text: Fråga om rätt för ett försäkringsbolag att bestämma hur en skada skall regleras. Avgörande 1996-11-19; 96-2925

text: P:s mobiltelefon stals under en resa. Vid skaderegleringen uppkom tvist mellan P och hans försäkringsbolag om hur mobiltelefonen skulle ersättas.

text: P yrkade att försäkringsbolaget skulle utge ersättning för mobiltelefonen med 2 700 kr minus självrisk samt att han skulle få bibehålla sitt tidigare abonnemang och telefonnummer.

text: Försäkringsbolaget, som erbjudit P att, med bibehållande av sitt tidigare abonnemang och telefonnummer, få återköpa en identisk mobiltelefon för 1 000 kr minus självrisk, bestred yrkandet.

text: Nämndens bedömning:

text: Av försäkringsvillkoren framgår att Försäkringsbolaget får bestämma hur en skada skall regleras. Vid förlust av mobiltelefon bör emellertid skadan regleras på ett sådant sätt att försäkringstagaren bereds möjlighet att, om han så önskar, behålla det abonnemang och det telefonnummer som han var innehavare av då skadan inträffade. Av utredningen framgår att P har erbjudits att återköpa en exakt likadan mobiltelefon som den han förlorat samt att han därvid skulle ha kunnat behålla sitt abonnemang och telefonnummer. Härigenom får Försäkringsbolaget anses ha reglerat skadan i enlighet med försäkringsvillkoren. P:s yrkande kan därför inte bifallas.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om anspråk mot näringsidkare i tidigare säljled sedan säljaren av en felaktig vara gått i konkurs (46 § konsumentköplagen).

org: arn

text: 46 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1997-01-10; 1996-3072

type: rubrik

text: E köpte i september 1995 en rock för 3 995 kr som var skötselmärkt vattentvätt 40 grader och kemtvätt P. I april 1996 lämnade han in rocken för tvätt. Han överlät till tvätteriet att bedöma hur rocken skulle tvättas. Efter tvätten var rockens foder helt fördärvat - det hade smält E yrkade hos nämnden ersättning för rocken med 3 995 kr.

type: stycke

text: Eftersom säljaren av rocken gått i konkurs inhämtade nämnden svaromål, förutom från tvätteriet, även från leverantören.

text: Tvätteriet bestred yrkandet och anförde att rocken hade kemtvättats enligt skötselmärkningen.

text: Leverantören, som bestred yrkandet, uppgav att bolaget hade låtit tvätta ett antal rockar utan att något foder hade blivit förstört. Leverantören ansåg att rocken hade blivit felbehandlad hos tvätteriet.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat rocken och konstaterat den påtalade skadan på fodret i rocken. Såvitt framkommit har rocken inte utsatts för någon felaktig eller ovarsam behandling av tvätteriet. Den synes i stället ha kemtvättats enligt skötselmärkningen. Enligt nämndens bedömning talar övervägande skäl i stället för att skadan har uppkommit till följd av att materialet i fråga inte har tålt att kemtvättas så som skötselrådet rekommenderar. Detta är något som säljföretaget bör svara för.

text: Enligt

text: 46 § konsumentköplagen

text: kan en köpare rikta anspråk på grund av fel på en vara mot en näringsidkare i tidigare säljled om säljaren är på obestånd, har upphört med sin verksamhet eller inte kan anträffas.

text: Omständigheterna är sådana att E bör ha rätt att rikta anspråk mot leverantören. Felet på rocken är väsentligt. E bör därför ha rätt att få rocken utbytt till en ny likvärdig rock i samma prisklass eller om han så önskar erhålla ersättning för rocken. Han kan dock inte få mer i ersättning av leverantören än vad denne skulle ha varit skyldig att ersätta säljaren med. Leverantören uppger att rocken har sålts till detaljisten för 1 540 kr + moms, dvs. 1 925 kr. Det är denna summa som E bör ha rätt att få i ersättning av leverantören.

type: avgorande


title: En kommissionär som sålt biljetter till en rockfestival har inte ansetts skyldig att betala tillbaka pengarna när arrangemanget ställts in. Fråga om tillämpning av lagen (1914:45) om kommission.

text: ) om kommission. Avgörande 1996-12-17; 96-3200

text: H köpte i maj 1996 en biljett till Copenhagen Rockfestival av ett företag i Lund. Enligt marknadsföringen skulle artisten Prince uppträda. Den 30 maj fick H veta att Prince ställt in sitt deltagande. Han kontaktade biljettförsäljaren och ville få tillbaka sina pengar. Denne vägrade med hänvisning till att arrangören inte hade bekräftat återköpet. Den 12 juni gick arrangören i konkurs och hela galan ställdes in. I sin anmälan till nämnden yrkade H hävning av biljettköpet.

text: Företaget bestred yrkandet. Företaget angav att det inom sin normala verksamhet agerat som biljettförsäljningsagent (försäljningskommissionär). På biljetten har arrangörens namn angetts samt uppgift om att det är denne som är återbetalningsskyldig vid inställda arrangemang. Företaget har inte mottagit några pengar för egen del, utan endast som förmedlare för arrangören. Pengarna har satts in på ett särskilt konto. Företaget kan inte, utan risk för skadeståndskrav från arrangören, återbetala några pengar till dem som köpt biljetter.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att företaget har sålt den aktuella biljetten såsom kommissionär för arrangören Copenhagen Rockfestival. Utmärkande för kommission är att kommissionären handlar i eget namn när han ingår avtal med tredje man. Av detta följer att det är kommissionären själv och inte huvudmannen som genom avtalet blir förpliktad i förhållande till tredje man, se bl.a.

text: och

text: 56 §§

text: lagen (

text: ) om kommission och

text: SOU 1984:85 s. 68

text: . Enligt huvudregeln är det således kommissionären som är ansvarig gentemot tredje man för att avtalade prestationer fullgörs. Ett undantag från detta kan dock vara att annat följer av avtal eller av handelsbruk eller annan sedvänja,

text: 1 § kommissionslagen

text: Av den aktuella biljetten framgår att Copenhagen Rockfestival är arrangör av evenemanget samt att "för inställt arrangemang an-svarar arrangören". Villkoret strider inte mot bestämmelser i tvingande konsumenträttslig lagstiftning och kan inte heller på annan grund anses oskäligt mot konsumenten. På grund härav kan H inte rikta anspråk mot företaget med anledning av att arrangemanget har ställts in utan är hänvisad till att göra detta mot konkursboet (dvs. arrangörens konkursbo).


text: Rätt att avbryta en prenumeration har ansetts föreligga när tidningens bevakningsområde och pressläggningstider ändrats. Avgörande 1996-11-07; 96-3550

text: R betalade i januari 1996 för en helårsprenumeration på sin lokaltidning. Årsavgiften var 1 260 kr. I början på året ändrade tidningen format från tabloid- till storformat. Samtidigt ändrade den inriktning från att ha varit en ren lokaltidning till att bevaka en stor del av länet. Även pressläggningstiden ändrades, vilket innebar att sportresultat efter kl 20 inte kunde redovisas förrän två dagar senare. R menade vidare att redigeringen var under all kritik. Textrader saknades och samma artikel kunde förekomma på fler ställen i tidningen samma dag. Han begärde därför i början av juni att få avbryta prenumerationen från halvårsskiftet. I nämnden yrkade han att nämnden skulle fastsälla att han hade rätt att avbryta prenumerationen samt att han skulle få tillbaka halva prenumerationsavgiften.

text: Tidningen bestred kravet och anförde bl.a. att abonnemangsavtalet var bindande för båda parter. Tidningen hänvisade, när det gällde det redaktionella innehållet, till

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler och gjorde gällande att den ansvarige utgivaren exklusivt bestämmer över tidningens innehåll.

text: Nämndens gjorde bedömning:

text: Ett abonnemangsavtal som det här aktuella skiljer sig i flera avseenden från andra avtal om köp och tjänster. Det ligger i sakens natur att tidningens innehåll inte kan förutses i förväg. Den som prenumererar torde få acceptera vissa ändringar i tidningens redaktionella innehåll, krets av medarbetare och inriktning utan att detta ger honom rätt att säga upp avtalet. I detta fall synes dock en del mer konkreta förändringar ha skett. Sålunda har, enligt R:s obemötta uppgifter, bevakningsområdet utvidgats från lokalplanet till att avse hela länet och pressläggningstiden har ändrats, vilket inneburit att vissa nyheter nu presenteras med avsevärd fördröjning. Enligt nämndens mening har förutsättningarna för avtalet därmed ändrats i så väsentlig grad att R bör ha rätt att avbryta prenumerationen. Krav därom framställdes till tidningen den 11 juni 1996. Hans yrkande, som innebär att han kräver återfående av kostnaden för ett halvt års prenumeration, bör därför bifallas.


title: Fråga om preskription av anspråk på försäkringsersättning (29 § försäkringsavtalslagen).

text: 29 § försäkringsavtalslagen

text: ). Avgörande 1997-02-20; 1996-3650

text: N beviljades av försäkringskassan halvt vårdbidrag sin dotter för tiden oktober 1991 - augusti 1993. Sommaren 1993 beviljades hon fortsatt halvt vårdbidrag för tiden september 1993 augusti 1996. I februari 1996 begärde hon hos Försäkringsbolaget ersättning ur dotterns försäkring. Försäkringsbolaget avvisade kravet med hänvisning till att det var preskriberat.

text: N yrkade hos nämnden att Försäkringsbolaget skulle utge ersättning i form av kostnadsbidrag med 1 basbelopp per år.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och vidhöll att rätten till kostnadsbidrag var preskriberat.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av

text: 29 § lagen (1927:77)

text: om försäkringsavtal framgår att den som vill ha ersättning ur en försäkring skall anmäla detta till sitt försäkringsbolag inom tre år från det att han fick kännedom om sin rätt till ersättning.

text: Av punkten 2.2 i försäkringsvillkoren framgår att ersättning för kostnadsbidrag utgår om den försäkrade före 16 års ålder drabbas av sjukdom som medför att den försäkrades vårdnadshavare blir berättigad till vårdbidrag enligt lagen om allmän försäkring.

text: N beviljades första gången halvt vårdbidrag enligt lagen om allmän försäkring för dottern, född 1986, för tiden oktober 1991 till och med augusti 1993. Efter förnyad ansökan beviljades N sommaren 1993 halvt vårdbidrag från och med september 1993 till och med augusti 1996. Såsom det aktuella försäkringsvillkoret är utformat, uppkommer rätten till kostnadsbidrag först då den försäkrades vårdnadshavare beviljats vårdbidrag enligt lagen om allmän försäkring. N:s rätt till kostnadsbidrag för tiden oktober 1991 till och med augusti 1993 uppkom genom försäkringskassans beslut om vårdbidrag år 1991. Med hänsyn till att N inte framställde anspråk på kostnadsbidrag förrän i februari 1996, och således mer än tre år efter det att rätten till ersättning uppkom, är hon inte berättigad till kostnadsbidrag för perioden i fråga. När det däremot gäller rätten för kostnadsbidrag för tiden september 1993 till och med augusti 1996, finner nämnden att hennes rätt uppkom genom försäkringskassans beslut sommaren 1993. Hennes anspråk på kostnadsbidrag, som framställdes i februari 1996, har således skett inom tre år från det att hon fick kännedom om att hon för den aktuella perioden var berättigad till vårdbidrag. N är därför berättigad till kostnadsbidrag ur försäkringen från och med september 1993 till och med augusti 1996. Vad gäller tiden därefter får det ankomma på N att bevaka sin rätt till kostnadsbidrag hos försäkringsbolaget i den mån vårdbidrag beviljas för dottern.


text: Det har inte ansetts ligga på en energileverantör att se till att varje kund alltid har den för kunden mest fördelaktiga mätarsäkringen och tariffinplaceringen. Avgörande 1997-01-17; 1996-3709

text: År 1995 upptäckte M att en mätarsäkring med 25A var monterad i det hus hon ägt sedan år 1980, trots att det skulle vara tillräckligt med en mätarsäkring avsedd för lågförbrukare. I december 1995 byttes, på M:s begäran, säkringen till 16A. Detta innebar att debiteringen av elförbrukningen därefter kom att göras enligt en lägre tariff.

text: M yrkade hos nämnden återbetalning av vad hon sedan år 1980 hade betalat för mycket p.g.a. att hon varit inplacerad i fel tariff.

text: Energibolaget bestred yrkandet och åberopade att bolaget inte hade gjort något fel enligt gällande avtalsvillkor. Bolaget hade debiterat M efter den säkring/tariff som M faktiskt hade haft. Bolaget hade, i goodwill-syfte, erbjudit M retroaktiv återbetalning avseende tiden från den föregående mätaravläsningen i maj 1995 till tiden för bytet av säkringen i december samma år.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att en mätarsäkring är en resurs som möjliggör för kunden att belasta enligt behov. Inplacering i en viss tariff sker med hänsyn till säkringen och innebär att kunden betalar för resursen, dvs. möjlighet till större eluttag vid behov. Den faktiska belastningen i form av förbrukad energi betalas däremot i stället per kilowattimme (kWh) på löpande räkningar. Det är i ärendet ostridigt att en mätarsäkring med 25A fram till den 13 december 1995 varit installerad i M:s fastighet. Nämnda datum byttes säkringen - på begäran av M - till en säkring med 16A, vilket har medfört inplacering i en annan tariff.

text: Enligt nämnden åligger det en fastighetsägare att känna till och kontrollera vilken mätarsäkring som är installerad, och vid behov byta denna. Det kan omöjligt anses ligga på energileverantören att - utan något särskilt avtal härom - tillse att varje kund alltid har den för kunden mest fördelaktiga mätarsäkringen och tariffinplaceringen. Av utredningen i ärendet framgår att något sådant särskilt avtal inte har träffats. Det framgår vidare att Energibolaget har debiterat M efter befintlig säkring och således följt gällande avtalsvillkor. Mot bakgrund av det anförda finner nämnden det helt klarlagt att någon retroaktiv återbetalningsskyldighet för tiden före bytet av mätarsäkring inte kan åläggas Energibolaget. Det av bolaget lämnade erbjudandet om återbetalning för tiden från senaste avläsningstidpunkten före bytet av mätarsäkring kan enbart ses som ren goodwill. M:s talan kan således inte bifallas.


text: Rätt till ersättning för förkommen eller förstörd film, utöver kompensation för själva filmen, förutsätter att fotografierna tagits vid ett unikt tillfälle och att de inte kan tas om. Avgörande 1996-12-06; 96-4051

text: H skickade i december 1995 in en 36-bilders film till ett fotolaboratorium för framkallning och kopiering. Filmen har sedan förkommit. Företaget och Posten har skyllt på varandra om vem som var ansvarig för detta. Filmen innehöll ovärderliga bilder på deras 9-årige adoptivpojkes första jul i Sverige. I sin anmälan till nämnden yrkade H skadestånd med 1 000 kr för den förkomna filmen.

text: Företaget bestred yrkandet. Filmen har försvunnit någonstans på vägen till kunden. Som ren goodwillersättning har man ersatt kunden med två nya filmrullar och en värdekupong på 160 kr, som inlöses vid köp av framkallningstjänster hos företaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt nämndens praxis kan ersättning för förstörda eller för-komna filmer utöver kompensation för själva filmen endast utgå när det gäller fotografier som tagits vid ett unikt tillfälle och som inte kan tas om. Nämnden kan inte finna att de aktuella fotografierna avser ett sådant tillfälle. H kan därför inte göra anspråk på ersättning för det inträffade utöver den som hon redan har fått.


text: En fastighetsmäklares ansvarsförsäkring har inte ansetts omfatta fastighetsmäklarens ansvar för ombildning av hyresrätt till bostadsrätt. Avgörande 1996-11-12; 96-4145

text: En fastighetsmäklare, som åtagit sig att genomföra en ombildning av hyresrätt till bostadsrätt, garanterade att hans ombildningsmetod, "4 stegsmetoden", innebar att någon reavinstskatt inte skulle utgå vid senare försäljning av bostadsrätterna. För hyresgästerna var denna fråga i särklass viktigast inför ställningstagandet om man ville vara vara med om ombildningen eller ej.

text: Efter ombildningen sålde flera av bostadrättshavarna, däribland makarna N, sina bostadsrätter i förvissning om att någon reavinstskatt inte skulle utgå. Efter några år blev de emellertid eftertaxerade med höga belopp. Om makarna N hade varit medvetna om konsekvenserna, hade de väntat med försäljningen något eller några år i avvaktan på ett gynnsammare skatteläge.

text: Makarna N yrkade hos nämnden skadestånd ur fastighetsmäklarens ansvarsförsäkring. Som grund för yrkandet anfördes att fastighetsmäklaren förfarit grovt vårdslöst i sin yrkesverksamhet.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde att försäkringen inte gällde eftersom något förmedlingsuppdrag inte lämnats.

text: NÄMNDENS BEDÖMNING

text: Av försäkringsvillkoren, punkt 1.1. Försäkrad person och försäkrad verksamhet, framgår att försäkringen gäller för försäkringstagaren (försäkrad) och avser dennes yrkesmässiga förmedling av fastigheter, delar av fastigheter, byggnader på annans mark, tomträtter, bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet, arrenderätter och hyresrätter.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det inte finns något förmedlingsuppdrag i detta fall. Tvisten gäller fastighets- mäklarens ansvar för ombildningen till bostadsrätt. Nämnden konstaterar att - eftersom förmedlingsuppdrag saknas - tvisten faller utanför försäkringens tillämplighetsområde. På grund härav kan makarna N:s yrkande om skadestånd ur fastighetsmäklarens ansvarsförsäkring inte bifallas.


title: En felaktigt uppgift om antalet tidigare ägare av en försåld bil har ansetts ge rätt till prisavdrag; även fråga om konsumentköplagens tillämpning (1 § konsumentköplagen).

text: konsumentköplagens

text: tillämpning (

text: 1 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1996-11-19; 96-4185

text: S köpte den 11 mars 1996 en Mercedes Benz 300 SL, 1988 års modell, av bolaget för 255 000 kr. Vid köpte utlovade säljaren att bilen endast hade haft en tidigare ägare. Efter köpet kontaktade han bilregistret, som uppgav att bilen hade haft tretton ägare. S anförde att det stora antalet tidigare ägare påverkade bilens värde negativt och yrkade prisavdrag med 50 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att bilen hade sålts privat av en av bolagets anställda.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt

text: 1 § 2 st konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller lagen även i fall då säljaren inte är en näringsidkare om köpet förmedlats för säljaren av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet.

text: Av utredningen framgår att köpet gjordes upp i bolagets lokaler. Vidare framgår att bolagets kontraktsformulär användes samt att det undertecknades av en av bolagets försäljare. På grund härav finner nämnden att bolaget får anses ha haft uppdrag att för bilägarens räkning sälja bilen. Utredningen ger vidare för handen att bilköpet förmedlats av bolaget i dess yrkesmässiga verksamhet. Därigenom har bolaget i egenskap av förmedlare tillsammans med säljaren ett köprättsligt ansvar gentemot S. Ansvaret är solidariskt.

text: I ärendet är det ostridigt att försäljaren uppgav att bilen endast hade haft en tidigare ägare. Av bilregistrets utdrag fram-går emellertid att bilen har haft tretton ägare. Trots att vissa ägare har haft bilen endast en kortare tid finner nämnden att den stora avvikelsen beträffande antalet tidigare ägare utgör ett köprättsligt fel. Vid sådant förhållande är köparen berättigad till ett prisavdrag som svarar mot felet. Nämnden anser däremot att felet inte är av så pass väsentlig betydelse att det berättigar S till att häva köpet. I avsaknad av vidare utredning finner nämnden att prisavdraget skäligen bör bestämmas till 10 000 kr. Nämnden rekommenderar således bolaget att genast betala 10 000 kr till S.


text: De uppgifter som lämnats av ett svenskt företag, som förmedlat och administrerat försäkringar för ett utländskt bolags räkning, har ansetts binda försäkringsgivaren. Även fråga om tillämplig lag. Avgörande 1997-09-23; 1996-4282

text: I samband med byte av fackförening antog P i början av år 1995 Försäkringsaktiebolagets erbjudande att ansluta sig till det nya fackförbundets sjukförsäkring. P svarade på de frågor som ställdes i dels en hälsodeklaration, dels en utökad hälsodeklaration och erhöll därefter en sjukförsäkring, dock med förhöjd premie eftersom han varit sjukskriven mer än 30 dagar i följd under de senaste tre åren. Sedan P sjukskrivits ansökte han i september 1995 om utbetalning ur sjukförsäkringen. Han erhöll emellertid, från ett schweiziskt försäkringsbolag, avslag på sin begäran. P vände sig på nytt till Försäkringsaktiebolaget med vilket han ansåg sig ha träffat försäkringsavtalet. Försäkringsaktiebolaget gjorde emellertid gällande att bolaget inte var försäkringsgivare och därför inte heller avtalspart. Detta framgick enligt Försäkringsaktiebolaget bl.a. av försäkringsvillkoren.

text: Försäkringsaktiebolaget anförde att det fungerade som en serviceorganisation som förmedlade kontakter mellan medlemmar i ett antal fackförbund och olika försäkringsbolag, däribland det i ärendet aktuella schweiziska bolaget. Försäkringsaktiebolaget hade att svara för viss administration, bl.a. kontroll av ansökningar, utfärdande av försäkringsbesked och översättning och vidarebefordran av skadeanmälningar. När P ansökte om sjukförsäkring skedde en förhandsgranskning hos Försäkringsaktiebolaget. Skaderegleringen däremot sköttes helt och hållet av det schweiziska bolaget. Enligt Försäkringsaktiebolaget hade P underlåtit att lämna uppgift om en läkarundersökning som han genomgått i september 1994. Om P hade uppgivit att han genomgått undersökningen, hade hans ansökan inte sänts till det schweiziska bolaget. P borde ha insett att en så allvarlig undersökning skulle ha nämnts i ansökan.

text: Det schweiziska bolaget uppgav till nämnden att man hade annullerat försäkringen eftersom P lämnat felaktiga uppgifter om sitt hälsotillstånd. Om bolaget hade känt till att P genomgått läkarundersökningen i september 1994, hade han inte fått teckna någon sjukförsäkring. Det schweiziska försäkringsbolaget gjorde gällande att schweizisk rätt var tillämplig på avtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår bl. a. följande.

text: I samband med att P bytte fackförening erbjöds han av Försäkringsaktiebolaget att teckna olika försäkringar och bl.a. sjukförsäkring. I den folder som han därvid tillställdes från Försäkringsaktiebolaget presenterades sjukförsäkringen och först på sista sidan fanns en kortfattad uppgift om att ett schweiziskt bolag var försäkringsgivare. P ansökte den 2 januari 1995 om sjukförsäkring hos Försäkringsaktiebolaget och ingav samtidigt en hälsodeklaration. Därefter meddelade Försäkringsaktiebolaget att en mer ingående hälsobedömning måste

text: göras och begärde att P skulle fylla i en särskild blankett för detta ändamål, benämnd utökad hälsodeklaration. Detta skedde också. Försäkringsaktiebolaget har sedan lämnat P beskedet att hans ansökan skulle beviljas, dock med en förhöjning av premien på 100 %. P meddelade då Försäkringsaktiebolaget att han ville fortsätta med sin sjukförsäkring.

text: I det därefter utfärdade försäkringsbrevet står Försäkringsaktiebolaget som avsändare. Försäkringsbrevet inleds vidare med följande: ”Vi har härmed nöjet bekräfta att Du/Ni sedan 95-03-01 omfattas av vår sjukförsäkring …..” Av försäkringsbrevet framgår också att om man skulle vilja ändra försäkringen eller har frågor om försäkringen skall man vända sig till Försäkringsaktiebolaget. Försäkringsvillkoren finns på baksidan av försäkringsbrevet. Av punkt 1 i försäkringsvillkoren framgår bl.a. att för försäkringsavtalet gäller vad som anges i försäkringsbeskedet, i dessa villkor, i lagen om försäkringsavtal och allmän lag i övrigt. Längst ner på baksidan av försäkringsbrevet anges att försäkringsgivare är ett schweiziskt bolag samt att för fullständiga villkor hänvisas till de engelska originalvillkoren, vilka förvaras hos Försäkringsaktiebolaget. När P i september 1995 gjorde en skadeanmälan hos Försäkringsaktiebolaget för att få ersättning från den aktuella försäkringen resulterade detta i att han i mars 1996 fick besked från det schweiziska bolaget att försäkringen inte gällde på grund av de uppgifter han lämnat i sin hälsodeklaration och att försäkringen därför avslutades och inbetalda premier återbetalades. Det schweiziska bolaget åberopade i sitt beslut att för försäkringen var schweizisk rätt tillämplig. P begärde i slutet av mars 1996 att det schweiziska bolaget skulle ompröva sitt beslut. I juni 1996 meddelade det schweiziska bolaget att de vidhöll sitt tidigare beslut.

text: Nämnden, som först tar ställning till frågan om vem som är att anse som rätt motpart och frågan om vilket lands lag som är tillämplig, vill därvid anföra följande.

text: Enligt nämndens mening kan Försäkringsaktiebolagets agerande ge vid handen att bolaget kan uppfattas som försäkringsgivare; i vart fall tillsammans med det schweiziska bolaget. Så är emellertid inte fallet utan det schweiziska bolaget är ensam försäkringsgivare. Detta förhållande borde ha uttryckts på ett tydligare sätt såväl i informationsfoldern som i försäkringsbrevet.

text: Enligt av Försäkringsaktiebolaget lämnade uppgifter har bolaget till uppgift att handla upp och förmedla försäkringar från olika försäkringsgivare och också svara för viss administration. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att bolaget i förevarande ärende har utfört praktiskt taget all administration vid tecknandet av försäkringen finner nämnden att Försäkringsaktiebolaget bör betraktas som ombud för det schweiziska bolaget. På grund av detta förhållande - och då något annat inte framgår av försäkringsvillkoren - är de uppgifter som Försäkringsaktiebolaget lämnat till försäkringstagaren bindande för det schweiziska bolaget. Som ovan nämnts framgår det av punkt 1 i försäkringsvillkoren att för försäkringen gäller lagen om försäkringsavtal. Denna uppgift kan enligt nämndens mening inte tolkas på annat sätt än att det är den svenska

text: försäkringsavtalslagen

text: som gäller och att svensk rätt således är tillämplig i ärendet.

text: Nämnden övergår därmed till att bedöma huruvida P är berättigad till ersättning ur den aktuella försäkringen.

text: Av

text: 6 § lagen (1927:77)

text: om försäkringsavtal framgår att försäkringsgivaren är fri från ansvarighet om försäkringstagaren, utan att ha varit i god tro, har lämnat oriktig uppgift och det kan antas att försäkringsgivaren med kännedom om det rätta förhållandet inte skulle ha meddelat försäkring.

text: Det framgår av utredningen att P i den utökade hälsodeklarationen besvarat frågan om han numera har några besvär av sin tidigare sjukdom med nej och

text: därtill tillagt: ”Inga besvär vad gäller sjukdomen då denna är bortopererad; dock smärre hudproblem etc. ”

text: Enligt nämndens mening borde P ha besvarat nämnda fråga med ja och omnämnt att han efter sin senaste operation drabbades av compartment-syndrom i höger ben och att han sökt läkare i september 1994 på grund av ökad uttröttbarhet i benet. Han borde även ha omnämnt den då aktualiserade och strax därefter genomgångna undersökningen med magnetröntgenkamera. Mot bakgrund av det anförda finner nämnden att P får anses ha lämnat en oriktig uppgift till försäkringsgivaren. Nämnden kan inte finna att det i tillräcklig mån är visat att P har varit i god tro vid detta tillfälle.

text: Med hänsyn till vad det schweiziska bolaget har anfört kan det enligt nämndens mening antas att bolaget med kännedom om de rätta förhållandena inte skulle ha meddelat försäkringen till P vid detta tillfälle; inte ens med förhöjd premie. Det schweiziska bolaget är således fritt från ansvarighet gentemot P.

text: P har emellertid i ärendet obestritt uppgivit att han den 3 februari 1995 ringde till Försäkringsaktiebolaget och omtalade att han var föremål för medicinsk utredning. Nämnden kan dock konstatera att han den 31 januari 1995 accepterade bolagets erbjudande om försäkring med förhöjd premie. Därmed får försäkringsavtalet anses ha ingåtts vid sistnämnda tidpunkt. De upplysningar som P lämnat efter den 31 januari 1995 saknar därför betydelse. Att försäkringen trädde i kraft först den 1 mars 1995 föranleder ingen annan bedömning.

text: Med det anförda lämnas P:s talan utan bifall.


title: Skadeståndsskyldighet har ansetts föreligga för flygbolag som medvetet överbokat en flygning varigenom några resenärer blivit försenade i cirka 18 timmar. Tillämpning av 9 kap. 20 och 22 §§ luftfartslagen (1957:297).

text: 9 kap.

text: och

text: 22 §§

text: luftfartslagen (1957:297)

text: . Avgörande 1997-05-21; 1996-4451

text: L och hennes make bokade en resa till Rom där de skulle fira sin 10-åriga bröllopsdag. De beställde reguljärflyg för att åka tryggt och säkert. Återresan skulle ske den 19 maj 1996 från flygplatsen Fiumicino. Vid incheckningen visade det sig planet var överbokat. Resenärerna kom inte med planet. Hemma väntade tre små barn på att föräldrarna skulle komma hem. Efter en timmes väntan fick resenärerna besked om att de kunde få resa hem först nästa dag kl. 07.20 via Milano och Köpenhamn. Istället för att som beräknat komma hem den 19 maj kl. 20.40 anlände de den 20 maj kl 14.00. Flygbolaget svarade för hotellövernattning och middag. Resenärerna fick även en kontant ersättning på 700 kr som emellertid inte räckte till taxiresor och kostnaderna för de många telefonsamtalen till Sverige som uppgick till flera hundra kronor eftersom det krävdes långa telefonsamtal till tre ledsna barn, barnsköterskor, arbetsgivare, konsultkollegor m.fl. Resenärerna yrkade skadestånd med 14 000 kr, varav 10 000 kr för inställt konsultarbete, 2 000 kr för förlorad arbetsförtjänst och 2 000 kr för barnvakt.

text: Flygbolaget beklagade den försenade hemflygningen. Bolaget bestred yrkandet men erbjöd resenärerna ”denied boarding compensation” enligt IATA:s regler med 150 ECU per person. För att undvika tomma flygsäten tillåts alltid en viss överbokning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Flygbolaget har såvitt gäller bolagets skyldighet att utge ersättning till resenärer som vägras att medfölja på en flygning på grund av överbokning hänvisat till de av bolagets tillämpade och av IATA fastställda villkoren. I dessa har ersättningen maximerats till 300 ECU.

text: I

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen (1957:297)

text: föreskrivs emellertid att ett flygbolag är ansvarigt för skador till följd av dröjsmål vid lufttransport bl.a. av passagerare, om det inte visar att bolaget, dess anställda och de som bolaget har anlitat har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika skadorna eller att det har varit omöjligt för dem att vidta åtgärderna. Bestämmelsen följer Warszawa-konventionen med ändringsprotokoll, som har tillträtts bl.a. av Italien.

text: Vad gäller sådana förseningar som beror på överbokningar framgår av förarbetena till bestämmelsen att även sådana förseningar räknas som dröjsmål i bestämmelsens mening (

text: prop. 1985/86:119 s. 40

text: ). Vidare har anförts att "när överbokning görs medvetet torde fraktföraren i allmänhet inte kunna undgå ansvar för de skador som uppkommer till följd av att passagerare nekas befordran med den avtalade flyglägenheten. Oftast kan dock fraktföraren begränsa skadeverkningarna eller rent av helt förebygga dem genom olika åtgärder. Passageraren kan exempelvis erbjudas en alternativ flyglägenhet utan någon längre väntetid. Om passageraren kan använda sig av ett sådant alternativ och därigenom komma fram till sitt resmål med endast obetydlig tidsförlust, torde sällan någon skada kunna påvisas."

text: Vad gäller storleken på det skadestånd som kan komma i fråga enligt bestämmelsen har detta enligt

text: 9 kap. 22 § andra stycket luftfartslagen

text: begränsats till vad som motsvarar 4 150 s.k. särskilda dragningsrätter (SDR) för varje passagerare.

text: Luftfartslagens

text: bestämmelser i dessa avseenden är tvingade vilket bl.a. innebär att passagerarnas rättigheter enligt lagen inte kan inskränkas genom av flygbolagen tillämpade avtalsvillkor.

text: Av utredningen i ärendet framgår att överbokningen gjorts medvetet och att resenärerna blivit försenade med närmare 18 timmar. Flygbolaget kan inte genom vad bolaget har anfört i ärendet anses ha visat att bolaget har vidtagit alla nödvändiga åtgärder för att undvika de skador som resenärerna drabbats av eller att det varit omöjligt att vidta sådana åtgärder. Mot denna bakgrund och då det således inte är möjligt att frångå

text: luftfartslagens

text: regler i detta avseende, är bolaget skyldigt att ersätta resenärerna för deras skador till följd av den aktuella förseningen.

text: Resenärerna har angett att de skador de drabbats av består av förlorad arbetsförtjänst och extra kostnader för barntillsyn. Resenärerna har gett in intyg till styrkande av sina anspråk. Flygbolaget har inte framfört några invändningar mot det yrkade beloppet i och för sig. Inte heller nämnden finner anledning att ifrågasätta skäligheten i det yrkade beloppet. Beloppet överstiger inte vad som till följd av begränsningsregeln i

text: maximalt kan utgå. Resenärernas yrkande skall därför bifallas i sin helhet.


title: Fråga om beräkning av den ersättning säljaren har rätt till när köparen avbeställer en specialbeställd vara (41 § konsumentköplagen).

text: 41 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1997-03-18; 1996-4532

text: B beställde i juni 1996 en stoltrappshiss. Hissen var avsedd för hennes handikappade make. Säljföretaget besökte henne och tog mått för placeringen. Priset, inklusive montering, var 56 800 kr plus moms. Någon tid därefter fick hon veta att maken skulle placeras inom långvården utan möjlighet att komma hem. Hon avbeställde därför hissen. Företaget accepterade avbeställningen men krävde 57 844 kr i skadestånd. B ansåg beloppet vara orimligt och yrkande hos nämnden nedsättning till ett skäligt belopp.

text: Företaget bestred yrkandet. Företaget ansåg att den summa man begärt vid avbeställningen var rimlig och redovisade vad de olika posterna i kravet avsåg. Vid avbeställningen hade hissen redan hunnit beställas och levereras från tillverkaren i England. Den var specialgjord efter måtten i beställarens hus och det var svårt att återanvända delar och material. En viss nytta kunde man ha av själva hisstolen och hade därför räknat av 5 000 kr för denna. Man hade också haft utlägg för frakt och emballering. Företaget begärde vidare ersättning för försäljningsprovision (2 000 kr), administrativa kostnader (21 procent) samt utebliven vinst (9 procent). Det slutliga krav som framställdes i ärendet hos nämnden uppgick till 50 395 kr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Frågan i ärendet gäller huruvida företaget har rätt till ersättning på grund av att B före leveransen avbeställt en specialbeställd stoltrapphiss.

text: Enligt

text: 41 § konsumentköplagen

text: har säljaren vid en avbeställning rätt till ersättning för de särskilda kostnader han haft för att ingå och fullgöra avtalet till den del han inte kan tillgodogöra sig dessa på annat sätt, särskilda kostnader till följd av avbeställningen samt förlust i övrigt med ett belopp som är skäligt med hänsyn till priset för avbeställningen, omfattningen av nedlagt arbete och omständigheterna i övrigt.

text: Av förarbetena till lagen framgår att köparens motiv för en avbeställning i princip är utan betydelse. Kostnader för att ingå och fullgöra ett avtal omfattar bl.a. utarbetande av offerter, provisioner till försäljare, inköp och frakt. Säljaren är här skyldig att begränsa sin förlust genom att t.ex. återsända material till leverantören om detta är möjligt. Övriga kostnader, enligt förarbetena, hänför sig t.ex. till det belopp säljaren gått miste genom att affären inte kommit till stånd. Det högsta belopp som kan komma ifråga är skillnaden mellan det avtalade priset och säljarens särskilda kostnader för att anskaffa varan. Det framgår vidare att säljaren normalt inte är berättigad att uppbära full ersättning för sin förlust.

text: Det allmänna intrycket av företagets ersättningsyrkande är att det över huvud taget inte beaktat att även säljarsidan enligt lagstiftaren får vidkännas ett visst avbräck vid en avbeställ-ning. En närmare granskning av posterna i denna anda ger följande resultat.

text: Det får med stor sannolikhet antas att företaget kan nyttiggöra själva stolen med motor. Företaget har vidare rätt till full ersättning för kostnader för frakt, paketering och resor med totalt 2 080 kr. Vidare har företaget rätt till skälig ersättning för kostnader för special-tillverkad räls med 15 000 kr, uppmätning av trappa med 900 kr, beredning- och konstruktionsarbete med

text: 4 000 kr, sekreterartjänst och ekonomi med 500 kr samt ersättning för utebliven vinst med 3 500 kr. Nämnden finner sålunda att företaget har rätt till ersättning med skäliga 25 980 kr.


text: En konsument har vid provkörning av en bil orsakat skador på bilen. Fråga om storleken på den ersättning konsumenten skall betala för skadorna. Avgörande 1997-02-04; 1996-4578

text: I juni 1996 besökte K en bilfirma och provkörde där en ny bil. Under provkörningen skadades bilen. Bilfirman krävde K på ersättning för självrisk med 5 000 kr. K betalade dock endast 2 000 kr, eftersom han ansåg att detta belopp motsvarade en normal självrisk. K yrkade hos nämnden att bolaget skulle avskriva sin återstående fordran och anförde att självrisken var onormalt hög och att han inte före provkörningen hade fått någon information om självriskens storlek.

text: Bilfirman bestred yrkandet och anförde att självrisken inte var onormalt hög, eftersom det var den självrisk som gällde enligt bilens vagnskadegaranti.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt nämndens praxis är en konsuments ansvar för skador på en bil som denne lånat av en näringsidkare, t.ex. för provkörning, begränsat till ett belopp motsvarande en för konsumenten normal självrisk, oavsett vilken självrisk näringsidkaren drabbas av, om konsumenten inte före provkörningen upplysts om självriskens storlek.

text: Av utredningen framgår att den självrisk som drabbat bilfirman är den som gäller för den med bilen följande vagnskadegarantin. Självrisken är således densamma som den som skulle ha drabbat en konsument som var ägare till bilen. Enligt nämndens mening måste självriskens storlek därmed anses vara normal. K:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Sedan nämnden funnit att bristande information om ändrade villkor för gruppförsäkring har lett till att en konsument underlåtit att teckna en fortsättningsförsäkring, har nämnden rekommenderat försäkringsbolaget att betala ersättning enligt de villkor som gällde före villkorsändringen. Avgörande 1997-04-08; 1996-4645

text: H var sedan 1983 ansluten till en gruppförsäkring med dubbelt förtidskapital hos Försäkringsbolaget. Till följd av en villkorsändring gällde försäkringen med enkelt förtidskapital från den 1 juli 1994. H sökte i juli 1995 förtidskapital från Försäkringsbolaget med anledning av att hon beviljats sjukbidrag. Försäkringsbolaget betalade ut enkelt förtidskapital från den 1 oktober 1994.

text: H yrkade hos nämnden att Försäkringsbolaget skulle utge ersättning i form av dubbelt förtidskapital.

text: Försäkringsbolaget, som bestred yrkandet, anförde att försäkringen från och med den 1 juli 1994 ändrats till att gälla med enkelt förtidskapital samt att såväl Försäkringsbolaget som fackföreningen informerat H om ändringen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det framgår av utredningen i ärendet att försäkringsbeloppet för den aktuella gruppförsäkringen var tre basbelopp med dubbelt förtidskapital fram till den 1 juli 1994, att försäkringsbeloppet från och med den 1 juli 1994 ändrades till fyra basbelopp med enkelt förtidskapital, att den försäkrade hade rätt att teckna fortsättningsförsäkring enligt försäkringsvillkoren inom tre månader från den dag den försäkrade fick rätt till fortsättningsförsäkring, att bolaget sände information rörande ändring av förmånernas omfattning, att hänvisning till möjlighet att utan hälsoprövning teckna fortsättningsförsäkring saknades i denna information, att också fackförbundet lämnade information om villkorsändringar i en artikel i Kommunalarbetaren samt att det i artikeln hänvisades till möjligheten att teckna fortsättningsförsäkring.

text: H beviljades helt sjukbidrag den 4 maj 1995 att utgå från den 1 oktober 1994. Hon ansökte om förtidskapital den 12 juli 1995. Bolaget beslutade senare att H var berättigad till förtidskapital från och med den 1 oktober 1994.

text: H har gjort gällande att hon förlorade möjligheten att teckna fortsättningsförsäkring eftersom information om denna möjlighet endast nämndes i Kommunalarbetaren och då hon inte tog del av innehållet i den aktuella artikeln.

text: H har haft ett latent avtal med bolaget, nämligen en rättighet att teckna fortsättningsförsäkring utan hälsoprövning bl.a. då försäkringsbeloppet minskar p.g.a. att gruppavtalet ändras.

text: H beviljades sjukbidrag att utgå från den 1 oktober 1994, endast tre månader efter villkorsändringstillfället. H befanns sig i en sådan situation att fortsättningsförsäkringen hade varit speciellt värdefull för henne. Ganska så snart efter det att hon fick reda på att hon hade beviljats sjukbidrag sökte hon om dubbelt förtidskapital.

text: Nämnden anser att informationen om de ändrade försäkringsvillkoren genom utskicket från Försäkringsbolaget och genom artikeln i Kommunalarbetaren inte kan anses tillfyllest för att göra H uppmärksam på den för henne praktiskt viktiga möjligheten att teckna fortsättningsförsäkring utan hälsoprövning. Denna brist i informationshänseende har lett till att H har underlåtit att teckna fortsättningsförsäkring. Mot bakgrund härav och till det förhållandet att H beviljats sjukbidrag och ansökt om dubbelt förtidskapital ganska snabbt efter villkorsändringen bör bolaget skäligen hålla H skadeslös och betala ut förtidskapital ur försäkringen i enlighet med de villkoren och med den avtalsomfattning som gällde för försäkringen före den 1 juli 1994.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde:

text: Vi delar majoritetens uppfattning att Försäkringsbolaget i informationen om ändring av gruppavtalet borde ha påpekat möjligheten att teckna fortsättningsförsäkring.

text: I försäkringsvillkoren som enligt Försäkringsbolaget tillställts H framgår dock klart möjligheten att teckna tilläggsförsäkring i den uppkomna situationen. Vi kan inte finna att Försäkringsbolaget brutit mot någon given marknadsföringsregel eller riktlinjer från Finansinspektionen, varför vi inte ser någon möjlighet att bifalla H:s begäran om ytterligare förtidskapital.


text: En hotellägare som i sin prislista reserverat sig för eventuella prisförändringar har inte ansetts berättigad att, med åberopande av rerservationen, utan särskild överenskommelse ta ut ett högre pris för en särskild helg som man redan vid tiden för prislistans framställande hade bestämt skulle vara dyrare. Avgörande 1997-01-20; 1996-4697

text: S bokade ett hotellrum för sig och sin familj under två nätter i augusti 1996. Enligt prislistan var priset 610 kr per natt. Vid bokningen meddelade hotellet att priset enligt prislistan gällde. När S checkade ut efter två dygn blev han debiterad 890 kr per natt. Det var marknad i staden under helgen och hotellägaren gjorde gällande att man därför kunde ta ut vilket pris som helst. S yrkade prisavdrag med 560 kr, motsvarande mellanskillnaden mellan avtalat och debiterat pris.

text: Hotellet invände att man inte utlovat det pris S ansåg sig ha blivit lovad. Priset för den aktuella helgen fastställdes redan 1995. I prislistan hade gjorts en reservation för eventuella prisförändringar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Hotellet har till stöd för sin rätt att ta ut det högre rumspriset hänvisat till den reservation för eventuella prisförändringar som gjorts i prislistan. Samtidigt har dock hotellet uppgett att priset för den aktuella helgen bestämdes redan innan prislistan framställdes. Eftersom så är fallest kan den angivna reservationen inte rimligen avse priset för den aktuella helgen. En reservation för prisförändringar kan enligt nämndens mening nämligen bara avse sådana priset som ännu inte har bestämts.

text: Hotellet har inte visat att det träffats någon överenskommelse om att S ändå skulle betala det högre priset. Hotellet har mot denna bakgrund inte haft rätt att debitera S mer än 610 kr per natt. Hotellet bör återbetala vad han betalat därutöver.


title: 1. En konsument har ansetts berättigad att frånträda ett skoköp eftersom säljaren inte överlämnat någon ångerblankett (4 § hemförsäljningslagen). Köpeavtalet träffades på konsumentens arbetsplats.

text: En konsument har ansetts berättigad att frånträda ett skoköp eftersom säljaren inte överlämnat någon ångerblankett (4 § hemförsäljningslagen). Köpeavtalet träffades på konsumentens arbetsplats. Avgörande 1997-06-24; 1996-4954

text: P beställde skorna av en försäljare som besökte hennes arbetsplats i slutet av maj 1996. P fick ingen ångerblankett av säljaren. Skorna levererades till arbetsplatsen i månadsskiftet maj/juni 1996. De kostade 389 kr. Hon provade skorna under två dagar och upptäckte då att de fällde färg och var obekväma. P använde inte skorna mer. Eftersom säljaren hade semesterstängt kunde P inte klaga direkt, utan först i mitten av augusti 1996. Säljaren invände att skorna var använda och att byte därför inte kunde komma i fråga. Säljaren hade tvättat skorna med T-sprit och därför såg de ännu mer använda ut. Någon information om att skorna kunde fälla färg fick P inte vid beställningen. Det låg inte heller någon skriftlig information om detta i skokartongen vid leveransen. P yrkade hos nämnden hävning av köpet. Hon yrkade också ersättning för utlägg för porto- och telefonkostnader med totalt 200 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet på grund av att skorna var använda. Muntlig information om risken för avfärgning hade lämnats vid beställningen. Om detta inte skulle ha gjorts, fanns det i vart fall en lapp i skokartongen där det framgick att skorna kunde fälla färg. Någon ångerblankett lämnades inte till kunden eftersom säljaren inte trodde att hemförsäljningslagen var tillämplig.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att när det gäller frågan om skorna skall anses felaktiga på grund av färgfällning står ord mot ord huruvida säljaren har informerat kunden om att sådan färgfällning kan förekomma eller inte. Enligt nämndens mening är det vid sådant förhållande omöjligt att inom ramen för nämndens enbart skriftliga förfarande ta ställning till om det är fråga om ett köprättsligt fel.

text: Av utredningen framgår emellertid att köpet har kommit till stånd efter det att P hade blivit uppsökt av säljaren på sin arbetsplats. På grund härav är

text: hemförsäljningslagen (1981:1361)

text: tillämplig. Nämnda lag tillämpas nämligen inte bara vid besök i konsumentens bostad utan också vid näringsidkarens besök på annan plats där konsumenten inte endast för stunden befinner sig (se

text: 1 § 1 st p.

text: 1). Av

text: 4 § nämnda lag

text: framgår att näringsidkaren är skyldig att lämna information om lagen, om möjligheten till ångerrätt samt mot vilken ångerrätten kan utövas. Av utredningen i ärendet framgår att P inte har erhållit information om

text: hemförsäljningslagen

text: och att hon inte heller fått någon ångerblankett av säljaren. Vid sådant förhållande är

text: 5 § hemförsäljningslagen

text: tillämplig. Enligt denna paragraf är konsumenten inte bunden av avtalet om näringsidkaren inte iakttagit sin informationsskyldighet enligt

text: 4 §

text: under förutsättning att konsumenten underrättar näringsidkaren om sin önskan att frånträda avtalet inom ett år från det att konsumenten tog emot varan. Enligt nämndens mening är villkoren i

text: 5 §

text: uppfyllda och P har därför rätt att frånträda avtalet. Nämnden bifaller därför hennes yrkande om hävning. Däremot finns det enligt

text: hemförsäljningslagen

text: inget utrymme för att tillerkänna konsumenten någon ersättning för utlägg och liknande. P:s yrkande härom kan därför inte bifallas.


title: < Allmänna reklamationsnämnden > Fråga om beräkning av ränteskillnadsersättning vid förtidsinlösen av lån; tillämpning av 24 § konsumentkreditlagen i dess lydelse under tiden 1 januari 1993 - 30 juni 1994.

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: i dess lydelse under tiden 1 januari 1993 - 30 juni 1994. Avgörande 1997-02-12; 1996-5422

text: I samband med att B i mars 1992 köpte en fastighet övertog han betalningsansvaret för två lån avseende fastigheten. Det ena lånet var beviljat av ett bolåneinstitut och det andra av länsbostadsnämnden. En ränteändring gjordes beträffande lånen i september respektive juni 1993. I oktober 1996 ville B lägga om båda lånen. Han krävde därvid att ränteskillnadsersättningen skulle beräknas i enlighet med den för honom förmånliga lydelse

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: hade under perioden 1 januari 1993 - 30 juni 1994 eftersom avtalen villkorsändrats under denna tid.

text: Bolåneinstitutet och SBAB, som tagit över de statliga bostadslånen, bestred var och en yrkandet och anförde att ändringen av räntesatsen inte inneburit att något nytt avtal träffats. SBAB anförde vidare att det aktuella lånet var ett författningsreglerat, statligt bostadslån och gjorde gällande att

text: konsumentkreditlagen

text: inte är tillämplig på sådana lån.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Den 1 januari 1993 trädde en ny konsumentkreditlag (

text: ) i kraft. I denna (

text: 20 §

text: ) ges konsumenten en generell rätt att betala sin skuld till kreditgivaren i förtid. I den äldre lagen (

text: ) hade en sådan rätt enbart funnits vid kreditköp. I den nya lagens

text: 24 §

text: stadgades att om en kredit var bunden för hela eller en del av avtalstiden hade kreditgivaren, om han gjort förbehåll om det, rätt att för återstående del av den tiden av konsumenten ta ut ersättning för skillnaden mellan räntan på krediten och räntan på nya krediter av motsvarande slag. Den senare regeln gav upphov till en del problem och ansågs inte i tillräcklig mån ta hänsyn till kreditgivarnas förlustrisker när krediter förtidsinlöstes. Regeln ändrades därför på det sättet att jämförräntan vid förtidsinlösen av krediter avsedda för bostadsändamål och där den tid för vilken ränteskillnadsersättning skall betalas är längre än ett år skulle vara räntan på statsobligationer ökad med en procentenhet (se nuvarande lydelse av

text: 24 §

text: samt

text: prop. 1993/94:201

text: ). Lagändringen trädde i kraft den 1 juli 1994. Det senare beräkningssättet innebär att konsumenten kan få betala en något högre ränteskillnadsersättning vid förtidsinlösen än om det beräkningssätt som gällde under tiden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994 tillämpas.

text: I övergångsbestämmelserna till den nya lagen anges att äldre bestämmelser gäller i fråga om kreditavtal som har ingåtts före den nya lagens ikraftträdande. En övergångsbestämmelse infördes även med avseende på den ändring av

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: som trädde i kraft den 1 juli 1994. Där sägs att äldre föreskrifter gäller i fråga om kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet.

text: I sammanhanget bör också nämnas att Finansinspektionen den 21 juni 1994 gett ut allmänna råd om ränteskillnadsersättning m.m. vid förtida lösen av konsumentkredit med bunden ränta för bostadsändamål. I dessa definieras begreppet villkorsändringsdag (3 §) och ges anvisningar för hur beräkning av ränteskillnadsersättning skall göras beroende på när krediten lämnats och de lagregler som gällt vid de olika tidpunkter då inlösen sker.

text: Finansinspektionen har den 22 januari 1997 inkommit med en skrivelse till nämnden där uttrycket "villkorsändring" i de nämnda allmänna råden förtydligas. I skrivelsen sägs bl.a.

text: följande: I de allmänna rådens 9 - 14 §§ har uttrycket villkorsändring använts utan närmare precisering. Detta har lett till en viss oklarhet om vad som avses. Finansinspektionen får därför klargöra att i dessa paragrafer syftar man enbart på sådana villkorsändringar som enligt gängse rättsuppfattning innebär att det blir fråga om ett nytt avtal/tecknandet av en ny kredit, dvs. novation. Något nytt avtal uppkommer således inte vid sådana ändringar som kan eller skall ske enligt villkoren i kreditavtalet. Av detta följer att det inte blir fråga om något nytt avtal anbart därför att räntan på ränteändringsdagen/villkorsändringsdagen ändras på sätt som anges i kreditavtalet.

text: I detta ärende har B hävdat att de regler som gällde under perioden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994 skall tillämpas vid beräkning av den ränteskillnadsersättning han skall erlägga vid förtidsinlösen av en kredit hos bolåneinstitutet respektive en kredit hos SBAB.

text: Vad först gäller krediten hos bolåneinstitutet kan konstateras att krediten ursprungligen togs år 1988 och att dess slutbetalningsdag har angetts till den 30 september 1998. Enligt villkoren skall en räntejustering göras vart femte år. Villkoren ger inte låntagaren rätt att utan kreditgivarens medgivande förtidsinlösa lånet. Den 30 september 1993 justerades räntan på lånet. Frågan är om detta innebär att ett nytt kreditavtal har träffats. Enligt den tidigare redovisade övergångsregeln är detta nämligen en förutsättning för att lagändringen den 1 januari 1993 skall bli tillämplig. I förevarande fall kan konstateras att räntejusteringen har gjorts med stöd av ett villkor som funnits redan i det ursprungliga avtalet. Någon omförhandling eller egentlig förändring av villkoren i avtalet har inte skett. Något nytt avtal (s.k. novation) kan därmed inte anses ha kommit till stånd. Detta innebär att B inte har rätt att kräva att ränteskillnadsersättningen skall beräknas enligt den lydelse av

text: konsumentkreditlagen

text: han åberopat utan att äldre föreskrifter skall gälla. Bolåneinstitutet har emellertid förklarat sig villigt att medge förtidsinlösen eller förtidsomsättning av lånet varvid ränteskillnadsersättningen skulle beräknas enligt nuvarande lydelse av den aktuella paragrafen. Någon erinran mot en sådan beräkning kan inte göras. B:s yrkande - till den del det riktats mot bolåneinstitutet - kan således inte bifallas.

text: Det lån som numera handhas av SBAB är ett statligt bostadslån som regleras enligt en särskild författning. För detta lån har reglerna i

text: konsumentkreditlagens

text: 24 §

text: i dess lydelse tiden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994 inte varit tillämpliga. Däremot gäller nuvarande lydelse av

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: även sådana statliga bostadslån som lämnats för huvudsakligen enskilt bruk. En regel härom trädde i kraft den 1 juli 1995 (se

text: 3 §

text: i lagen om ändrade betalningsvillkor för vissa statliga bostadslån m.m. samt

text: prop. 1994/95:219

text: ). B:s yrkande kan således inte heller bifallas i denna del.


title: Fråga om reklamation skett "inom skälig tid" i den mening som avses i 19 § lagen (1992:1672) om paketresor.

text: Fråga om reklamation skett ”inom skälig tid” i den mening som avses i

text: 19 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor. Avgörande 1997-06-18; 1996-5443

text: L och E deltog i månadsskiftet september - oktober 1996 i en tvåveckors paketresa till Kreta. Inkvartering skedde i lägenhet. Priset för resan var 6 698 kr per person. Resenärerna blev besvikna på lägenheten. Hotellet motsvarade inte kraven på ett hotell med officiell klass ”De luxe” och med Researrangörens 4-stjärniga markering. När någon duschade i våningen ovanför strilade vatten ner från taket. Detta medförde ständig fukt och mögellukt. WC-stolen rann. Tre dagar var resenärerna utan varmvatten. Eftersom åtgärdande av felen skulle kräva omfattande reparationer bedömde resenärerna att det inte var någon idé att klaga. L och E yrkade prisavdrag med 4 018 kr motsvarande 30 % av resans pris för bristerna i inkvarteringen.

text: Researrangören bestred yrkandet. Inga klagomål hade under vistelsen framförts till reseledningen, som säkerligen hade kunnat hjälpa resenärerna på bästa sätt. Reseledningen besöker hotellet fem gånger per vecka. Vidare har hotellet dementerat att det påstådda läckaget skulle ha varit av den omfattning som resenärerna påstått.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 19 § första stycket lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) får resenären inte åberopa fel om han inte inom skälig tid efter det att han märkt felet underrättar arrangören eller återförsäljaren om felet. - I punkten 7.1 i de sedan mars 1993 gällande Allmänna villkoren för paketresor anges därutöver att reklamation om möjligt skall ske på resmålet.

text: I ett av nämnden tidigare avgjort ärende, nämndens årsbok 1993/94 ref. 34, hade en resenär reklamerat sedan mer än två månader hade passerat efter hemkomsten; nämnden ansåg i detta fall att reklamationen hade framförts inom "skälig tid". Nämnden uttalade, med stöd av bl.a. förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: och

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: , att begreppet "skälig tid" i praktiken ger konsumenten ett ganska långt utrymme i tiden för reklamation.

text: I nu förevarande ärende är ostridigt att L och E först efter hemkomsten framfört klagomål mot den lägenhet de erhållit. Researrangören har i ärendet anfört bl.a. att reklamation på resmålet kunde ha lett till ett avhjälpande eller - om fullgod åtgärd inte hade kunnat ske till byte av lägenhet eller till hotell. Nämnden finner att situationen här varit sådan att en reklamation på resmålet hade kunnat ge bolaget möjlighet att avhjälpa felen på lägenheten eller att erbjuda annat boende. Med hänsyn härtill anser nämnden att klagomålen först efter resenärernas hemkomst inte har framförts inom skälig tid.

text: L och E:s yrkanden bör därför inte bifallas.


title: Rätt till ersättning för förlorade semesterdagar har ansetts föreligga för resenärer som erhållit flygbiljetter med kortare giltighetstid än vad som avtalats; analogitillämpning av 32 § konsumentköplagen (1990:932) och 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716).

text: 32 § konsumentköplagen (1990:932)

text: och

text: 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: . Avgörande 1997-04-30; 1996-5479

text: U och E köpte i juni 1995 hos Resebyrån varsin flygbiljett tur och retur Bangkok med två stopp i Indien; ett på utvägen och ett på hemvägen. Biljetterna var giltiga ett år och priset var 8 124 kr per person. När resenärerna kom till Indien i januari 1996 ville de flyga vidare vid ett senare datum än det som ursprungligen inbokats. Flygbolaget meddelade att biljetterna endast var giltiga i sex månader. Detta framgick enligt flygbolaget av att det på biljetterna var skrivet ”6M”. U och E kontaktade då flygbolagets kontor i Sverige och bad dem kontakta Resebyrån för att få saken uppklarad. De fick dock ingen hjälp med att förlänga biljetterna, utan fick ändra sina resplaner. En av dem hann inte åka till Nepal och den andra hann inte besöka Thailand. U och E yrkade hos nämnden skadestånd med 5 000 kr per person för sveda och värk och med 4 000 kr per person för att de inte fick besöka Nepal respektive Thailand. De yrkade vidare ersättning för mellanskillnaden i pris för en ettårs- respektive en sexmånadersbiljett med 575 kr per person.

text: Resebyrån invände i ärendet att man hade kontaktat en annan resebyrå för att få biljetterna utställda. Den resebyrå som ställt ut biljetten anförde hos nämnden att man hade ställt ut biljetterna i enlighet med Resebyråns anvisningar och att utskriften gjorts enligt anvisningar från flygbolaget. Flygbolagets lokalkontor i Sverige invände i ärendet att resenärerna inte kontaktat flygbolaget när de befann sig i Indien och att man därför inte känt till problemen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att U och E hos Resebyrån köpte var sin flygbiljett Stockholm - Bangkok tur och retur med stopp i Delhi på såväl utvägen som hemvägen. Enligt faktura av den 20 september 1995 skulle avresa ske den 10 oktober 1995 och hemresa den 10 augusti 1996. Dessa datum framgår också av kopia på flygbiljetten. Mot denna bakgrund torde det stå helt klart att U och E köpt flygbiljetter som skulle vara giltiga i ett år. Den omständigheten att det på biljetterna står "6M" kan inte föranleda annan bedömning. Av utredningen i ärendet framgår vidare att U och E i januari 1996 under sitt första stopp i Indien fick uppgift om att biljetterna bara var giltiga i sex månader och att de därför tvingades ändra sina planer och reste hem i början av april 1996.

text: Enligt nämndens mening är det uppenbart att U och E fått felaktiga flygbiljetter från Resebyrån. Resebyrån får anses ansvarig härför.

text: U och E har yrkat skadestånd med 5 000 kr per person för sveda och värk och 4 000 kr per person för att de inte kom till Nepal respektive Thailand samt prisavdrag med 575 kr per person för mellanskillnaden på biljettpriset.

text: När det gäller frågan om vilken form av ersättning som kan utgå i detta fall kan nämnden konstatera att det inte finns någon särskild konsumenträttslig lagstiftning som är tillämplig vid köp av flygbiljetter. Enligt såväl

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: som

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: är emellertid påföljderna vid fel i vara respektive tjänst i huvudsak desamma och nämnden finner att dessa påföljder bör tillämpas analogt i detta fall. Vad först gäller yrkandet om prisavdrag för mellanskillnaden på biljettpriset måste detta förstås så att resenärerna har

text: betalat för biljetter med ett års giltighet men endast fått biljetter som varit giltiga i sex månader. Med hänsyn härtill finner nämnden att prisavdrag bör utgå. Det yrkade beloppet har inte bestritts och enligt nämndens mening saknas det anledning att ifrågasätta beloppet.

text: När det sedan gäller frågan om skadestånd kan nämnden konstatera att då det inte är fråga om personskada saknas det laglig grund att tillerkänna U och E skadestånd för sveda och värk. Nämnden finner däremot att det kan finnas utrymme för visst skadestånd för att resans längd förkortades från planerade tio månader till sex månader. Enligt motiven till skadeståndsreglerna i

text: 32 § konsumentköplagen

text: och

text: 31 § konsumenttjänstlagen

text: omfattar bestämmelserna också förlust av fritid samt liknande besvär och olägenheter som inte direkt kan mätas i pengar, dock inte vissa mindre betydande skadeverkningar som fick anses vara av rent ideell natur. Som Högsta domstolen framhållit i rättsfallet

text: NJA 1992 s. 213

text: har semesterdagar, som på grund av en sakskada inte kunnat användas till rekreation, innefattat en följdskada som ansågs tillräckligt betydande för att ersättning skulle utgå. Enligt nämndens mening måste en förkortning av en semesterresa med fyra månader anses som en ersättningsbar följdskada. Skadan kan skäligen uppskattas till 1 000 kr per person.

text: Sammanfattningsvis tillerkänns sålunda U och E prisavdrag med 575 kr vardera samt skadestånd med 1 000 kr vardera. Yrkandena i övrigt lämnas utan bifall.


title: Den som på auktion köpt en begagnad videokamera har ansetts berättigad att häva köpet eftersom kameran varit i sämre skick än han kunnat förutsätta. Tillämpning av 17 § konsumentköplagen (1990:932).

text: 17 § konsumentköplagen (1990:932)

text: . Avgörande 1997-03-11; 96-5602

text: N köpte en videokamera för 2 700 kr på auktion. Vid köpetillfället frågade han säljaren om det fanns något fel på videokameran och fick ett nekande besked. N hade inte med sig någon kassett och kunde därför inte pröva kameran. När han kom hem filmade han ett par minuter varefter kameran slutade att fungera. Vid reklamation bestred bolaget ansvar med hänvisning till att N själv före köpet hade kunnat kontrollera kamerans funktionsduglighet. N kontaktade en serviceverkstad för reparation av kameran. Verkstaden avrådde från reparation eftersom kostnaden skulle komma att överstiga kamerans värde. Hos nämnden yrkade H hävning av köpet samt ränta.

text: Bolaget inkom, trots påminnelse, inte med svaromål.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: När en begagnad vara har sålts på auktion anses den såld i befintligt skick. Vid försäljning på auktion bestämmer köparen själv priset för varan och måste då vara medveten om att köpet innebär ett visst risktagande. Det ligger således i sakens natur att det vid en sådan försäljning får ställas högre krav på köparens undersökningsplikt än annars.

text: Även om en vara har sålts i befintligt skick, skall den dock anses felaktig, om den är i sämre skick än köparen med hänsyn till varans pris och övriga omständigheter med fog har kunnat förutsätta (

text: 17 § konsumentköplagen

text: I det föreliggande ärendet har N köpt en videokamera för 2 700 kr på pantauktion. Vid köpetillfället frågade N försäljaren om det förelåg något fel på kameran. Han fick då ett nekande besked. Väl hemma upphörde dock videokameran att fungera efter endast ett par minuters användning.

text: Med hänsyn bl.a. till varans förhållandevis höga pris och den omständigheten att köparen före köpet gjort förfrågningar angående kamerans funktionsduglighet, anser nämnden att videokameran varit i sämre skick än vad köparen med fog har kunnat förutsätta. Videokameran är således att betrakta som felaktig. Då säljaren inte har avhjälpt felet och felet är av väsentlig betydelse för köparen, har N rätt att häva köpet. Nämnden bifaller därför N yrkande.


title: Fråga om vilken bevisning som bör krävas när en näringsidkare gör gällande att en skada inte omfattas av lämnad garanti (21 § konsumentköplagen).

text: 21 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1997-05-14; 1996-5637

text: P köpte i oktober 1995 en mobiltelefon för 5 900 kr. Han fick ett års garanti. Under garantitiden blev telefonen plötsligt ”svart”. P yrkade, med hänvisning till garantin, att säljaren skulle reparera telefonen kostnadsfritt.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde att felet uppkommit genom yttre åverkan och att det därför inte omfattades av garantin.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt att telefonen såldes med garanti och att P påtalade felet inom garantitiden. Vid sådant förhållande är det enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: säljföretaget som har att göra sannolikt att felet uppkommit på grund av olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på grund av vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida.

text: Säljföretaget har endast åberopat ett kostnadsförslag från tillverkaren där man angett att garantin inte gäller på grund av yttre åverkan med tillägget ”tapp/stötskada” samt att det fanns skador på telefonens kåpor. De senare skadorna har P förklarat med att det endast finns en liten repa uppe vid antennfästet som uppkom när han bytte antenn. Nämnden anser inte att säljföretaget har förmått göra sannolikt att den bristande funktionen beror på en händelse på P:s sida. För att ett säljföretag ska gå fritt från ansvar måste säljföretaget eller den sakkunniga verkstad som säljföretaget anlitar kunna lämna en bättre och mer detaljerad beskrivning av skadans art och omfattning samt hur den påverkar funktionen. P:s yrkande bör följaktligen bifallas.


text: Fråga om när en konsument borde ha upptäckt och åberopat (reklamerat) fel i en vara. Avgörande 1997-06-02 ; 1996-5650

text: G köpte en polotröja i september 1995. Hon använde den några gånger, tvättade den och packade ner den bland andra vinterkläder. När hon tog fram tröjan drygt ett år senare upptäckte hon att det luddiga hade ramlat bort och att det bara var som ett galler kvar av stickningen. Tröjan var oanvändbar. G yrkade att få en ny likvärdig tröja.

text: Säljföretaget bestred yrkandet och åberopande att reklamation skett för sent. Det var i och för sig riktigt att tröjan inte höll måttet vad gäller kvaliteten. Samtliga kunder som köpt tröjan hade returnerat den omedelbart.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat polotröjan och konstaterat påtalad skada. Om en köpare vill åberopa att varan är felaktig skall reklamation ske inom skälig tid efter det att köparen har märkt eller borde ha märkt felet. Nämnden anser att G borde ha upptäckt skadan direkt efter tvätten och att hon borde ha underrättat säljaren om att hon var missnöjd med varan betydligt tidigare än vad hon gjort. Nämnden finner därför att reklamation har skett för sent och att hon därmed har förlorat rätten att reklamera. Hennes yrkande kan således inte bifallas.


title: Fråga om beräkning av ränteskillnadsersättning vid förtidsinlösen av lån; tillämpning av 24 § konsumentkreditlagen i dess lydelse under tiden 1 januari 1993 - 30 juni 1994.

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: i dess lydelse under tiden 1 januari 1993 - 30 juni 1994. Avgörande 1997-02-12; 1996-5736

text: D fick i december 1992 ett bostadslån genom ett bolåneinstitut. Lånet löpte med rörlig ränta. I september 1993 begärde D att räntan skulle ändras till fast ränta. Begäran beviljades och bekräftades genom att han fick en ny villkorsbilaga daterad den 6 september 1993. Han yrkade att han vid inlösen av lånet skulle ha rätt att beräkna ränteskillnadsersättningen i enlighet med den för honom förmånliga lydelse

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: hade under perioden 1 januari 1993 - 30 juni 1994 eftersom avtalet villkorsändrats under denna tid.

text: Långivaren bestred yrkandet. Ändringen från rörlig till fast ränta innebar inte att något nytt avtal träffats.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Den 1 januari 1993 trädde en ny konsumentkreditlag (

text: ) i kraft. I denna (

text: 20 §

text: ) ges konsumenten en generell rätt att betala sin skuld till kreditgivaren i förtid. I den äldre lagen (

text: ) hade en sådan rätt enbart funnits vid kreditköp. I den nya lagens

text: 24 §

text: stadgades att om en kredit var bunden för hela eller en del av avtalstiden hade kreditgivaren, om han gjort förbehåll om det, rätt att för återstående del av den tiden av konsumenten ta ut ersättning för skillnaden mellan räntan på krediten och räntan på nya krediter av motsvarande slag. Den senare regeln gav upphov till en del problem och ansågs inte i tillräcklig mån ta hänsyn till kreditgivarnas förlustrisker när krediter förtidsinlöstes. Regeln ändrades därför på det sättet att jämförräntan vid förtidsinlösen av krediter avsedda för bostadsändamål och där den tid för vilken ränteskillnadsersättning skall betalas är längre än ett år skulle vara räntan på statsobligationer ökad med en procentenhet (se nuvarande lydelse av

text: 24 §

text: samt

text: prop. 1993/94:201

text: ). Lagändringen trädde i kraft den 1 juli 1994. Det senare beräkningssättet innebär att konsumenten kan få betala en något högre ränteskillnadsersättning vid förtidsinlösen än om det beräkningssätt som gällde under tiden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994 tillämpas.

text: I övergångsbestämmelserna till den nya lagen anges att äldre föreskrifter gäller i fråga om kreditavtal som har ingåtts före den nya lagens ikraftträdande. En övergångsbestämmelse infördes även med avseende på den ändring av

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: som trädde i kraft den 1 juli 1994. Där sägs att äldre föreskrifter gäller i fråga om kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet.

text: I sammanhanget bör också nämnas att Finansinspektionen den 21 juni 1994 gett ut allmänna råd om ränteskillnadsersättning m.m. vid förtida lösen av konsumentkredit med bunden ränta för bostadsändamål. I dessa definieras begreppet villkorsändringsdag (3 §) och ges anvisningar för hur beräkning av ränteskillnadsersättning skall göras beroende på när krediten lämnats och de lagregler som gällt vid de olika tidpunkter då inlösen sker.

text: Finansinspektionen har den 22 januari 1997 inkommit med en skrivelse till nämnden där uttrycket "villkorsändring" i de nämnda allmänna råden förtydligas. I skrivelsen sägs bl.a. följande: I de allmänna rådens 9 - 14 §§ har uttrycket villkorsändring använts utan närmare precisering. Detta har lett till en viss oklarhet om vad som avses. Finansinspektionen får därför klargöra att i dessa paragrafer syftar man enbart på sådana villkorsändringar som enligt gängse

text: rättsuppfattning innebär att det blir fråga om ett nytt avtal/tecknandet av en ny kredit, dvs. novation. Något nytt avtal uppkommer således inte vid sådana ändringar som kan eller skall ske enligt villkoren i kreditavtalet. Av detta följer att det inte blir fråga om något nytt avtal enbart därför att räntan på ränteändringsdagen/villkorsändringsdagen ändras på sätt som anges i kreditavtalet.

text: I detta ärende har D hävdat att de regler som gällde under perioden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994 skall tillämpas vid beräkning av den ränteskillnadsersättning han skall erlägga vid förtidsinlösen av den kredit han har hos långivaren.

text: Av skuldebrevet framgår att krediten togs i december 1992. Vidare sägs att låntagaren godkänner att långivaren i en villkorsbilaga kompletterar/ändrar skuldebrevet såvitt gäller bestämmelserna om förfallodagar, amorterings- och räntevillkor samt ränteändringsdag. Sådana kompletteringar/ändringar skall överensstämma med de villkor som långivaren vid tidpunkten i fråga tillämpar för lån av detta slag och får endast ske då a) lånet betalas ut, eller b) långivaren efter ansökan av låntagaren beslutar om ändring från rörlig till fast ränta, eller c) ny villkorsperiod inleds på villkorsändringsdag.

text: Efter ansökan av D ändrades räntan i september 1993 från rörlig till fast. En ny villkorsbilaga tillställdes honom, daterad den 6 september 1993. Frågan är om detta innebär att ett nytt kreditavtal har träffats. Enligt den tidigare redovisade övergångsregeln är detta nämligen en förutsättning för att reglerna i den nya

text: konsumentkreditlagen

text: skall bli tillämpliga.

text: Det kan konstateras att möjligheten att ansöka om ändring från rörlig till fast ränta anges redan i det ursprungliga avtalet. Ändringen har, såvitt framgår, inte inneburit någon egentlig prövning från långivarens sida. Någon omförhandling eller ändring av parternas avsikter i förhållande till vad som bestämts i skuldebrevet kan inte anses ha skett. Något nytt avtal (s.k. novation) kan därmed inte anses ha kommit till stånd. Detta innebär att D inte har rätt att kräva att ränteskillnadsersättningen skall beräknas enligt den lydelse

text: 24 § konsumentkreditlagen

text: hade under perioden den 1 januari 1993 till den 1 juli 1994. Långivaren har emellertid förklarat sig villig att medge förtidsinlösen eller förtidsomsättning av lånet varvid ränteskillnadsersättningen skulle beräknas enligt nuvarande lydelse av den aktuella paragrafen.

text: Någon erinran mot en sådan beräkning kan inte göras. D:s yrkande kan således inte bifallas.


text: Ett bristfälligt skötselråd i ett barnplagg har medfört att nämnden ansett konsumenten berättigad att häva köpet och säljaren skyldig att utge ersättning för skadad tvätt. Avgörande 1997-06-02; 1996-5991

text: S köpte en joggingdress för barn i oktober 1996 för 49 kr 95 öre. Av skötselrådet framgick att plagget skulle tvättas i 60 och att mörka färger skulle tvättas separat. Eftersom plagget var gult tvättade hon det tillsammans med plagg i andra pastellfärger. Dressen färgade av sig så att hela tvätten blev mer eller mindre gul. Trots att hon försökte bleka de övriga plaggen försvann inte den gula färgen. S yrkade hävning av köpet samt ersättning för skadad tvätt och omkostnader i form av porto, telefonsamtal, kopiering, extra arbete för tvätt och inköp av nya kläder med sammanlagt 2 932 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde att skötselrådet inte hade följts. Dressen borde ha tvättas separat i 60 eftersom den mörkgula färgen hör till den mörka färgkalan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat joggingdressen och den skadade tvätten. Nämnden, som delar konsumentens uppfattning att den gula färgen inte är en mörk färg, anser att skötselrådet borde ha innehållit tilläggstext om separat tvätt utan reservation och att skötselrådet i avsaknad av sådan information därför är att bedöma som vilseledande. Joggingdressen är därmed att betrakta som felaktig. Yrkandet om hävning bör därför bifallas. S är vid denna bedömning även berättigad till ersättning för den skada som uppkommit på övrig tvätt på grund av det felaktiga skötselrådet. Vissa av de skadade plaggen bör dock enligt nämndens mening inte ha tvättats tillsammans med joggingdressen. Med hänsyn härtill och då plaggen delvis fortfarande är användbara finner nämnden S skäligen gottgjord med 1 000 kr för skadad tvätt och omkostnader i övrigt. Nämnden rekommenderar säljaren att till S betala tillbaka 49 kr 95 öre för joggingdressen mot att hon återlämnar denna samt att utge ersättning till henne med 1 000 kr för skadad tvätt.


title: Tilläggsfakturering; grupptalanärende

text: Tilläggsfakturering; grupptalanärende Avgörande 1997-03-18; 1996-6109

text: En konsument som beställt en årsprenumeration på en tidning betalade i november 1995 prenumerationsavgiften, 1 464 kr, för perioden 1 december 1995 - 30 november 1996. I januari 1996 fick han en tilläggsfaktura på 82 kr, vilken angavs avse moms för perioden 1 januari 1996 - 30 november 1996. I tilläggsfakturan angavs att riksdagen bestämt att moms skulle utgå på alla nyhetstidningar från och med den 1 januari 1996. Konsumenten vände sig till den kommunala konsumentvägledningen och ifrågasatte om tidningen i efterhand hade rätt att ta ut tilläggsbetalning. Ärendet anmäldes till Konsumentombudsmannen (KO), som inhämtade yttrande från Tidningen. Av svaret framgick att 18 000 - 20 000 prenumeranter inte vid fakturering underrättats om den eventuella prishöjning men, trots detta, i början av januari 1996 blivit tilläggsfakturerade på momsbeloppet.

text: KO anmälde tvisten, såsom ett grupptalanärende, till nämnden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: KO har yrkat att nämnden rekommenderar Tidningen att till de konsumenter som betalat tilläggsfaktura avseende förhöjd prenumerationsavgift på grund av mervärdesskatt, återbetala avgiften. I de fall där konsumenterna inte har betalat tilläggsfakturan skall bolaget rekommenderas att återta kravet.

text: Tidningen har medgett yrkandet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att vare sig prenumerationsvillkoren eller den ursprungliga fakturan innehåller något förbehåll som ger Tidningen rätt att tilläggsfakturera för tillkommande kostnader. Enligt nämndens mening har därför en konsument som under år 1995 betalat erhållen faktura slutit avtal med Tidningen om prenumeration till det överenskomna priset för hela avtalsperioden.

text: Vidare framgår av utredningen i ärendet att det finns en stor grupp konsumenter som i efterskott har tilläggsfakturerats avseende mervärdeskatt. Nämnden kan således konstatera att många konsumenter på överensstämmande grunder har krav mot Tidningen för fakturerad tilläggsavgift. Nämnden finner att en prövning av ärendet är påkallad från allmän synpunkt. Enligt nämndens mening är därmed de förutsättningar för prövning av en talan av detta slag som anges i

text: 2 § förordning (1997:9)

text: om försöksverksamhet med grupptalan vid Allmänna reklamationsnämnden uppfyllda.

text: Nämnden rekommenderade Tidningen att till de konsumenter som före utgången av år 1995 betalat sin prenumeration för år 1996 och som därefter fått tilläggsfaktura avseende mervärdeskatt, återbetala beloppet enligt tilläggsfakturan. Vidare rekommenderades Tidningen att återta kravet i de fall konsumenterna inte betalat tilläggsfakturan.


title: Fråga om researrangörs ersättningsskyldighet när förändringar i paketresan gjorts efter avresan (15 § paketreselagen).

text: 15 § paketreselagen

text: ). Avgörande 1997-06-16; 1996-6114

text: S och en kamrat deltog i en fotbollsresa till London helgen den 7-11 mars 1996. I researrangmanget ingick båtresa, hotellinkvartering och fotbollsmatch. Resenärerna skulle se ett specifikt lag spela. Priset för resan var 4 430 kr. Cirka 2 timmar efter avgång fick de vid informationsträffen ombord på båten reda på att matchen blivit inställd. I stället hamnade de på en annan match, ett ”sömnpiller”. S ansåg att han borde fått chans att av- eller omboka resan. - Av resebroschyren framgick att två alternativa studiebesök stod till buds på söndagsförmiddagen - Wembley och Highbury. När de på informationsträffen ville köpa biljetter till Highburyturen fick de reda på att det alternativet inte fanns. - S yrkade hos nämnden återbetalning av hela resans pris, ersättning för bilresan mellan hemmet och Göteborg tur och retur med 832 kr samt ränta.

text: Researrangören bestred yrkandet. I foldern över fotbollsresorna gör bolaget en reservation för ändringar beroende på cupspel och väderlek. Meddelande om ändringen skickades ut till samtliga resenärer med post den 1 mars. De som ville fick boka om utan kostnad. Utfärden till Highbury har använts när bolaget inte har kunnat besöka det ordinarie utflyktmålet, Wembley. Bolaget erbjöd presentkort på ny resa.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: För den aktuella resan gäller lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ). I förevarande fall är lagens

text: 15 §

text: tillämplig. I

text: första stycket

text: i denna paragraf tas upp den situationen att efter avresan en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas; i ett sådant fall skall arrangören ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan kostnad för resenären. Enligt

text: tredje stycket

text: i paragrafen är resenären, om det är skäligt, berättigad till prisavdrag och skadestånd om förändringen i resan innebär en försämring för honom. - Av

text: 4 § paketreselagen

text: framgår att bestämmelserna i lagen är tvingande till förmån för en resenär som är konsument.

text: I ärendet är följande utrett. I den av S bokade resan ingick besök på en specifik fotbollsmatch. På grund av att denna match blev inställd, erbjöds S och hans medresenär i stället en annan match mellan. Researrangören har uppgett att alla resenärer på resan före avresan fick ett skriftligt meddelande om ändringen. S har dock invänt att han inte fått något sådant meddelande; detta eftersom meddelandet gått till den av honom anlitade resebyrån och inte till honom själv. - Den för resan gällande broschyren anger två alternativa utflykter för söndagsförmiddagen; men endast det ena alternativet erbjöds på plats. Det alternativ S önskade delta i, erbjöds inte. - Bolaget har, trots att man anser sig ha följt de villkor som gäller för resan, erbjudit ett presentkort på en ny resa. Det är ostridigt att presentkortet är värt 3 580

text: kr.

text: Nämnden finner att besök på den specifika matchen utgjort en väsentlig del av resan. Mot S:s förnekande är det inte utrett att denne erhållit meddelande om ändringen av matchen före avresan.

text: Bolaget har i ärendet hänvisat till att man i sin broschyr reserverat sig för ändring på grund av "cupspel eller väderlek". En sådan reservation kan i och för sig anses tillåten enligt bestämmelsen i

text: 11 § första stycket paketreselagen

text: ; detta lagrum rör dock ändringar före avresan. I förevarande fall utgår nämnden som sagt från att S erhållit meddelandet om den inställda matchen först efter det att resan påbörjats. Det förhållandet att S inte fått tillfälle att bevista matchen är därför att anse som ett fel, vilket medför de påföljder som anges i

text: 15 § paketreselagen

text: . På grund av det anförda finner nämnden, med stöd av denna paragraf, att S bör erhålla ett prisavdrag.

text: Även bortfallet av ett utflyktsalternativ får anses ha inneburit ett sådant fel som berättigar till prisavdrag.

text: Nämnden anser att det sammanlagda prisavdraget bör motsvara värdet av det erbjudna presentkortet. Prisavdrag skall således utgå med 3 580 kr. Ränta på beloppet skall utgå enligt

text: 2 § räntelagen (1975:635)

text: från den dag betalning erlades till och med den dag återbetalning sker. Räntan skall enligt

text: 5 § samma lag

text: beräknas årsvis enligt en räntefot som motsvarar det av Riksbanken fastställda, vid varje tid gällande diskontot med tillägg av två procentenheter.

text: Nämnden finner inte skäl till att S bör erhålla ersättning för bilresa.


title: En researrangör har ansetts ansvarig för skada som orsakats resenärer under en båtutflykt då en explosion inträffat ombord. Tillämpning av 15 kap. 17 och 20 §§ sjölagen (1994:1009) samt 5 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: 15 kap.

text: och

text: 20 §§

text: sjölagen (1994:1009)

text: samt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: Avgörande 1997-06-18; 1996-6160

text: Familjen H deltog hösten 1996 i en tvåveckors paketresa till Turkiet. Resan kostade totalt 7 860 kr. Under vistelsen deltog hela familjen, två vuxna och två barn (två och fyra år), i en utflykt med flodbåt. I arrangemanget ingick bad på en strand. När resenärerna befann sig på stranden började det plötsligt storma och regna häftigt. Resenärerna begav sig till båten för att få skydd. Det tog lång tid innan de fick komma ombord. Plötsligt exploderade något på båten och det började brinna. Panik uppstod och besättningen ropade "jump". Fru H kastade sin ene son överbord. Den andre sonen höll på att få ett astmaanfall på grund av den svarta röken. Väskan med mediciner var försvunnen. Herr H försökte hjälpa alla så gott han kunde. Han slet som ett djur och kom av båten sist. Barnen var chockade. Tvååringen skrek oavbrutet i två timmar. Frusna, blöta och chockade forslades de tillbaka till hotellen. Reseledningen tog inte någon kontakt med familjen efter olyckan. När herr och fru H försökte prata med reseledningen på platskontoret fick de till svar: "Det var ju ingen som dog." Barnen blev mycket skrämda av olyckan. Efter hemkomsten lekte fyraåringen eldlekar hela dagarna och på kvällarna ville han inte lägga sig. På nätterna vaknade han av att han trodde att hans rum brann. Tvååringen vågade inte gå ut när det blåste. Han skrek hysteriskt när storebror sprang omkring och skrek: ”Det brinner”. Enligt den psykolog som resenärerna kontaktade efter hemkomsten var det viktigt för barnen att göra om resan för att komma hem med positiva minnen. Familjen yrkade återbetalning av resans pris samt skadestånd med 1 500 kr per person.

text: Researrangören bestred yrkandet men betalade, av goodwillskäl, 500 kr eftersom herr H handlat på ett mycket föredömligt sätt. Dessutom erbjöds presentkort på 200 kr per person. Båtolyckan hade förorsakats av ett plötsligt oväder som låg utanför researrangörens kontroll. Researrangören hänvisade till punkten 6.2. i resevillkoren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Mellan researrangören å ena sidan, och fru H å den andra, har träffats avtal om en paketresa innefattande transport och inkvartering. För resan gäller lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ). - Den ifrågavarande utflykten är utannonserad i bolagets katalog till ett visst angivet pris. Det anges här vidare bl.a.: "En naturupplevelse på båt! Vi besöker först ett vattenfall och beger oss sedan med flodbåt ut mot mynningen, där bergets - - - sötvatten möter havets varma saltvatten."

text: Nämnden utgår från att fru H och hennes medresenärer under vistelsen på resmålet träffat ett särskilt avtal med bolaget om att delta i utflykten. Utflykten ingår därför inte bland prestationerna i den ursprungligen avtalade paketresan.

text: Paketreselagen

text: är därför inte tillämplig på utflykten. Fråga är därvid vilka rättsregler som i stället skall tillämpas.

text: Nämnden utgår från att bolaget har sitt hemvist i Sverige. Svensk lag bör då tillämpas (se Bogdan, Svensk internationell privat- och processrätt, 4 uppl. 1992, s. 225 ff särsk. s. 243).

text: Utflykten synes till väsentlig del ha bestått i resa med båt och ombord på båten uppstod explosion och brand. För bedömande av bolagets ansvar bör då tillämpas bestämmelserna i

text: 15 kap.

text: sjölagen (1994:1009)

text: om befordran av passagerare och gods; härvid är bolaget enligt lagens terminologi - att anse som bortfraktare.

text: Bortfraktaren är enligt

text: 15 kap. 17 § första meningen sjölagen

text: ansvarig för personskada som drabbar passageraren på grund av en händelse under resan, om skadan har vållats genom fel eller försummelse av bortfraktaren eller någon som han svarar för. För att gå fri från ansvarighet måste han, enligt 20 § samma kapitel, visa att skadan inte har orsakats genom fel eller försummelse av honom eller någon som han svarar för; vid personskada gäller det sagda bl.a. om skadan har inträffat vid eller i samband med explosion eller brand. - Bolaget har således ett s.k. presumtionsansvar.

text: Bolaget har i ärendet uppgett bl.a. följande. Branden orsakades av att det oväntat plötsligt blåste upp till storm. För att båten skulle kunna stå emot vågorna och inte fara vind för våg i det kraftiga ovädret rusade motorerna, vilket medförde att de upphettades och fattade eld. - Efter branden har säkerhetsrutinerna förbättrats så till vida att det har ställts krav på att brandsläckare och flytvästar skall vara synligare markerade.

text: Bolaget har inte visat att det förelegat sådana omständigheter som medför att presumtionsansvaret inte bör gälla. Bolaget är därför ersättningsskyldigt gentemot resenärerna till följd av det inträffade.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket 3 skadeståndslagen (1972:207)

text: skall skadestånd till den som tillfogats personskada omfatta ersättning för bl.a. sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt olägenheter i övrigt till följd av skadan. - Det får anses att resenärerna, på grund av den ifrågavarande händelsen, har drabbats av sådana personskador som är ersättningsgilla enligt angivna lagrum.

text: Nämnden anser skäligt att ersättningen bestäms till 1 000 kr per person; detta utöver vad bolaget tidigare har utgett eller erbjudit.

text: Två ledamöter var skiljaktiga. De ansåg att yrkandet skulle avslås eftersom bolaget enligt deras mening inte fått tillfälle att visa att bolaget inte varit försumligt.


text: Den som vill rikta anspråk mot säljaren av en vara måste kunna visa var den är inköpt. Avgörande 1997-05-22; 1996-6302

text: W köpte våren 1995 ett klockarmband hos Urbutiken. Ett år senare gick armbandet sönder. W menade att detta berodde på ett ursprungligt fel och begärde att få ett nytt klockarmband av Urbutiken.

text: Urbutiken avvisade begäran och ifrågasatte om klockarmbandet köpts hos Urbutiken.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: W har gjort gällande att hon köpt klockarmbandet hos Urbutiken, men har inte kunnat förete kvitto eller något annat bevis som stöder detta påstående. - Urbutiken har bestritt att företaget är part i ärendet.

text: Mot Urbutikens bestridande finner nämnden det inte visat att W har köpt armbandet hos urbutiken. W:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Borgen. Banken har inte ansetts skyldig att göra någon ny kreditprövning av gäldenären när denne begärt att få använda en tidigare beviljad kredit även för handel med optioner och borgensmannen medgivit detta. Avgörande 1997-06-11; 1996-6317

text: R gick i april 1992 i borgen för sin sons kredit på 200 000 kr. I februari 1996 tecknade sonen ett avtal med banken om handel med indexoptioner och meddelade banken i mars 1996 att han önskade utnyttja den tidigare beviljade krediten för optionsaffärer. Banken informerade honom om att man ansåg sig skyldig att inhämta borgensmannens medgivande för att medverka till en sådan affär. R medgav, efter viss betänketid, att så fick ske. Optionsaffärerna ledde till stora förluster, cirka 200 000 kr. Eftersom sonen saknade betalningsförmåga vände sig banken till R och krävde infriande av borgensåtagandet. R yrkade hos nämnden att bli befriad från sitt åtagande. R gjorde gällande att banken brustit i sin kreditprövning avseende sonen och borde ha avrått R från att låta borgensåtagandet omfatta dennes optionsaffärer.

text: Banken bestred yrkandet. En sedvanlig kreditprövning av kredittagaren och borgensmannen gjordes när krediten beviljades år 1992. R medgav, efter viss betänketid, att krediten fick tas i anspråk för sonens optionsaffärer. R upplyste inte heller, trots att hon kände till det, banken om att sonen var arbetslös och hade missbruksproblem. Att banken skall göra en ny kreditprövning vid varje tillfälle som en kund vill utnyttja en redan beviljad kredit faller på sin egen orimlighet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att R våren 1992 gick i borgen för sin sons s.k. värdepapperskredit. Det har i ärendet inte gjorts gällande annat än att banken, vid tiden för kreditgivningen, agerade i enlighet med de krav som då ställdes på bankerna.

text: När sonen våren 1996 begärde att få använda krediten även för handel med optioner begärde och erhöll banken R:s medgivande till detta. R har gjort gällande att banken vid detta tillfälle borde ha gjort en förnyad kreditprövning av sonen samt, som det får förstås, att en sådan kreditprövning borde ha resulterat i en indragning av krediten.

text: Beträffande bankens agerande våren 1996, då R:s son begärde att få använda sin kredit till handel med optioner, konstaterar nämnden att det varken var fråga om någon utvidgning av den befintliga krediten eller om någon ny kredit, utan endast om en förändrad användning av en redan meddelad kredit. Något särskilt skäl för banken att göra en förnyad kreditprövning beträffande sonen kan därför inte anses ha ålegat banken. När det, som i detta fall, är fråga om så nära släktskap mellan borgensman och kredittagare får man dessutom utgå från att borgensmannen har den insyn i låntagarens ekonomi som behövs. Nämnden konstaterar också att R, som tidigare arbetet som privatrådgivare i bank, måste anses ha haft kännedom såväl om innebörden av sitt borgensåtagande som om att optionshandel typiskt sett är förenad med större risker än sedvanliga aktieaffärer. Nämnden anser inte att banken vid sin handläggning av ärendet har åsidosatt de grundläggande

text: förutsättningarna för ett borgensåtagande såsom de kommit till uttryck i 2 kap. 13 § bankrörelselagen (jfr

text: NJA 1996 s. 19

text: ). R:s talan kan därför inte bifallas.


title: Fråga om konsumentköplagens tillämpning vid förmedlingsköp (1 § konsumentköplagen)

text: Fråga om

text: konsumentköplagens

text: tillämpning vid förmedlingsköp (

text: 1 § konsumentköplagen

text: ) Avgörande 1997-05-22; 1996-6400

text: J sökte efter en begagnad båtmotor. Vid kontakt med en båtfirma fick han veta att denna hade en begagnad motor inne för försäljning. Han talade med motorns ägaren, som var bror till en av båtfirmans försäljare, och bestämde sig för att se på den. Motorn fanns i båtfirmans lokaler och förevisades av en försäljare. Han köpte den och betalade 20 000 kr kontant och 5 000 kr med kreditkort i bolagets kassa. Kontantkvittot skrevs för hand på ett vanligt papper utan firmanamn. Han undrade därför lite över vem han egentligen köpt motorn av. - Motorn togs i bruk den 16 juli 1996 och fungerade utan anmärkning fram till den 18 augusti då den gick sönder. En reparation skulle kosta cirka 6 000 kr. Felet var enligt reparatören mycket ovanligt och berodde inte på felaktigt handhavande. J yrkade att båtfirman skulle reparera motorn kostnadsfritt alternativt hävning av köpet.

text: Båtfirman bestred att man hade haft något med försäljningen att göra.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 1 § konsumentköplagen

text: gäller denna lag köp av lösa saker som en näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet säljer till en konsument huvudsakligen för enskilt ändamål. Lagen gäller även i fall där säljaren inte är en näringsidkare, om köpet förmedlas för säljaren av en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet. Av lagens förarbeten framgår att kravet på att köpet skall ha förmedlats av näringsidkaren inte innebär att denne måste ha fungerat som en fullmäktig för säljaren. Regeln omfattar också fall då en näringsidkare på annat sätt har medverkat på säljarens vägnar vid tillkomsten av ett köp. I detta fall kan konstateras att motorn förevisats i båtfirmans lokaler av en av firmans anställda. Det var också där, och med den anställde, som köpet gjordes upp. En del av betalningen har ostridigt erlagts till firman. Sammantaget innebär detta att köpet måste anses ha varit ett sådant förmedlingsköp som omfattas av

text: konsumentköplagens

text: regler. Båtfirmans invändning att det inte varit part i tvisten lämnas därför utan avseende.

text: I sak kan konstateras att J inte närmare har kunnat ange vilket eller vilka fel motorn har haft. Inte heller har han kunnat visa att fel skulle ha funnits redan vid köpetillfället eller att firman på annan grund skulle ha att svara för dessa. Hans yrkande om kostnadsfri reparation eller hävning av köpet kan därför inte bifallas.