avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Kritik mot en polis för att han använde elchockvapen utan att våldsanvändningen var försvarlig

sammanfattning: Med anledning av misstanke om ringa narkotikabrott togs en man med till sjukhus för kroppsbesiktning genom blodprovstagning. På sjukhuset gjorde mannen motstånd genom att bl.a. spänna armarna och vrida på kroppen. För att blodprovet skulle kunna tas använde en polis sitt elchockvapen och gav mannen två s.k. drivstötar. JO anser att polisen hade rätt att använda visst våld för att genomföra provtagningen. En drivstöt utgör dock ett betydande mått av våld och påföljden för ringa narkotikabrott bestäms normalt endast till böter. JO konstaterar att våldsanvändningen inte var proportionerlig och gick utöver vad som var tillåtet enligt lag. JO kritiserar den polis som använde elchockvapnet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 februari 2024 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Han uppgav bl.a. att polisen använde sitt elchockvapen på honom två gånger efter att ha eftersökt en person i hans hem.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från Polismyndigheten. Därefter begärde JO att myndigheten skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan avseende användandet av elchockvapen.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig i juni 2024. Myndigheten redogjorde inledningsvis för bakgrunden och dokumentationen enligt i huvudsak följande.

text: I samband med en husrannsakan den 22 februari 2024 misstänktes AA för ringa narkotikabrott, eget bruk. Han belades med handfängsel och togs med till sjukhus för kroppsbesiktning.

text: Av en promemoria daterad den 22 februari 2024, upprättad av polisassistenten CC, framgår bl.a. följande. Efter ankomst till sjukhuset togs handfängslet av för att en sjuksköterska skulle kunna ta ett blodprov. AA började spänna med armarna och vägrade ta av sig sin jacka. När patrullen, bestående av polisassistenterna CC och DD, försökte att hjälpa honom av med jackan

text: knäppte han händerna framför sig, spände armarna och vred på kroppen för att försvåra för poliserna. De tog då tag i AA:s armar, men han försökte fortfarande att spänna armarna och krångla dem ur patrullens grepp. CC fattade beslut om att ge AA en drivstöt i höger lår för att han skulle avsluta sina försök att komma ur greppet. AA svarade på drivstöten och slappnade av för en liten stund. När patrullen hade tagit av AA:s jacka och tröja började han återigen spänna armarna och överkroppen och bockades framåt. CC gav AA ytterligare en drivstöt, denna gång i sätesmuskeln. AA slappnade av och lades framåt på golvet för att patrullen skulle få kontroll över honom. Han vägrade att dra ut armarna men när han förstod att det kunde komma ytterligare en drivstöt drog han ut armen. Han sattes upp på britsen och blodprov kunde tas.

text: Av CC:s avrapportering om användningen av elchockvapnet, daterad den 26 februari 2024, framgår bl.a. följande. Två poliser var på plats vid ingripandet. Det förelåg ingen misstanke om att AA var psykiskt instabil. Den totala exponeringstiden med ström var 5–10 sekunder och användningen gav avsedd effekt. Den upplevda grunden för användningen var laga befogenhet, med våldsamt motstånd angivet som direkt anledning.

text: AA polisanmälde händelsen. En chefsåklagare vid Särskilda åklagarkammaren beslutade att inte inleda förundersökning med motiveringen att det våld som polisen använt för att genomföra tjänsteåtgärden framstod som försvarligt. En begäran om omprövning ändrade inte det beslutet.

text: AA anmäldes för våldsamt motstånd.

text: Polismyndigheten redogjorde därefter för synpunkter från de berörda befattningshavarna. Polisassistenten CC, som använde elchockvapnet mot AA, uppgav bl.a. följande.

text: Hela situationen utspelade sig på en akutmottagning. Det var mycket folk i rörelse aktuell dag och AA var vid tillfället misstänkt påverkad av en narkotikaklassad substans. Han var oförutsägbar samt pendlade i humöret och det bedömdes olämpligt att använda sig av OC-sprej inne på akutmottagningen där andra patienter fanns. Detta då det fanns risk att kontaminera dessa. AA var inte passiv vid det ifrågavarande tillfället och använde inte enbart sin kroppsvikt. […] Elchockvapnet användes utifrån misstanke om våldsamt motstånd, och det upplevda hotet om att ett våldsamt slagsmål skulle utbryta bedömdes som överhängande. Av det skälet hade tillkallande av annan polispersonal inte varit till hjälp eftersom det inte fanns ytterligare polispersonal tillgänglig i direkt anslutning till platsen. […] Polisassistenten DD uppgav bl.a. följande.

text: AA pendlade i humöret på sjukhuset och upplevelsen var att situationen skulle kunna utmynna i ett våldsamt slagsmål från AA:s sida om kontroll inte skapades över honom så fort som möjligt. Detta eftersom han varvade upp sig själv och blev mer och mer agiterad. Det bedömdes olämpligt att inte använda drivstöt vid användande av elchockvapnet då en annan användning hade krävt att patrullen släppte AA ur sitt grepp för att utöka avståndet till honom. En sådan användning hade inneburit risk för att AA skulle få ytterligare handlingsutrymme eller försöka lämna platsen. Därutöver bedömdes det olämpligt att använda OC-sprej

text: inne på akutmottagningen där andra patienter fanns och det därmed fanns en risk att kontaminera dessa.

text: Polismyndigheten redovisade yttranden från Nationella operativa avdelningen (Noa) och Polisregion Väst. Noa förde fram i huvudsak följande.

text: Möjlighet finns att använda elchockvapnet i situationer likt den aktuella. Polisens uppfattning att det inte är lämpligt att använda OC-sprej i ett provtagningsrum delas. Användning av batong anses likaså olämpligt. […]

text: Polisregion Väst förde fram i huvudsak följande.

text: Rättsliga förutsättningar för användande och hantering av elchockvapen ingår i myndighetens utbildningsverksamhet. För användande av elchockvapen krävs godkänt resultat på utbildningen. Ingripandet i fråga har föregåtts av bedömningar bl.a. utifrån rådande omständigheter, till synes med beaktande av polisens befogenheter, miljö och risk för andra samt med hänsyn till etiska och allmänna rättssäkerhetsprinciper. Härutöver framgår, av tillhandahållet underlag, att berörd medarbetare har följt de processuella förfaranden som aktualiseras vid användande av elchockvapen.

text: Polismyndigheten redogjorde för följande rättsliga reglering.

text: Kroppsbesiktning Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. påtvingade kroppsliga ingrepp. Begränsningar i dessa grundläggande fri- och rättigheter får göras genom lag. Det följer av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: . Den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesiktigas bl.a. för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre, samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada. Det framgår av

text: 28 kap. 12 § rättegångsbalken

text: Verkställande av tjänsteuppgift och rätt att använda våld En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift ska under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. Det följer av

text: 8 § första stycket polislagen (1984:387)

text: . Enligt

text: 10 § första stycket 4 polislagen

text: får en polisman, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd bl.a. om polismannen ska verkställa eller biträda vid kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan liknande åtgärd. I fall som avses i första stycket 4 och 6 får emellertid våld mot person brukas endast om polismannen eller den som han eller hon biträder möts av motstånd. Det framgår av

text: 10 § andra stycket polislagen

text: . Med motstånd avses även s.k. passivt motstånd när någon spjärnar emot eller förhåller sig helt passiv och med sin kroppstyngd försvårar åtgärden (se bl.a. Munck och Arvill,

text: Polislagen

text: [version 15, JUNO, kommentaren till

text: 10 §

text: ]). Det kan antas att det sällan uppkommer en situation där en polis har rätt att använda tjänstevapen vid verkställandet av tvångsmedelsbeslut. Enligt JO bör det finnas någon påtaglig omständighet i det enskilda fallet för att en polisman ska få använda vapen för att verkställa beslut om tvångsmedel (se Gunnel

text: Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, utgåva 5, JUNO, s. 134 och där gjorda hänvisningar). JO har tidigare uttalat sig med anledning av en händelse vid vilken en person som misstänktes för ringa narkotikabrott tvingades lämna urinprov genom en katetersättning. I sitt beslut uttalade JO bl.a. att misstanke om endast ringa narkotikabrott inte kunde rättfärdiga ett så pass långtgående ingrepp som tillgreps i förevarande fall (JO:s beslut den 15 mars 2013 i ärende 915-2012). I ett ärende som rörde användning av OC-sprej har JO prövat om den aktuella våldsanvändningen gick utöver vad som var försvarligt enligt

text: 10 § polislagen

text: . I ifrågavarande situation, vid vilken den enskilde inte hade riktat något våld eller hot om våld mot polisen, fanns det enligt JO:s mening i princip inte något rättsligt utrymme för att använda OC-sprej i syfte att förmå den enskilde att följa en uppmaning från polisen. JO konstaterade att polisen hade kontroll över personen och att det motstånd som den enskilde uppvisade inte var av något våldsamt slag. Andra medel hade varit tillräckliga för att åstadkomma det avsedda resultatet (JO:s beslut den 22 juni 2021 i ärende 4649-2019).

text: Användande av elchockvapen Införandet av elchockvapen i polisverksamheten syftade bl.a. till att minska skador på polisen och motpart samt att minska behovet av att använda skjutvapen (se bl.a. Projektdirektiv för försöksverksamhet med elchockvapen [A120.193/2016] och Slutrapport: Polismyndighetens försöksverksamhet med elchockvapen [A120.193/2016]). Av det allmänna rådet till 2 § Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om elchockvapen framgår att det, vid bedömningen av vilket våld som är försvarligt att använda, bör beaktas att användning av elchockvapen innebär ett betydande mått av våldsanvändning. Enligt 16 § Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om elchockvapen ska en polisman innan elchockvapen används, om det inte framstår som olämpligt eller verkningslöst, ge till känna att han eller hon är polis och har för avsikt att använda elchockvapnet. Elchockvapnet får, enligt 17 §, inte användas när polismannen har kontroll över den person mot vilket ingripandet riktas. Elchockvapen får inte användas mot en person som endast gör motstånd genom att använda sin kroppstyngd. Endast i undantagsfall och om andra metoder eller hjälpmedel av lindrigare karaktär har visat sig eller bedöms vara verkningslösa eller otillräckliga, får elchockvapen användas mot en person som enbart gör motstånd genom att hålla sig fast i en annan person eller i ett föremål eller genom att spjärna emot med ben eller armar. Det framgår av 18 § Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om elchockvapen.

text: Därefter redovisade Polismyndigheten följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att ett elchockvapen har använts mot AA genom att två drivstötar givits mot hans kropp. Poliserna i fråga misstänkte vid tidpunkten att AA hade gjort sig skyldig till ringa narkotikabrott och syftet med kroppsbesiktningen var att säkra bevis för att det fanns narkotika i AA:s blod. Skälet till att elchockvapnet användes var, som underlaget i ärendet får förstås, att AA gjorde motstånd i samband med att kroppsbesiktningen skulle genomföras. Polismyndigheten bedömer att det, i och för sig, får anses ha funnits förutsättningar att använda våld mot AA med stöd av

text: 10 § första stycket 4

text: och

text: andra stycket

text: polislagen

text: , i syfte att genomföra kroppsbesiktningen. Varje användning av våld från en polismans sida ska emellertid föregås av en behovs- och proportionalitetsbedömning. Innan åtgärden vidtas ska även en bedömning av åtgärdens försvarlighet göras. Användande av elchockvapen innebär ett betydande mått av våldsanvändning mot den som är föremål för åtgärden. Som ovan framgått följer även av

text: myndighetens föreskrifter och allmänna råd om elchockvapen att det endast i undantagsfall, och om andra metoder eller hjälpmedel av lindrigare karaktär har visat sig eller bedöms vara verkningslösa, kan bli aktuellt att använda elchockvapen mot en person som enbart gör motstånd genom att spjärna emot med ben eller armar. För att elchockvapen ska få användas i en situation likt den aktuella krävs således bl.a. att det är fråga om en sådan undantagssituation som innebär att andra metoder eller hjälpmedel av lindrigare karaktär har bedömts verkningslösa. Av dokumentationen i ärendet framgår att AA har gjort motstånd genom att spjärna emot och vrida på kroppen. Hans agerande har av förklarliga skäl försvårat genomförandet av den aktuella kroppsbesiktningen. Även om en av de poliser som närvarade vid händelsen, i efterhand, anför att AA inte kan anses ha varit passiv i sitt motstånd, samt att den andra polisen som närvarade vid händelsen i sitt yttrande beskriver att AA vid tidpunkten blev allt mer uppvarvad och agiterad har det inte framkommit att AA faktiskt uppträdde aggressivt eller utåtagerande mot poliserna i fråga. Trots polisens beskrivning av att situationen hade kunnat mynna ut i ett slagsmål har det inte heller framkommit annat än att poliserna hade kontroll över AA vid tidpunkten. Utredningen ger således inte stöd för slutsatsen att det i förevarande fall var en sådan situation som, enligt Polismyndighetens föreskrifter, skulle ge stöd för att använda elchockvapen mot AA. Utredningen visar inte heller att omständigheterna varit sådana att åtgärden att använda elchockvapnet mot AA stod i rimlig proportion till syftet med åtgärden, dvs. att säkra bevisning för ett misstänkt narkotikabrott av ringa grad.

text: Bedömning

text: Jag hänvisar till den rättsliga reglering som Polismyndigheten redovisat. Jag vill även nämna bestämmelsen i 23 § första stycket i Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om elchockvapen. Där föreskrivs att omständigheterna vid ingripandet, anledningen till att våldsanvändningen var nödvändig och skälen för att elchockvapen användes ska, oavsett annan dokumentation i ärendet, dokumenteras på ett utförligt sätt.

text: Det finns här skäl att lyfta fram behovs- och proportionalitetsprinciperna, vilka kommer till uttryck i

text: och

text: 10 §§

text: polislagen

text: . Principerna innebär att våld får användas endast när andra medel är otillräckliga för att polisen ska kunna utföra den tjänsteuppgift det är frågan om, och att det inte får användas mer våld än vad som är proportionerligt i förhållande till vad som kan uppnås därigenom (se Munck och Sverne Arvill,

text: Polislagen

text: – En kommentar [8 nov. 2023, Version 15, JUNO], kommentaren till

text: 10 §

text: Genom utredningen har det kommit fram att AA belades med handfängsel och togs med till sjukhus för kroppsbesiktning genom blodprovstagning. Syftet med provtagningen var att utreda misstanken om narkotikabruk. Efter ankomst till akutmottagningen togs handfängslet av. Det var mycket folk i rörelse. Av dokumentationen som upprättades av polisassistenten CC i anslutning till händelsen framgår att AA gjorde motstånd genom att vägra ta av sig jackan, spänna armarna och överkroppen samt vrida på kroppen. För att kunna genomföra kroppsbesiktningen använde CC sitt elchockvapen och gav AA två s.k. drivstötar.

text: En drivstöt innebär att elchockvapnet trycks mot en kroppsdel i syfte att på den träffade kroppsdelen överföra ström och därigenom skapa smärta. Användning av elchockvapen innebär att ett betydande mått av våld utövas (se det allmänna rådet till 2 § i nämnda föreskrifter från Polismyndigheten). Ett elchockvapen måste därför användas med stor restriktivitet.

text: Med hänsyn till det motstånd som AA gjorde fanns det förutsättningar för poliserna att använda visst våld i syfte att genomföra kroppsbesiktningen (se

text: 10 § första stycket 4

text: och

text: andra stycket

text: polislagen

text: ). Våldet måste dock stå i proportion till ändamålet med åtgärden. Det ska därvid bl.a. beaktas att AA misstänktes för ringa narkotikabrott, ett brott som normalt inte leder till strängare straff än böter.

text: När det gäller de närmare omständigheter som föregick användningen av elchockvapnet har polisassistenterna CC och DD först i JO:s utredning beskrivit att de upplevde att situationen hade kunnat utmynna i ett våldsamt slagsmål. DD har därtill anfört att AA blev alltmer uppvarvad och uppträdde agiterat.

text: Jag vill med anledning av de tillagda uppgifterna säga att det inte är godtagbart att omständigheter som läggs till grund för våldsanvändning preciseras på detta sätt först sedan JO inlett en utredning. Dessutom finns som nämnts en särskild föreskrift med krav på utförlig dokumentation om skälen för att elchockvapen använts och varför våldsanvändningen var nödvändig.

text: Vid en bedömning i efterhand av en situation som den aktuella finns det skäl att vara försiktig. Jag kan dock konstatera att poliserna var i numerärt överläge och att AA, trots sitt motstånd, inte hade lyckats ta sig loss från dem. Även med beaktande av de uppgifter som har lagts till i utredningen hos JO kan jag inte se att AA skulle ha uppträtt särskilt utåtagerande eller att det fanns en överhängande risk för att han skulle utöva våld mot poliserna eller någon annan.

text: Av det som kommit fram genom utredningen framstår det närmast som att poliserna hade kontroll över AA. I ett sådant fall får ett elchockvapen inte användas (se 17 § i föreskrifterna). Omständigheterna ger i vart fall inte stöd för att det var fråga om ett sådant undantagsfall som motiverar användande av elchockvapen när den enskilde enbart gör motstånd genom att spjärna emot med ben eller armar (se 18 § andra stycket i föreskrifterna).

text: AA:s agerande har uppenbarligen försvårat provtagningen. Ytterligare försök borde dock ha gjorts för att genomföra kroppsbesiktningen med andra metoder av lindrigare karaktär än att använda elchockvapnet.

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna vid kroppsbesiktningen, det låga straffvärdet för den aktuella gärningen och det betydande våld som en drivstöt innebär är det min uppfattning att användningen av elchockvapnet inte var proportionerlig. Våldsanvändningen var därmed inte försvarlig och har

text: alltså gått utöver vad som är tillåtet enligt

text: 10 § polislagen

text: . CC ska kritiseras för det. Jag ser allvarligt på det inträffade. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Anna Sundström har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om lämpliga metoder vid tillsynsverksamhet

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 april 2007 klagade AA på Finansinspektionens sätt att genomföra en tillsynsutredning. Han anförde i huvudsak följande.

type: stycke

text: Av Finansinspektionens rapport 2007:5, Rådgivningen, kunden och lagen – en undersökning av finansiell rådgivning, framgår att tjänstemän från Finansinspektionen inom ramen för sin tillsynsverksamhet under falska förespeglingar har uppsökt banker och lämnat falska uppgifter till sina tillsynsobjekt.

text: AA ifrågasatte om arbetssättet var förenligt med gällande bestämmelser.

text: Utredning

text: Rapporten hämtades in från Finansinspektionens hemsida. Därefter remitterades anmälan till Finansinspektionen för utredning och yttrande. I remissvaret, daterat den 16 juli 2007, uppgav biträdande generaldirektören och chefsjuristen BB i huvudsak följande.

text: – – – Hur den faktiska tillsynen får bedrivas är endast kortfattat berört i lagens förarbeten (se

text: prop. 2002/03:130 s. 369

text: ). I förarbetena (a.a. s. 370) anges uttryckligen att avsikten är att föreslå ett regelsystem för tillsynen som överlämnar till Finansinspektionen att utforma hur det praktiska tillsynsarbetet ska bedrivas. I propositionen med förslag till ny lagstiftning för bl.a. värdepappersrörelse (

text: prop. 2006/07:115

text: ) finns en genomgång av Finansinspektionens kontroll- och ingripandemöjligheter utifrån de krav som ställs i EG-direktivet om marknader för finansiella instrument (

text: ). Den nya lagen om värdepappersmarknaden träder i kraft den 1 november 2007 och ersätter bl.a. lagen om värdepappersrörelse. Vad som anförs i propositionen överensstämmer i allt väsentligt med vad som ovan redovisats enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse (se

text: prop. 2006/07:115 s. 488

text: ). Såvitt Finansinspektionen känner till har inte frågan om att agera kund som tillsynsmetod berörts i några lagförarbeten. Tillsyn innebär bl.a. att kontrollera hur företagen efterlever de bestämmelser som reglerar den tillståndspliktiga verksamheten (se t.ex. 15 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse). Något förenklat kan man dela in regelkraven i två grupper. Dels sådana regler som syftar till att säkerställa de finansiella företagens förmåga att långsiktigt fullgöra sina åtaganden. Detta handlar huvudsakligen om att företaget ska

text: ha en tillräcklig finansiell styrka i förhållande till de risker som verksamheten är förknippad med. Men också att företaget har ändamålsenliga rutiner för styrning och kontroll av verksamheten. Den andra gruppen består av olika uppföranderegler. Dessa regler har oftast till syfte att värna konsumentskyddet. De kan också ha som mål att främja effektiviteten på de finansiella marknaderna. Lagen om finansiell rådgivning till konsumenter är ett typexempel på sådana konsumentskyddsregler. Finansinspektionens uppdrag är formulerat i förordningen (SFS 2006:1022) med instruktion för Finansinspektionen. Enligt 2 § är de övergripande målen för Finansinspektionens verksamhet att bidra till det finansiella systemets stabilitet och till ett gott konsumentskydd på det finansiella området. Vidare kan nämnas att Finansinspektionen enligt 5 § punkt 2 årligen ska redovisa en samlad bedömning av konsumentskyddet inom det finansiella området. Utöver nämnda förordning ger regeringen årligen i regleringsbrev närmare anvisningar om de särskilda uppdrag myndigheten erhåller för resp. verksamhetsår.

text: Rådgivningsundersökningen

text: Lagen om finansiell rådgivning till konsumenter trädde i kraft den 1 juli 2004. Motivet till lagstiftningen var huvudsakligen att den långvariga börsnedgången under de första åren på 2000-talet hade visat på behovet av att stärka konsumentskyddet vid finansiella placeringar. Under 2005 genomförde Finansinspektionen en undersökning av hur de finansiella företagen hade implementerat rådgivningslagens krav. Den nu aktuella undersökningen syftade till att fördjupa granskningen av rådgivningen med särskilt fokus på hur kunden bemöts vid rådgivningstillfället. Av särskilt intresse var hur väl rådgivarna hämtar in information om kundernas ekonomi och övriga förhållanden samt hur dokumentationen av kunduppgifter och investeringsråd fullgörs. Vidare avsåg undersökningen att belysa hur tydlig åtskillnad de finansiella företagen gör mellan försäljning och rådgivning. Syftet med undersökningen var således att få en allsidig belysning av hur väl rådgivningslagen fungerar i praktiken. Undersökningen bestod av tre delar. För det första gjordes ett antal platsundersökningar vid banker och värdepappersbolag. Vid platsbesöken granskades bl.a. vilken dokumentation som fanns avseende kunder som erhållit investeringsråd. För det andra genomfördes ett antal intervjuer med konsumenter som fått finansiell rådgivning. Intervjuerna genomfördes på telefon och kunderna upplystes om att det var helt frivilligt från deras sida att medverka i undersökningen och svara på våra frågor. För det tredje genomfördes besök vid 40 olika bankkontor där medarbetare vid Finansinspektionen agerade kunder. I undersökningen besökte vi kontor vid de fyra storbankerna och Sparbanken Enköping. Totalt deltog ca 15 medarbetare vid myndigheten vid besöken. Vid varje tillfälle kontaktade medarbetaren först berört kontor och bokade tid för en finansiell rådgivning. Samtliga medarbetare som deltog fick en muntlig genomgång av förutsättningarna för undersökningen och hur de skulle agera vid rådgivningsbesöken. Vidare gjordes en genomgång av rådgivningslagens och föreskrifternas krav på finansiella rådgivare. Samtliga medarbetare fick även skriftliga instruktioner samt ett frågeformulär som skulle fyllas i efter genomfört besök. Genomgången genomfördes av enhetschefen CC och undertecknad. Alla medarbetare som deltog fick samma instruktioner. Som framgått av redogörelsen ovan under avsnittet lagen om finansiell rådgivning är det rådgivarens skyldighet att ta reda på alla relevanta omständigheter om kunden. Medarbetarna instruerades att lämna fullständiga och korrekta uppgifter om deras egen ekonomi och försörjningsbörda m.m. men även att de var anställda vid Finansinspektionen. Den enda uppgift som inte var autentisk var att skälet till rådgivningen var att medarbetaren förväntade sig ett arv på ca 800 000 kr och önskade placeringsförslag. Vidare instruerades medarbetarna att de på direkt

text: förfrågan skulle uppge att besöket var en del i en undersökning och inte ett privat besök. Beslutet att genomföra en del av undersökningen i form av att personal agerade kund fattades av avdelningschefen DD efter samråd med undertecknad. När undersökningen var avslutad skrev Finansinspektionen brev till alla berörda kontor där de upplystes om att de specifika besöken utgjort ett led i en undersökning.

text: Finansinspektionens bedömning

text: Innan rådgivningsundersökningen genomfördes gjorde Finansinspektionen en utredning av om det kunde anses strida mot författning eller i övrigt vara olämpligt att myndighetens personal som en tillsynsmetod agerade kunder. I utredningen beaktades bl.a. vad JO i olika fall anfört om brottsprovokation i polisutredningar (bl.a. JO:s remissvar på

text: SOU 2003:74

text: samt dnr 3240-1998). Vår bedömning var att den undersökning vi ämnade göra i allt väsentligt skiljer sig från det som kan beskrivas som brottsprovokation. Finansinspektionens syfte var att kartlägga hur väl finansiella rådgivare lever upp till de näringsrättsliga krav som ställs på hur en finansiell rådgivning ska genomföras. En avgörande fråga var också hur Finansinspektionen på något alternativt sätt skulle kunna kontrollera efterlevnaden av kraven på kartläggning av kunden, dokumentation och hur väl underbyggt ett visst finansiellt råd är. Vid ett normalt platsbesök kan myndigheten t.ex. ta del av företagens interna instruktioner till rådgivare och göra stickprovskontroller av dokumentation avseende genomförda rådgivningstillfällen. Det finns dock ytterst begränsade möjligheter att på ett skriftligt underlag bedöma t.ex. om samtliga relevanta uppgifter tagits in från kunden. Inte heller kan bedömas hur rådgivaren presenterat de finansiella råden till kunden. Det är Finansinspektionens uppfattning att möjligheten att kunna agera kund är en nödvändig förutsättning för att myndigheten ska kunna uppfylla sin tillsynsuppgift över vissa konsumentskyddsregler. Detta gäller särskilt när lagstiftning eller föreskrifter ställer krav på den information som ska lämnas till en kund. Hur företagen lever upp till sådana krav kan knappast kontrolleras på annat sätt än utifrån kundperspektivet. Finansinspektionen har även tidigare använt metoden att agera kund vid vissa undersökningar. I ett fall genomförde Finansinspektionen, med anledning av ett regeringsuppdrag, en undersökning av efterlevnaden av lagstiftningen om gränsöverskridande betalningar. Myndighetens personal genomförde ett antal betalningsöverföringar där syfte dels var att kontrollera att företagen inte tog ut avgifter i strid med lag, dels att betalaren erhöll den särskilda information som lagen anger. I ett annat fall har tjänstemän vid Finansinspektionen som kunder kontaktat fondbolag för att kontrollera att fondbolagen lämnat den information – muntlig och skriftlig – som lagen föreskriver. Såvitt Finansinspektionen känner till är detta också en etablerad tillsynsmetod bland vissa andra tillsynsmyndigheter i Europa. Financial Services Authority (tillsynsmyndigheten i England) har under relativt lång tid i sin konsumenttillsyn använt agera kund som en tillsynsmetod. England har i många sammanhang framhållits som ett föregångsland när det gäller arbetet med konsumentskydd på de finansiella marknaderna. Det bör också beaktas att det inom ramen för det europeiska samarbetet på det finansiella tjänsteområdet f.n. pågår ett arbete med att harmonisera tillsyn och tillsynsmetodik inom EU.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I ett beslut den 21 december 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 13 kap. 4 § lagen (2004:297)

text: om bank- och finansieringsrörelse får Finansinspektionen när den anser att det är nödvändigt genomföra en undersökning hos ett kreditinstitut. Några närmare bestämmelser om hur en sådan undersökning skall gå till finns inte utan det praktiska tillsynsarbetet utformas av tillsynsmyndigheten. Av förarbetena till lagen (

text: prop. 2002/03:139 s. 370

text: ) framgår bl.a. följande. Det lagstiftaren kan göra är att anvisa mål för tillsynen och de medel, inklusive sanktioner, som skall stå till tillsynsmyndighetens förfogande om instituten bryter mot reglerna. Därtill kan riksdagen via lagstiftningen och regeringen via beslut i bl.a. instruktioner och regleringsbrev precisera de krav som de ställer på tillsynen. Avsikten är alltså att föreslå ett regelsystem för tillsynen som överlämnar till Finansinspektionen att utforma hur det praktiska tillsynsarbetet skall drivas. Finansinspektionen har i sitt yttrande anfört att för att myndigheten ska kunna uppfylla sin tillsynsuppgift över vissa konsumentskyddsregler är det en nödvändig förutsättning att myndighetens tjänstemän kan agera kunder. Jag betvivlar inte att Finansinspektionens syfte med sitt sätt att arbeta är annat än vällovligt och jag noterar också att myndigheten innan den aktuella rådgivningsundersökningen gjordes övervägde lagligheten och lämpligheten av en sådan undersökning.

text: Det finns som framkommit inga av lagstiftaren uppställda hinder mot Finansinspektionens arbetssätt och jag kan därför inte göra gällande att Finansinspektionen agerat felaktigt eller emot gällande föreskrifter.

text: I anslutning till vad som kommit fram i detta ärende kan det dock finnas skäl att nämna att jag tidigare i samband med lagförslag som syftar till att motverka diskriminering inom arbetslivet uttalat att dessa kunde komma i konflikt med principen att all offentlig verksamhet skall präglas av öppenhet och offentlighet. Enligt det ena förslaget skulle vissa myndigheter få använda sig av metoden ”situation testing” för att kontrollera förekomsten av diskriminering hos den egna myndigheten. Jag påpekade att en myndighets arbete skall präglas av tydlighet och öppenhet; att vidta åtgärder där motivet är ett annat än det som det synes vara strider mot god förvaltningstradition. I ett remissvar rörande förslag till avidentifierade ansökningshandlingar uttalade jag att förslaget i viss mån innebar en faktisk – om än inte formell – inskränkning av öppenheten i den offentliga verksamheten. Se JO 2006/07 s. 25.

text: Jag har inte ändrat uppfattning i sak. I allt fall bör enligt min mening ett förfarande där myndigheterna arbetar med inte helt öppna metoder regleras. Lagstiftaren bör ge anvisningar bl.a. om i vilken omfattning och på vilket sätt myndigheterna har möjlighet att vidta åtgärder där motivet är ett annat än det som det synes vara.

text: Jag överlämnar en kopia av mitt beslut till Regeringskansliet, Finansdepartementet, för kännedom.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Underrättelse Överklagande

title: Anmälan mot Lantmäterimyndigheten i Jämtlands län (nuvarande Lantmäteriet) angående huruvida en skrivelse till myndigheten borde ha uppfattats som ett överklagande

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 6 mars 2008, klagade AA, BB och CC på Svenska Kraftnät, regeringen och Lantmäterimyndigheten i Jämtlands län. Beträffande klagomålen på lantmäterimyndigheten framgick i huvudsak följande.

text: Sommaren 2007 fick Svenska Kraftnät koncession för en ny 400 kV-ledning på anmälarnas fastighet B 1:7. Den 28 januari 2008 fick AA en skrivelse, daterad den 24 januari 2008 i ärende Z07797, från Lantmäterimyndigheten i Jämtlands län. Enligt skrivelsen hade Svenska Kraftnät beviljats ledningsrätt på B 1:7. AA skickade omedelbart ett undertecknat överklagande till lantmäterimyndigheten. Lantmäterimyndigheten beaktade inte skrivelsen eftersom ordet ”överklagande” inte fanns med. Till anmälan fogades kopia av en skrivelse, daterad den 29 januari 2008, ställd till Lantmäterimyndigheten i Jämtlands län och undertecknad av AA. Skrivelsen hade följande innehåll (JO:s anonymiseringar).

text: Ledningsrättsupplåtelse avseende ny 400 kV ledning mellan Järpströmmen och Norska gränsen. Ärendenummer Z07797.

text: Den 9 januari sade DD upp avtalet angående ersättning (300 000 kr) för ”udden i Helgesjön”. Detta avtal låg till grund för Markupplåtandeavtal. Se bifogad skrivelse. DD, Svenska Kraftnäts ”tjänare”, blev också informerad om ovanstående skrivelse när han ringde, och han borde rimligtvis informerat lantmäterimyndigheten detta. Det finns följaktligen inte längre något markupplåtande avtal för B 1:7 och laglig grund för beslut om ledningsrättsupplåtelse för nämnda mark torde saknas. Ni får återkomma när/om Svenska Kraftnät gör rätt för sig. Anmälan i vad den avsåg regeringen och Svenska Kraftnät handlades i JO:s ärende dnr 1195-2008. I ett beslut den 4 april 2008 beslutade justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt att inte utreda de klagomålen.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från lantmäterimyndigheten den 11 mars 2008. EE uppgav följande:

text: Ledningsbeslut, preliminärt ersättningsbeslut, beslut om förskott och beslut om förtida tillträde fattades den 18 januari 2008. Hänsyn har tagits till att markupplåtelseavtal saknades för B 1:7. Ersättningsbeslut ska kompensera för marknadsvärdeminskning. Beslut om definitiv ersättning fattas när förrättningen avslutas (dvs. när ledningen är klar, vilket ofta tar flera år). Vad gäller AA skrivelse daterad den 29 januari 2008 är den inte något överklagande av lantmäterimyndighetens beslut. Skrivelsen genomsyras i stället av missnöje mot att Svenska Kraftnät muntligen enligt AA ska ha givit ett löfte om ersättning med 300 000 kr för en udde. Det står inte i skrivelsen att det rör sig om ett överklagande av lantmäterimyndighetens beslut, eller vilket av de olika besluten som avses. Det preciseras inte heller vad för ändring som begärs. I besvärshänvisningen till besluten den 18 januari 2008 angavs tydligt hur man ska göra för att överklaga. Lantmäterimyndigheten kan inte gissa sig till vad som ska tolkas som ett överklagande. Inkommande skrivelser av diverse slag som uttrycker missnöje med olika saker som inte lantmäterimyndigheten svarar för är vanligt förekommande. EE skickade den 8 februari 2008 ett mottagningsmeddelande med anledning av skrivelsen daterad den 29 januari 2008, där han angav att skrivelsen lagts till handlingarna utan åtgärd. Han har även pratat med AA på telefon. Det stämmer dock inte att han – vilket anges i JO-anmälan – skulle ha sagt att det knappast gjort någon skillnad om ordet överklagande kommit med i skrivelsen på grund av att koncession var beviljad.

text: Lantmäterimyndigheten i Jämtlands län anmodades att ge in utredning och yttrande över handläggningen av skrivelsen från AA daterad den 29 januari 2008. Lantmäterimyndigheten lämnade följande remissyttrande, undertecknat av överlantmätaren FF.

text: Yttrandet avser redovisning av handläggning av ledningsrättsförrättning, dnr Z07797, berörande fastigheten B 1:7, Åre kommun, Jämtlands län. Ansökan om ledningsrätt inkom 2007-07-17. Ansvarig handläggare, förrättningslantmätare, Flm, EE, skickade 2007-12-20, kallelse till sammanträde till bl.a. ägarna av B 1:7. Vid sammanträdet 2008-01-17, redovisade sökande, Affärsverket Svenska Kraftnät, orsak och skäl till ansökan. Flm redogjorde vid sammanträdet för förslag till ledningsrättsupplåtelse och tillträde. Ingen av de närvarande sakägarna framförde några synpunkter mot förslagen. Ägarna av B 1:7, AA (1/4), CC (1/4) och BB (1/2) var inte närvarande vid sammanträdet. Vid sammanträdet framkom t.ex. yrkande från GG, ombud för ägarna av H 1:4, om högre ersättning för markintrång, 2 kr i stället för en krona. Inga synpunkter framfördes mot föreslagna ersättningar för virkesvärdet. Flm redovisade att beslut skulle tas dagen efter dvs. 2008-01-18. 2008-01-18 beslutade lantmäterimyndigheten i Jämtlands län, utan sammanträde, om ledningsrättsupplåtelse enligt

text: ledningsrättslagens

text: (LL)

text: 2 § första stycket 2

text: a, tillträde enligt

text: 24 §

text: LL och förtida tillträde berörande de fastigheter där överenskommelser saknades. För B 1:7s del innebar detta förtida tillträde från 2008-01-31. Myndigheten beslutade om ersättning enligt ersättningslängd samt beslut om förskott för ett antal fastigheter däribland B 1:7. Beslutet om förskott för B 1:7 uppgick till 157 421 kronor, enligt värdering. Förskottet skulle betalas senast 2008-01-31. Vid sammanträdet, 2008-01-17, meddelade flm att nytt sammanträde ska hållas när ledningsarbetet är slutfört. Kallelse till nästa sammanträde ska ske med brev utan delgivningskvitto. Beslutshandlingar m.m. skickades till berörda sakägare, 2008-01-25. 2008-01-30 inkom AA med en skrivelse. 2008-02-01 inkom BB och 2008-02-04, även CC med samma skrivelse (samtliga delägare i B 1:7). Det framkommer inte att dessa skrivelser avser ett överklagande. Lantmäterimyndigheten bekräftade, 2008-02-08, de inkomna skrivelserna och meddelade AA att myndigheten tagit del av breven och lagt det till handlingarna och

text: att skrivelserna inte betraktades som överklagan av lantmäteribeslut. AA har därefter inte kommenterat myndighetens meddelande. Detta innebär att ledningsrättsupplåtelsen och tillträdet har vunnit laga kraft vad avser upplåtelsen berörande B 1:7. Ersättningsfrågan är emellertid inte slutligt avgjord. Detta görs i samband med att ledningsrättsförrättningen avslutas. Förskottet är utbetalt till ägarna av B 1:7 och berörd 400-kVledning är numera byggd inom fastigheten. Upplysningsvis kan nämnas att överklagan har inkommit i ärendet av ombudet GG, företrädande HH, JJ och KK. Dessutom har även LL överklagat förrättningsbeslutet. Undertecknad bedömer att några formella brister inte har skett utan handläggningen har utförts på gängse sätt. AA kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns grundläggande bestämmelser om överklagande av beslut. Enligt bestämmelserna ska ett beslut överklagas skriftligt. I skrivelsen ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som begärs. Skrivelsen ska ges in till beslutsmyndigheten inom viss tid. Beslutsmyndigheten prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent ska myndigheten som huvudregel avvisa den. Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till överinstansen.

text: I fråga om fullföljd av talan mot beslut eller åtgärd av lantmäterimyndigheten enligt

text: ledningsrättslagen (1973:1144)

text: , LL, äger

text: 15 kap.

text: och

text: 11 §§

text: fastighetsbildningslagen (1970:988)

text: , FBL, motsvarande tillämpning (

text: 28 §

text: LL).

text: Enligt

text: 15 kap. 1 §

text: FBL prövas mål som överklagas enligt bestämmelserna i kapitlet av fastighetsdomstol.

text: Enligt

text: 2 § lag (1969:246)

text: om domstolar i fastighetsmål gäller om domstol och rättegången i fastighetsmål i tillämpliga delar vad som är föreskrivet om allmän domstol, dvs. reglerna i

text: rättegångsbalken

text: . Enligt förarbetena till FBL (

text: prop. 1969:128

text: s. B 880) bör vissa av bestämmelserna i

text: 52 kap.

text: RB om överklagande av beslut vara tillämpliga. Enligt kommentaren till

text: fastighetsbildningslagen

text: (Bonde m.fl.,

text: Fastighetsbildningslagen

text: , En kommentar, s. 16:0:2) torde därmed avses bl.a.

text: 52 kap. 3 §

text: om kraven på vad ett överklagande ska innehålla samt

text: 6 §

text: om behandlingen av ett bristfälligt överklagande.

text: Enligt

text: 52 kap. 3 § rättegångsbalken

text: ska ett överklagande innehålla uppgifter om det beslut som överklagas, den ändring som yrkas, grunderna för överklagandet, de omständigheter som åberopas till stöd för prövningstillstånd om sådant krävs samt de bevis som åberopas. Om överklagandet är ofullständigt ska domstolen, enligt 52 kap. 6 §, förelägga klaganden att avhjälpa bristen. Följs inte föreläggandet kan överklagandet komma att avvisas.

text: Bedömning

text: Enligt lantmäterimyndighetens bedömning, som redovisats i remissyttrandet, framkom det inte att de skrivelser som AA och de övriga delägarna gav in till lantmäterimyndigheten den 30 januari respektive den 1 och 4 februari 2008 avsåg ett överklagande. I de muntliga uppgifter som myndigheten före remissen lämnade till JO hänvisades till att det i skrivelserna inte angavs att det var fråga om överklagande och inte heller vilket beslut som avsågs eller vilken ändring som begärdes.

text: Enligt rättspraxis ska kraven på utformningen av ett överklagande tillämpas mycket generöst, i vart fall när det är fråga om skrivelser från enskilda (se

text: RÅ 1988 ref. 33

text: , 2002 ref. 29 samt JO 1991/92 s. 314 och 1999/2000 s. 188). Skrivelser som kommer in före överklagandetidens utgång presumeras i allmänhet utgöra överklaganden. Således kan en skrivelse från en part vara att uppfatta som ett överklagande även om inte ord som ”överklagande” och ”yrkande” används. Det är i allmänhet tillräckligt att en part får anses begära en annan utgång än vad beslutet innehåller för att skriften ska tolkas som ett överklagande. Vidare godtas även tämligen otydliga uppgifter om det överklagade beslutet om det kan klarläggas på annat sätt vilket beslut ett överklagande avser. Om det vid överlämnandet av ett överklagande föreligger tveksamhet om skrivelsens egentliga syfte bör myndigheten, innan skrivelsen överlämnas till domstol, underrätta klaganden om den åtgärden. Det avgörande ställningstagandet till de formella kraven på en överklagandeskrift ligger hos överinstansen. I de aktuella skrivelserna uttalades bl.a. att ”laglig grund för beslutet om ledningsrättsupplåtelse torde saknas”. Det framgick därmed vilket beslut som avsågs med skrivelsen och vilket ändringsyrkande som kunde antas föreligga. Mot bakgrund av den välvilliga tolkning som enligt praxis ska göras av skrivelser som inkommer till beslutsmyndigheten inom överklagandetiden borde skrivelserna enligt min mening ha behandlats som överklaganden.

text: Av utredningen framgår vidare att lantmäterimyndigheten den 8 februari 2008 skickade underrättelse till anmälarna om att deras brev hade tagits emot och lagts till handlingarna. Eftersom lantmäterimyndighetens bedömning av skrivelserna avvek från den presumtion som i allmänhet görs beträffande skrivelser från parter i situationer av detta slag, borde det i underrättelserna tydligt ha angetts att skrivelserna inte handlades som överklaganden. Underrättelsen till AA borde dessutom, med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gäller vid handläggning av överklagandefrågor, ha skickats snabbare än vad som gjordes.


title: Kritik mot Polismyndigheten i Jönköpings län, som inte tagit anmälningar om hot och misshandel på tillräckligt allvar. Även kritik mot en jouråklagare

sammanfattning: En kvinna vände sig till polisen och berättade att hon och hennes barn hotats till livet. Hotet kom från hennes före detta man. I ett förhör lämnade hon ett flertal uppgifter och uppgav att hon var rädd, särskilt för barnens skull. Polisen gjorde inget ytterligare, förutom att kontakta jouråklagaren, som bedömde att några åtgärder inte behövde vidtas under jourtid. Morgonen därpå mördade mannen kvinnan. Polismyndigheten kritiseras för att inte ha skaffat sig ett bättre underlag för sin bedömning av allvaret i hotet. Myndigheten kritiseras även för att inte ha gjort något för att förvissa sig om att barnen inte for illa. Myndigheten brast slutligen i det ansvar den haft för förundersökningsledningen fram till dess att denna övertogs av åklagare. Jouråklagaren kritiseras för sitt passiva sätt att utöva förundersökningsledningen och för att helt ha åsidosatt sin dokumentationsplikt.

text: Bakgrund och utredning

text: AA mördades på morgonen den 29 november 2010 av sin före detta man. Hon hade föregående kväll polisanmält att han hotat henne och deras gemensamma barn till livet samt misshandlat dottern, men detta hade inte föranlett någon annan åtgärd än ett förhör med AA.

text: AA:s far anmälde åklagare och polis för tjänstefel. De hade enligt hans mening gjort en felbedömning som lett till dotterns död. Överåklagaren BB beslöt att inte inleda förundersökning. Detta överprövades av överåklagaren CC, som inte ändrade beslutet. Händelsen, som har uppmärksammats i massmedia, har sedan anmälts till JO från flera håll.

text: Av den utredning som därefter genomförts framgår följande.

text: AA kontaktade polisen en söndagskväll omkring kl. 20.40. Enligt den anmälan som togs upp berättade hon att hennes före detta man DD hotat döda henne och deras två barn. Hon hade tidigare samma kväll sagt till DD att hon avsåg att vidta åtgärder för att barnen inte längre skulle få vara hos honom. Barnen befann sig när anmälan gjordes hos DD. I samband med detta ringde dottern EE, som vid tillfället var tretton år, till AA och ville bli tagen därifrån. AA uppgav till polisen att hon var

text: mycket orolig över att barnen skulle fara illa och bad polisen hämta dem. AA sa också att DD hade ett handeldvapen hemma och att han saknade vapentillstånd.

text: En polispatrull beordrades till AA:s bostad, där hon hördes. Därvid togs ytterligare en anmälan upp. Den gällde misshandel, bestående i att DD under kvällen slagit EE. Det antecknades att några skador inte kunde preciseras eller kontrolleras beroende på att dottern befann sig hos DD, där misshandeln skulle ha ägt rum.

text: I det protokoll som upprättades över förhöret med AA angavs följande. I samband med att AA skulle lämna barnen hos DD tidigare under kvällen hade det uppstått en diskussion om var barnen skulle bo, varvid AA förklarat att hon dagen därpå avsåg att ta kontakt med familjerätten. DD blev upprörd och sa att ”AA och barnen ska ligga i graven”. Senare ringde AA till dottern EE. Hon hörde DD skrika i bakgrunden och fick tala med honom. DD sa då att ringer du familjerätten och tar upp det här, då mördar jag er. Medan detta pågick hade AA sin far uppkopplad på sin mobiltelefon. På fråga om hon tog hotet på allvar svarade AA att hon fruktade att DD skulle komma att göra verklighet av hotet eftersom denne var rädd att förlora barnen. Hon uppgav att han skulle kunna leja någon att göra det; han hade tidigare hotat med detta. Hon berättade vidare att han hade en pistol. Hon visste inte var han förvarade den men sa att han tidigare haft den i ett kassaskåp i ett förråd bredvid sin lägenhet. Under den tid de bodde tillsammans blev hon ofta slagen. Det pågick under tio år, senast det skedde var för tre och ett halvt år sedan. – Beträffande misshandeln av dottern uppgav AA att det slag som DD utdelat inte varit hårt, enligt vad dottern berättat. Barnen var rädda för DD. Det framgick att DD uttalat hot och att dottern dokumenterat detta med sin mobiltelefon.

text: Förhöret pågick från klockan 23.05 till 23.45. Cirka klockan 01.15 på natten kontaktades jouråklagaren, som beslutade att DD inte skulle frihetsberövas. Hon gav inga utredningsdirektiv utan hänvisade polisen att ta kontakt med lokal åklagare på morgonen. Vakthavande befäl vidtog inte några ytterligare åtgärder i ärendet, som överlämnades till den kollega som trädde i tjänst följande dag. Det hanterades därefter av den s.k. brottssamordningen i, som det heter i polismyndighetens yttrande, ”det dagliga bruset”. Ärendet lottades på åklagare efter lunch, cirka två timmar efter det att polisen underrättats om att AA mördats.

text: Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten i Jönköpings län har yttrat sig, se bilagor.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren FF) redogjorde för händelseförloppet, i enlighet med vad som framgått ovan. Myndigheten ansåg att man efter förhöret med AA borde ha informerat socialnämnden om att hennes barn behövde skydd och att åklagare borde ha kontaktats den följande morgonen. I övrigt ansåg myndigheten, som det får förstås, inte att något fel begåtts.

text: Åklagarmyndigheten redovisade upplysningar som inhämtats från jouråklagaren, kammaråklagaren GG, och chefsåklagaren vid åklagarkammaren i Kalmar, HH.

text: GG upplyste att hon hade blivit uppringd av polisen i Jönköping någon gång strax efter midnatt och fått en föredragning om ärendet. Hon hade inte kvar några anteckningar från detta. Av hennes redogörelse till Åklagarmyndigheten framgick dock att hon hade fått i huvudsak den information om ärendet som beskrivits ovan. Efter föredragningen hade hon att bedöma om något tvångsmedel skulle användas mot den misstänkte mannen eller om någon annan förundersökningsåtgärd behövde vidtas under jourtid. Det hot som framställts hade enligt hennes bedömning inte ett sådant straffvärde att det fanns grund för ett frihetsberövande. Det fanns heller inga andra brott mot kvinnan i närliggande tid. Om så hade varit fallet kunde det ha inneburit att den samlade brottsligheten haft ett högre straffvärde samt att man i bedömningen vägt in ett upprepat hot- och våldsbeteende. Den sammantagna bilden kunde då ha motiverat att vidta tvångsmedel mot mannen. GG sammanfattade:

text: Jag fann således att varken brottet i sig eller omständigheterna runt gärningen gav anledning att omedelbart ingripa mot mannen och uppmanade därför i stället polisen att ta kontakt med ordinarie åklagare nästa dag. Motsvarande bedömning gjorde jag angående den ringa misshandel som begåtts mot barnet. Polisen lyfte inte fram något som gav anledning till en annan bedömning än den jag redovisat, utan jag fick intrycket av att föredragande polisman delade min uppfattning att vidare åtgärder kunde anstå. Mitt beslut dokumenterades inte på något sätt utan jag förde endast kortfattade minnesanteckningar under telefonsamtalet med polisen. Dessa anteckningar kasserades efter jourtjänstgöringens slut. Åklagarkammarens chef, HH, upplyste bl.a. att hot av det slag som här förekom är vanliga, varvid det framgick att vissa polisdistrikt kontaktar åklagare rutinmässigt medan andra bara gör det om omedelbara åtgärder behöver vidtas. Enligt HH borde GG ha dokumenterat beslutet om att förundersökningen övertogs av åklagare, beslutet att inte vidta några åtgärder samt eventuella direktiv för den fortsatta utredningen. Hon ansåg däremot inte att GG, som arbetat med denna typ av ärenden i flera år och var van att göra bedömningar av detta slag, kunde kritiseras för det beslut hon fattade efter polisens föredragning och tillade att det som senare hände tyvärr inte kunde förutses.

text: Enligt Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren JJ) var det helt klart att utredningen inte talade för att recidivfaran var sådan att det efter föredragningen fanns tillräckliga skäl för GG att anhålla DD. Myndigheten motiverade detta med att det inte fanns några uppgifter om att DD under senare år begått andra brott mot AA, att han inte förekom i misstanke- eller belastningsregistret och att det inte framkom några särskilda omständigheter som gav anledning för GG att anta att det förelåg en akut hotbild mot AA. Även om inget hade hindrat GG från att redan under natten ge direktiv om ett kompletterande målsägandeförhör hade Åklagarmyndigheten inget att erinra mot att GG inte gav några andra instruktioner till polisen än de som kom att ges. Myndigheten instämde avslutningsvis i att GG borde ha dokumenterat sina åtgärder i ärendet.

text: Rättslig reglering

text: Polisverksamhetens ändamål finns angivet i

text: 1 § polislagen

text: . Där anges att som ett led i samhällets verksamhet för att främja rättvisa och trygghet, ska polisens arbete syfta till att upprätthålla allmän ordning och säkerhet samt till att i övrigt tillförsäkra allmänheten skydd och annan hjälp.

text: Polisen uppgifter finns angivna i samma lags 2 §. Där framgår att polisen bl.a. ska förebygga brott, bedriva utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal samt lämna allmänheten skydd, upplysningar och annan hjälp, när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen.

text: Polisen har anförtrotts vidsträckta befogenheter för att fullgöra sina uppgifter. Vid utredningen av brott finns specifika regler i

text: rättegångsbalken

text: , RB.

text: Polisen ska enligt

text: 3 § polislagen

text: samarbeta med myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten. Det åligger därvid särskilt polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom socialtjänsten och snarast underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem. I samma bestämmelse erinras om skyldigheten att enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: anmäla till socialnämnden att ett barn kan behöva nämndens skydd. Enligt denna bestämmelse ska polismyndigheterna och dess anställda genast göra anmälan till socialnämnden om de i sin verksamhet upptäcker något som kan innebära att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd.

text: Så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats ska förundersökning inledas,

text: 23 kap. 1 §

text: RB. Beslut att inleda en förundersökning ska fattas av polismyndighet eller åklagare,

text: 23 kap. 3 § första stycket

text: RB. Ett sådant beslut ska sättas upp särskilt eller antecknas i akten, varvid det ska framgå vem som har fattat det, 1 a § förundersökningskungörelsen.

text: Om förundersökningen inletts av polismyndighet och saken inte är av enkel beskaffenhet, ska ledningen övertas av åklagaren, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet,

text: 23 kap. 3 § första stycket

text: RB. Där framgår att åklagaren också ska överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl.

text: Rikspolisstyrelsen och Åklagarmyndigheten har utfärdat likalydande föreskrifter om vilka brott som är av enkel beskaffenhet (

text: RPSFS 2012:12

text: , FAP 403-5;

text: ÅFS 2005:9

text: ). Dessa brott finns uppräknade i en bilaga till föreskrifterna. Där framgår att olaga hot och misshandel är brott av enkel beskaffenhet i denna mening, dvs. förundersökning om sådana brott ska normalt ledas av polismyndighet. Av föreskrifterna framgår emellertid även att åklagare ska leda förundersökningen när brottet innefattar våld eller hot om våld mot närstående eller tidigare närstående person (6 §). Om polismyndigheten i ett sådant fall har inlett förundersökning ska ledningen snarast överlämnas till åklagare.

text: När förundersökningen leds av åklagaren, får han eller hon vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten samt uppdra åt polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet,

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB. Enligt bestämmelsen får en polisman, innan förundersökning hunnit inledas, hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen.

text: Enligt 1 a § förundersökningskungörelsen framgår även att förundersökningsledaren

text: - har ansvar för förundersökningen i dess helhet,

text: - ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara samt

text: - ska ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Under förundersökningen får förhör hållas med den som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen,

text: 23 kap. 6 §

text: RB. Skyldigheten för var och en att underkasta sig förhör är förenad med befogenheter att medta, hämta och kvarhålla den som ska höras, 23 kap. 7–9 §§ RB.

text: Enligt

text: 23 kap. 21 §

text: RB ska det vid en förundersökning föras protokoll över vad som förekommit av betydelse för utredningen. Närmare bestämmelser om förundersökningsprotokollets innehåll finns i 20–23 §§ förundersökningskungörelsen, av vilka det bl.a. framgår att det i protokollet ska antecknas tid och plats för de åtgärder som vidtas under förundersökningen.

text: Regler om frihetsberövanden av personer som misstänks för brott finns i

text: 24 kap.

text: RB. Åklagare kan besluta att den som är misstänkt för brott ska anhållas, under förutsättning att skäl för häktning bedöms föreligga (6 § första stycket). Därvid gäller i huvudsak och såvitt här är av intresse följande. Enligt 1 § får den som är på sannolika skäl misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker (flyktfara), undanröjer bevis eller försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara). Kan det antas att den misstänkte endast kommer att dömas till böter får häktning emellertid inte ske.

text: Bedömning

text: Händelseförloppet Det står, med facit i hand, klart att det var en felbedömning att inte ta AA:s anmälan och rädsla på större allvar. Frågan om polis och åklagare kan klandras för detta är beroende av vilken information som hade kommit fram. Polisens dokumentation visar att man bl.a. hade tillgång till följande uppgifter från AA.

text: - DD hade hotat döda henne och deras två barn sedan hon sagt till DD att hon skulle vidta åtgärder för att barnen inte längre skulle få vara hos honom.

text: - Hon var rädd för att DD skulle göra verklighet av hotet. Han hade tidigare hotat leja någon i detta syfte.

text: - Hon uppgav att DD hade ett vapen hemma och angav var han brukat förvara detta.

text: - DD hade under den tid de var gifta misshandlat henne många gånger.

text: Såvitt angick anmälan om misshandel mot dottern fanns därutöver bl.a. följande information.

text: - Dottern hade enligt uppgift blivit slagen av DD, dock inte hårt.

text: - Dottern hade enligt uppgift ringt till AA från DD:s bostad och velat bli tagen därifrån.

text: - Dottern hade enligt uppgift spelat in hot som hon utsatts för under kvällen.

text: - AA uppgav att hon var mycket orolig för barnen och bad att de skulle hämtas.

text: Huruvida en informationsbild av detta slag bör föranleda fler åtgärder än de som företogs är en bedömningsfråga, som det är svårt att uttala någon bestämd mening om för den som inte i tid och rum varit närmare delaktig i händelseförloppet. Det gäller särskilt när det, som i detta fall, finns ett facit som riskerar att förleda till andra slutsatser än som skulle ha dragits om det som nu inträffade inte hade hänt.

text: Bedömning av det hot som riktades mot AA och barnen AA:s ärende när hon vände sig till polisen på söndagskvällen var att hon och hennes barn blivit hotade, varvid hon fruktade för barnen och ville att dessa skulle föras i säkerhet. En medborgare i denna situation har berättigade förväntningar på att polisen ska göra en professionell bedömning av hotet och vilka åtgärder som eventuellt behöver vidtas.

text: Det framgår också av anmälningsupptagningen att ärendet inledningsvis togs på relativt stort allvar. En patrull skickas tämligen omgående, sent på söndag kväll, vilket visar att ärendet bedömdes så angeläget att utredningsåtgärder inte kunde anstå till morgondagen. Sedan patrullen avrapporterat och åklagaren kontaktats avstannar dock aktiviteten, till synes utan att något tillkommit som varit ägnat att ändra den ursprungliga bedömningen. Tvärtom vidhöll AA alla uppgifter. Inget har redovisats som tydde på att hon överdrev situationen. Att dottern misshandlats och utsatts för hot som hon dessutom dokumenterat var tillkommande information som snarare stärkte än försvagade den bild som lett till de inledande åtgärderna. Detsamma gäller uppgifterna om mångårig misshandel under den tid paret sammanlevt.

text: Att bedöma allvaret i ett framfört hot är svårt, och man bör – i linje med vad som redan påpekats – vara försiktig med att i efterhand kritisera ett ställningstagande som visat sig felaktigt. Vad som emellertid måste krävas är att den som gör bedömningen använder sig av de informationskällor som står till buds för att få fram ett så bra underlag som möjligt för sitt ställningstagande. I detta fall, som gällde hot och våld i nära relation, fanns det flera saker som enkelt hade kunnat bredda och fördjupa beslutsunderlaget. Framför allt borde det ha legat nära till hands att kontrollera situationen i DD:s bostad. Där hade enligt uppgift en misshandel begåtts och hot framställts. Hoten skulle finnas dokumenterade i en mobiltelefon som fanns i bostaden. Informationen talade allmänt för att DD var i upprörd sinnesstämning. Dessutom fanns uppgiften om att DD förvarade ett licenspliktigt vapen i bostaden. Dessa omständigheter skulle såväl var för sig som sammantagna ha kunnat läggas till grund för utredningsåtgärder hos DD. Det har inte framkommit att polisens arbetsbelastning under kvällen var sådan att det förelåg hinder mot att genomföra åtgärder av detta slag.

text: Skydd för barnen Av handlingarna framgår att AA:s främsta oro gällde barnen. Hon bad upprepade gånger om att dessa skulle föras bort från DD. Föräldrarna hade gemensam vårdnad och ett beslut om att hämta dem hade självfallet inte kunnat fattas utan noggranna överväganden. Det saknas emellertid spår av att det förekom några överväganden alls. Om det hade gjort det skulle polismyndighetens författningsenliga skyldighet att göra anmälan till socialnämnden m.m. rimligen varit bland det första som aktualiserats.

text: Det är anmärkningsvärt att polisen, trots AA:s enträgna och på anförda sakskäl grundade begäran, inte vidtog någon åtgärd för att förvissa sig om att barnen inte for illa, eller för att säkerställa att ansvaret i det hänseendet övertogs av annan myndighet. Denna underlåtenhet står i strid med polisens grundläggande uppgifter enligt

text: polislagen

text: Ytterligare information som fanns tillgänglig Det hittills sagda har grundats på den information som polisen fick del av under kvällen. Något försök att utröna vilken situation barnen befann sig i gjordes inte och någon dokumentation om detta finns följaktligen inte heller i detta ärende. I förhör under utredningen av mordet på AA har dottern EE dock lämnat en utförlig beskrivning av situationen i DD:s bostad den aktuella kvällen.

text: Hon berättade där följande. DD var mycket upprörd sedan AA bl.a. berättat om att hon skulle flytta samman med en ny man och att barnen skulle följa med. Sedan AA gått hade han blivit ”mycket, mycket mer aggressiv”. Senare hade han hotat EE med kniv och slagit henne flera gånger. När han tillfälligt var ute ringde hon sin mamma och berättade vad som hänt. Sedan DD kommit tillbaka försökte han åter misshandla henne, men hennes lillebror lyckades avstyra detta. Om inte brodern kommit emellan skulle hon ha blivit ihjälslagen. – Av förhöret framgår – vilket AA ju även upplyste polisen om – att EE på sin mobiltelefon spelat in de hot DD

text: framförde. Ljudfilerna finns utskrivna i förundersökningsprotokollet. Av dessa framgår att DD uttalade en rad hot, varvid han framstår som uppjagad och ur balans.

text: Dessa uppgifter visar att det är sannolikt att underlaget för såväl hotbilden som barnens skyddsbehov skulle ha breddats och fördjupats avsevärt om polisen på ett eller annat sätt hade valt att rikta sin uppmärksamhet åt detta håll, vilket man enligt min mening alltså borde ha gjort.

text: Polismyndighetens ansvar Polisen har ansvar för utförandet av de uppgifter som framgår i

text: polislagen

text: . Till dessa uppgifter hör att skydda enskilda mot brott och att på sätt som tidigare beskrivits i samarbete med sociala myndigheter vidta åtgärder när barn är i behov av skydd. Polismyndigheten i Jönköpings län har i enlighet med den bedömning som redovisats ovan inte levt upp till dessa åligganden.

text: Enligt gällande författningar ska som framgått en förundersökning som gäller våld eller hot mot närstående och tidigare närstående ledas av åklagare. Har en sådan förundersökning inletts av polisen ska ledningsansvaret snarast övertas av åklagaren. Den rättsliga regleringen medger att polisen under mellantiden håller förhör och vidtar andra utredningsåtgärder. Den lämnar med andra ord polisen viss frihet att avgöra vad som ska göras innan en åklagare kontaktas.

text: I detta fall inleddes förundersökning av polismyndigheten i samband med AA:s anmälan. Ungefär en och en halv timme efter det att målsägandeförhöret avslutats kontaktades jouråklagaren. Det innebar att förundersökningsledningen överlämnades. Polismyndigheten var alltså ansvarig för brottsutredningen fram till att ärendet föredrogs för åklagaren.

text: Förundersökningsledningen övergick i enlighet med detta till åklagaren strax efter klockan ett på natten. Vid det laget borde ytterligare utredningsåtgärder ha vidtagits eller åtminstone påbörjats. Polismyndigheten är ansvarig för att så inte skedde. Myndighetens ansvar i det hänseendet måste även ses tillsammans med de skyldigheter myndigheten i alla händelser hade när det gäller hotbild och skyddsbehov.

text: Åklagarens ansvar Att åklagare ska leda förundersökningar om hot och våld mot närstående beror bl.a. på att de förväntas vara bättre skickade än polisen att göra detta. Det finns därför skäl att ställa relativt höga krav på hur förundersökningsledarskapet fullgörs i sådana fall. I den mån hot av det slag som här förekom är vanliga kan detta inte tas till intäkt för att tona ned deras betydelse. Det innebär om något att kravet på professionell, icke slentrianmässig bedömning ökar.

text: GG:s ställningstagande att det som vid hennes kontakt med polisen hade kommit fram inte kunde läggas till grund för ett frihetsberövande av DD har godtagits av hennes överordnade. Om man utgår från att inga andra uppgifter än de hon uppger

text: sig ha mottagit fanns att tillgå ter sig detta i och för sig korrekt. Enligt min mening var informationen dock sådan att det fanns skäl att, som jag redan utvecklat, söka bredda och fördjupa beslutsunderlaget. Det bör därvid framhållas, att det inte var recidivfara i meningen risk för återfall i hotbrott som behövde belysas. Vad saken gällde, och vad som motiverade att ärendet ägnades särskild uppmärksamhet, var risken för att DD skulle gå från hot till handling.

text: Frågan är alltså vad GG gjorde för att få ett så fullödigt underlag som möjligt för att kunna utöva sitt ansvar som förundersökningsledare. Besvarandet av den frågan försvåras av att hon helt underlät att dokumentera sina överväganden och åtgärder – som HH noterat antecknade hon inte ens att hon övertagit förundersökningsledningen. Dokumentationsskyldigheten under en förundersökning är ett elementärt åliggande som borde sitta i ryggmärgen på en erfaren åklagare. Det är anmärkningsvärt att GG helt ignorerat den. Det är svårt att av detta dra någon annan slutsats än att hon inte ansåg att detta ärende krävde någon större uppmärksamhet från hennes sida.

text: Jag noterar vidare att GG i sitt yttrande anfört att polisen inte ”lyfte [...] fram något som gav anledning till en annan bedömning än den jag redovisat, utan jag fick intrycket av att föredragande polisman delade min uppfattning att vidare åtgärder kunde anstå”. Det föranleder påpekandet att en förundersökningsledare i ärenden av detta slag inte kan begränsa sitt ansvar till sådant som den föredragande polismannen lyfter fram och inte heller luta sig mot de bedömningar hon får intryck av att föredraganden gör. Att döma av det hon själv uppgett gjorde hon därvid inte heller något försök att bilda sig en helhetsuppfattning av situationen.

text: Det finns sammanfattningsvis skäl att erinra om att GG var fullt ut ansvarig för brottsutredningen från och med att ärendet föredrogs för henne. Såväl det förhållandet att hon inte gav några utredningsdirektiv som bristen på dokumentation talar för att hennes förundersökningsledarinsats på natten inte var tillräckligt aktiv och inte motsvarade de krav som följer av att förundersökningsledarskapet i ärenden av detta slag ska utövas av åklagare.

text: Sammanfattning Polismyndigheten i Jönköpings län kritiseras för att inte ha skaffat sig ett bättre underlag för sin bedömning av allvaret i det hot som framställts och för att inte ha vidtagit någon åtgärd för att förvissa sig om att barnen inte for illa, eller för att säkerställa att ansvaret i det hänseendet övertogs av annan myndighet. Polismyndigheten har därvid även brustit i det ansvar den haft för förundersökningsledningen fram till dess att denna övertogs av åklagare.

text: Kammaråklagare GG kritiseras för sitt passiva sätt att utöva förundersökningsledningen sedan hon övertagit denna och för att som förundersökningsledare helt ha åsidosatt sin dokumentationsplikt.

text: Det stod inte i myndigheternas makt att förutse det som inträffade morgonen efter det att AA vänt sig till polisen och det är långtifrån möjligt att slå fast att ett mer aktivt förhållningssätt hos polis och åklagare, i linje med den bedömning som här gjorts, skulle ha förhindrat händelsen. Den kritik som nu riktats mot myndigheterna ska därför inte uppfattas så att dessa enligt min mening kan hållas ansvariga för AA:s död.

text: Det är likväl angeläget att det allmännas företrädare begrundar vad som kunde ha gjorts för att förhindra den enskilda tragedi som mordet på AA innebar. Regeringen har nyligen tillsatt en nationell samordnare mot våld i nära relationer (

text: Dir. 2012:38

text: ). Orsaken till denna åtgärd är främst det stora antalet fall av våld, hot och trakasserier mot kvinnor, begångna av män som de haft en relation med. Den nationella samordnaren ska bl.a. verka för att öka effektiviteten och kvaliteten i arbetet mot våld i nära relationer, varvid särskilt fokus ska läggas på rättsväsendet. En kopia av detta beslut sänds mot den bakgrunden till Regeringskansliet och den nationella samordnaren, för kännedom.