskada eller allvarlig sjukdom eller om han eller hon annars visat synnerlig råhet eller på ett hänsynslöst sätt utnyttjat den rånades skyddslösa eller utsatta ställning. En omständighet som kan medföra att brottet bedöms som grovt är att ett skarpladdat vapen använts vid brottet.

text: Frihetsberövandelagen

text: Av 2 § första stycket 2 och andra stycket frihetsberövandelagen följer att den som har varit häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det för en viss del av brottsligheten meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks och det är uppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten. Under samma förutsättning föreligger en rätt till ersättning om någon viss gärning har hänförts till en mildare straffbestämmelse (se 2 § första stycket 3 frihetsberövandelagen).

text: Regleringen innebär att det i efterhand måste göras en bedömning av om den brottslighet som den frihetsberövade slutligen har dömts för är av sådan art och sådant allvar att den i sig kunde ha medfört frihetsinskränkningen. Det gäller med andra ord att sätta sig in i vilken bedömning den myndighet som beslutade frihetsinskränkningen skulle ha gjort om den frihetsberövade endast hade varit misstänkt för den del av brottsligheten som personen senare dömdes för (se

text: prop. 1997/98:105 s. 49

text: f.).

text: Skadeståndslagen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. personskada (t.ex. sveda och värk) som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. De nämnda begränsningarna har dock inte ansetts kunna upprätthållas fullt ut i sådana fall då ett fel eller en försummelse innefattar en överträdelse av Europakonventionen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersätt-ning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: I första hand har TS, med stöd av bestämmelserna i frihetsberövandelagen, begärt ersättning för det lidande som han orsakats till följd av att han var frihetsberövad.

text: TS var berövad friheten som anhållen och häktad på grund av misstanke om grovt rån under tiden den 25 februari – 12 mars 2015. Vid tidpunkten för frihetsberövandet var TS 16 år.

text: För att TS ska ha rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen krävs – som framgått – att det är uppenbart att han inte skulle ha anhållits och häktats endast för den brottsmisstanke som han har dömts för.

text: För rån är stadgat fängelse i lägst ett och högst sex år (se 8 kap. 5 § brottsbalken). Rån av normalgraden är således ett häktningsgrundande brott. Som särskilt häktningsskäl angav tingsrätten att det förelåg kollusionsfara. Av tingsrättens dom framgår att tingsrätten bedömde att straffvärdet för rånet för en vuxen person låg på fängelse två år sex månader. Tingsrätten bedömde vidare att det var uppenbart att betryggande övervakning inte kunde ordnas. Avgörande är om det förelegat synnerliga skäl för häktning även om TS endast varit misstänkt för rån av normalgraden.

text: Även med hänsyn tagen till TS ålder vid frihetsberövandet finner Justitiekanslern, bl.a. med beaktande av brottslighetens allvar (jfr

text: NJA 2015 s. 649

text: ), att det inte är uppenbart att TS inte skulle ha häktats om misstankarna endast hade gällt rån av normalgraden. TS saknar därför rätt till ersättning enligt 2 § frihetsberövandelagen.

text: Högsta domstolen (HD) har emellertid i

text: NJA 2007 s. 295

text: uttalat att frihetsberövandelagen ska tolkas fördragskonformt i den utsträckning som Europakonventionen ger anledning till det. Detta kan enligt HD innebära att vissa begränsningar i tillämpningsområdet som har angetts i lagmotiv, praxis eller doktrin inte kan upprätthållas.

text: Av utredningen i ärendet framgår det att polisen redan den 16 februari 2015 gjorde bedömningen att det magasin som hittats på brottsplatsen härrörde från en soft air gun. Det är uppenbart att denna omständighet var av betydelse för frågan om de brottsmisstankar som riktades mot TS var att bedöma som rån av normalgraden eller grovt rån. På samma sätt är det givet att omständigheten hade varit av betydelse för prövningen av om TS skulle häktas eller inte. Trots detta fick varken den misstänkte och hans försvarare eller den domstol som prövade åklagarens häktningsyrkande del av det protokoll där bedömningen av magasinet framgick. Inte heller fick de muntlig information om det fynd och den bedömning som gjorts. Även om det inte finns något som tyder på att åklagare eller polis avsiktligt har undanhållit omständigheter som kan ha talat till den misstänktes fördel, är jag kritisk till såväl åklagarens som polisens agerande (se nedan under rubriken tillsyn).

text: Rätten till en rättvis rättegång i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: innefattar ett krav på att straffprocessen ska vara kontradiktorisk. Detta innebär bl.a. att åklagaren, med vissa snävt avgränsade undantag, är skyldig att låta den misstänkte ta del av all bevisning som kan tala för respektive emot hans eller hennes skuld, så att försvaret ges en möjlighet att inför domstolen argumentera kring relevansen av omständigheterna (se t.ex. Jasper mot Förenade kungadömet , no. 27052/95, dom [stor kammare] den 16 februari 2000, p. 51–52).

text: Skyldigheten för åklagaren att inte undanhålla omständigheter som kan tala till den misstänktes fördel måste gälla inte bara vid huvudförhandlingen, utan även vid en häktningsförhandling. Underlåtenheten att informera försvaret och häktningsdomstolen om fyndet av magasinet och bedömningen av detta får därmed anses ha utgjort en överträdelse av TS rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: Även om det inte är uppenbart , i frihetsberövandelagens mening, att TS inte skulle ha häktats om brottsmisstankarna avsett rån av normalgraden, så framstår det som mindre sannolikt. Det framstår som troligt att häktningsdomstolen, om den haft kännedom om magasinet, hade bedömt att rånet som TS misstänktes för var av normalgraden och att den då inte hade funnit synnerliga skäl för häktning.

text: Överträdelsen av TS rättigheter enligt artikel 6 i konventionen kan således, i skadeståndsrättslig mening, anses ha föranlett frihetsinskränkningen. TS har inte gottgjorts för konventionsöverträdelsen inom ramen för brottmålsprocessen (jfr

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ). Inte heller har frihetsinskränkningen beaktats i övrigt vid fastställandet av TS påföljd i brottmålet.

text: Det är mot denna bakgrund inte tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett, utan ekonomisk kompensation är påkallad. Sådan kompensation bör i första hand utgå med stöd av en fördragskonform tolkning av bestämmelserna i frihetsberövandelagen.

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen kan den som inte har rätt till ersättning enligt

text: 4 §§

text: i samma lag tillerkännas ersättning om det står klart att beslutet om frihetsinskränkning vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: Med detta avses enligt förarbetena att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till vad som då har blivit känt inte borde ha fattats om omständigheterna hade varit kända vid beslutstillfället. Det behöver inte ha begåtts något fel när beslutet fattades. För att beslutet ska anses ha "vilat på felaktiga grunder" bör vidare förutsättas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som var av avgörande betydelse för frihetsberövandet (

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Den nu aktuella överträdelsen av TS rättigheter enligt Europakonventionen, vilken får anses ha föranlett frihetsinskränkningen, bör vid en fördragskonform tolkning av 5 § frihetsberövandelagen medföra att frihetsberövandet ska anses ha vilat på felaktiga grunder. TS är därmed berättigad till ersättning för lidande med stöd av 5 § frihetsberövandelagen.

text: Med hänsyn till frihetsinskränkningens varaktighet och med beaktande av TS ungdom bör ersättningen bestämmas till 25 000 kr.

text: Tillsyn

text: Det är klarlagt att såväl den misstänkte och hans försvarare som den domstol som beslutade att häkta TS, i anslutning till häktningsbeslutet, inte hade tillgång till samtliga relevanta omständigheter som framkommit i brottsutredningen, vilka var av betydelse för rubriceringen av brottsmisstankarna. Att det rör sig om omständigheter som talade till den misstänktes fördel, gör det inträffade än mer allvarligt.

text: Tillgänglig utredning här talar för att polisen skickade det anträffade magasinet till NFC för vidare utredningar, utan att först meddela åklagaren att magasinet hade anträffats och att det bedömdes komma från en soft air gun. Åklagarens möjligheter att fullgöra sina skyldigheter som förundersökningsledare på ett korrekt sätt, och i enlighet med den objektivitetsprincip som framgår av

text: 23 kap. 4 §

text: RB, är beroende av att polisen informerar åklagaren om samtliga relevanta omständigheter som framkommit i förundersökningen. I detta avseende har polisen brustit, uppenbarligen till följd av förbiseenden. För det förtjänar Polismyndigheten kritik.

text: Av utredningen framgår, som nyss nämnts, att polisen inte före häktningsförhandlingen hade informerat åklagaren om det protokoll där bedömningen av magasinet framgick. Åklagaren hade emellertid fått del av det beslagsprotokoll där fyndet av magasinet dokumenterats. Även om det av beslagsprotokollet inte framgick närmare hur magasinet var beskaffat, så finns det antecknat att magasinet hade anträffats på golvet inne i kiosken. Det har ålegat åklagaren att ta del av denna information, som borde ha föranlett en kontakt med polisen inför häktningsförhandlingen för att närmare klarlägga om fyndet av magasinet kunde antas ha någon betydelse för brottsutredningen och den aktuella brottsrubriceringen. Åklagaren har genom att inte vidta dessa kontrollåtgärder brustit i den noggrannhet som kan begäras vid en förundersökning mot en ung person som misstänks för allvarlig brottslighet. För det förtjänar åklagaren kritik.

text: Övrigt

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.

text: Eftersom utredningen visar att såväl åklagaren som Polismyndigheten har brustit i handläggningen av förundersökningen mot TS, bör ansvaret för att utge ersättning till TS delas lika mellan Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av partsdelgivning vid tingsrätt

text: Religious Technology Center (RTC), Los Angelos, USA har genom sitt ombud advokaten Per M, Stockholm, i en skrivelse hit framställt anspråk på skadestånd av staten med dels 15 000 kr, dels NLG 4.828,49 eller motsvarande belopp i svenska kronor på dagen för utbetalning av den yrkade ersättningen jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: på beloppen från den 9 mars 1998 till dess full betalning sker. Som grund för skadeståndsanspråket görs gällande att Stockholms tingsrätt i ett där anhängigt tvistemål felaktigt givit RTC tillstånd till s.k. partsdelgivning av svaranden, trots att denne redan genom tingsrättens försorg blivit delgiven kallelse till en förhandling i tingsrätten. Det yrkade beloppet avser de kostnader som delgivningen inneburit för RTC i form av det egna ombudets nedlagda arbete, samt ett nederländskt ombuds arbete. RTC har vidare yrkat ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 8 700 kr.

text: Stockholms tingsrätt har inkommit med yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av delar av Stockholms tingsrätts akt i mål nr T 7-866-96.

text: Bakgrund

text: I Stockholms tingsrätts mål T 7-866-96 mellan RTC, kärande, och Zenon P, svarande, var en muntlig förberedelse utsatt till den 26 januari 1998. RTC upplystes av tingsrätten om att svaranden inte var delgiven kallelse till förberedelsen. RTC begärde då att själv få ombesörja delgivningen och erhöll av tingsrätten den 19 januari 1998 tillstånd till s.k. partsdelgivning att redovisas till tingsrätten senast den 23 januari 1998. RTC:s svenska ombud anlitade för delgivningen, som skulle ske i Nederländerna, ett nederländskt juridiskt biträde som i sin tur anlitade en nederländsk stämningsman. Svaranden delgavs genom RTC:s försorg kallelsen till förberedelsen den 22 januari 1998. Samma dag kontaktades RTC:s svenska ombud av tingsrätten som meddelade att svaranden redan var delgiven kallelsen till förberedelsen och att bevis om detta inkommit till tingsrätten innan RTC fick tillstånd att ombesörja delgivningen.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 § första stycket delgivningslagen (1970:428)

text: framgår att delgivning ombesörjes av myndigheten. Av andra stycket nämnda bestämmelse framgår att part, som begär att själv få ombesörja delgivning, kan medges detta av myndigheten om det kan ske utan olägenhet. Myndigheten skall i sådant fall förelägga parten att inom viss tid komma in till myndigheten med bevis om delgivning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Jag finner att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten till följd av tingsrättens felaktiga hantering rörande delgivningsfrågan. Staten bör därför utge skadestånd till RTC motsvarande den skada som drabbat organisationen i form av kostnader till juridiskt biträde i Sverige och utomlands med dels 15 600 kr, dels med ett belopp i svenska kronor motsvarande NLG 4.828,49 enligt kursen på utbetalningsdagen.

text: Av

text: 4 § andra stycket räntelagen

text: följer att ränta i ett fall som detta skall utgå från den dag som infaller en månad efter det att krav på ersättning har framställts och erforderlig utredning lagts fram. RTC:s framställan om skadestånd kom in till Justitiekanslern den 10 mars 1998, varför ränta på ersättningen skall utgå från den 10 april 1998.

text: Justitiekanslern beslutar tillerkänna RTC ersättning enligt ovan jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 10 april 1998 tills betalning sker.

text: Det uppdras åt Domstolsverket att ombesörja att ersättning enligt ovan utbetalas till RTC:s ombud, advokaten Per M.

text: RTC skall vidare erhålla ersättning för ombudskostnader i ärendet här. Med hänsyn till ärendets karaktär och omfattning bör denna ersättning fastställas till skäliga 5 000 kr. Utbetalningen av detta belopp skall ombesörjas av Justitiekanslern och ske till advokaten Per M.

text: Ärendet är härmed avslutat.


title: Remissyttrande över betänkandet En gränsöverskridande mediepolitik (SOU 2016:80)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet. Utifrån dessa utgångspunkter lämnar Justitiekanslern följande synpunkter.

text: Krav på ansvarig utgivare

text: I betänkandet anförs att dagens presstödsbestämmelser inte innefattar ett krav på ansvarig utgivare men att detta, med inspiration av Norge och Danmark, bör finnas med i utformningen av det nya mediestödet.

text: Justitiekanslern vill i detta sammanhang lyfta fram att kravet på ansvarig utgivare vid presstöd indirekt finns redan idag, genom

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav på ansvarig utgivare för periodiska skrifter. Förslaget om ett krav på ansvarig utgivare, och därmed en koppling till grundlagsskyddet, innebär därför inte någon egentlig nyhet. Eftersom det föreslagna mediestödet riktar sig även till aktörer som inte automatiskt omfattas av grundlagsskyddet är Justitiekanslern positiv till att införa ett uttryckligt krav på ansvarig utgivare.

text: Demokratisk värdegrund

text: Enligt förslaget ska ett krav för det nya mediestödet bl.a. vara att det allmänna nyhetsmediet präglas av principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet (en demokratisk värdegrund). Den fråga som lyfts i betänkandet är huruvida ett sådant villkorat stöd är förenligt med

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning hamnar ett sådant villkorat stöd inte i konflikt med grundlagarna. Justitiekanslern delar den bedömning som Axberger anfört i Presstödskommitténs slutbetänkande Översyn av det statliga stödet till dagspressen (

text: SOU 2013:66

text: ), d.v.s. att mediestödet inte är en konstitutionell fri- och rättighet utan en del av mediepolitiken. En annan fråga är dock att ett krav på demokratisk värdegrund kommer att medföra många svåra och problematiska gränsdragningar.

text: Mediestödsnämnden och överklagande

text: Enligt förslaget ska en ny nämnd, mediestödsnämnden, inrättas och hantera det nya mediestödet. Mediestödsnämndens beslut ska enligt förslaget inte kunna överklagas. Det anförs att ett alternativ där nämndens beslut kan överklagas riskerar att flytta ansvaret från den sakkunniga nämnden till en domstol där juridiska överväganden skulle fälla avgörandet.

text: Det föreslagna mediestödet lämnar ett stort utrymme för mediestödsnämnden att göra skönsmässiga bedömningar både över vilka aktörer som ska få stöd och hur stödet ska fördelas. Dessa bedömningar kommer i flera fall innebära svåra gränsdragningar framförallt när det gäller frågan om nyhetsmediet präglas av principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet. Att nämndens beslut inte kan överklagas kan medföra en risk för att vid tidpunkten för prövningen rådande politik blir avgörande för vad som anses vara en demokratisk värdegrund. Besluten riskerar även att bli mindre förutsebara för aktörerna.

text: Frågan om nämndens beslut ska kunna överklagas berörs endast kort i betänkandet och bör utredas närmare i den fortsatta beredningen.


title: Betänkandet Ett modernare utsökningsförfarande (SOU 2016:81)

text: ( Departementets diarienummer Ju2016/08502/L2 )

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: En utgångspunkt för utredningen har varit att de lämnade förslagen ska leda till ett modernare, effektivare och mer rättssäkert utsökningsförfarande. Utifrån de iakttagelser Justitiekanslern har kunnat göra inom ramen för sin tillsyns- och skaderegleringsverksamhet kan det konstateras att dagens utsökningsrättsliga reglering i många avseenden är föråldrad och svåröverskådlig. Som framhålls på flera ställen i betänkandet har detta bl.a. lett till att den faktiska tillämpningen i många avseenden bygger på principer och ställningstaganden som endast framgår av praxis eller av Kronofogdemyndighetens interna handledningar och andra styrdokument. Det säger sig självt att en sådan ordning kan vålla problem såväl för den som har att tillämpa regelverket som för borgenärer och gäldenärer som berörs av tillämpningen.

text: Mot angiven bakgrund är det angeläget att en reformering av det utsökningsrättsliga regelverket kommer till stånd. De förslag som lämnats är enligt Justitiekanslerns bedömning i allt väsentligt väl underbyggda och ägnade att bidra till en sådan modernisering och effektivisering som eftersträvats, utan att ge avkall på rimliga rättssäkerhetskrav.

text: När det specifikt gäller förslaget om att lagfästa proportionalitetsprincipen (avsnitt 4.3.12 i betänkandet) bedömer Justitiekanslern, utifrån iakttagelser som gjorts bl.a. vid inspektioner av Kronofogdemyndigheten under senare år, i och för sig att verksamheten redan nu lever upp till de krav som följer av principen så som den kommit att uttolkas bl.a. av Europadomstolen i fallet Rousk . Det är dock fråga om en grundläggande rättsstatlig princip av stor betydelse, inte minst i rättssäkerhetshänseende, för den exekutionsrättsliga verksamheten. Det finns därför starka skäl som talar för att principen ska komma till direkt uttryck i lag på sätt som föreslagits av utredningen. Enligt Justitiekanslern är det därför angeläget att förslaget genomförs i denna del.

text: De förslag som lämnats grundas på ett gediget utredningsarbete och framstår genomgående som väl genomtänkta. Det kan dock konstateras att utredningen, till följd av den begränsade tid som stått till dess förfogande, har tvingats lämna flera frågor som aktualiserats under utredningsarbetet öppna. Därvid har det i flera fall framhållits att dessa frågor bör analyseras vidare i andra sammanhang. För att få till stånd ett sådant modernt och effektivt utsökningsförfarande som eftersträvas är det viktigt att frågor där utredningen pekat på ett fortsatt utredningsbehov också blir föremål för fortsatta överväganden. Bland de frågor där utredningen har pekat på ett fortsatt utredningsbehov finns det, med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta, anledning att lyfta fram frågan om Kronofogdemyndighetens borgenärsuppdrag ska tas bort (avsnitt 4.3.6), frågan om det allmänna fortsatt ska undantas från skyldighet att ersätta skada som orsakats genom verkställigheten (avsnitt 4.3.9) och frågan om statens ansvar för förrättningskostnader (avsnitt 11.2.2) som särskilt angelägna att utreda vidare. Även frågan om företrädesordning vid löneutmätning (avsnitt 8.4.7) bör utredas vidare i särskild ordning.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen vägrad på grund av sökandens eget beteende

text: Justitiekanslern avslår DD:s begäran om ersättning.

text: Ärendet

text: DD har såsom anhållen och häktad varit berövad friheten under tiden den 15 - 21 november 2001 på grund av misstanke om narkotikabrott. Misstanken rörde att han, med i vart fall partiellt överlåtelsesyfte, skulle ha innehaft en viss mängd heroin. Denna misstanke bortföll emellertid under utredningens gång. Han åtalades sedermera för att ha brukat narkotika vid det aktuella tillfället och dömdes för detta till dagsböter.

text: DD har begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 2 430 kr, för lidande med 7 000 kr och för ombudskostnader med 1 743 kr.

text: Åklagaren har avgett yttrande och därvid anfört att det med hänsyn till DD:s eget beteende skulle vara oskäligt att utge någon ersättning.

text: DD har kommit in med synpunkter på åklagarens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om förundersökningen avslutas utan att åtal väcks. DD är därmed i princip berättigad till ersättning för sådana i

text: 7 § nämnda lag

text: angivna skador som frihetsberövandet har orsakat.

text: Av 6 § frihetsberövandelagen framgår emellertid att ersättning kan vägras eller sättas ned, om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. I förarbetena till denna bestämmelse (

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: ) anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om den skadelidande har handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig.

text: Åklagaren har i sitt yttrande anfört följande.

text: "D anhölls den 15 november 2001 misstänkt för narkotikabrott. Han häktades den 16 november 2001 för narkotikabrott bestående av innehav i vart fall delvis i överlåtelsesyfte tillsammans och i samråd med annan. Samtidigt häktades den medmisstänkte. De hade båda färdats i en bil i vilken heroin anträffats. Heroinet låg i baksätet. Anledningen till att polisen kontrollerade bilen var att D tagit en överdos narkotika och blivit så dålig att den andra personen som befann sig i bilen kallat på ambulans.

text: Häktningsbeslutet hävdes den 21 november 2001 eftersom D:s medmisstänkte sagt att narkotikan i bilen var hennes. D försattes på fri fot. Han åtalades inte för innehav av narkotika men väl för att ha brukat narkotika vid samma tillfälle. Han dömdes till dagsböter, 120 x 30 kr. Brukandet avsåg att han blivit bjuden av och använt den narkotika som fanns i bilen. Dom har vunnit laga kraft (avseende D).

text: D, som nyligen dömts för narkotikabrott, befann sig alltså i en bil där han visste att det förvarades narkotika eftersom han själv blivit bjuden av denna. Hans eget bruk av denna narkotika var den direkta orsaken till att polis kallades till platsen. Det måste ha stått klart för D att misstankar även skulle komma att riktas mot honom om polisen skulle hitta den narkotika som fanns i bilen. Jag anser mot denna bakgrund att det är oskäligt att ersättning lämnas och tillstyrker alltså inte att ersättning utgår."

text: DD har inte anlagt några synpunkter på åklagarens beskrivning av händelseförloppet, men har vidhållit att rätt till ersättning föreligger och att vad åklagaren anfört möjligen kan medföra att ersättningen bör sättas ned.

text: På grund av omständigheterna vid ingripandet mot DD får denne anses ha genom sitt eget beteende föranlett frihetsberövandet. I likhet med åklagaren anser jag att förhållandena var sådana att det vore oskäligt att utge någon ersättning. I enlighet härmed bör ersättningen jämkas helt.

text: Vid denna utgång skall inte heller någon ersättning utgå för ombudskostnader i ärendet här.