avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för att man utan samtycke lämnade ut sekretesskyddade uppgifter

sammanfattning: Arbetsförmedlingen gick vid ett möte med en enskild och en handledare vid praktikplatsen igenom sekretesskyddade uppgifter om den enskilde. Myndigheten hade inte före mötet försäkrat sig om att den enskilde samtyckte till att handledaren tog del av uppgifterna. En tid efter mötet överlämnades en kopia på handlingen med de sekretesskyddade uppgifterna till handledaren för vidarebefordran till den enskilde. Handlingen låg i en oförseglad mapp tillsammans med andra handlingar. JO uttalar att en förutsättning för att ta upp och gå igenom sekretesskyddade uppgifter vid ett möte där en utomstående person närvarar är att den enskilde samtycker till detta. Ett sådant samtycke bör vara skriftligt och dokumenterat av myndigheten. Eftersom ett samtycke saknades lämnade Arbetsförmedlingen felaktigt ut sekretesskyddade uppgifter till en utomstående. Arbetsförmedlingen kritiseras för detta. Arbetsförmedlingen kritiseras även för hanteringen i samband med att handlingen med de sekretesskyddade uppgifterna lämnades över till handledaren. Myndigheten borde ha sett till att handlingen vid överlämnandet inte kunde läsas av handledaren, genom att lägga handlingen i ett förseglat kuvert. Genom överlämnandet har myndigheten röjt de sekretesskyddade uppgifterna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 19 maj 2017 klagade AA på Arbetsförmedlingen. Han bad sin arbetsförmedlare att lämna en handling i form av en rekommendation från en psykolog direkt till honom, men förmedlaren lämnade den i stället till handledaren på praktikplatsen. När han fick handlingen från handledaren låg den inte i något kuvert.

text: Utredning

text: JO uppmanade Arbetsförmedlingen att yttra sig över det som framfördes i AA:s anmälan. Arbetsförmedlingen anförde i sitt remissvar daterat den 20 oktober

text: 2017 bl.a. följande (återges utan hänvisade bilagor):

text: Bakgrund

text: Sektionschefen BB har lämnat bl.a. följande upplysningar AA har haft en placering vid pingstkyrkan inom ramen för det arbetsmarknadspolitiska programmet jobb- och utvecklingsgarantin. […] – – –

text: Vid mötet den 22 mars 2017 deltog arbetsförmedlaren CC, AA och DD som var AA:s handledare vid pingstkyrkan. En tolk medverkade på distans. Mötet skedde i pingstkyrkans lokaler. Arbetsförmedlingen hade dessförinnan inte skickat någon skriftlig information om mötets innehåll till AA. CC inledde mötet med att informera om att det skulle innehålla en uppföljning av praktikplatsen och en genomgång av arbetspsykologens rekommendation. Uppföljningen av praktikplatsen tog endast en kort stund. AA uttryckte inget önskemål om att han inte ville att DD skulle delta under den fortsatta delen av mötet. AA har inte lämnat något skriftligt samtycke till att uppgifter som omfattas av sekretess fick lämnas till pingstkyrkan.

text: Arbetsförmedlaren CC har lämnat bl.a. följande upplysningar Efter sedvanlig uppföljning av praktiken gick hon igenom delar av arbetspsykologens rekommendation i handlingen Sammanställning specialinsats vid mötet den 22 mars 2017. Under mötet bad AA om att få arbetspsykologens rekommendation skriftligt. Hon förklarade att hon inte kunde skriva ut handlingen i pingstkyrkans lokaler. AA påtalade att han ville ha handlingarna skyndsamt. De kom därför överens om att hon skulle ta med handlingarna till nästa tillfälle hon var på pingstkyrkan. Hon besökte pingstkyrkan veckan därpå. Hon letade då efter AA, men hon kunde inte hitta honom i byggnaden. Hon lämnade därför ovanstående handlingar och ett brev om tid till Arbetsförmedlingens socialkonsulent till DD Handlingarna överlämnades utan att de förvarades i något kuvert. DD lovade att lämna handlingarna till AA så snart hon såg honom. AA hade vid den aktuella tidpunkten en så kallad förmedlingsadress vilket innebär att det tar extra lång tid innan vederbörande får handlingar via posten. Hon valde att själv ta med handlingarna till pingstkyrkan då AA var angelägen om att få handlingarna skyndsamt. Hon såg inget hinder mot att handlingarna lämnades till AA via DD eftersom DD hade deltagit i mötet den 22 mars 2017 och muntligen tagit del av delar av innehållet i arbetspsykologens rekommendation.

text: I AIS antecknades bl.a. följande angående mötet den 22 mars 2017 "Sökande vill skriftligen ha vad arbetspsykologen sagt och vad dagens möte innebar. UT [CC] uppger att jag skall lämna det vid nästa tillfälle UT besöker Pingstkyrkan. Sökande kommer att få en vidare planering från Arbetsförmedlingen." – – –

text: AA:s handledare DD har lämnat bl.a. följande upplysningar Under mötet den 22 mars 2017 bad AA ett par gånger om att få arbetspsykologens resultat i pappersform. Arbetsförmedlaren CC förklarade att hon inte hade en utskrift av handlingen och att hon inte kunde skriva ut den på plats. CC förklarade ett par gånger för AA att hon kunde skriva ut handlingen på sitt kontor och lämna den till henne (DD) på pingstkyrkan och att hon (DD) skulle vidarebefordra den till honom. AA opponerade sig inte. Mötet avslutades med den överenskommelsen.

text: Veckan därpå överlämnade CC en plastmapp med handlingar som AA skulle få. Om hon inte minns fel låg det en kallelse till något möte överst i mappen. Hon tog inte ur handlingarna ur mappen. Hon förvarade mappen med handlingarna fram till dess att AA var på plats nästa gång. Hon har inte undertecknat något avtal om tystnadsplikt med Arbetsförmedlingen. […]

text: Rättslig reglering

text: Sekretess i ärende om arbetsförmedling och hälso- och sjukvårdsverksamhet Enligt

text: 28 kap. 11 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men och uppgiften förekommer i ett ärende om arbetsförmedling. Sekretessbestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit som innebär att det råder en presumtion för sekretess. Det innebär i princip att uppgifter om en enskilds personliga förhållanden enbart kan lämnas ut med den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som offentlighets- och sekretesslagen hänvisar till. (Se 8 kap. 1 §, 10 kap. 1 § och 12 kap. 2 § OSL.) – – –

text: Samtycke Ett samtycke behöver inte vara skriftligt och även ett underförstått, s.k. presumerat eller tyst, samtycke får i många fall godtas. När det gäller utlämnande av uppgifter av känslig natur har JO uttalat att den enskildes samtycke bör vara uttryckligt och att det också bör dokumenteras. JO har vidare uttalat att den enskildes samtycke bör vara skriftligt när det är fråga om verksamheter där det ofta blir fråga om att lämna ut uppgifter av känslig natur. (Se bl.a. JO 2009/10 s. 440, dnr

text: , och JO 1990/91 s. 366, dnr

text: och JO:s beslut den 27 oktober 2016, dnr

text: Begreppet röjande Sekretess definieras i

text: 3 kap. 1 §

text: OSL som ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker muntligen, genom utlämnande av en allmän handling eller på något annat sätt. Sekretessbestämmelserna i OSL innebär både tystnadsplikt och handlingssekretess (

text: 1 kap. 1 § andra stycket

text: OSL). I förarbetena till sekretesslagen framgår att förbudet att röja en uppgift avser alla former av röjande. Uppgift får inte röjas genom att en befattningshavare lämnar information muntligen eller på annat sätt. Det innebär att befattningshavaren inte får låta någon ta del av hemlig uppgift vare sig detta sker genom att allmän handling företes eller att någon får ta del av handling som inte är allmän eller att uppgiften meddelas i brev. Också andra former för röjande av en uppgift kan tänkas, t.ex. att någon förevisar ett hemligt föremål för annan. (Se

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 119 f.) I rättsfallet

text: NJA 1991 s. 103

text: behandlas innebörden av uttrycket röjer uppgift i straffbestämmelsen om vårdslöshet med hemlig uppgift i

text: 19 kap 9 § brottsbalken

text: . I doktrinen uttalas att rättsfallet kan vara vägledande även vid tillämpningen av offentlighets- och sekretesslagen samt när det gäller brott mot tystnadsplikt (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, En kommentar, kommentaren till 3 kap. 1 § ). Högsta domstolen uttalade i den domen följande. ”…Uttrycket ´röjer uppgift´ i bestämmelsen innebär enligt vanligt språkbruk att en uppgift avslöjas eller uppenbaras. Detta förutsätter att det finns någon person, för vilken uppgiften görs tillgänglig. Det torde dock inte alltid kunna krävas att denna faktiskt har fått kännedom om uppgiften. Det bör sålunda som regel vara tillräckligt att en handling med hemliga uppgifter har kommit i någon obehörigs

text: besittning. Även vissa andra, närliggande situationer bör omfattas. Däremot kan inte varje möjlighet att ta del av en uppgift, som har beretts någon obehörig, medföra att uppgiften skall anses ha röjts; en sådan ordning skulle i realiteten innebär att det oaktsamma handlandet i sig ofta skulle medföra straffansvar. Avgörande för straffansvar bör främst vara om uppgiften har blivit tillgänglig för någon obehörig under sådana omständigheter, att man måste räkna med att den obehörige kommer att ta del av uppgiften…”

text: Otillåtet röjande av en sekretessbelagd uppgift är straffsanktionerat som brott mot tystnadsplikten enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . I doktrinen rörande bestämmelsen förefaller det inte helt klarlagt om man i ordet röja ska lägga in ett krav på att ett avslöjande har skett (Se Roos,

text: Brottsbalken

text: 20 kap. 3 §

text: [19 juli 2017, Karnov] med hänvisningar till eSam, Outsourcing – en vägledning om sekretess och persondataskydd.) – – –

text: Arbetsförmedlingens bedömning

text: Arbetsförmedlingen har uppfattat AA:s anmälan till JO på så sätt att AA är kritisk till att hans arbetsförmedlare CC överlämnade en utredning om honom som gjorts av en arbetspsykolog till DD vid pingstkyrkan i stället för till honom själv som han begärt. AA är även kritisk till att handlingen inte låg i ett kuvert vid överlämnandet vilket innebar att DD kunde ta del av uppgifterna i den. Av utredningen framgår att den handling (bilaga till anmälan till JO) som CC överlämnade till AA:s handledare DD innehåller rekommendationen som den aktuella arbetspsykologen dokumenterade i handlingen Sammanställning specialinsats. Det finns inom Arbetsförmedlingen verksamhet som utgör hälso- och sjukvård. Inom sådan verksamhet gäller en s.k. inre sekretess som begränsar vem som får ta del av uppgifter om en patient och specialisten i fråga är då skyldig att föra patientjournal. Enligt uppgift från ansvarig sektionschef har det i det aktuella ärendet inte varit fråga om någon arbetspsykologisk utredning som ska journalföras. I ett sådant fall krävs inte något samtycke från en arbetssökande för att dennes arbetsförmedlare ska få ta del av en handling av aktuellt slag. Mot bakgrund av detta är uppgifterna i den handling som CC överlämnade till DD sådana att de typiskt sett omfattas av sekretess enligt

text: 28 kap. 11 §

text: OSL. Sekretessbestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit vilket innebär att det råder en presumtion för sekretess. Det innebär i princip att uppgifterna i det här fallet endast kunde lämnas ut med samtycke från AA. Det krävs av en tjänsteman som hanterar sekretessbelagda uppgifter att han eller hon sköter detta med största omsorg och stor noggrannhet för att förhindra att obehöriga inte får del av uppgifterna. Det är myndighetens ansvar att försäkra sig om att ett samtycke verkligen finns innan sådana uppgifter lämnas ut och att den som samtyckt förstått innebörden av detta. I de situationer då en arbetssökande har skyddade personuppgifter är Arbetsförmedlingen medveten om vikten av att eventuella samtycken till att lämna ut personuppgifter klarläggs (se JO:s beslut den 21 april 2006, dnr

text: ). Av utredningen framgår att CC gick igenom delar av arbetspsykologens rekommendation i handlingen Sammanställning specialinsats vid ett möte den 22 mars 2017 där bl.a. DD deltog. Enligt CC bad AA under mötet att få arbetspsykologens rekommendation skriftligt. CC har uppgett att hon under mötet kom överens med AA att hon skulle ta med handlingarna till nästa tillfälle hon besökte pingstkyrkan. Detta kommer även till uttryck i anteckningarna i AIS (Arbetsförmedlingens informationssystem). Vidare har CC uppgett att hon vid nästkommande besök inte kunde hitta AA varför hon lämnade handlingarna till DD CC har vidare uppgett att handlingarna inte låg i ett kuvert vid överlämnandet.

text: Arbetsförmedlingen har bedömt, bl.a. mot bakgrund av uttalandena i

text: NJA 1991 s. 103

text: , att det i ärendet inte varit fråga om ett röjande av uppgift i offentlighetsoch sekretesslagens mening. Rättsfallet anses kunna vara vägledande också vid tillämpningen av bl.a. offentlighets- och sekretesslagen. I domen uttalade Högsta domstolen att avgörande för straffansvar bör främst vara om uppgiften blivit tillgänglig för någon obehörig under sådana omständigheter att man måste räkna med att den obehörige kommer att ta del av uppgiften. CC har uppgett att de aktuella handlingarna inte låg i ett kuvert vid överlämnandet till DD. CC har inte uttalat sig om huruvida handlingarna låg i en plastmapp eller om de överlämnades utan omslag. DD har härvid uppgett att de handlingar som CC överlämnade till henne för vidarebefordran till AA låg i en plastmapp. Om DD inte minns fel låg det en kallelse till något möte överst i mappen. DD förvarade mappen med handlingarna fram till dess AA var på plats nästa gång. Enligt Arbetsförmedlingens mening borde dock de aktuella handlingarna ha lämnats över i ett förseglat kuvert för att minska risken för att obehöriga får del av uppgifterna. Det är särskilt viktigt när den som handlingarna rör har skyddade personuppgifter. Arbetsförmedlingen kommer att även fortsättningsvis vidta åtgärder genom bl.a. utbildningsinsatser för att säkerställa att sekretessbelagda uppgifter hanteras på ett korrekt sätt. AA gavs möjlighet att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: Sekretessbestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit som innebär att det råder en presumtion för sekretess. Det innebär i princip att uppgifter om en enskilds personliga förhållanden enbart kan lämnas ut med den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som offentlighets- och sekretesslagen hänvisar till (se 8 kap. 1 §, 10 kap. 1 § och 12 kap. 2 § OSL).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att arbetsförmedlaren vid mötet den 22 mars 2017 gick igenom arbetspsykologens rekommendation tillsammans med AA och handledaren på praktikplatsen. AA hade inte i förväg informerats om att rekommendationen skulle gås igenom, och han saknade också kunskap om innehållet i den. Under mötet begärde AA att han skulle få en kopia av handlingen med rekommendationen. Eftersom arbetsförmedlaren saknade möjlighet att på plats kopiera handlingen kom hon överens med AA om att lämna över handlingen vid sitt nästa besök på praktikplatsen. Vid efterföljande besök var dock AA inte på plats, och därför lämnades handlingen till handledaren för vidarebefordran till AA Handlingen låg såvitt framgår i en mapp med andra handlingar. Handledaren lämnade över mappen till AA när han kom till praktikplatsen nästa gång.

text: Med anledning av det inträffade finns det skäl att närmare gå in på dels om det fanns ett samtycke från AA om att vid mötet gå igenom arbetspsykologens rekommendation i närvaro av handledaren, dels om det var korrekt av arbetsförmedlaren att, när AA inte var på plats, lämna över en kopia av rekommendationen till handledaren på så sätt som skedde.

text: JO har vid flera tillfällen haft anledning att uttala sig om förutsättningarna för att mot bakgrund av ett lämnat samtycke lämna ut sekretesskyddade uppgifter till en utomstående. Den enskildes samtycke bör vara uttryckligt, och det bör också dokumenteras. Något krav på att samtycket ska vara skriftligt finns inte; även ett underförstått samtycke kan i många fall godtas. När det handlar om verksamheter där det ofta blir fråga om att lämna ut uppgifter av känslig natur bör samtycket dock vara skriftligt. Enbart det förhållande att en enskild känner till vad ett möte ska handla om eller vilka som kommer att delta vid mötet innebär inte att en myndighet kan utgå från att den enskilde samtycker till att sekretesskyddade uppgifter lämnas ut (se bl.a. JO 1990/91 s. 366,

text: JO 2009/10 s. 440

text: Enligt min mening ankom det på Arbetsförmedlingen att före mötet den 22 mars 2017 försäkra sig om att AA samtyckte till att gå igenom arbetspsykologens rekommendation i närvaro av handledaren på praktikplatsen. Ett sådant samtycke borde ha varit skriftligt och dokumenterat av Arbetsförmedlingen på vederbörligt sett. AA borde naturligtvis också ha fått möjlighet att ta del av innehållet i rekommendationen innan ett sådant samtycke inhämtades. Det förhållandet att AA inte invände när arbetsförmedlaren vid inledningen av mötet informerade om att rekommendationen skulle gås igenom kan inte uppfattas som att han därigenom lämnade sitt samtycke. Eftersom AA inte lämnade något reellt samtycke innebar Arbetsförmedlingens hantering att myndigheten felaktigt lämnade ut sekretesskyddade uppgifter vid mötet.

text: När det gäller överlämnandet av handlingen till handledaren argumenterar Arbetsförmedlingen, med utgångspunkt i rättsfallet

text: NJA 1991 s. 103

text: , i sitt remissvar för att detta inte skulle utgöra ett röjande av uppgift i OSL:s mening.

text: I rättsfallet, som avsåg åtal för vårdslöshet med hemlig uppgift, uttalade Högsta domstolen att uttrycket ”röjer uppgift” förutsätter att det finns någon person för vilken uppgiften görs tillgänglig. Det torde dock inte alltid kunna krävas att personen i fråga faktiskt har fått kännedom om uppgiften. Det bör sålunda som regel vara tillräckligt att en handling med hemliga uppgifter har kommit i någon obehörigs besittning. Avgörande för straffansvar bör enligt Högsta domstolen vara om uppgiften blivit tillgänglig för någon obehörig under sådana omständigheter att man måste räkna med att den obehörige kommer att ta del av uppgiften. I rättsfallet ansåg domstolen att det inte kunnat klarläggas att den som brutit sig in i ett säkerhetsskåp också hade befattat sig med de handlingar som förvarades där (däremot hade annat stulits ur skåpet). Det var därför inte fråga om röjande i bestämmelsens mening.

text: I det nu aktuella ärendet lämnade arbetsförmedlaren ut en handling med sekretesskyddade uppgifter direkt till handledaren på en praktikplats. Handlingen låg såvitt framgår i en oförseglad mapp bland andra handlingar. Handledaren befattade sig alltså med handlingen och kunde ta del av innehållet. Det är enligt min mening uppenbart att det därigenom är fråga om att uppgifterna röjdes för en utomstående i den mening som avses i OSL. Något uttryckligt samtycke från AA till att överlämna handlingen till handledaren på så sätt som skedde fanns inte. Handlingen borde ha lämnats direkt till AA, eftersom det var han som efterfrågade handlingen. När det visade sig att han inte var på plats vid arbetsförmedlarens besök borde handlingen ha lagts i ett förseglat kuvert innan den gavs till handledaren för vidarebefordran till AA.

text: Sammanfattningsvis lämnade Arbetsförmedlingen ut sekretesskyddade uppgifter till utomstående utan att först försäkra sig om att den enskilde samtyckte till utlämnandet. Vidare hanterades inte handlingen med de sekretesskyddade uppgifterna med den försiktighet som kunde krävas av myndigheten. Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för den bristfälliga hanteringen.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: En arbetsförmedling har avaktualiserat en sökande som inte besvarat en förfrågan. Fråga om arbetsförmedlingen handlagt ärendet korrekt sedan sökanden gjort gällande att hon inte fått någon förfrågan

org: jo

text: Bakgrund och anmälan

type: rubrik

text: I en tidigare anmälan till JO (dnr 2058-2002) framförde AA, genom ombudet BB, klagomål mot Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Stockholms län. Hon klagade på att arbetsförmedlingen inte hade meddelat henne att hon den 17 maj 2001 hade avaktualiserats som arbetssökande. Först sju månader senare hade hon i samband med att försäkringskassan beslutade om hennes sjukpenninggrundande inkomst informerats om avaktualiseringen.

type: stycke

text: Av upplysningar som inhämtades framkom att arbetsförmedlingen den 7 maj 2001 hade sänt ut en s.k. förfrågan till AA. Av denna hade framgått att om den inte besvarades inom utsatt tid skulle detta komma att tolkas som om hon inte längre önskade kvarstå som arbetssökande hos förmedlingen. AA besvarade inte skrivelsen, varför hon avaktualiserades. Mot den bakgrunden beslutade JO Berggren den 20 augusti 2002 att inte utreda anmälan ytterligare.

text: AA återkom till JO och uppgav att hon varken erhållit någon förfrågan från arbetsförmedlingen eller något besked om att hon avaktualiserats.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades från arbetsförmedlingen kopior av daganteckningar i AA:s ärende och kopior av en skriftväxling som ägt rum mellan AA och arbetsförmedlingen. Därefter anmodades länsarbetsnämnden att yttra sig över om AA:s uppgift om att hon inte hade mottagit den aktuella förfrågan hade föranlett eller skulle komma att föranleda någon åtgärd av arbetsförmedlingen.

text: Länsarbetsnämnden anförde följande.

text: Länsarbetsnämndens utredning

text: AA var i början av 2001 inskriven som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen Huddinge. Arbetsförmedlingens utredning visade dock att det förelåg oklarheter beträffande AA:s arbetsutbud (omfattning alternativ begränsning). Efter ett samtal

text: med arbetspsykologen den 23 februari 2001 görs därför en överenskommelse med AA att hon ska överföras till Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge inom vars verksamhetsområde resurser för fördjupad utredning och vägledning finns att tillgå. I överenskommelsen med henne klargörs även att hon ska införskaffa ett läkarutlåtande som underlag och stöd i den fortsatta utredningen av hennes möjligheter till arbete. Av Arbetsförmedlingens Huddinge daganteckning i Arbetsmarknadsverkets dataregister AIS dokumenteras denna överenskommelse och av noteringen framgår även att hon erhåller handlingar för detta ändamål. Hon kommer vidare att kallas till samtal först när hon insänt läkarutlåtandet. Dokumentationen är tydlig vad gäller AA:s åtagandeansvar. I maj 2001 hade AA ännu inte hört av sig och ej heller sänt in det efterfrågade läkarutlåtandet, vilket föranledde Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge att sända en aktualitetsförfrågan till henne. Förfrågan sändes per post och när hon inte avhördes inom, i förfrågan, angiven tid avaktualiserades hon av förmedlingen. Information om att förmedlingen vidtagit denna åtgärd fick AA med e-postbrev, vilket är den handläggningsrutin arbetsförmedlingarna har att följa. Information till hennes arbetslöshetskassa HTF, som har att besluta om hennes ersättningsrätt, sker i form av filöverföring till kassan. AA avhörs till Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge först den 8 februari 2002 och önskar då bli aktualiserad vid förmedlingen, dock med den reservationen att hon är förhindrad att söka arbete. Länsarbetsnämnden har inhämtat information från HTF:s arbetslöshetskassa Stockholmsavdelningen, handläggare CC ... vilken uppgivit följande: AA uppbar arbetslöshetsersättning vid den aktuella tiden i februari 2001 och insände utbetalningsunderlag (arbetslöshetsdeklaration) till sin arbetslöshetskassa veckorna innan hon avaktualiserades. Hon deklarerade sedan arbetslös fram till vecka 23 då hon upphörde att höra av sig till arbetslöshetskassan. Avaktualiseringen skedde i vecka 20 (17 maj) och arbetslöshetskassan uppfattade därmed att AA var underkunnig om sin avaktualisering från arbetsförmedlingen.

text: Länsarbetsnämndens bedömning

text: Arbetsförmedlingarna har att följa de föreskrifter som AMS utfärdar gällande arbetssökande hos arbetsförmedlingen samt föreskrifter om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet. I handlingsplanen daterad den 23 februari 2001 har dokumenterats den överenskommelse som gjorts mellan parterna. När AA efter mer än två månader inte avhörts och ej heller besvarat den aktualitetsförfrågan arbetsförmedlingen sänt till henne avaktualiserades hon helt enligt det regelverk och i enlighet med det tillsynsansvar som åligger arbetsförmedlingen (AMS föreskrifter för länsarbetnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet). Arbetsförmedlingen har varken skyldighet eller rätt att efterforska varför hon brutit kontakten med arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge har tillämpat regelverket korrekt såväl när man sände förfrågan som när man därefter avaktualiserade AA. Att sända denna information med lösbrev har av JO-beslut 1997-07-31 dnr 2862-1997 inte ansetts äventyra rättssäkerheten för den enskilde. Av detta drar länsarbetsnämnden även den slutsatsen att postbefordran kan anses tillförlitlig och att rekommenderade brev ej är nödvändiga, varför myndigheten har valt lösbrev. Länsarbetsnämnden finner även att AA under hela den tid hon haft kontakt med Arbetsförmedlingen Huddinge haft samma bostadsadress och tidigare utsända brev till henne i januari/februari 2001 har nått henne under samma adress. Några returbrev har ej heller kommit till arbetsförmedlingen, varför länsarbetsnämnden finner det för troligt att de från Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge utsända breven nått henne. AA har, trots den överenskommelse som gjordes den 23 februari 2001, väntat ett i det närmaste helt år innan hon tar förnyad kontakt med Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge.

text: Enligt Riksförsäkringsverket kan en avaktualisering vid arbetsförmedlingen inte vara den enda orsaken till att en persons sjukpenninggrundande inkomst (SGI) påverkas. Medveten om att enskilda personer ändå kan drabbas av olika myndigheters föreskrifter har gjort att det hos Riksförsäkringsverket för närvarande pågår en juridisk genomgång av försäkringskassans regler och föreskrifter när det gäller SGI i fall med avaktualisering från arbetsförmedlingen. Länsarbetsnämnden finner, med hänvisning till vad som ovan redovisats, inte att Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge kan lastas för felaktig regeltillämpning eller försumlighet i sin handläggning. Till länsarbetsnämndens yttrande var fogat bl.a. ett yttrande från kontorschefen vid Arbetsförmedlingen Rehabilitering Tullinge.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon vidhöll vad hon tidigare anfört samt uppgav bl.a. följande. Med anledning av hennes överenskommelse med arbetsförmedlingen om att inkomma med läkarintyg kontaktade hon en vårdcentral och fick tid för undersökning den 25 juni 2001. Den 28 juni 2001 inkom läkarintyget till arbetsförmedlingen. Detta styrks av arbetsförmedlingens inkomststämpel. Om hon hade nåtts av den förfrågan som arbetsförmedlingen säger sig ha skickat eller om hon underrättats om avaktualiseringen hade det inte funnits någon anledning för henne att sända läkarintyget till arbetsförmedlingen. Det ingivna läkarintyget styrker hennes påstående att hon inte nåtts av vare sig skrivelsen med förfrågan eller information om avaktualiseringen. – Arbetsförmedlingen kan inte, som påstås, ha skickat avaktualiseringen till henne med e-post eftersom förmedlingen vid den aktuella tidpunkten inte kände till att hon hade någon e-postadress. Ett beslut som förmedlas på detta sätt uppfyller inte heller kraven som uppställs i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: I beslut den 4 december 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Enligt 5 § första stycket Arbetsmarknadsstyrelsens (AMS) föreskrifter för länsarbetsnämnderna om arbetssökande hos arbetsförmedlingen, skall en arbetssökande avaktualiseras då personen inte önskar ytterligare service från arbetsförmedlingen. Enligt andra stycket samma paragraf skall en avaktualisering ske inom en vecka om sökanden inte kommer på avtalad tid och inte heller hör av sig till arbetsförmedlingen.

text: En arbetsförmedlings beslut att avaktualisera en arbetssökande är inte ett sådant slutligt beslut som avses i

text: 21 § förvaltningslagen

text: . Detta innebär att någon skyldighet att underrätta parten om beslutet inte föreligger enligt den bestämmelsen. Några andra föreskrifter om underrättelseskyldighet har inte heller utfärdats. Förfarandet kan således vara helt formlöst.

text: Avaktualiseringen föranleddes av att AA inte besvarade den förfrågan som sänts till henne i lösbrev. Som nämns i remissvaret har JO – justitieombudsmannen Rune Lavin – i ett beslut godtagit att kallelser till möten hos arbetsförmedlingen skickas i lösbrev. Skälet till detta ställningstagande var att följden av en utebliven inställelse

text: inte automatiskt blir att en person avstängs från arbetslöshetsersättning, utan arbetslöshetskassan har att självständigt pröva ärendet. I detta ärende är omständigheterna inte helt desamma men jag har ingen invändning mot förfarandet.

text: AA har dock gjort gällande att hon aldrig har mottagit den aktuella förfrågan. Det var mot den bakgrunden jag inledde min granskning med avsikt att utreda om denna uppgift föranlett eller skulle komma att föranleda någon åtgärd från arbetsförmedlingens sida. Remissvaret tyder dock närmast på att arbetsförmedlingen inte gjort några överväganden med anledning av AA:s påstående.

text: Om en arbetsförmedling väljer att sända viktiga försändelser till de arbetssökande med lösbrev får detta konsekvenser i de fall den arbetssökande gör gällande att han eller hon inte har mottagit brevet. I sådant fall har arbetsförmedlingen bevisbördan för att meddelandet nått adressaten. Om inte arbetsförmedlingen kan visa detta får den arbetssökandes påstående godtas.

text: I AA:s ärende synes arbetsförmedlingen inte ha undersökt AA:s uppgift att hon inte fått del av försändelsen. Så borde ha skett. För det fall arbetsförmedlingen i samband härmed inte kunnat visa att hon erhållit meddelandet hade arbetsförmedlingen haft att ompröva beslutet om avaktualisering.

text: Med dessa besked avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Beslag
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot bl.a. Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning och uttalanden om möjligheten att inom ramen för en förundersökning granska misstänkt stöldgods som pantsatts hos en pantbank

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO i augusti 2005, framförde C.M. klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts polismästardistrikt. C.M. anförde bl.a. följande. Under april och maj 2004 gjordes en rad polisanmälningar mot hans son, J. (född 1984), angående stölder och bedrägerier. De kontakter C.M. inledningsvis hade med polisen ledde till att han fick intrycket av att utredningen skulle bedrivas skyndsamt. Vid tidpunkten för anmälan till JO hade förundersökningen dock ännu inte avslutats, och polisen hade inte heller informerat honom om möjligheten att återfå stulet gods som pantsatts.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärenden K84208-04 m.fl. och Söderorts åklagarkammares i Stockholm ärende C5-8-2754-04 infordrades och granskades. Av handlingarna framgick i huvudsak följande. I den aktuella förundersökningen handlades ett stort antal polisanmälningar om bl.a. bedrägeri, stöld, olovligt brukande och urkundsförfalskning i vilka J. var misstänkt för brott. Från och med slutet av maj 2004 var åklagare förundersökningsledare i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som anförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren Lennart Enocsson) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från polismästaren Lars Hallberg, Söderorts polismästardistrikt, och kommissarien Bengt Carlsson (här utelämnade).

text: Lars Hallberg Mellan den 5 april och 18 maj 2004 inkom 11 polisanmälningar med J. som misstänkt. Anmälningarna gällde bl.a. stöld av pass, bedrägeri medelst urkundsförfalskning, olovligt förfogande, stöld från villa, bedrägligt beteende, grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning. Samtliga brott skall ha skett mellan den 12

text: mars till den 11 april 2004. Förundersökning inleddes i samtliga ärenden och ärendena lades för utredning på bedrägerigruppen Söderorts polismästardistrikt. Förundersökningsledare i ärendena var Bengt Carlsson. Den 28 maj 2004 slutredovisades samtliga ärenden i form av förundersökningsprotokoll till åklagarmyndigheten. I ärendena hade då hållits ett stort antal förhör med bl.a. målsäganden och misstänkt. Kompletterande information hade inhämtats från olika företag och kreditupplysningsinstitut. Den 2 september 2004 skickade assistentåklagaren Olof Kronlund ärendet åter till Bengt Carlsson för komplettering. Efter att ärendet kommit åter vidtogs inga utredningsåtgärder i ärendet förrän i april 2005. Under perioden januari till april tjänstgjorde Bengt Carlsson på en annan enhet inom Söderorts polismästardistrikt. När Bengt Carlsson kom tillbaka tog han tag i ärendet. Vid ungefär samma tid inkom ytterligare en anmälan om stöld i föräldrahemmet. I juni skickades kallelse om förhör till J. J. infann sig för förhör först den 19 juli 2005. Efter att detta förhör hållits inkom ytterligare polisanmälningar med J. som misstänkt. Bengt Carlsson tog då kontakt med åklagare och fick J. anhållen i sin utevaro. Den 9 augusti 2005 greps J. och förhör hölls. Den 12 augusti 2005 slutredovisades ärendet till åklagaren i form av förundersökningsprotokoll. Utredningen omfattade då 15 ärenden och totalt 165 sidor. Att en del av den egendom som stulits blivit pantsatt framkom första gången i utredningen vid förhör med J. den 19 juli 2005. Den 25 juli 2005 kontaktades polisen av A-C. M. (J:s mor, JO:s anm.) med anledning av att hon misstänkte att tillgripen egendom var pantsatt. Den 28 juli 2005 genomförde godsspaningsroteln i City polismästardistrikt en kontroll av pantbanker varmed en del egendom anträffades. Denna egendom togs i beslag samma dag.

text: Polismästardistriktets bedömning

text: Den tid som ärendet låg slutredovisat hos åklagarmyndigheten kan inte polismästardistriktet lastas för. Att ärendet låg utan utredningsåtgärder hos polisen i över 6 månader bl.a. för att man var tvungen att prioritera andra ärenden och att förundersökningsledaren tjänstgjorde på annan enhet beklagar polismästardistriktet. Totalt sett, bl.a. med hänsyn till ärendets omfattning och de åtgärder som vidtagits, anser polismästardistriktet att det skyndsamhetskrav som föreskrivs i

text: 23 kap 4 §

text: RB inte har åsidosatts. De 15 anmälningarna hade tagit ca 16 månader att utreda. Vad gäller information kring pantsatta föremål så var den omständigheten inte känd för polisen när anmälan gjordes. Anmälan gjordes den 31 maj 2005 och det kom inte till polisens kännedom förrän den 19 juli 2005 att föremål pantsatts. Att någon sådan information inte lämnades i samband med polisanmälan kan därmed inte lasta polismästardistriktet. Från det att det i utredningen framkom att föremål pantsatts till dess att en del återfanns och togs i beslag gick det nio dagar. Den tid som C.M. skulle kunna hävda brist på information är under dessa dagar. Bengt Carlsson har uppgivit att ett ”glapp” på några dagar uppstod men att det var under en intensiv del av utredningen.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Polismyndigheten gör i huvudsak samma bedömning av aktuellt fall som Söderorts polismästardistrikt och hänvisar till vad som anförts i distriktets skrivelse. När det gäller hanteringen av det pantsatta godset konstaterar myndigheten i likhet med Söderorts polismästardistrikt att från det att det i utredningen framkom att föremål pantsatts – i förhör den 19 juli 2005 – till dess att en del återfanns och togs i beslag gick det nio dagar. Myndigheten anser dock att denna fråga borde ha handlagts med större skyndsamhet sedan det vid det nämnda förhöret blev klarlagt att visst stöldgods var pantsatt.

text: Ärendet återremitterades därefter till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om dels handläggningen av beslaget på pantbanken den 26 juli 2005,

text: dels vilka eventuella kontakter som förevarit mellan polisen och åklagaren inför nämnda beslag.

text: Polismyndigheten (Lennart Enocsson) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från Lars Hallberg och tf. polismästaren Ulf Johansson, City polismästardistrikt, (här utelämnade). Det kan noteras att inspektören Lennart Ehrenbrand lämnade upplysningar till Ulf Johansson om sin hantering av ärendet.

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Av beslagsprotokollet i ärendet (nr 0222-05-2728 i beslagsliggaren) framgår att kriminalinspektören Lennart Ehrenbrand vid City polismästardistrikts gods- och registerrotel har fattat beslut om beslag och verkställt detta. Godset anträffades hos Pantbanken Sverige AB. Enligt protokollet har beslaget inte skett vid en husrannsakan. Beslaget hävdes senare av förundersökningsledaren den 18 augusti.

text: Bedömning

text: Handläggningen av beslaget I myndighetens tidigare remissvar till JO anfördes att från det att det i utredningen framkom att föremål pantsatts – i förhör den 19 juli 2005 – till dess att en del återfanns och togs i beslag gick det nio dagar. Myndigheten ansåg att denna fråga borde ha handlagts med större skyndsamhet sedan det vid förhöret blev klarlagt att visst stöldgods var pantsatt. Enligt tilläggsanmälan var det dock målsäganden som på eget bevåg den 25 juli kontaktade kriminalinspektör Lennart Ehrenbrand vid City polismästardistrikts gods- och registerrotel och framförde misstankar om att gods som tillgripits från henne kunde vara inlämnat i någon pantbank. City polismästardistrikt har i sitt yttrande anfört bl.a. följande angående händelseförloppet när godset togs i beslag. ”Det försvunna godset beskrevs för dem och när de sedan besökte olika pantbanker påträffade de föremål som verkade stämma överens med de aktuella föremålen. Därefter har de åkt till målsäganden med godset för att få det identifierat. Målsäganden kunde sedan identifiera några saker, varefter resten återlämnades till pantbanken.”

text: Av tilläggsanmälan framgår att kontrollen på pantbankerna skedde den 26 juli och att godset identifierades av målsäganden den 27 juli. Enligt det upprättade beslagsprotokollet beslutade Lennart Ehrenbrand om och verkställde ett beslag hos Pantbanken i Sverige AB på Mäster Samuelsgatan i Stockholm den 26 juli klockan 11.45. Med anledning av det City polismästardistrikt anfört vill polismyndigheten betona att den möjligheten som står polismyndigheten till buds för att kunna ta med misstänkt stulna föremål från en pantbank är genom användandet av beslagsinstitutet. Att formlöst ta med föremål från pantbanker till målsäganden för eventuell identifikation och sedan återlämna det som inte målsäganden kunde identifiera är inte ett möjligt förfarande. Även de föremål som senare återlämnades till pantbanken borde således först ha tagits i beslag och dokumenterats i ett protokoll. En grundläggande förutsättning vad gäller beslag är att föremålet är tillgängligt för sådan åtgärd, dvs. beslutet om beslag skall omedelbart kunna gå i verkställighet (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 27:3). Denna princip har också kommit till visst uttryck i lagtext, nämligen i

text: 27 kap. 5 § första stycket

text: RB där det stadgas att ”Rätten må förordna om beslag å föremål, som företes vid rätten eller eljest är tillgängligt för beslag”. För att möjliggöra att föremål blir tillgängliga för beslag finns bl.a. regler om husrannsakan i

text: 28 kap.

text: RB. I förevarande fall har dock tillgängligheten, enligt vad City polismästardistrikt anfört i sitt yttrande, möjliggjorts genom

text: pantbankslagens

text: bestämmelser om polismyndighetens tillsyn. Ett av

text: pantbankslagens

text: huvudsyften är enligt förarbetena (

text: prop. 1994/95:178

text: ) brottsbekämpning, eller med andra

text: ord, att motarbeta tillgreppsbrott. Polisen har med anledning av detta i lagen givits en tillträdes- och granskningsrätt hos pantbanker. I förevarande fall skedde dock besöket som ett led i en pågående brottsutredning där syftet med besöken hos pantbankerna var att eftersöka vissa konkreta föremål. Utifrån dessa förhållanden ligger det enligt myndighetens mening närmare till hands att tillämpa

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser om husrannsakan. Av City polismästardistrikts yttrande framgår vidare att Ehrenbrand i datasystemet inte hade fått fram några uppgifter vem som var förundersökningsledare i ärendet, varför han själv i egenskap av behörig förundersökningsledare tog det gods som identifierats i beslag. Han upprättade beslagsprotokoll och undertecknade protokollet dels i egenskap av protokollförare, dels i egenskap av beslutsfattare. Beslaget har dock i detta skede inte fastställts av honom. Polismyndigheten anser att det naturligtvis är väldigt olyckligt att Lennart Ehrenbrand inte uppmärksammat att det aktuella ärendet inte var nedlagt, utan att föremålen hörde till en pågående utredning som redan hade en förundersökningsledare. Han borde, när han blev kontaktad av målsäganden, ha erhållit sådan information att han kunde knyta de lämnade uppgifterna till den aktuella anmälan. Lennart Ehrenbrand borde därför ha kontaktat antingen utredningsmannen eller undersökningsledaren i ärendet innan han verkställde någon utredningsåtgärd. Det har naturligtvis ålegat den i ärendet utsedde förundersökningsledaren att besluta om vilka utredningsåtgärder som skall vidtas, särskilt vad gäller att fatta beslut om tvångsmedel. Vad beträffar frågan om huruvida beslaget fastställts av Lennart Ehrenbrand, så menar myndigheten att även om han inte satt ett kryss i den på protokollet därför avsedda rutan, så får han anses genom sin namnteckning ha fastställt det aktuella beslaget.

text: Kontakter med åklagaren

text: Utredningsmannen minns inte om någon kontakt togs med åklagaren eller om han vidtog någon annan utredningsåtgärd efter att det i det aktuella förhöret den 19 juli 2005, framkommit uppgifter att visst stöldgods var pantsatt. Inte heller kan han påminna sig om åklagaren kontaktades när beslagsprotokollet i original kom in till Söderorts polismästardistrikt den 2 augusti 2005. En förutsättning för att kunna leda en förundersökning så effektivt som möjligt är naturligtvis att utredaren och förundersökningsledaren samarbetar och arbetar nära varandra. I det fall det framkommer uppgifter i ett förhör som kan föranleda åtgärder bör självfallet förundersökningsledaren alltid informeras. Även när ett beslag som i förevarande fall inkommer i ärendet utan att förundersökningsledaren har beslutat om detta är det givetvis självklart att protokollet snarast skall underställas denne.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. I yttrandet skulle också anges när åklagaren informerades av polisen om att föremål som stulits troligen pantsatts och att polisen tagit föremålen i beslag samt vilka eventuella beslut åklagaren fattade med anledning av informationen.

text: Åklagarmyndigheten (vice överåklagaren Ulf Dighed) kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren Agneta Isborn Lind och kammaråklagaren Olof Kronlund (här uteslutna).

text: Ulf Dighed anförde bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Åklagaren inträdde som förundersökningsledare i samband med att ärendet redovisades till åklagarkammaren i form av ett förundersökningsprotokoll den 28

text: maj 2004. Av diariebladet framgår att nämnda protokoll omfattade 15 brottsmisstankar rörande i huvudsak urkundsförfalskning och bedrägeri. Efter genomgång av ärendet gjorde åklagaren bedömningen att verkställd utredning inte var tillfyllest för att kunna ligga till grund för beslut i åtalsfrågan. Den 2 september 2004 begärde den handläggande åklagaren att polisen skulle komplettera utredningen genom att direktiv översändes till polisen. En handläggningstid hos åklagaren om drygt tre månader kan måhända tyckas lång men mot bakgrund av den relativt omfattande brottsligheten får den anses vara acceptabel. Det skall även noteras att handläggningstiden i huvudsak infallit under semestertid. Den 24 mars 2005 var åklagaren i kontakt med polisen för att efterhöra när den begärda kompletteringen kunde förväntas inkomma till åklagaren. Beskedet till åklagaren var att den begärda kompletteringen inte hunnit vidtas. Den 15 augusti 2005 erhöll åklagaren förundersökningsprotokollet från polisen. Förutom begärd komplettering innehöll protokollet ytterligare 14 brottsmisstankar rörande i huvudsak bedrägeri. Åklagaren fattade beslut i åtalsfrågan den 18 augusti 2005. Som inledningsvis angivits har förundersökningsledaren det fulla ansvaret för att utredningen bedrivs så skyndsamt som omständigheterna medger. Av infordrat yttrande framgår att åklagaren den 24 mars 2005 påmint polisen dvs. drygt sex månader efter det att åklagaren begärt att polisen skulle komplettera utredningen. Av chefsåklagarens yttrande framgår att arbetsbelastningen och situationen på Söderortspolisens bedrägerigrupp har varit ytterst ansträngd under lång tid. Detta till trots borde den handläggande åklagaren tidigare än vad som nu skett efterhört hos polisen när den begärda kompletteringen kunde förväntas kunna bli genomförd. När det gäller beslag av pantsatt egendom framgår av åklagarens yttrande att denne inte blivit kontaktad av polisen trots att åklagaren varit förundersökningsledare utan att han först erhållit information om att beslag skett i samband med att det slutliga förundersökningsprotokollet redovisats till åklagaren den 15 augusti 2005. Åklagaren fattade beslut i beslagsfrågan den 18 augusti 2005.

text: C.M. bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Av utredningen framgår följande. Under april och maj 2004 inkom elva anmälningar om brott med J. som misstänkt gärningsman. Polisen slutredovisade i slutet av maj 2004 utredningen till Olof Kronlund, som i början av september

text: 2004 gav direktiv till polisen om att förundersökningen skulle kompletteras i vissa hänseenden. Därefter vidtog varken polis eller åklagare några åtgärder i utredningen förrän i slutet av mars 2005 då Olof Kronlund kontaktade polismyndigheten för att få besked om hur det gick med den begärda kompletteringen. De begärda åtgärderna utfördes sedermera under sommaren 2005. Under denna sommar gjordes också fyra nya polisanmälningar; även i dessa ärenden var J. misstänkt. Polismyndigheten slutredovisade hela utredningen till Olof Kronlund i mitten av augusti 2005 och han fattade beslut i åtalsfrågan ett par dagar senare.

text: Ärendena låg således hos polismyndigheten under i vart fall åtta månader utan att den av åklagaren begärda kompletteringen av förundersökningen vidtogs. Jag är i och för sig väl medveten om det ansträngda arbetsläget vad gäller hanteringen av bedrägeriärenden inom polismyndigheten och att myndigheten har vidtagit en rad åtgärder för att komma till rätta med de allt för långa handläggningstiderna. Jag måste ändå konstatera att handläggningen av den aktuella förundersökningen inte är förenlig med det skyndsamhetskrav som lagts fast i

text: rättegångsbalken

text: . Enligt min mening borde de av åklagaren kompletterande utredningsåtgärderna ha behandlats med betydligt högre prioritet än som blev fallet.

text: Såvitt avser handläggningen vid åklagarkammaren ansluter jag mig till den bedömning som framförts i Åklagarmyndighetens yttrande, dvs. att Olof Kronlund tidigare än vad som skedde borde ha kontaktat polisen för att efterhöra när den begärda kompletteringen kunde förväntas vara genomförd. I sammanhanget kan nämnas att Åklagarmyndigheten nyligen har kommit ut med föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar (

text: ÅFS 2007:5

text: ). Enligt dessa får åklagaren inte dröja med att vidta åtgärder för att driva förundersökningen framåt längre tid än tre månader från det att utredningsåtgärder senast vidtogs eller åklagaren genom direktiv, påminnelser eller på annat sätt verkade för att driva förundersökningen framåt (2 §). Beslagshanteringen I

text: 27 kap.

text: RB finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning (bevisbeslag) eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av brott förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag. – Enligt gällande rätt kan endast föremål som är fysiskt tillgängliga tas i beslag. Det krävs därför i de flesta fall andra tvångsmedel för att få fram det föremål som, om det skulle påträffas, kan tas i beslag (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 378, och

text: JO 2006/07 s. 54

text: ). Ett sådant tvångsmedel är husrannsakan. I

text: 28 kap.

text: RB finns bl.a. regler om husrannsakan som syftar till att få fram föremål, s.k. reell husrannsakan.

text: Den som med laga rätt t.ex. verkställer en husrannsakan får ta föremål som därvid påträffas i beslag (

text: 27 kap. 4 § första stycket

text: RB). Föremål, som i annat fall påträffas, får tas i beslag efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren. Även utan sådant beslut får, med visst undantag, åtgärden vidtas av polisman vid fara i dröjsmål (

text: 27 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: I

text: 27 § pantbankslagen (1995:1000)

text: finns bestämmelser om poliskontroll av pantbanker. Av andra stycket framgår bl.a. att en pantbank är skyldig att lämna polismyndigheten tillträde till pantbankens lokaler för undersökning av pantlagret.

text: Utredningen ger vid handen att Bengt Carlsson höll ett förhör med J. den 19 juli 2005 i ett ärende om stöld i J:s föräldrars villa. Vid förhöret framkom uppgifter om att J. hade pantsatt gods tillhörigt föräldrarna. Någon omedelbar åtgärd med anledning av dessa uppgifter vidtogs inte. Några dagar senare, den 25 juli 2005, kontaktade J:s mor polisen och Lennart Ehrenbrand, som tjänstgjorde vid ett annat

text: polismästardistrikt, talade med henne. Vid detta samtal framkom att hon misstänkte att sonen hade pantsatt gods som denne tillgripit från bl.a. henne. Lennart Ehrenbrand skall inte ha lyckats få fram uppgifter om vem som var förundersökningsledare i ärendet. Han utförde därför, i egenskap av behörig förundersökningsledare, själv en kontroll av några pantbanker som ledde till att visst gods togs i beslag. I samband med kontrollen tog Lennart Ehrenbrand, utan föregående beslut om husrannsakan eller beslag, med sig gods från en pantbank till målsäganden. Han fattade därefter beslut om att beslagta det gods som målsäganden kunde identifiera medan övrigt gods lämnades tillbaka till pantbanken.

text: Som framgått berättade J. vid förhöret den 19 juli 2005 att han hade pantsatt visst gods. Bengt Carlsson borde då tämligen omgående ha kontaktat åklagaren och informerat denne om uppgifterna för beslut om vidare åtgärder. Åklagaren har uppgett att så inte skedde. Det inträffade visar tydligt vikten av att polis och åklagare har ett nära samarbete samt har en regelbunden kontakt och informationsutbyte om vad som kommer fram i ett ärende.

text: Att polismyndigheten, trots allt, ett antal dagar senare kom att agera berodde på samtalet mellan J:s mor och Lennart Ehrenbrand. Han tog sig an uppgiften direkt även om han inte var inblandad i den pågående utredningen utan arbetade vid gods och registerroteln inom City polismästardistrikt. Jag vill redan här nämna att jag utgår från att Lennart Ehrenbrand handlade med den i och för sig vällovliga ambitionen att hjälpa J:s mor, målsäganden, att återfå de föremål som J. stulit från henne. Det är emellertid viktigt att understryka att polisen inte utan stöd i lag eller annan författning får ingripa i någon annans rättssfär och exempelvis bortföra egendom.

text: Som rättslig grund för Lennart Ehrenbrands åtgärd att kontrollera ett antal pantbanker och ta med sig egendom har City polismästardistrikt åberopat den tillträdes och granskningsrätt som polisen getts i

text: 27 § pantbankslagen

text: . Det är i och för sig riktigt att polisen enligt denna bestämmelse har befogenhet att kontrollera gods som har pantsatts i pantbanker, bl.a. i syfte att begränsa försöken att pantsätta stöldgods och för att upprätthålla allmänhetens förtroende för pantbanksverksamheten (se

text: SOU 1994:61 s. 202

text: f. och

text: prop. 1994/95:178 s. 36

text: f.). En sådan granskning av pantbanker, som bl.a. har ett brottspreventivt syfte, sker också fortlöpande. För det fall polisen vid en sådan kontroll skulle påträffa stöldgods kan detta i sin tur leda till att exempelvis förundersökning inleds och föremål tas i beslag. Som polismyndigheten framhållit medför tillträdesrätten i

text: 27 § pantbankslagen

text: dock inte en rätt för polisen att formlöst ta med misstänkt stöldgods från en pantbank för identifikation hos målsäganden.

text: I det nu aktuella fallet pågick emellertid, som framgått, redan en förundersökning. I en sådan situation styrs självfallet polis och åklagares handlande av det regelverk som omgärdar förundersökningsförfarandet. De tvångsmedel som polis och åklagare får använda inom ramen för en förundersökning regleras väsentligen i

text: rättegångsbalken

text: (se

text: 23 kap. 16 §

text: RB). Syftet med Lennart Ehrenbrands besök i pantbankerna synes ha varit att leta efter stöldgods för att detta skulle kunna återlämnas till målsäganden. Det hade då legat närmast till hands att använda

text: tvångsmedlen husrannsakan och beslag (bevis- och/eller återställandebeslag). Vid en sådan förrättning hade också målsäganden kunnat få närvara för att peka ut stöldgodset.

text: Vid tidpunkten för Lennart Ehrenbrands agerande pågick en åklagarledd förundersökning mot J. Lennart Ehrenbrand skulle därför, efter sin kontakt med målsäganden, antingen ha vidarebefordrat informationen till utredningsmannen vid Söderorts polismästardistrikt eller kontaktat åklagaren för beslut om vidare åtgärder, t.ex. om användande av tvångsmedel. Det har emellertid gjorts gällande att Lennart Ehrenbrand bl.a. inte lyckades att få fram uppgift om vem som var förundersökningsledare, vilket enligt min mening är anmärkningsvärt. Jag har nämligen svårt att förstå att han inte, med hjälp av uppgifter som han t.ex. kunde ha fått av målsäganden, kunde ha identifierat den aktuella förundersökningen och på så sätt fått vidare information om vem som var utredningsman och även förundersökningsledare.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag ovan har anfört.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Viss kritik mot Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun för sättet att hantera en ifrågasatt bekräftelse av ett faderskap

sammanfattning: Sedan faderskapet till ett barn fastställts genom bekräftelse framförde en annan man (AA) till Arbete- och välfärdsnämnden att det var han som var far till barnet. Nämnden inledde en faderskapsutredning. Under utredningen blev det klarlagt att AA var barnets far. När socialnämnden ställs inför frågan om en faderskapsbekräftelse eventuellt är oriktig, har socialnämnden inte någon självständig rätt att besluta om eller hos rätten ansöka om förordnande om blodundersökning eller annan undersökning. Skulle det efter det att faderskapet blivit fastställt komma till nämndens kännedom att en man, som inte tidigare har varit föremål för sådan undersökning, har haft samlag med modern under konceptionstiden, kan nämnden verka för att de berörda frivilligt genomgår en rättsgenetisk undersökning. Nämndens uppgift i ett sådant fall är emellertid endast rådgivande/stödjande. I beslutet riktas ingen kritik mot att nämnden aktivt verkade för att fastställa faderskapet till ett barn. Däremot anför JO bl.a. att nämnden under sitt arbete med faderskapsfrågan synes ha utgått från att nämnden hade andra och längre gående befogenheter än de som nämnden har när riktigheten av en faderskapsbekräftelse ifrågasätts. Nämnden borde därför inte ha inlett någon utredning utan borde ha stannat vid att ge råd och stöd till de berörda. Nämnden kan inte undgå kritik för sitt sätt att hantera saken.

text: Bakgrund

text: BB födde dottern CC den 21 april 2010. DD bekräftade faderskapet den 27 maj 2010. Samma dag godkände BB och Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun (delegationsbeslut) DD:s bekräftelse.

text: Den 18 oktober 2010 framförde AA till Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun att det var han som var far till barnet. Nämnden beslutade följande dag, den 19 oktober, att inleda en utredning rörande faderskapet. Nämnden erhöll under arbetet med utredningen bistånd av Socialnämnden i Lunds kommun.

text: Under nämndens utredning blev det klarlagt att det var AA som var far till barnet.

text: På talan av CC, som företräddes av en god man, förklarade Kristianstads tingsrätt i en dom den 22 september 2011 att DD:s bekräftelse av faderskapet saknade verkan

text: mot DD. Den 2 november 2011 godkände nämnden AA:s bekräftelse av faderskapet.

text: Anmälan

text: BB klagade till JO på familjerättsenheterna vid arbete- och välfärdsförvaltningen i Kristianstads kommun och socialförvaltningen i Lunds kommun. Hon anförde att hon inte blivit bemött på ett korrekt sätt. BB anförde bl.a. följande.

text: Efter en tid har jag nu förstått, att ärendet eventuellt inte kört enligt gällande lagstiftning, och att det sannolikt är därför som jag blir så märkligt bemött: 1. Den presumtive fadern har aktualiserat ärendet 2. Man får inte från myndighetshåll, vad jag förstår, tvinga en mor till provtagning (inte ens med vaga hot, utgår jag från).

text: Utredning

text: JO inhämtade arbete- och välfärdsförvaltningens akt i det ärende som inleddes med anledning av AA:s uppgift om att det var han som var far till CC. Vidare inhämtade en tjänsteman vid JO:s expedition upplysningar per telefon från familjerättsenheten i Lunds kommun.

text: JO remitterade därefter anmälan till Arbete- och välfärdsnämnden i Kristianstads kommun för yttrande. I remissen angavs att nämndens yttrande skulle avse det som BB hade angett i punkterna 1 och 2 i anmälan (de punkterna återges ovan).

text: I sitt remissvar anförde nämnden i huvudsak följande.

text: Ärendet aktualiserades 2010-10-18 från annan enskild (presumtiva fadern) och 2010-10-19 fattades beslut att inleda faderskaps- föräldraskapsutredning, med hänvisning till Arbete och välfärdsnämndens skyldighet att försöka utreda faderskapet till ett barn, om barnet har sin hemvist i Sverige, 2 kap l §

text: Föräldrabalken

text: (FB). Den presumtive fadern kontaktade familjerätten och berättade att han gjort ett eget DNA-test (via nätet) på sig och CC när han träffat henne tillsammans med modern, testet visade att han var biologisk fader till CC. Dessa uppgifter var tillräckliga för att nämnden skulle inleda en faderskapsutredning. När utredaren kontaktade modern uppgav även hon att det fanns en möjlighet att den presumtive fadern skulle kunna vara den biologiske fadern. Utredaren har inte uppfattat att modern inte velat medverka till provtagning, men hon har varit svår att nå, både via telefon och brevledes, vilket innebar att utredningen fördröjdes. Utredaren såg det som nödvändigt att informera modern (enligt socialstyrelsens riktlinjer) om barnets rätt att veta sitt ursprung samt om nämndens skyldighet att utreda och fastställa ett korrekt faderskap. Vidare informerades modern om hur viktigt det är för barnet att föräldraskapet blir rätt fastställt bl.a. ur rättslig och social synvinkel samt att barnet kunde riskera att mista rätten till underhållsstöd.

text: BB fick del av och yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: De grundläggande bestämmelserna om faderskap till barn och socialnämndens medverkan vid fastställande av faderskap finns i

text: 1 kap.

text: och

text: 2 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB).

text: Är vid barnets födelse modern gift med en man ska, enligt

text: 1 kap. 1 §

text: FB, denne anses som barnets far. Rätten ska förklara att mannen i äktenskapet inte är far till barnet bl.a. om det är utrett att modern haft samlag med annan än mannen under den tid barnet kan vara avlat och det med hänsyn till samtliga omständigheter är sannolikt att barnet har avlats av den andre (

text: 1 kap. 2 §

text: FB).

text: Om det inte föreligger ett fall som avses i 1 kap. 1 § eller om rätten enligt 1 kap. 2 § meddelat förklaring att mannen i äktenskapet inte är far till barnet fastställs faderskapet genom bekräftelse eller dom (

text: 1 kap. 3 §

text: FB).

text: Bekräftelse av faderskap sker skriftligen och ska bevittnas av två personer. Bekräftelsen ska, enligt huvudregeln, godkännas av socialnämnden och av modern eller en särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet (

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: FB). Om det senare visas att den som lämnat bekräftelse inte är far till barnet, ska rätten förklara att bekräftelsen saknar verkan mot honom.

text: Ska inte enligt

text: 1 kap. 1 §

text: FB en viss man anses som far till ett barn som står under någons vårdnad, är socialnämnden enligt

text: 2 kap. 1 §

text: FB skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs, om barnet har hemvist i Sverige. Skyldigheten att inleda utredning och att se till att faderskapet fastställs åligger socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (

text: 2 kap. 2 §

text: FB). Talan om fastställande av faderskap väcks av barnet. I ett fall som avses i

text: 2 kap. 1 §

text: FB förs barnets talan av socialnämnden. Även modern och en särskilt förordnad vårdnadshavare får föra barnets talan.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att beslutet att inleda en utredning grundades på

text: 2 kap. 1 §

text: FB. Enligt den bestämmelsen ska nämnden, som framgår av det ovan anförda, inleda en utredning när det inte finns någon som ska anses som far till barnet. Bestämmelsen gäller alltså inte när nämnden finner skäl att ifrågasätta riktigheten av en bekräftelse av faderskapet. Att nämnden synes ha grundat sitt beslut att inleda en utredning på en bestämmelse som inte var tillämplig är givetvis i sig inte tillfredsställande. Detta innebär emellertid inte att det var fel av nämnden att verka för att faderskapsfrågan blev utredd.

text: Som framgår av

text: 1 kap. 4 §

text: FB ska rätten förklara att en bekräftelse saknar verkan mot en man om det senare visas att han inte är far till barnet. Det regleras varken i

text: föräldrabalken

text: eller någon annan lag vem som har rätt att föra talan om ogiltigförklaring av en bekräftelse av faderskap. Det torde dock stå helt klart att det inte är möjligt för en man, som påstår sig vara far till ett barn, att väcka talan om att en

text: annan mans bekräftelse av faderskapet ska förklaras sakna verkan. Socialnämnden har inte heller rätt att väcka en sådan talan, vare sig för egen eller för barnets del.

text: När det gäller att bestämma ett faderskap är det ofta nödvändigt att utföra en rättsgenetisk undersökning. Bestämmelser om sådan undersökning finns i lagen (

text: ) om blodundersökning m.m. vid utredning av faderskap. Enligt

text: 1 a § första stycket

text: i den lagen kan rätten, sedan ett faderskap har fastställts genom bl.a. en bekräftelse, förordna om blodundersökning eller annan undersökning rörande ärftliga egenskaper. Har faderskapet fastställts genom bekräftelse, kan förordnande om undersökning meddelas i mål om att bekräftelsen saknar verkan mot den som har lämnat den. Har någon talan inte väckts om att bekräftelsen saknar verkan, prövas frågan om förordnande om undersökning enligt lagen (

text: ) om domstolsärenden. Ett sådant förordnande kan begäras av den som kan vara part i ett mål om att bekräftelsen saknar verkan (

text: 1 a § andra stycket

text: lagen om blodundersökning m.m.).

text: När socialnämnden ställs inför frågan om en faderskapsbekräftelse eventuellt är oriktig, har socialnämnden inte någon självständig rätt att besluta om eller hos rätten ansöka om förordnande om blodundersökning eller annan undersökning. Skulle det efter det att faderskapet blivit fastställt komma till nämndens kännedom att en man, som inte tidigare har varit föremål för sådan undersökning, har haft samlag med modern under konceptionstiden, kan nämnden verka för att de berörda frivilligt genomgår en rättsgenetisk undersökning. Går inte detta, får nämnden söka förmå modern eller den man som bekräftat faderskapet att ansöka om denna undersökning. Nämnden kan också aktualisera frågan om att utse en god man för barnet som får ta ställning till bl.a. om barnet ska ansöka om en rättsgenetisk undersökning. Nämndens aktivitet är beroende av hur starkt intresset av att erhålla en undersökning kan vara i det särskilda fallet. Om barnet är vuxet har nämnden ingen rätt att verka i ärendet (jfr

text: prop. 1982/83:8 s. 13

text: I det aktuella fallet var det varken modern, BB, eller den man, DD, som hade bekräftat faderskapet som kontaktade nämnden. Det var istället AA som uppgav att han var barnets biologiske far. AA lämnade uppgifter som talade för att hans påstående var riktigt och jag har givetvis inte någon invändning mot att nämnden kontaktade BB och DD i anledning härav. Däremot kunde nämnden, som jag anfört ovan, inte för egen del vidta någon åtgärd mot BB:s eller DD:s vilja i syfte att klarlägga om DD:s bekräftelse var oriktig. Nämndens uppgift har varit endast rådgivande/stödjande och nämnden borde därför, enligt min mening, inte ha inlett någon faderskapsutredning.

text: Enligt en journalanteckning den 24 november 2010 överenskom handläggaren med bl.a. BB om provtagning. BB synes anse att nämnden utövade påtryckningar mot henne för att hon skulle lämna prov så att en undersökning av faderskapet skulle kunna ske. I remissvaret finns det uppgifter som talar för att nämnden utsatte BB för övertalning som måhända inte är helt förenlig med nämndens uppgift i ett fall

text: som detta. Handläggaren synes bl.a. ha sagt till BB att det var nämndens ”… skyldighet att utreda och fastställa ett korrekt faderskap”.

text: Utifrån nämndens remissvar kan jag inte dra någon annan slutsats än den att nämnden misstog sig på vilken roll nämnden har när riktigheten av en faderskapsbekräftelse ifrågasätts. Detta misstag och – som en följd därav – beslutet att inleda en faderskapsutredning kan ha misslett BB i fråga om hennes möjlighet att, i vart fall i detta skede, motsätta sig att lämna det efterfrågade provet.

text: Sammanfattningsvis finner jag i och för sig inte skäl att rikta någon kritik mot att nämnden aktivt verkade för att klarlägga faderskapet till CC. Jag har inte heller funnit annat än att BB samtyckte till att lämna ett prov för att en rättsgenetisk undersökning skulle kunna utföras. Däremot synes nämnden under sitt arbete med faderskapsfrågan ha utgått från att nämnden hade andra och längre gående befogenheter än de som nämnden har när riktigheten av en faderskapsbekräftelse ifrågasätts. Nämnden borde därför inte ha inlett en utredning utan borde ha stannat vid att ge råd och stöd till de berörda. Om då någon av de berörda inte hade velat medverka i utredningen hade nämnden haft att överväga att väcka frågan om förordnande av god man för barnet, som skulle ha kunnat ansöka hos domstol om en rättsgenetisk utredning.

text: Faderskapsfrågan kom att bli avgjord genom att det senare utsågs en god man för CC som för CC:s räkning förde talan i domstol rörande den ifrågasatta bekräftelsen. Det kan därför sägas att nämndens agerade inte medförde några egentliga olägenheter för någon enskild. Nämndens agerande kan emellertid ha gett BB det intrycket att det inte var frivilligt för henne att följa nämndens uppmaning att lämna prov. Det är i så fall inte tillfredsställande. Det är självfallet av stor vikt för förtroendet för socialtjänstens verksamhet att nämnden agerar inom de ramar som lagstiftningen anger. Nämnden kan därför inte undgå kritik för sitt sätt att hantera den ifrågasatta bekräftelsen av faderskapet.

text: Vad som har förekommit i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter
Integritet
Samtycke
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Sveriges ambassad i Teheran kritiseras för att ha kontrollerat kroppstemperaturen på personer som skulle besöka ambassaden

sammanfattning: Med anledning av covid-19-pandemin beslutade Sveriges ambassad i Teheran om en rutin som innebar att alla som skulle besöka ambassaden var tvungna att genomgå en kontroll av kroppstemperaturen. En kvinna som skulle intervjuas i ett ärende om uppehållstillstånd nekades tillträde till ambassadens lokaler på grund av att hennes kroppstemperatur översteg den gräns som ambassaden bestämt. Granskningen har aktualiserat frågan om huruvida bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter i 2 kap. regeringsformen, bl.a. skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp, är tillämpliga vid en utlandsmyndighet. Enligt JO skulle det strida mot fundamentala principer för hur en svensk myndighet ska agera och kunna få oacceptabla konsekvenser i enskilda fall om en utlandsmyndighet inte skulle behöva respektera regeringsformens skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp. En utlandsmyndighet måste därför ha stöd i svensk lag för att få vidta ett sådant ingrepp. JO anser att temperaturtagningen faller in under begreppet kroppsligt ingrepp i regeringsformens mening, även om kontrollen för de allra flesta inte torde uppfattas som särskilt integritetskänslig och termometern möjligen inte vidrör kroppen. Mot bakgrund av den information ambassaden tillhandahållit och då ambassaden inte erbjudit några alternativ till fysiska besök i ambassadens lokaler, anser JO att kontrollen inte varit frivillig. Temperaturtagningen utgjorde därför ett kroppsligt ingrepp som var påtvingat. Ambassaden kritiseras för att ha infört och tillämpat rutinen utan stöd i lag.

text: Bakgrund och anmälan

text: Sveriges ambassad i Teheran, Iran, beslutade i februari 2020, med anledning av covid-19-pandemin, om en rutin som innebar att alla som skulle besöka ambassaden var tvungna att genomgå en kontroll av kroppstemperaturen.

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 april 2021 förde AA fram klagomål mot ambassaden. Av anmälan framgick att AA:s fru, BB, skulle besöka ambassaden i april 2021 för att bli intervjuad som ett led i sin ansökan om uppehållstillstånd i Sverige. När BB kom till ambassaden blev hon ombedd att genomgå ett

text: febertest. Personen som utförde testet konstaterade att BB hade feber, och hon blev därför inte insläppt på ambassaden.

text: Utredning

text: Utrikesdepartementets yttrande JO uppmanade Regeringskansliet, Utrikesdepartementet, att yttra sig över anmälan. Av yttrandet skulle det framgå bl.a. om ambassaden har en rutin som innebär att temperaturen kontrolleras på de personer som besöker ambassaden, det rättsliga stödet för detta och vad som händer om en person inte samtycker till en sådan kontroll.

text: Utrikesdepartementet (tf. rättschefen CC) yttrade sig till JO den 23 augusti 2021, efter att ambassaden fått tillfälle att yttra sig.

text: Ambassadens uppgifter

text: Enligt ambassaden anpassades verksamheten på olika sätt för att minimera risken för smitta av covid-19. Rutiner justerades och utvecklades löpande. Den 24 februari 2020 informerade ambassadören samtliga anställda om att alla besökare till ambassaden skulle genomgå temperaturtagning och att ingen besökare med feber fick släppas in. Besökarna skulle informeras om temperaturtagningen genom anslag.

text: En särskild rutinbeskrivning togs fram vid årsskiftet 2020/2021 (Instruction to embassy personnel during Covid-19 Final). Samtidigt publicerades en instruktionsvideo om gällande rutiner på ambassadens hemsida. Av personalens instruktioner, anslag utanför ambassaden, instruktionsvideon och sociala medier framgick det tydligt att samtliga besökare skulle genomgå temperaturtagning och att den övre gränsen för att släppas in på ambassaden var 37,5 grader.

text: Temperaturtagningarna genomförs av ambassadens vakter. En termometer används mot pannan eller örat på besökaren. Om temperaturen inte överstiger 37,5 grader släpps besökaren in. I annat fall ringer vakten upp den utsände som för dagen har ett arbetsledande ansvar för migrationssektionen och informerar om temperaturtagningen. Denne tar sedan ett beslut om huruvida besökaren ska släppas in. Om besökaren inte släpps in uppmanas denne att begära en ny tid för utredning. Det har hänt mindre än tio gånger på ett och ett halvt år att en besökares temperatur överstigit 37,5 grader. Alla besökare har accepterat temperaturtagningen.

text: När BB kom till ambassaden fick hon information om att en vakt skulle kontrollera hennes temperatur med en örontermometer. Termometern visade 37,8 grader. Vakten informerade BB om att det var en för hög temperatur för att hon skulle kunna släppas in, vilket bekräftades av den tjänsteman som var ansvarig för migrationssektionen. Vakten informerade BB om att hon kunde kontakta ambassaden för att boka en ny tid. De instruktioner som hade beslutats av ambassaden följdes.

text: Utrikesdepartementets bedömning

text: Det har varit viktigt för ambassaden att inte bidra till smittspridningen, och myndigheten har en skyldighet att värna om arbetsmiljön för personalen. Ambassaden har haft tydliga instruktioner när det gäller hanteringen av besökare och genomförandet av temperaturtagning. Rutinerna har varit sakligt grundade, och det framgår inte annat än att de följdes noga i detta fall. Inget tyder på att BB särbehandlades jämfört med andra besökare. Temperaturtagningen var helt frivillig, och BB hade möjlighet att när som helst avbryta proceduren. Det har inte kommit fram annat än att ambassadens handlande var adekvat. Utrikesdepartementets kompletterande yttrande Utrikesdepartementet (rättschefen DD) besvarade vissa kompletterande frågor från JO i ett yttrande den 7 oktober 2021.

text: På frågan hur ambassadens rutin förhåller sig till

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) redovisade Utrikesdepartementet sammanfattningsvis följande. Med kroppsligt ingrepp avses främst våld mot människokroppen. Även kirurgiska operationer, kastrering, läkarundersökningar samt blodprovs- och fingeravtryckstagning omfattas. Enligt ambassaden har temperaturtagningen skett med hjälp av en elektronisk termometer som inte vidrört besökarens kropp, och ambassadens bedömning är att åtgärden inte har utgjort ett påtvingat kroppsligt ingrepp. Den aktuella frågan har också rört en utländsk medborgare som befunnit sig utanför svensk jurisdiktion.

text: Utrikesdepartementet har inte utfärdat någon rutin som rör temperaturtagning. Däremot har departementet uppmanat ambassaden att anpassa tillgängligheten utifrån rådande lokala förutsättningar och därigenom säkerställa en god arbetsmiljö för de anställda. Enligt ambassaden har temperaturtagning varit vanligt förekommande i Iran och förekommit vid besök till ambassader, statliga myndigheter och andra institutioner.

text: När det gäller frivilligheten kring temperaturtagningen och handläggningen av ärendet hos Migrationsverket uppgav Utrikesdepartementet att ambassaden måste lösa situationen genom att hitta andra vägar för att hantera en besökares ärende om någon skulle vägra temperaturtagning av t.ex. integritetsskäl. En besökare har full frihet att lämna ambassaden utan att temperaturen kontrolleras. Däremot har temperaturtagning krävts för att få vistas i ambassadens lokaler. BB fick en ny tid i nära anslutning till den första tiden. Migrationsverket fattar inte beslut i ärendet innan ambassaden är klar med utredningen. Det kan eventuellt bli en viss tidsförskjutning om möten måste bokas om.

text: AA kommenterade Utrikesdepartementets yttranden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Ambassaders verksamhet En beskickning (ambassad) är en utlandsmyndighet, och den ingår i utrikesrepresentationen (se 1 kap. 2 och 4 §§ förordningen med instruktion för utrikesrepresentationen).

text: Utrikesrepresentationen lyder under Regeringskansliet. Utlandsmyndigheterna är i administrativt hänseende direkt underställda Regeringskansliet. (Se 1 kap. 6 § förordningen med instruktion för utrikesrepresentationen.)

text: Beskickningar ska som förvaltningsmyndigheter handlägga och besluta i författningsreglerade ärenden, bl.a. migrationsärenden. På begäran av Migrationsverket ska en beskickning vidta sådana åtgärder som faller inom verkets behörighetsområde. (Se 3 kap. 2 och 9 §§ förordningen med instruktion för utrikesrepresentationen.)

text: En ansökan om uppehållstillstånd av en utlänning som inte befinner sig i Sverige ges in till och utreds av en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat i hemlandet eller i det land där utlänningen annars är stadigvarande bosatt (se 4 kap. 20 § utlänningsförordningen).

text: Chefen för en utlandsmyndighet, t.ex. en ambassadör, ska se till att verksamheten bedrivs författningsenligt (se 2 kap. 2 och 9 §§ förordningen med instruktion för utrikesrepresentationen).

text: Påtvingat kroppsligt ingrepp Det finns ett grundlagsfäst skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp i

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Även

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: om rätt till skydd för privat- och familjeliv ger ett sådant skydd.

text: Skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp får begränsas genom lag (se 2 kap. 20–22 §§ och 25 § RF samt 8.2 i Europakonventionen).

text: Enligt

text: regeringsformen

text: gäller skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp ”var och en”. Med det avses att skyddet som utgångspunkt gäller för svenska medborgare och för utländska medborgare som vistas i Sverige. (Se

text: 2 kap. 6 §

text: RF och

text: prop. 2009/10:80 s. 148

text: f. och 185.)

text: Med kroppsligt ingrepp avses främst våld mot människokroppen, även milt sådant. Att ta fingeravtryck och utandningsprov anses också innebära ett kroppsligt ingrepp. Även åtgärder som brukar betecknas som kroppsbesiktning hör till begreppet. Kroppsbesiktning avser undersökningar av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. Alla former av kroppsliga undersökningar och provtagningar, t.ex. blodprov, omfattas. Även en okulär yttre granskning av den undersöktes nakna kropp är en kroppsbesiktning. (Se bl.a.

text: 28 kap. 12 § tredje stycket rättegångsbalken

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: prop. 1981/82:2 s. 11

text: f.,

text: prop. 1993/94:24 s. 44

text: f.,

text: SOU 1975:75 s. 358

text: f., Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2019, Juno] s. 72 och JO 1997/98 s. 276.)

text: Som en kroppsbesiktning anses vidare en ögonundersökning av det slag som regleras i lagen om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken. Ögonundersökningen innebär en yttre iakttagelse av ögonens utseende och funktion. Som hjälpmedel vid undersökningen får t.ex. en penna användas för en kontroll av om den undersökte har ofrivilliga ryckningar i ögonen, s.k. nystagmustester. (Se 3 § lagen om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken,

text: prop. 1998/99:43 s. 33

text: f. och

text: JO 2001/02 s. 76

text: Som ytterligare exempel på kroppsbesiktning kan nämnas att en polis tar av en persons handskar för att kunna titta på händerna, knäpper upp en skjortknapp för att se om det finns märken på halsen eller viker upp en ärm för att se om det finns tatueringar. Den omständigheten att den enskilde själv tar av sig ett klädesplagg på uppmaning av en polisman förändrar inte förfarandets karaktär av tvångsmedel. Åtgärder av dessa slag hör till den nedre gränsen för vad som kan falla in under begreppet kroppsbesiktning. Att betrakta de synliga delarna av en persons kropp på ett sätt som normalt kan göras av var och en bedöms däremot inte som ett tvångsmedel. (Se

text: SOU 1995:47 s. 259

text: f.)

text: Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller endast om ingreppet är att anse som påtvingat. Med detta avses inte bara fysiskt tvång genom våld, utan även andra fall då ingreppet inte är helt frivilligt. I vissa situationer kan en enskild samtycka till ingrepp för att det finns ett underliggande hot eller en hotfullhet hos de myndigheter som vidtar åtgärden. Dessa situationer bör bedömas som att ett giltigt samtycke inte getts, för att grundlagsskyddet inte ska kunna kringgås i praktiken. I tveksamma situationer får hänsyn tas till den konkreta situationen, den information den enskilde fått om sina handlingsalternativ och dennes förmåga att fatta ett helt informerat beslut i frågan. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2019, Juno] s. 72.)

text: Bedömning

text: En utlandsmyndighet måste ha stöd i svensk lag för att få vidta en åtgärd som utgör ett påtvingat kroppsligt ingrepp Utrikesdepartementet har i sitt kompletterande yttrande till JO pekat på att ärendet rört en utländsk medborgare som befunnit sig utanför svensk jurisdiktion. Det aktualiserar frågan om huruvida bestämmelserna om grundläggande fri- och rättigheter i

text: 2 kap.

text: RF är tillämpliga vid en utlandsmyndighet.

text: Det är naturligt att

text: regeringsformen

text: inte reglerar utlänningars förhållanden utomlands. Vissa rättigheter enligt

text: 2 kap.

text: RF har dock ansetts kunna åtnjutas även av en utlänning som inte vistas här i landet. Som exempel på det har nämnts att en utlänning kan tillerkännas åsiktsfrihet genom att framföra en teaterpjäs eller ett musikstycke i Sverige trots att han eller hon inte själv

text: uppehåller sig i landet (se

text: SOU 2000:106 s. 123

text: och Petrén/Ragnemalm, Sveriges grundlagar, 1980, s. 89). Några mer principiella uttalanden i frågan om tillämpligheten av

text: 2 kap.

text: RF utanför Sverige, exempelvis vid en utlandsmyndighet, har jag inte kunnat hitta.

text: En ambassad är en svensk utlandsmyndighet och den får endast vidta åtgärder som har stöd i den svenska rättsordningen (se bestämmelserna om legalitetsprincipen i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: RF och

text: 5 § första stycket förvaltningslagen

text: ). Det innebär t.ex. att ambassaden måste tillämpa

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser när den handlägger ärenden i egenskap av förvaltningsmyndighet. En ambassad är också skyldig att följa regleringen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och offentlighets- och sekretesslagen om utlämnande av allmänna handlingar. Det framstår dessutom som självklart att en ambassad måste iaktta bestämmelsen om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Detta gäller alltså trots att ambassaderna ligger utanför svenskt territorium. Jag kan också nämna att en stat som tillträtt Europakonventionen är skyldig att garantera att artikel 8 respekteras vid en utlandsmyndighet som tillhör staten (jfr artikel 1 i konventionen och Europadomstolens avgörande i målet

text: M. mot Danmark

text: , dom den 14 oktober 1992, ansökan nummer 17392/90).

text: I

text: 2 kap.

text: RF regleras de grundläggande fri- och rättigheter som tillkommer enskilda personer gentemot det allmänna. Den kroppsliga integriteten måste anses särskilt skyddsvärd. Om en utlandsmyndighet inte skulle behöva respektera

text: regeringsformens

text: skydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp skulle det strida mot fundamentala principer för hur en svensk myndighet ska agera och kunna få oacceptabla konsekvenser i enskilda fall. En utlandsmyndighet måste därför enligt min mening ha stöd i svensk lag för att få vidta en åtgärd som utgör ett påtvingat kroppsligt ingrepp. Jag noterar att ambassadens rutin i det här fallet inte begränsat sig enbart till utländska medborgare utan att den omfattat alla som besökt ambassaden, således även svenska medborgare.

text: Temperaturtagningen var ett påtvingat kroppsligt ingrepp Av JO:s utredning framgår att ambassaden kontrollerat kroppstemperaturen på besökarna till ambassaden med hjälp av en termometer som använts mot pannan eller örat. Det är alltså fråga om ett ingrepp som för de allra flesta inte torde uppfattas som särskilt integritetskänsligt.

text: Grundlagsskyddet gäller dock även för mindre ingrepp, och åtgärden måste inte nödvändigtvis innefatta någon beröring av kroppen. Temperaturtagningen vid ambassaden har inneburit en undersökning av besökarens kropp. För att genomföra undersökningen kan besökaren ha behövt göra delar av kroppen tillgängliga för kontrollanten. Det skulle t.ex. kunna innefatta att besökaren på uppmaning av kontrollanten behövt ta av sig en huvudbonad eller flytta på något annat klädesplagg. Undersökningen har också resulterat i att information om besökarens kropp och hälsotillstånd kunnat läsas av. Mot den bakgrunden anser jag att temperaturtagningen, även om termometern möjligen inte vidrört

text: kroppen på den undersökte, faller in under begreppet kroppsligt ingrepp i

text: regeringsformens

text: mening.

text: Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller som jag nämnt dock endast om ingreppet är påtvingat. För att ett kroppsligt ingrepp inte ska anses påtvingat måste det finnas en verklig möjlighet för den enskilde att välja om han eller hon vill gå med på ingreppet eller avstå. Det är naturligt att uppmaningar från en myndighets sida uppfattas som något den enskilde måste följa, och det kan vara svårt att tala om någon egentlig frivillighet i sådana situationer.

text: Enligt Utrikesdepartementet har temperaturtagningen varit frivillig i och med att besökaren när som helst kunnat lämna ambassaden.

text: En person som vänder sig till en ambassad för att få information eller med anledning av ett pågående ärende kan uppleva sig vara i beroendeställning till myndigheten och dess personal. Höga krav måste därför ställas på myndigheten när det handlar om att förvissa sig om att frivillighet faktiskt föreligger (se bl.a.

text: JO 2006/07 s. 97

text: Ambassaden har varit tydlig med att ingen med feber fick släppas in i lokalerna och har därför ställt upp krav på att alla besökare behövt genomgå temperaturtagning. I det avseendet har det inte funnits utrymme för någon frivillighet utan alla som velat besöka ambassadens lokaler har varit tvungna att låta kontrollera kroppstemperaturen.

text: Såvitt framgår av Utrikesdepartementets yttrande till JO har det inte på de anslag som suttit utanför ambassaden eller i den instruktionsvideo ambassaden tillhandahållit funnits någon information om att det var fråga om frivilliga temperaturtagningar. Besökarna verkar inte heller ha fått information om att det var möjligt att neka till temperaturtagningen. För den enskilde besökaren kan det därför lätt ha uppfattats som att åtgärden inte varit frivillig. En konsekvens av en besökares vägran att gå med på temperaturtagningen har också varit att besöket inte kunnat genomföras som planerat. Såvitt kommit fram har ambassaden inte erbjudit några alternativ till fysiska besök i ambassadens lokaler. I praktiken har detta medfört att det inte varit möjligt att uträtta sådana ärenden som förutsätter ett besök på ambassaden utan att genomgå en temperaturtagning. Jag kan därför inte se att det var fråga om någon verklig frivillighet.

text: Min samlade bedömning är att temperaturtagningen utgjort ett påtvingat kroppsligt ingrepp. Kritik och avslutande synpunkter Jag har såklart förståelse för att det var viktigt för ambassaden att inte bidra till spridningen av covid-19 och att värna om arbetsmiljön för personalen. Jag har även förståelse för att ambassaden försökte att anpassa verksamheten utifrån rådande lokala förutsättningar och tog hänsyn till att temperaturtagning var

text: vanligt förekommande i det lokala samhället. Temperaturtagningen som ett villkor för att besöka ambassaden var dock ett påtvingat kroppsligt ingrepp i

text: regeringsformens

text: mening, och ambassaden har inte haft stöd i lag för åtgärden. Ambassaden kritiseras för att ändå ha infört och tillämpat en sådan rutin.

text: Mot bakgrund av den bedömning som jag har gjort finner jag inte anledning att gå närmare in på om temperaturtagningen var förenlig med

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Vad som kommit fram i övrigt i ärendet föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.