nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Myndighetsnämnden i Sundbybergs kommun angående handläggningen av ett miljöärende; fråga om underlåtenhet att vidta åtgärder med anledning av anmälan om bristfällig sophantering. Även fråga om begäran om att få ta del av handlingar

text: I en anmälan mot Myndighetsnämnden i Sundbybergs kommun klagade AA på att han vägrats få ut handlingar som han begärt och som avser en restaurang som han anser inte följer gällande miljöregler. Han anförde även bl.a. att han minst tio gånger ringt till miljöförvaltningen och klagat på restaurangens verksamhet, mestadels på sophanteringen.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades. Under ärendets handläggning har jag även tagit del av diariet för tillsynsärende rörande restaurang P., skrivelser från AA den 6 november och den 18 november 2001 samt förvaltningens svarsskrivelser den 13 november och den 21 december 2001.

text: Anmälan remitterades till nämnden för utredning och yttrande. I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Utredning och yttrande med anledning av AA:s anmälan till JO

text: AA:s anmälan till JO omfattar två delar, dels ett påstående om att tillsynen av restaurang P. på T.gatan 18 i Sundbyberg, inte har hanterats korrekt samt ett påstående att samhällsbyggnadsförvaltningen vägrat AA att ta del av handlingar rörande detta ärende. Utredningen berör endast de ovanstående påståendena och inte övrig hantering av tillsyn i andra lokaler där AA har inkommit med klagomål. AA har under två års tid med olika intensitet haft kontakter med samhällsbyggnadsförvaltningen i en mängd olika ärenden och som bakgrund kan nämnas myndighetsnämndens beslut den 14 september 2000 att återkalla lämnat godkännande som livsmedelslokal av den lokal på T. gatan 16 i Sundbyberg i vilken AA sedan 1998 drivit L. A. Café.

text: Tillsynshanteringen

text: Under hösten 2000 (19 september samt 3, 4 och 5 oktober) framförde AA skriftliga klagomål rörande restaurang P. samt fyra andra livsmedelslokaler i kommunen.

text: Det skriftliga klagomålet gällande restaurang P. hade tidigare framförts via telefon. Klagomål resulterade, för restaurang P.:s del, i telefonkontakt med innehavarna och en inspektion på restaurangen den 25 september. Med anledning av klagomålen skickade förvaltningen ett brev till AA den 6 oktober där de åtgärder som klagomålen resulterat i redovisades. Den 30 oktober inkom ånyo brev från AA där han ifrågasatte de åtgärder som förvaltningen vidtagit. Dessa brev besvarades den 3 november, i svaret meddelades att förvaltningen avsåg att bereda ärendet till myndighetsnämnden med anledning av att AA ej var nöjd med förvaltningens arbete. Ytterligare ett brev från AA innehållande klagomål inkom den 4 december. Myndighetsnämnden beslutade i ärendet den 7 december varefter handlingarna översändes till AA. Sommaren och hösten 2001 återkom AA muntligt till flera handläggare på förvaltningen med klagomål angående framför allt sophanteringen vid ett par livsmedelslokaler i L. A., däribland restaurang P. Frågorna besvarades muntligt och resulterade i telefonkontakt med restaurangägaren och en inspektion. Den 6 november kontaktade AA förvaltningen via telefon och framförde en mängd klagomål avseende skötseln av restaurang P. Dessa klagomål resulterade i inspektion och omprovtagning på restaurang P. den 6 november med uppföljande inspektion den 13 november. Vid dessa inspektioner kunde inga allvarliga anmärkningar konstateras. Den 8 november 2001 inkom ett skriftligt klagomål från AA rörande de klagomål som tidigare framförts vid telefonkontakten med förvaltningen den 6 november. Den 19 november 2001 inkom ånyo ett brev från AA med en rad frågor angående restaurang P.:s ventilation, avfallshantering m.m. Till brevet bifogades ett foto taget utanför restaurangen, detta foto visade sig sedermera vara inaktuellt (förvaltningens inspektionsanteckningar tyder på att fotot är taget i mitten av september). Med anledning av AA:s brev företogs en ny inspektion utanför restaurang P. den 22 november samt telefonkontakt med ägaren påföljande dag. Den 4 december företogs ännu en inspektion med uppföljande provtagning på restaurang. Vid denna inspektion framkom inga anmärkningar med undantag för en mindre mängd plank. Detta plank var dock bortforslat vid uppföljande inspektioner utanför restaurangen den 11 december. Förvaltningen har även genomfört inspektioner på restaurangen den 18 och 21 december med anledning av tidigare påtalade brister under hösten.

text: Utlämnandet av handlingar

text: I anmälan till JO anger AA att han begärt att ta del av handlingar som berör tillsynen av restaurang P. men att detta har vägrats honom, detta påstående är enligt myndighetsnämnden felaktigt. Den begäran som åsyftas i anmälan till JO torde vara den anmälan från AA rörande sophanteringen vid restaurang P. som inkom till myndighetsnämnden den 8 november 2001, se Tillsynshanteringen ovan, samt telefonkontakten i samma ärende den 6 november. Vid telefonsamtalet framförde AA de anmärkningar som finns omnämnda i det skriftliga klagomålet, vidare diskuterades tillsynsfrågor och AA efterfrågade vissa handlingar. Då det uppstod vissa tveksamheter rörande vilka handlingar som AA efterfrågade ombads han precisera vilka handlingar som avsågs alternativt själv besöka förvaltningen för att på plats ta del av de handlingar som han ansåg vara intresse. Efter samtalet tolkade tjänstemannen (miljöchef BB) det som om AA nöjt sig med de svar och den information som lämnats vid samtalet. När det skriftliga klagomålet inkom, med samma innehåll som det som framfördes vid telefonkontakten, tolkades det som att saken var överspelad. Till saken hör att detta förfarande; ett muntligt klagomål följt av motsvarande klagomål i skriftlig form, har varit återkommande i kontakterna med AA. Den 13 november besvarade förvaltningen AA:s brev, inkommet till förvaltningen den 8 november. I svaret beskrevs hur förvaltningen följt upp och hanterat hans klagomål rörande restaurangen. Den 19 november inkom ånyo klagomål från AA

text: rörande restaurang P. (samt ett klagomål rörande en däckverkstad i centrala Sundbyberg). Dessa nya klagomål följdes upp med en rad telefonsamtal med liknande innebörd. Vid dessa samtal förklarades hur förvaltningen avsåg att hantera ärendet. Omgående efter det att tillsynsärendet avslutats, i och med att restaurangägaren företagit det som ålagts honom, skickade Samhällsbyggnadsförvaltningen den 21 december ett brev till AA där den vidare hanteringen med anledning av AA:s klagomål beskrevs. Till detta brev bifogades samtliga inspektionsanteckningar rörande restaurang P. för år 2001.

text: Slutsats

text: I utredningen framkommer, enligt förvaltningens bedömning, inget som stöder AA:s påstående att tillsynen av restaurang P. hanterats på ett felaktigt vis. Utredningen får istället anses visa att den aktuella tillsynen bedrivits med iakttagande av tillämpligt regelverk. Det är vidare vår uppfattning att förvaltningen vid varje tillfälle strävat efter att agera korrekt vad gäller tillämpningen av offentlighetsprincipen. Här kan dock i efterhand konstateras att förvaltningen vid något tillfälle kunnat göra en annan bedömning och sålunda betydligt snabbare kunnat tillhandahålla AA efterfrågade handlingar. För att ytterligare förbättra förvaltningens rutiner vid tillämpningen av offentlighetsprincipen kommer en utbildning att genomföras för förvaltningens personal under den kommande våren. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmän handling.

text: En handling är enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses normalt som upprättad när den har expedierats eller, om så inte skall ske, när handlingen färdigställts. Diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som förs fortlöpande anses enligt 7 § andra stycket 1 som upprättad när handlingen färdigställts för anteckning eller införing. För minnesanteckningar – som inte har expedierats – gäller enligt 9 § att de inte anses som allmänna handlingar hos myndigheten om de inte tas om hand för arkivering. Enligt 12 § skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av 13 § framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Om myndigheten, när den får en begäran om utfående av allmänna handlingar, inte direkt får klart för sig vilka handlingar som avses, bör myndigheten så snart som möjligt underrätta sökanden om detta så att denne får tillfälle att komplettera eller precisera sin framställning.

text: En begäran om att få ta del av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på denna befattningshavare att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär att få ut handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, i flertalet fall hos kammarrätt. Att ett beslut som går att överklaga skall förses med en anvisning om hur det kan överklagas följer av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Bedömning

text: Begäran den 8 november 2001 Enligt notering i diariet den 5 november 2001 kontaktade AA samma dag BB per telefon och uppgav bl.a. att han ville ta del av handlingar angående restaurang P. BB bad honom specificera handlingarna och erbjöd honom även att besöka förvaltningen för att undersöka vilka handlingar det gällde. Den 8 november 2001 inkom en skrivelse från AA daterad den 6 november 2001, i vilken han framförde synpunkter på restaurangens sophantering. Han begärde skriftligt svar samt att få ta del av protokollet från den senaste besiktningen av restaurangen. I svarsskrivelsen den 13 november 2001 redogjordes för de åtgärder som vidtagits med anledning av AA:s klagomål. Någon handling bifogades inte och inte heller bemöttes hans begäran på något sätt i svaret.

text: Nämnden har i remissvaret förklarat detta med att AA:s brev skrevs samma dag, den 6 november 2001, som telefonsamtalet ägde rum och hade samma innehåll, varför BB tolkade det som att saken var överspelad genom telefonsamtalet. Detta motsägs av vad som framgår av diariet om att telefonsamtalet ägde rum dagen innan brevet skrevs. Vidare innehöll brevet en begäran om att få ut endast en, väl preciserad, handling, något som BB efterfrågat vid telefonsamtalet. AA:s skriftliga begäran borde givetvis ha hanterats i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser. Detta gäller även för det fall att brevet hade skrivits samma dag som AA kontaktade förvaltningen per telefon. Begäran den 19 november 2001 Den 19 november 2001 inkom ännu ett brev från AA med bl.a. en begäran om att få ta del av ”samtliga protokoll och minnesanteckningar” som upprättats beträffande restaurang P. under år 2001. Sedan AA vid två tillfällen, den 23 november 2001 och den 26 november 2001, lämnat meddelanden per telefon till

text: BB och bett henne kontakta honom, tog hon den 26 november 2001 kontakt med honom per telefon. Vid samtalet uppmanades han återigen att besöka förvaltningen för att de gemensamt skulle ta fram de handlingar han ville ha ut. I en skrivelse till AA den 21 december 2001 redogjordes för vilka ytterligare åtgärder som vidtagits i ärendet. Enligt notering i diariet bifogades alla inspektionsanteckningar för år 2001.

text: Att först en vecka efter det att en begäran om utlämnande av handlingar har kommit in och efter påstötningar från den enskilde, som första åtgärd ta kontakt med denne kan inte anses förenligt med lagens krav på skyndsamhet. Inte heller kan någon större oklarhet ha rått om vilka handlingar det var som AA avsåg. Denna bedömning vinner stöd inte minst av att nämnden den 21 december 2001 översände det material som AA synes ha avsett med sin begäran. Vidare kan en myndighet inte kräva att en enskild inställer sig personligen för att en begäran om handlingsutlämnande skall behandlas. Med hänsyn till att det av utredningen inte framgår om AA motsatte sig detta eller inte går jag dock inte vidare i denna fråga.

text: Avslutande synpunkter Sammanfattningsvis är jag kritisk till nämndens handläggning vid de tillfällen AA begärt att få ut handlingar. Vad som förekommit visar på bristande insikter om innebörden av reglerna om allmänna handlingars offentlighet. Jag förutsätter därför att nämnden vidtar de utbildningsåtgärder den redogjort för i sitt remissvar.

text: Vad som har kommit fram rörande handläggningen av det aktuella tillsynsärendet har inte gett mig anledning att göra något uttalande eller vidta någon annan åtgärd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: En kvinna som hade psykiska problem och som missbrukade narkotika avled, sannolikt på grund av en överdos av narkotika; fråga om socialnämnden hade åsidosatt sina åligganden när det gällde att i olika hänseenden bistå kvinnan

org: jo

text: Efter en ansökan av Socialnämnden i Lunds kommun beslutade Länsrätten i Skåne län i en dom den 18 juni 1999 att AA, född 1954 (namnet är fingerat), skulle beredas vård enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Länsrätten förordnade att domen i den delen skulle gälla omedelbart.

type: stycke

text: I domen anförde länsrätten bl.a. följande.

text: Av utredningen i målet framgår att AA till följd av ett långvarigt och allvarligt missbruk av olika droger är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk. Till följd av missbruket utsätter hon både sin fysiska och psykiska hälsa för allvarlig fara. Det som framkommit ger också vid handen att hon kan befaras komma att allvarligt skada sig själv, sannolikt till följd av en kombination av sitt missbruk och sin psykiska sjukdom. AA togs efter domen in på LVM-hemmet Lunden.

text: Den 21 juni 1999 utfärdade en läkare vid LVM-hemmet ett vårdintyg enligt

text: 4 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård (LPT) beträffande AA. Senare samma dag beslutades enligt

text: 6 §

text: LPT att AA skulle tas in för vård enligt LPT vid S:t Lars sjukhus i Lund. AA överflyttades den 24 juni 1999 till Rättspsykiatriska regionvårdsenheten i Sundsvall (nedan kallat Sidsjöns sjukhus).

text: Vården enligt LVM upphörde den 22 juli 1999 då AA skrevs ut från LVMhemmet. Det beslutet föranleddes av att AA var föremål för vård enligt LPT.

text: AA skrevs ut från Sidsjöns sjukhus i Sundsvall den 11 oktober 1999 varvid hon återvände till Lund.

text: Den 12 oktober 1999 påträffades AA död i ett buskage i centrala Lund. Hon hade avlidit sannolikt på grund av en s.k. överdos av narkotika.

text: En kurator vid en kyrklig samfällighet ifrågasatte i en anmälan till JO om Socialnämnden i Lunds kommun fullgjort sina skyldigheter när det gällde att ge AA det stöd och den hjälp hon behövde efter utskrivningen från sjukhuset.

text: Efter remiss kom Länsstyrelsen i Skåne län in med utredning och yttrande beträffande Socialnämndens i Lunds kommun handläggning av ärendet angående AA.

text: Socialnämnden i Lunds kommun yttrade sig över länsstyrelsens remissvar.

text: Anmälaren bereddes tillfälle att yttra sig över länsstyrelsens remissvar och socialnämndens yttrande.

text: En sjuksköterska vid Sidsjöns sjukhus hade till Länsstyrelsen i Skåne län klagat på socialnämndens handläggning av ärendet rörande AA. Länsstyrelsen fattade beslut i ärendet samma dag som länsstyrelsen avgav sitt remissvar till JO. Länsstyrelsens uttalanden i tillsynsbeslutet och yttrandet till JO överensstämmer i allt väsentligt.

text: I samband med att Socialnämndens i Lunds kommun arbetsutskott beslutade om sitt yttrande till JO över länsstyrelsens remissvar fann utskottet skäl att påkalla JO:s prövning av huruvida länsstyrelsen gjort sig skyldig till vårdslös myndighetsutövning genom att i sitt remissvar underlåta att nämna, än mindre bemöta, nämndens tillrättalägganden av uppgifter som lämnats av anmälaren. Nämndens framställning lades hos JO upp som ett särskilt ärende (JO:s dnr 1432-2000).

text: JO hade tillgång till socialförvaltningens i Lunds kommun personakt angående AA för den tid som JO:s tillsynsärende omfattade.

text: I ett beslut den 27 september 2001 anförde JO André följande.

text: När AA sedan hon skrivits ut från Sidsjöns sjukhus i Sundsvall, återvände till Lund den 11 oktober 1999 var hon ”avgiftad” och synes ha varit vid gott mod. AA återföll dock mer eller mindre omgående i missbruk och avled dagen efter ankomsten till Lund. Utredningen här ger inte annat vid handen än att dödsorsaken var en s.k. överdos av narkotika.

text: Enligt länsstyrelsens remissvar till JO har Socialnämnden i Lunds kommun handlagt AA:s ärende på ett oacceptabelt och nonchalant sätt. Länsstyrelsen har därvid framhållit bl.a. att med beaktande av AA:s destruktiva missbruk och allvarliga personlighetsstörning borde socialnämnden ha haft en färdig vårdplan för AA när hon kom tillbaka till Lund. Nämnden har å sin sida hävdat att det fanns en planering för AA:s fortsatta vård och att nämnden även tillfredsställande verkat för att hon skulle få det stöd och den hjälp hon behövde i avvaktan på att den tänkta vården skulle kunna påbörjas.

text: Av socialförvaltningens journalanteckningar och utredningen i övrigt framgår bl.a. följande.

text: Företrädare för socialförvaltningen hade många och täta kontakter med AA under hennes vistelse på Sidsjöns sjukhus. Kontakterna gällde i stor utsträckning omhändertagandet av AA:s tillhörigheter i Lund. Olika frågor rörande vilken vård AA behövde när hon kom tillbaka till Lund diskuterades också.

text: AA hade uttryckt önskemål om boende i ett familjehem efter utskrivningen från Sidsjöns sjukhus. Det förelåg dock påtagliga problem att finna ett lämpligt familjehem. I augusti hade socialförvaltningen kontakt med Österlenfamiljer, som är en organisation som arbetar bl.a. med att finna familjehem för vuxna. Enligt ett besked till socialförvaltningen i slutet av augusti 1999 skulle det sannolikt ta lång tid för Österlenfamiljer att hitta ett familjehem. I september 1999 stod klart att Österlenfamiljer inte kunde föreslå något lämpligt hem. AA gav då sitt medgivande till att socialförvaltningen fick söka familjehem genom någon annan organisation. Socialförvaltningens handläggare tog kontakt med organisationen Credo i Stockholm som var beredd att hjälpa till. AA fick telefonnummer till Credo eftersom hon själv ville ta kontakt med organisationen. AA ville emellertid inte träffa Credo i Sidsjön utan önskade att mötet skulle äga rum i Lund.

text: Efter diskussion mellan Credo och AA bokade socialförvaltningen ett möte med Credo, socialförvaltningen och AA i Lund den 12 oktober 1999, dvs. dagen efter AA:s tänkta utskrivning från Sidsjöns sjukhus.

text: När AA kom till Lund den 11 oktober uppstod vissa problem när det gällde hennes boende. Från början hade avsikten varit att AA skulle få en plats på ett härbärge. Där fanns dock endast en plats avsedd för kvinnor och den platsen hade blivit upptagen. Eventuellt kunde dock AA få bo i ett hus i Södra Sandby som hade renoverats invändigt och som stod tomt. AA synes ha ställt sig positiv till det förslaget och det överenskoms att hon skulle se på huset följande dag kl. 09.00. Hon skulle kunna flytta in där omgående. För natten erbjöd socialförvaltningen en plats för AA på hotell som hon dock skulle få betala själv eftersom hon hade medel till detta. Enligt journalanteckningarna förklarade AA då att hon skulle ordna ett annat, billigare boende.

text: Den 12 oktober försov sig AA och kom inte till socialförvaltningen på den överenskomna tiden. Huset i Södra Sandby kunde därför inte visas för henne men hon erbjöds en ny tid för visning av huset följande dag. AA synes då ha blivit förtvivlad och lämnat socialförvaltningen. Hon hade en kontakt med handläggaren per telefon som hon lånade på Diakonicentralen. Vid samtalet påmindes AA om mötet med Credo som var bokat under förmiddagen. AA lämnade Diakonicentralen och påträffades död en kort stund senare.

text: En huvudregel skall givetvis vara att frågor rörande vårdplaneringen och boendet i ett fall som det förevarande skall vara lösta innan den enskilde skrivs ut från en institution.

text: Under den tid som AA vistades på Sidsjöns sjukhus hade från förvaltningens sida förts en diskussion med henne rörande lämplig vård efter utskrivningen från sjukhuset. AA uttryckte då önskemål om boende i ett familjehem. Nämnden var inställd på att bistå med en sådan insats. Tanken synes ha varit att AA:s boende i familjehemmet skulle förenas med deltagande i metadonbehandling. Jag kan för min del inte se att den tänkta vården inte skulle ha varit meningsfull för AA. Det

text: hade självfallet varit önskvärt att AA direkt efter utskrivningen från sjukhuset hade kunnat få en plats i ett familjehem. Det kan i och för sig diskuteras om förvaltningen varit tillräckligt aktiv i sina ansträngningar att finna ett sådant hem. Jag har dock förståelse för de svårigheter som förevarit i detta hänseende och finner därför inte grund för att kritisera förvaltningen för att familjehemsfrågan inte var slutligt löst när AA skrevs ut från Sidsjöns sjukhus.

text: När det gäller AA:s boende under tiden fram till dess att det skulle vara möjligt att placera henne i ett familjehem föreligger däremot vissa frågetecken. Inte minst mot bakgrund av att familjehemsfrågan inte hade hunnit lösas har det givetvis ålegat förvaltningen att med kraft verka för att situationen för AA under väntetiden skulle bli så bra som möjligt.

text: Från början synes avsikten ha varit att AA skulle få en plats på ett härbärge. Den lösningen framstår som mycket tveksam och den hade även ifrågasatts från sjukhusets sida.

text: Handläggaren hade ett förslag om boende i ett hus i Södra Sandby. Man kan naturligtvis ifrågasätta om AA hade förmåga att bo i ett eget boende utan att återfalla i missbruk. Nämndens yttrande ger inte något svar på hur nämnden såg på den saken. Det får emellertid förutsättas att boendet i Södra Sandby skulle ha förenats med särskilda stödinsatser från socialtjänstens sida med tanke på det ansvar som nämnden har för både missbrukare och personer med psykiska problem.

text: Det kan konstateras att det inte fanns någon enkel lösning på frågan om AA:s boende i avvaktan på familjehemsplaceringen, och förvaltningen hade få alternativ att erbjuda. Ett bättre alternativ hade kanske varit att bereda AA plats på ett behandlingshem eller liknande till dess hon kunde flytta till ett familjehem. Jag kan se flera fördelar med ett sådant boende framför en plats i ett härbärge eller ett eget boende. Enligt nämndens yttrande till JO hade AA förklarat att hon inte ville ”skrivas ut till ett behandlingshem”. Om detta innebar att hon även skulle ha avvisat ett förslag om ett tillfälligt sådant boende framgår inte av utredningen. Det är därför svårt att ha en bestämd uppfattning om hur förvaltningen borde ha handlat. Som nämnden har anfört fanns det vid denna tid knappast utrymme för vård enligt LVM, och förvaltningen har därför haft att i samförstånd med AA hitta en lösning. Det finns emellertid en del som talar för att förvaltningen, särskilt med den kännedom som den hade om AA:s problematik, borde ha varit mera aktiv i sin planering för hennes boende i avvaktan på familjehemsplaceringen.

text: Det finns enskildheter i socialförvaltningens handlande även i övrigt där man kan diskutera om förvaltningen borde ha agerat annorlunda. Jag avser bl.a. det förhållandet att AA inte synes ha haft någon tid bokad hos socialförvaltningen när hon kom till Lund. Det ligger i sakens natur att AA mot bakgrund av sitt missbruk och sina personliga förhållanden behövde stöd av socialtjänsten redan vid ankomsten till Lund. En tid borde rimligen ha bokats för henne i samband med att hon skrevs ut från sjukhuset. Jag vill även peka på bemötandet av AA när hon försov sig på morgonen den 12 oktober. I en normal situation hade det sannolikt

text: varit helt tillfredsställande att hänvisa AA till mötet senare under förmiddagen. I efterhand kan man hävda att det hade varit lämpligt att hon hade tagits om hand på förvaltningen i avvaktan på det förestående mötet. AA synes ha reagerat mycket negativt på att inte ha blivit mottagen och det visade sig svårt att diskutera saken med henne på telefon. Det finns även några andra punkter där man i och för sig kan ifrågasätta om inte förvaltningen hade kunnat handla på ett annat sätt. De är dock i sammanhanget av mindre betydelse och jag går därför inte närmare in på dem här.

text: Sett var för sig är de punkter som jag nu har berört inte sådana att de normalt skulle motivera kritik mot socialförvaltningen. Sammantaget ger de emellertid ett intryck av att förvaltningen vid handläggningen av ärendet inte i tillräcklig grad beaktade AA:s särskilda behov. Det är viktigt att framhålla att ett ärende inte kan handläggas enligt en ”mall” utan socialtjänstens insatser måste grundas på omständigheterna i det enskilda fallet. I efterhand kan man måhända hävda att AA gavs ett sådant ansvar för sin egen situation som hon inte hade förmåga att ta. Förhållandet kan ha bidragit till hennes för tidiga bortgång. Det går dock inte att bortse från att det finns en gräns för vilka krav på förutseende som kan ställas på en socialförvaltnings tjänstemän i olika sammanhang. Även om det i detta fall finns delar av handläggningen som kan diskuteras, ger enligt min mening utredningen här inte underlag för att hävda att tjänstemännen på ett sådant påtagligt sätt åsidosatt sina åligganden gentemot AA att det finns skäl för mig att rikta någon egentlig kritik mot deras handlande utan jag nöjer mig med de påpekanden som framgår av det tidigare anförda.

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande till JO anfört att nämnden bör erhålla allvarlig kritik för handläggningen av AA:s ärende. Som nyss framgått delar jag inte länsstyrelsens uppfattning. Länsstyrelsens ståndpunkt bygger delvis på en annan värdering av olika uppgifter i ärendet. Även om jag i det föregående har tagit upp några punkter där handläggningen kan ifrågasättas eller diskuteras, måste jag konstatera att ärendet angående AA har varit komplicerat. Det finns utrymme för olika uppfattningar om huruvida handläggningen varit i alla delar tillfredsställande och i vad mån den förtjänar kritik eller ej. Olikheterna mellan min och länsstyrelsens bedömning belyser väl detta förhållande.

text: I ärendet har aktualiserats en fråga om kostnadsansvaret för AA:s resa från Sundsvall till Lund i samband med att hon skrevs ut från sjukhuset. Något ärende angående bistånd till hemresan synes dock inte ha väckts hos Socialnämnden. Det finns därför inte skäl för mig att i detta ärende närmare uppehålla mig vid saken.

text: Vad Socialnämnden i Lunds kommun anfört beträffande länsstyrelsens remissyttrande föranleder inte något särskilt uttalande från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Information
Långsam handläggning
Omhändertagande

title: Omhändertagande av domar från intagens bostadsrum

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA anförde i en anmälan, som kom in till JO den 26 september 2005, bl.a. följande. Anstalten har från hans bostadsrum omhändertagit ett antal domar med prejudikatvärde rörande allmänna frågor om kriminalvård i anstalt. Han får nu endast läsa dem i vaktrummet under övervakning efter skriftlig begäran. En sådan begäran kan ha en handläggningstid på upp till en månad. Dessa rutiner försvårar användandet av materialet i hans kommunicering med myndigheter och domstolar. Han begärde att få tillbaka domarna och angav därvid att de inte är brottmålsdomar, att de inte avser intagna på anstalten, att de är gamla och att han använder dem ”för att visa prejudikat.” En anställd vid anstalten avslog hans begäran med hänvisning till interna ordningsregler från år 1989, trots att interna ordningsregler inte får åberopas som enda grund för avslag.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till dåvarande Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje, som genom kriminalvårdschefen BB anförde i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: AA har innehaft ett antal förvaltningsrättsdomar i sitt bostadsrum. Domarna har ej berört honom själv utan andra intagna, dock enligt uppgift ej medintagna på denna anstalt. AA har använt domarna för att visa prejudikat vid överklagningar. Domarna har visiterats ut och då AA ansökt om att få igen dem har vik. samordnaren CC avslagit begäran med motiveringen: ”Se bifogad skrivelse”. Den skrivelse som bifogades är daterad den 26 juli 1989 och undertecknad av dåvarande tillförordnade anstaltsdirektören på anstalten Norrtälje. Den kan närmast ses som en information till intagna om att det fr.o.m. följande dag av ordningsskäl ej kommer att vara tillåtet att medföra eller införa domar, förundersökningsprotokoll eller annat liknande material till bostadsavdelningarna. Skrivelsen tillkom i ett akut läge, med mycket hot och ”intagenrättegångar” på anstalten och är till sin utformning numera obsolet. Av

text: 24 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår: ”I den utsträckning det kan ske utan olägenhet får en intagen inneha personliga tillhörigheter samt skaffa eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning under fritiden”.

text: Av 6 kap. 1 §, allmänna råd, Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVVFS 2005:2

text: ) framgår bl.a. följande. Kriminalvårdsmyndigheten får inte genom generella förbud, i t.ex. anstaltens ordningsregler, ange vad en intagen inte får inneha i sitt bostadsrum. En individuell prövning av innehav måste göras i varje enskilt fall. Då kriminalvårdsmyndigheten skall pröva en begäran om innehav skall den intagnes intressen vägas mot den olägenhet för myndigheten som ett medgivande till innehav kan medföra. Myndigheten måste bl.a. ta hänsyn till att visitation av den intagnes bostadsrum kan försvåras och att vissa föremål är av sådant slag att de kan utnyttjas på ett sätt som kan äventyra säkerheten i anstalt. Även om skriftliga publikationer inte utgör någon nämnvärd fara utifrån visitationssynpunkt, finns det utifrån säkerhetsskäl starka skäl att begränsa möjligheten till okontrollerat innehav av t.ex. domshandlingar eller förhörsprotokoll eftersom dessa kan spridas och medföra att andra intagna utsätts för hot eller trakasserier.

text: Myndighetens bedömning

text: Som AA mycket riktigt påpekar i sin anmälan kan interna ordningsregler inte åberopas som enda grund för avslag. En hänvisning till en bifogad skrivelse kan heller aldrig vara tillräcklig som enda motivering till ett avslag. En individuell prövning skall alltid ske. I det aktuella fallet var dessutom den bifogade skrivelsen ett till sitt innehåll föråldrat meddelande till de intagna. Av samordnarens beslut skulle således ha framgått att en individuell prövning gjorts samt en hänvisning till gällande lagstöd/Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd. Vi kan inte finna annat än att det finns fog för kritik mot myndigheten för hanteringen av det aktuella ärendet, som vid kommande internutbildning kommer att tas upp med myndighetens beslutsfattare för att undvika en upprepning. Det innehav av domshandlingar, som framgår av

text: KVVFS 2005:2

text: , torde i första hand avse brottmålsdomar. Myndigheten känner inte till om innehav av domar av nu aktuellt slag har prövats av högre instans. AA har haft möjlighet att överklaga samordnarens beslut till Kriminalvårdsstyrelsen, vilket han inte gjort till dags dato.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 4 oktober 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och motta upplysningar och i övrigt ta del av andras yttranden. Informationsfriheten får, liksom flertalet övriga grundlagsskyddade fri- och rättigheter, begränsas genom lag eller, undantagsvis, annan författning (

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: RF). De ändamål som får läggas till grund för inskränkningar i informationsfriheten anges i

text: 2 kap. 13 §

text: RF. Bland dessa ändamål nämns allmän ordning och säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott. Därutöver får begränsningar ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det.

text: Grundlagsbestämmelserna gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt i samma mån som för andra medborgare men det ligger i sakens natur att utrymmet för frihetsinskränkningar är större inom kriminalvården än annars (JO 1987/88 s. 114 och

text: SOU 2005:54 s. 428

text: ). I 24 § första stycket KvaL stadgas att, i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, en intagen får inneha personliga tillhörigheter samt skaffa eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom

text: sysselsättning under fritiden. De i kriminalvårdsmyndighetens remissvar berörda allmänna råden i

text: KVVFS 2005:2

text: återfinns med huvudsakligen samma utformning i nu gällande Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:20

text: ). Alltjämt gäller således att anstalten inte genom generella förbud, i t.ex. anstaltens ordningsregler, får ange vad en intagen inte får inneha i sitt bostadsrum och att en individuell prövning av innehav måste göras i varje enskilt fall.

text: Jag instämmer i kriminalvårdsmyndighetens bedömning att det i aktuellt fall borde ha framgått av beslutet att en individuell prövning gjorts och att en annan motivering borde ha presenterats än en hänvisning till de äldre ordningsföreskrifterna.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Detta innebär att JO som regel inte utreder klagomål som gäller bedömningar i beslut.

text: Jag vill dock, i frågan om möjligheten att begränsa de intagnas rätt att inneha bl.a. domar, göra följande allmänna uttalanden. JO har tidigare uttalat sig i frågan (se bl.a. JO 1987/88 s. 114 och JO 1994/95 s. 175). Av dessa uttalanden framgår att det i vissa fall kan vara försvarligt att med stöd av 24 § KvaL, efter en prövning i varje enskilt fall, vägra en intagen innehav av domar och förundersökningsprotokoll. Uttalandena gjordes med utgångspunkten att fråga var om brottmålsdomar och förundersökningsprotokoll som hade samband med någon intagen på anstalten. Bland annat berördes riskerna med att någon genom materialet kunde identifieras som en s.k. tjallare och på grund härav utsättas för hotelser från medintagna. Beträffande andra handlingar, t.ex. avgöranden av förvaltningsrättslig natur, torde behovet av att begränsa förekomsten av dem med hänsyn till säkerheten eller ordningen vid anstalten eller för att förebygga eller beivra brott, i allmänhet vara mer begränsat. Vissa prejudicerande avgöranden kan närmast jämföras med juridisk facklitteratur, som de intagna bör ha möjlighet att ta del av på samma sätt som litteratur i övrigt. Det är naturligtvis av särskild vikt att de intagna inte utan godtagbara skäl begränsas i tillgången till sådant material de anser sig behöva för att kunna tillvarata sina rättigheter som intagna i anstalten.

text: En bedömning av vad en intagen får inneha i sitt bostadsrum skall, som redan nämnts, göras individuellt i varje enskilt fall.

text: Med anledning av vad AA anfört om handläggningstiderna avseende begäran om att få tillgång till materialet vill jag endast hänvisa till

text: 7 § förvaltningslagen (1986:233)

text: , enligt vilken det åligger myndigheterna att handlägga varje ärende där någon enskild är part så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten


nyckelord: Dokumentation Tillsyn

title: Länsstyrelsens handläggning av ett tillsynsärende beträffande ett behandlingshem som drevs i enskild regi

text: Anmälan

text: I en anmälan, som inkom till JO den 26 september 2007, framförde Dufvans Ungdomshem AB (DUH), genom föreståndaren AA och hemmets behandlingsansvarige BB, klagomål mot Länsstyrelsen i Söderman- lands län. Klagomålen avsåg bl.a. att handläggningstiden av ett tillsynsärende beträffande hemmet varit för lång.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades länsstyrelsens akt i tillsynsärendet (dnr 701-12730- 2006). Av handlingarna i akten framgick att ärendet inletts med anledning av anmälningar mot DUH från socialförvaltningen i Askersunds kommun och Socialnämnden i Vingåkers kommun som inkom till länsstyrelsen i oktober 2006. Av handlingarna framgick vidare att länsstyrelsen hade remitterat ärendet till DUH den 31 oktober 2006 och att DUH inkom med svar den 27 november 2006. Det framgick också att socialförvaltningen i Katrineholms kommun genomfört ett tillsynsbesök hos DUH och lämnat rapport till länsstyrelsen den 22 december 2006. Någon ytterligare dokumentation fanns inte i akten.

text: Länsstyrelsen anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: I ett remissvar, som var undertecknat av chefen för länsstyrelsens välfärdsenhet, CC, och socialkonsulenten DD, anfördes bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: – – – I oktober 2006 inkom Askersunds och Vingåkers kommuner med klagomål på DUH, klagomålet gällde samverkan mellan behandlingshemmet och socialtjänsten, den fysiska miljön och bemötande. Klagomålen remitterades till Katrineholms kommun som genomförde en kommunal tillsyn vid DUH den 11 december och inkom med sitt yttrande till länsstyrelsen den 22 december 2006.

text: Under januari 2007 inkommer information från ett par kommuner som berättar att de känner tveksamheter kring DUH. I februari och mars 2007 inkommer två anonyma anmälningar om att barn far illa på DUH. Under våren 2007 inkom DUH med två nya ansökningar. Den ena gällde sänkt åldersgräns för barn och ungdomar. Den andra ansökan gällde två behandlingsplatser i en lägenhet. Länsstyrelsen avslog båda ansökningarna och DUH överklagade inte besluten. Den 4 oktober 2007 begärdes DUH i konkurs och verksamheten avvecklades.

text: Svar på frågorna i anmälan till JO

text: 1. Då det inkom fler klagomål mot verksamheten i början av 2007 än de som Katrineholms kommun utgått från i sin tillsyn beslöt länsstyrelsen att genomföra en större tillsyn i verksamheten. Detta innebar att länsstyrelsen tidigarelade den verksamhetstillsyn som skulle genomföras inom ramen för regeringsuppdraget, det s.k. barnuppdraget, på Dufvans ungdomshem senhösten 2007 till den 8–9 maj 2007. – – –

text: Innan verksamhetstillsynen genomfördes informerade ägaren om att de hade ett barn placerat i en lokal som saknade tillstånd. Vid verksamhetstillsynen i maj 2007 framkom att DUH placerat barn i flera lägenheter som saknade tillstånd och att verksamheten både tagit emot barn och ungdomar som var för unga och för gamla för gällande tillstånd. Efter tillsynens genomförande har det inkommit ytterligare klagomål på verksamheten avseende att verksamheten har tagit emot barn som varit för unga enligt gällande tillstånd och att droger har förekommit på DUH. I september fick länsstyrelsen kännedom om att två ungdomar överdoserat läkemedel på DUH. Överdosen var så allvarlig att ungdomarna behövde intensivvård på sjukhus vid upprepade tillfällen. Det framkom vid detta tillfälle att ungdomar redan i somras fått uppsöka sjukhus med anledning av användning av narkotiska preparat, bl.a. en av de ungdomar som var för ung för att tas emot enligt tillståndet. I september 2007 fick DUH ett föreläggande angående hur verksamheten kan garantera säkerheten för de ungdomar som finns på verksamheten. I föreläggandet ingick även ett intagningsstopp. Efter varje tillsynsbesök på respektive HVB skrivs en rapport och ett beslut. I de tillsyner som ingår i barnuppdraget tar detta ca 5–6 månader efter tillsynsbesöket och dessa dokument skickas till respektive HVB. Att tiden är så pass lång beror delvis på att det ska genomföras intervjuer med ex. placerande socialtjänster, vårdnadshavare och att materialet kommuniceras med verksamheten vid ett par tillfällen. I DUH:s fall skulle rapporten och beslutet vara verksamheten tillhanda i oktober/november 2007. Då företaget gått i konkurs under denna tid har dock denna rapport inte prioriterats av länsstyrelsen, varför det tagit längre tid. Den nationella rapporten som gäller för hela landet ska vara klar 2008. – – –

text: DUH bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Föredraganden inhämtade kompletterande upplysningar från socialkonsulenten DD vid länsstyrelsen som uppgav följande. Det finns ingen dokumentation i tillsynsärendet efter det att rapporten från Katrineholms kommun kom in till länsstyrelsen den 22 december 2006. Ärendet avslutades genom den rapport som länsstyrelsen överlämnade till regeringen med anledning av det s.k. barnuppdraget. Något beslut i det enskilda ärendet har inte meddelats.

text: I ett beslut den 6 februari 2009 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 7 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: (2001:453, SoL) får ett bolag, en förening, en samfällighet, en stiftelse eller en enskild individ inte utan tillstånd av länsstyrelsen yrkesmässigt bedriva verksamhet i form av bl.a. hem för vård eller boende. Enligt

text: 13 kap. 3 §

text: SoL har länsstyrelsen tillsyn över bl.a. sådan enskild verksamhet som omfattas av kravet på tillstånd enligt

text: 7 kap. 1 §

text: SoL. Verksamheten står under löpande tillsyn av socialnämnden i den kommun där verksamheten bedrivs (

text: 13 kap. 5 §

text: SoL).

text: Länsstyrelsen har rätt att inspektera en verksamhet som står under länsstyrelsens tillsyn och får inhämta de upplysningar och ta del av de handlingar och annat material som behövs för tillsynen. Om det förekommer något missförhållande i verksamheten får länsstyrelsen förelägga den som svarar för verksamheten att avhjälpa missförhållandet. Om missförhållandet är allvarligt och länsstyrelsens föreläggande inte följs, får länsstyrelsen förbjuda fortsatt verksamhet (

text: 13 kap. 6 § tredje stycket

text: SoL). Om missförhållandet är så allvarligt att det föreligger fara för barns liv, hälsa eller personliga säkerhet får länsstyrelsen, utan föregående föreläggande, förbjuda fortsatt verksamhet vid bl.a. hem av nu aktuellt slag (13 kap. 6 § sista stycket SoL som trädde i kraft den 1 april 2008). Länsstyrelsens beslut om föreläggande eller förbud enligt

text: 13 kap. 6 §

text: SoL får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (

text: 16 kap. 4 § första stycket

text: SoL).

text: Den som ifrågasätter verksamheten vid ett behandlingshem kan göra en anmälan om saken till länsstyrelsen. Det finns inte någon författningsregel som ålägger länsstyrelsen att utreda varje sådan anmälan. Det finns inte heller någon bestämmelse som anger exakt hur handläggningen av en sådan anmälan ska gå till. Länsstyrelsen har tämligen stor frihet att bestämma om och hur en granskning av en anmälan ska utföras. Det är emellertid viktigt att handläggningen av ärendet dokumenteras och att det tydligt framgår vilka åtgärder som länsstyrelsen har vidtagit.

text: DUH var en sådan enskild verksamhet som avses i

text: 7 kap. 1 §

text: SoL och stod således under länsstyrelsens tillsyn. Verksamheten stod också under löpande tillsyn av Socialnämnden i Katrineholms kommun där verksamheten bedrevs.

text: Av utredningen framgår att länsstyrelsen inledde ett tillsynsärende med anledning av de anmälningar mot DUH som socialtjänsten i Askersunds respektive Vingåkers kommun gjorde hösten 2006. Med anledning av anmälningarna inhämtade länsstyrelsen ett yttrande från DUH. Ett yttrande kom in till länsstyrelsen den 27 november 2006. Det framgår vidare att ärendet remitterades till Socialnämnden i Katrineholms kommun som genomförde en inspektion av verksamheten. Kommunen gav in en rapport till länsstyrelsen den 22 december 2006.

text: Efter att kommunens rapport hade kommit in till länsstyrelsen ankom det på länsstyrelsen att ta ställning till om det var påkallat med någon åtgärd beträffande hemmet eller om klagomålen från socialförvaltningen i Askersunds kommun och Socialnämnden i Vingåkers kommun behövde utredas ytterligare. Det har framkommit att det då hade kommit in flera klagomål mot DUH och att

text: länsstyrelsen därför beslutade att genomföra en större tillsyn av verksamheten. Av remissvaret framgår att denna verksamhetstillsyn skulle ske inom ramen för det s.k. barnuppdraget.

text: I regleringsbrev för budgetåret 2006 uppdrog regeringen till samtliga länsstyrelser att under år 2006 och 2007 särskilt utöva strukturerad och operativ tillsyn över samtliga enskilda och offentliga verksamheter där barn och unga ges insatser av socialtjänsten (barnuppdraget). Redovisning av uppdraget skulle ske senast den 1 april 2008.

text: Jag har inte några synpunkter på att länsstyrelsen valde att genomföra en mer omfattande tillsyn av den verksamhet som bedrevs vid DUH. Jag har inte heller anledning att ifrågasätta bedömningen att verksamhetstillsynen kunde ske som ett led i barnuppdraget, särskilt som länsstyrelsen tidigarelade den tillsyn som hade planerats inom ramen för det uppdraget. Jag vill dock framhålla att en sådan handläggning inte får medföra att dokumentationen i det ursprungliga tillsynsärendet upphör. I det aktuella tillsynsärendet saknas dokumentation som visar vilka handläggningsåtgärder som vidtogs efter det att kommunen inkom med sin rapport. Det framgår inte ens att den fortsatta handläggningen skulle ske inom ramen för barnuppdraget. Det har således inte varit möjligt att under utredningens gång eller i efterhand se hur ärendet har handlagts. Av akten i ärendet kan inte heller utläsas om ärendet har avslutats. Detta är inte tillfredsställande.

text: Vad DUH anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.


title: Handläggningen av ett tillståndsärende; fråga bl.a. om länsstyrelsen borde ha utfärdat ett skriftligt föreläggande om komplettering av ansökan

text: Ett bolag framförde genom verkställande direktören AA i en anmälan till JO klagomål mot Länsstyrelsen i Västernorrlands län. Klagomålen rörde handläggningen av ett ärende om tillstånd till ändring av verksamheten vid behandlingshemmet M., som bolaget är huvudman för. Bolaget gjorde bl.a. gällande att ärendet inte hade handlagts tillräckligt snabbt och anförde i anmälan och i en kompletterande skrivelse till JO sammanfattningsvis följande.

text: Ansökan kom in till länsstyrelsen den 22 februari 2002. Det dröjde till den 15 maj 2002 innan länsstyrelsen översände ansökan, som då var ofullständig, till Sundsvalls kommun för yttrande senast den 9 augusti 2002. Kommunen svarade inte. Trots detta följde länsstyrelsen inte upp remissen förrän i oktober 2002, då länsstyrelsen påminde kommunen om det uteblivna remissvaret. Först efter drygt nio månader, den 26 november 2002, upplystes företaget om i vilka delar ansökan behövde kompletteras. Det sätt på vilket ärendet har handlagts har medfört stora olägenheter både för bolaget och för de personer som behandlingshemmet är till för. Skadan är både av ekonomisk och ideell art.

text: Länsstyrelsen i Västernorrlands län anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i anmälan och i den kompletterande skrivelsen till JO. Länsstyrelsen överlämnade som sitt remissvar ett av landshövdingen BB beslutat yttrande. I yttrandet anfördes följande. – – – Länsstyrelsen får inledningsvis lämna en redovisning för handläggningen av ärendet. Därefter bemöts de klagomål som framförts på länsstyrelsens handläggning av ärendet. Den 22 februari 2002 inkom från [bolaget] en ansökan om ändring av gällande tillstånd avseende verksamheten vid behandlingshemmet M. Uppgift om vem som skulle vara föreståndare saknades varför länsstyrelsen tog kontakt med verksamhetschefen/enhetschefen vid [bolaget] CC för komplettering i detta avseende. Någon komplettering inkom inte till länsstyrelsen. Länsstyrelsen valde ändå, för att inte fördröja ärendet ytterligare, att översända ansökan till

text: Socialnämnden i Sundsvalls kommun för yttrande. Begäran om yttrande översändes den 8 maj 2002 och skulle vara länsstyrelsen tillhanda senast den 9 augusti 2002. Av regeringens proposition 1996/97:124 framgår att förutom lämplig utbildning krävs att den som skall förestå verksamheten har tidigare erfarenhet av liknande verksamhet liksom vitsordad personlig lämplighet. I de ansökningshandlingar, som länsstyrelsen använder i samband med en ansökan om tillstånd för enskild verksamhet och som sökande får fylla i, framgår att till ansökan skall utbildningsbevis samt arbetsbetyg avseende föreståndaren bifogas. Den 17 september 2002 inkom utbildningsbevis om avlagd examen för den person som skulle vara föreståndare. Komplettering begärdes samma månad avseende anställning samt bedömning av personens lämplighet. Den 5 november 2002 inkom datalistor över den tilltänkte föreståndarens anställningar inom hälso- och sjukvården, däremot inget om tjänsternas innehåll konkret eller en bedömning av personens lämplighet ifråga. Förnyad komplettering begärdes strax därefter. Den 3 december 2002 inkom en kompletterande meritförteckning samt via fax ett tjänstgöringsintyg från verksamhetschefen vid den klinik som personen ifråga var anställd vid. Tjänstgöringsintyget inkom i original den 9 december 2002. Den 5 december 2002 begärdes yttrande från rikspolisstyrelsen samt kronofogdemyndigheten beträffande föreståndaren. Den 10 december 2002 inkom yttrande från rikspolisstyrelsen och den 11 december 2002 från kronofogdemyndigheten. Länsstyrelsen hade, som tidigare nämnts, begärt att socialnämndens yttrande skulle vara länsstyrelsen tillhanda senast den 9 augusti 2002. Med beaktande av att socialnämnden under sommaren inte sammanträder varje månad fann länsstyrelsen det inte anmärkningsvärt att yttrandet inte inkom inom den begärda remisstiden. Länsstyrelsen påminde nämnden om förseningen i slutet av oktober 2002. Det visade sig då att länsstyrelsens begäran om yttrande blivit försenat genom ett fel i den administrativa hanteringen vid socialtjänstens kansli. Socialnämnden handlade därefter ärendet skyndsamt och den 27 november erhöll länsstyrelsen via e-post nämndens yttrande som skulle behandlas vid dess sammanträde den 18 december 2002. Efter samråd med socialdirektören i Sundsvall fattade länsstyrelsen den 11 december 2002 beslut i ärendet. Länsstyrelsen har som riktmärke att en ansökan om tillstånd för enskild verksamhet jämlikt

text: socialtjänstlagen

text: och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade skall kunna handläggas och beslutas inom sex månader. Behovet av eventuell komplettering till ansökan, och när sådan kommer länsstyrelsen tillhanda, påverkar handläggningstiden och kan innebära att handläggningen försenas. Även om nämndens yttrande i det aktuella ärendet inkommit tidigare hade länsstyrelsen inte kunnat fatta beslut i tillståndsfrågan förrän begärda kompletteringar kommit länsstyrelsen tillhanda. Den sista kompletteringen från sökanden i ärendet inkom den 3 december 2002. Därefter inkom yttranden från rikspolisstyrelsen och kronofogdemyndigheten den 10 december 2002 respektive den 11 december 2002. AA uppger att länsstyrelsen underlät att kommunicera bristerna i ansökan efter den första genomläsningen och att [bolaget] först den 26 november 2002 blev upplyst om vilka bristerna var. Detta stämmer inte vilket framgår av bilagda tjänsteanteckningar i ärendet. Efter det att ansökan inkom till länsstyrelsen togs i mars 2002 per telefon kontakt med verksamhetschefen CC då uppgift i ansökningshandlingarna om vem som skulle vara föreståndare saknades. Efter att utbildningsbevis på en tilltänkt föreståndare inkommit hade länsstyrelsen i september 2002 kontakt med den tilltänkte föreståndaren DD och i november 2002 EE, administrativ chef vid [bolaget], angående de ytterligare kompletteringar beträffande föreståndaren som erfordrades. AA eller någon annan representant för [bolaget] har inte varit i kontakt med länsstyrelsen under handläggningstiden och ifrågasatt dess längd förrän vid besöket på länsstyrelsen den 26 november 2002.

text: Länsstyrelsen gör följande konstaterande. Av ovanstående redovisning framgår att, oavsett om länsstyrelsen påmint socialnämnden tidigare än vad som gjordes i detta fall, fanns inte förutsättningar för länsstyrelsen att avgöra ärendet förrän det var färdigkompletterat vilket skedde den 11 december 2002 då också beslutet utfärdades. I sin skrivelse anger AA att ”socialkonsulenterna i Västernorrland har för vana att handlägga våra ärenden i en mycket långsam takt”. Enligt länsstyrelsens mening utgör detta ett allmänt påstående som ligger utanför vad som i detta yttrande är ifråga. Länsstyrelsen anser dock som sin mening att ärenden rörande AA:s verksamheter handlagts i enlighet med bestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: i dessa ärenden såväl som i nu aktuellt ärende. Det förtjänar att påpekas att klagomål på handläggningstiden inte inkommit till länsstyrelsen från AA eller andra företrädare för de verksamheter som tillståndsprövats av länsstyrelsen. – – – Till yttrandet hade fogats tjänsteanteckningar i ärendet för tiden den 22 februari 2002 till den 13 januari 2003.

text: Bolaget yttrade sig över remissvaret och anförde bl.a. att länsstyrelsen skriftligen borde ha begärt de kompletterande uppgifterna från sökanden. Om så hade skett skulle de saknade uppgifterna ha varit länsstyrelsen till handa redan i april 2002. Till följd av den muntliga handläggningen uppstod en rad oklarheter och missförstånd.

text: I ett beslut den 29 september 2003 anförde JO André följande.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Av

text: 14 § första stycket

text: FL framgår att om en sökande, klagande eller annan part vill lämna uppgifter muntligt i ett ärende som avser myndighetsövning mot enskild, skall han få tillfälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. I

text: 14 § andra stycket

text: FL stadgas att myndigheten i andra fall bestämmer om handläggningen skall vara muntlig. Vidare föreskrivs i bestämmelsen att myndigheten särskilt skall beakta att muntlig handläggning kan underlätta för enskilda att ha med den att göra.

text: Ansökan kom in till länsstyrelsen den 22 februari 2002. Under mars månad 2002 begärde en tjänsteman hos länsstyrelsen i ett telefonsamtal med verksamhetschefen hos bolaget komplettering av ansökan med uppgift om vem som skulle vara föreståndare för behandlingshemmet. Någon komplettering kom inte in till länsstyrelsen förrän den 17 september 2002. Samma månad begärde länsstyrelsen in ytterligare uppgifter från bolaget, nämligen uppgift om den tilltänkta personens tidigare anställningar och intyg angående dennes personliga lämplighet. Den 5 november 2002 svarade bolaget med besked om föreståndarens anställningar. I mitten av november 2002 infordrades från bolaget, genom dess administrativa chef, besked om innehållet i anställningarna och vidare intyg från arbetsgivare om föreståndarens lämplighet. Den 26 november 2002 hölls ett sammanträde mellan

text: företrädare för bolaget och länsstyrelsen vid vilket länsstyrelsen begärde in de uppgifter som fortfarande saknades från bolaget. Den 3 december mottog länsstyrelsen per fax de efterfrågade kompletteringarna från bolaget avseende föreståndaren.

text: Med beaktande av vad som föreskrivs i

text: 14 §

text: FL har jag inte något att invända mot att bolaget inledningsvis muntligen ombads att inkomma med kompletterande upplysningar. Jag kan dock konstatera att det hann gå ungefär sex månader innan bolaget över huvud taget hördes av i anledning av den första muntliga kontakten. Det är anmärkningsvärt att länsstyrelsen inte reagerade på något sätt över att bolaget inte inkom med något svar. Länsstyrelsen borde ha påmint bolaget om de efterfrågade uppgifterna efter en kortare tid. Under ärendets fortsatta handläggning hos länsstyrelsen framgick att bolaget hade stora svårigheter att prestera de handlingar som behövdes för att länsstyrelsen skulle kunna behandla ansökan. Detta borde ha gett länsstyrelsen anledning att överväga att utfärda ett skriftligt föreläggande för att om möjligt underlätta för bolaget att fullständiga sin ansökan.

text: Socialnämnden i Sundsvalls kommun förelades att yttra sig över ansökan senast den 9 augusti 2002. Enligt en tjänsteanteckning den 8 maj 2002 översändes ansökan till nämnden trots att uppgift om föreståndare inte inkommit, detta för att inte fördröja handläggningen av ärendet. Något yttrande inkom inte från nämnden. Länsstyrelsen uppmärksammade inte nämnden på förseningen förrän i slutet av oktober 2002. Det framstår som självklart att den handläggningen inte uppfyller det krav på snabbhet som uppställs i FL. Länsstyrelsen borde ha bevakat att remissvaret kom in inom förelagd tid eller i omedelbar anslutning till att svarsfristen utgått påmint nämnden om dess skyldighet att avge ett yttrande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Anmälningsskyldighet
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Omhändertagande
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Polisen har omhändertagit en 13-årig pojke enligt 12 § polislagen utan att det fanns grund för åtgärden

sammanfattning: En 13-årig pojke stoppades av polisen som påstod att pojken hade pekat långfinger åt dem. På grund av pojkens beteende och att han var tillsammans med en kamrat som verkade betydligt äldre omhändertogs han och skjutsades hem. Poliserna grundade omhändertagandet på bestämmelsen i 12 § polislagen. Efter att pojkens föräldrar berättat om ingripandet i medier gjorde poliserna en s.k. orosanmälan till socialnämnden. JO uttalar att ett omhändertagande enligt 12 § polislagen är en social skyddsåtgärd som kan användas när det finns en överhängande och allvarlig risk för ett barns hälsa eller utveckling, dvs. i vad som närmast kan beskrivas som en akut situation. Bestämmelsen kan inte tillämpas enbart av den anledningen att polisen upplever att den unge beter sig illa eller visar dålig attityd. Det räcker inte heller med en mer allmän oro för den unges situation. Enligt JO ger utredningen inte stöd för att det fanns någon särskild anledning för poliserna att befara att pojken skulle råka illa ut eller att platsen där han befann sig var särskilt olämplig. Poliserna verkar i stället ha vidtagit åtgärden för att tillrättavisa pojken eftersom de trodde att han hade pekat långfinger åt dem. JO bedömer att omhändertagandet var ogrundat och Polismyndigheten kritiseras för det. JO gör även uttalanden om tillämpningen av barnkonventionen vid tvångsanvändning mot barn. JO konstaterar att det inte går att dra några säkra slutsatser om vad den egentliga anledningen till orosanmälan var men att det förstås är oacceptabelt om den gjordes som en reaktion på att föräldrarna hade kontakt med medier.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 maj 2021 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Öst. AA uppgav sammanfattningsvis följande. I april 2021 blev hans 13-årige son, BB, stoppad av polisen som påstod att han hade pekat långfinger åt dem. Vid ingripandet slet en av poliserna hans son i örat så hårt att huden sprack. Polisen försökte även att brotta ned honom. De tvingade sedan in sonen i en polisbil och skjutsade honom hem. Efter att familjen hade vänt sig till medier gjorde polisen en anmälan till socialnämnden. Anmälan innehöll felaktiga uppgifter, bl.a. datumet för ingripandet.

text: Utredning

text: JO:s begäran om yttrande JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över anmälan. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för ingripandet mot BB och grunden för de åtgärder som vidtogs och det våld som användes. Myndigheten skulle även yttra sig över polisernas anmälan till socialnämnden. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur polisernas agerande förhöll sig till bestämmelserna i Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen).

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen CC) yttrade sig den 1 december 2021 efter att de berörda befattningshavarna hade fått tillfälle att lämna upplysningar. Yttrandet finns tillgängligt hos JO.

text: Myndighetens redogörelse för händelseförloppet

text: Enligt Polismyndigheten framgår det av protokollet som de ingripande poliserna upprättade att BB den 18 april 2021 kl. 20.14 blev omhändertagen med stöd av

text: 12 § polislagen

text: . BB hade pekat finger med båda händerna mot en polispatrull och sedan börjat springa iväg. Han var tillsammans med en mycket äldre kompis när poliserna fick tag i honom. När poliserna pratade med BB ryckte han till som att han ville avvika igen. Den polis som försökte stoppa honom fick tag i hans öra. Poliserna körde sedan hem BB till vårdnadshavarna. Mamman bekräftade att BB umgicks med äldre personer som han inte ville berätta namnen på. Hon var orolig och tackade för att poliserna hade tagit hand om sonen. Poliserna upprättade vid det här tillfället inte någon anmälan till socialnämnden eftersom föräldrarna var informerade och de hade haft ett bra samtal.

text: En anmälan till socialnämnden upprättades i efterhand. Enligt anmälan var de ingripande poliserna oroliga över att BB:s föräldrar hade gått ut i nationella medier och inte lyssnat till deras oro. Anmälan innehöll en beskrivning av ingripandet som enligt anmälan hade skett den 30 april 2021. Enligt poliserna hade BB:s pappa endast besvarat deras redogörelse med att säga ”och?” medan mamman hade bekräftat uppgiften om att BB umgicks med äldre personer.

text: Poliserna uppgav i sina upplysningar inför Polismyndighetens yttrande till JO att de observerade två ungdomar under en patrullering. Den ena såg äldre ut och den andra bedömdes vara mycket yngre. När de mötte upp pojkarna var den äldre lugn, och de misstänkte att han haft med polisen att göra tidigare. Den yngre var nervös och blev ledsen. Han ville inte uppge telefonnumret så att de kunde ringa hans föräldrar. Det förekommer att äldre ungdomar utnyttjar yngre i brottsliga handlingar och poliserna ville inte lämna kvar pojken på platsen. Den samlade bedömningen av pojkens ålder, beteende, reaktion och vem han umgicks med ledde till beslutet om omhändertagande. Efter att föräldrarna hade skrivit om händelsen på Facebook och medverkat i medier blev poliserna

text: oroliga för pojkens välbefinnande i hemmet. De skrev då en anmälan till socialnämnden.

text: Polismyndigheten redogjorde för relevant rättslig reglering.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Det får anses ligga i linje med de skyldigheter som föreskrivs i

text: artikel 36 i barnkonventionen

text: att säkerställa att yngre personer inte involveras i kriminell verksamhet. Enbart en oro för att en underårig kan komma att involveras i brottslig verksamhet räcker vanligtvis inte för ett ingripande enligt

text: 12 § polislagen

text: . Ett omhändertagande ska ses som en social skyddsåtgärd och är tänkt för nödfallsliknande situationer då den unge anträffas i en skadlig eller farlig miljö.

text: Det har inte kommit fram några konkreta omständigheter som tyder på att det fanns en akut risk för att BB skulle utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. Det fanns därför inte förutsättningar att omhänderta honom med stöd av

text: 12 § polislagen

text: . Det rörde sig dock om en kortare transport till hemmet och alternativet hade varit att kvällstid lämna BB gråtandes på platsen. Poliserna försökte också agera annorlunda genom att kontakta föräldrarna per telefon. Vid alla åtgärder som rör barn ska barnets bästa vara vägledande.

text: Det våld som användes bör bedömas med utgångspunkt i att poliserna avsåg att omhänderta BB med stöd av

text: 12 § polislagen

text: . BB var visserligen inte medgörlig men förefaller inte ha uppträtt aggressivt eller utåtagerande. Eftersom det fanns två poliser på platsen och BB var 13 år hade det varit lämpligare att förmå honom att följa deras uppmaning på något annat sätt än att ta tag i hans öra. Polismyndigheten har dock inget att anmärka mot att poliserna tog tag i BB:s armar och förde honom till polisbilen.

text: Enligt protokollet över åtgärden var anledningen till att poliserna först inte gjorde någon anmälan till socialnämnden att de haft en god dialog med föräldrarna. I samband med att anmälan senare gjordes förde poliserna fram att den goda dialogen enbart hade avsett mamman. Det borde ha gjorts tydligt i avrapporteringen. Det är inte heller godtagbart att fel datum för ingripandet angavs i anmälan.

text: BB:s agerande, ena förälderns bemötande och uppfattningen att föräldrarna inte lyssnat till polisernas oro låg till grund för anmälan till socialnämnden. Av polisernas yttranden efter JO:s remiss framgår att de även misstänkte att BB kanske känt sig tvungen att hitta på lögner för att komma ur sin hemsituation. Poliserna gjorde överväganden i efterhand med beaktande av uppgifter i bl.a. medier relaterade till omhändertagandet och gjorde tydligt i anmälan varför den gjordes i efterhand. Det framstår som att poliserna ville ge socialnämnden en möjlighet att bedöma om BB behövde stöd eller hjälp.

text: Polismyndigheten angav även följande. Polismyndigheten avser att påminna polisregion Öst om tillämpningsområdet för aktuella bestämmelser och föreslå att ingripandeverksamheten får en genomgång av reglerna. Utvecklingscentrum Mitt vid Nationella operativa avdelningen arbetar med att ta fram ett metodstöd för ingripandeverksamhetens kontakter med barn. Det berör bl.a. omhändertaganden enligt

text: 12 § polislagen

text: AA kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänt om polisingripanden En polis som ska verkställa en tjänsteuppgift ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Tvång får användas endast i den form och utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. (Se

text: 8 § första stycket polislagen

text: En polis får i vissa fall använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. Det gäller t.ex. om polisen möts med våld eller hot om våld, om någon som med stöd av lag ska berövas friheten försöker undkomma, eller om polisen annars möts av motstånd vid verkställigheten av ett sådant frihetsberövande. (Se 10 § första stycket 1 och 2

text: polislagen

text: Ett omhändertagande får inte orsaka den omhändertagne större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till åtgärdens syfte eller väcka onödig uppmärksamhet. Den som har omhändertagits får inte underkastas annan inskränkning i sin frihet än som behövs med hänsyn till ändamålet med åtgärden, ordning eller säkerhet. (Se

text: 17 § polislagen

text: Protokoll ska föras över ett ingripande som innebär att någon omhändertas. Av

text: 27 § polislagen

text: framgår vilka uppgifter som protokollet ska innehålla.

text: En polis ska i kontakter med allmänheten med beaktande av omständigheterna och situationen agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen). Tillfälligt omhändertagande av barn enligt

text: 12 § polislagen

text: Om någon som kan antas vara under 18 år anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebär överhängande och allvarlig risk för hans eller hennes hälsa eller utveckling, får han eller hon tas om hand av en polis för att genom dennes försorg skyndsamt överlämnas till sina föräldrar, någon annan vårdnadshavare eller till socialnämnden. Vid bedömningen av risken för den unges hälsa eller utveckling ska det beaktas om man kan befara att den unge kan komma att utsättas för brott, involveras i brottslig verksamhet eller skadas genom något annat socialt nedbrytande beteende. (Se

text: 12 § polislagen

text: I de ursprungliga förarbetena till

text: polislagen

text: uttalades följande. Ett omhändertagande kan bli aktuellt t.ex. då ett barn uppehåller sig i en s.k. knarkarkvart eller hittas omtöcknat av berusningsmedel i en rivningsfastighet. Det kan vidare gälla ungdomar som påträffas på hotellrum tillsammans med äldre, asociala personer eller som i övrigt befinner sig i en sådan situation att man kan befara att de blir otillbörligt utnyttjade. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 29

text: Med anledning av att det ansågs osäkert i vilka fall bestämmelsen kunde tillämpas gjordes 2013 en ändring genom att den nuvarande sista meningen i bestämmelsen lades till. Syftet var att klargöra förutsättningarna för ett omhändertagande.

text: I propositionen till lagändringen uttalades följande. Syftet med ett omhändertagande med stöd av

text: 12 § polislagen

text: är att undanröja ett faromoment och i nödfallsliknande situationer omedelbart avlägsna den som kan antas vara under 18 år från en för hans eller hennes hälsa eller utveckling farlig eller skadlig miljö. Normalt är det inte en tillräcklig grund för ett ingripande att den unge vid något enstaka tillfälle befinner sig i en allmän miljö tillsammans med en eller flera av polisen kända kriminella eller missbrukare. För att det ska vara befogat att göra ett ingripande krävs att det finns ytterligare omständigheter som gör att det är nödvändigt att omgående få bort den unge från en miljö som i situationen bedöms vara uppenbart skadlig. Ett sådant exempel kan vara när den unge befinner sig på allmän plats i sällskap med t.ex. en känd missbrukare och agerar på ett sådant sätt att han eller hon kan antas söka kontakt med narkotikaförsäljare. Även andra omständigheter ska beaktas, såsom att den unge utsätter sig själv för en allvarlig fara, exempelvis genom att balansera på broräcken eller åka mellan vagnarna i tunnelbanan. En helhetsbedömning ska alltid göras av förhållandena i det enskilda fallet, såsom den unges ålder, tidpunkten på dygnet, vilka personer som finns på platsen och relationen till dessa och vilken typ av plats det är. Innan polisen omhändertar en ungdom ska andra mindre ingripande åtgärder uteslutas, t.ex. möjligheten att kontakta den unges föräldrar eller socialtjänsten eller att förmå den unge att självmant lämna platsen och återvända hem. (Se

text: prop. 2011/12:171 s. 33

text: f. och 44 f.) Barnkonventionen Artiklarna

text: i barnkonventionen gäller som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn, även i fråga om befintlig lagstiftning (se

text: prop. 2017/18:186 s. 74

text: Vid åtgärder som rör barn ska i första hand barnets bästa beaktas (se artikel 3.1). Inget barn får utsättas för godtyckliga eller olagliga ingripanden i sitt privat- och familjeliv (se artikel 16.1). Barn får inte heller olagligt eller godtyckligt berövas sin frihet. Frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid. (Se artikel 37 [b].)

text: Anmälan till socialnämnden Polismyndigheten och anställda vid myndigheten är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa (se 14 kap. 1 § första stycket 2 och 3

text: socialtjänstlagen

text: Anmälaren behöver inte sätta sig in i om socialnämnden bör ingripa till ett barns skydd utan kan utgå från sina egna iakttagelser och sin egen bedömning. Även svårbedömda och obestyrkta uppgifter ska anmälas om de tyder på att ett barn kan behöva stöd eller hjälp. Det ankommer därefter på socialtjänsten att utreda ärendet och ta ställning till vilka åtgärder som bör vidtas. (Se

text: prop. 1996/97:124 s. 106

text: och

text: prop. 2012/13:10 s. 136

text: Bedömning

text: Omhändertagandet av BB var ogrundat De ingripande poliserna har berättat att de reagerade på att BB var i sällskap med en kamrat som verkade betydligt äldre än han själv. De har också berättat att de kände en verklig oro över BB:s situation.

text: En tvångsåtgärd får komma i fråga endast när de lagliga förutsättningarna är uppfyllda. Ett omhändertagande enligt

text: 12 § polislagen

text: är en social skyddsåtgärd som kan användas när det finns en överhängande och allvarlig risk för ett barns hälsa eller utveckling, dvs. i vad som närmast kan beskrivas som en akut situation. Polisen kan inte göra ett omhändertagande med stöd av bestämmelsen enbart av den anledningen att polisen upplever att den unge exempelvis beter sig illa eller visar en dålig attityd. Inte heller räcker enbart en mer allmän oro för den unges situation.

text: Inom ramen för den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt

text: 8 § polislagen

text: ska polisen ta ställning till om ett ingripande är förenligt med barnkonventionen. En viktig del i sammanhanget är barnets rätt till skydd för sin hälsa och utveckling. Samtidigt måste hänsyn tas till barnets rätt till frihet och integritet. Barnets bästa ska självklart beaktas när en tvångsåtgärd övervägs men kan inte motivera en sådan åtgärd när de i lag angivna förutsättningarna inte är uppfyllda.

text: Utredningen ger inte stöd för att det fanns någon särskild anledning för poliserna att befara att BB skulle råka illa ut genom att t.ex. utnyttjas för att begå brottsliga handlingar eller att platsen skulle ha varit särskilt olämplig för honom. Jag kan inte se att det fanns en sådan överhängande och allvarlig risk för BB:s hälsa eller utveckling som ett omhändertagande enligt

text: 12 § polislagen

text: kräver. I stället ger omständigheterna vid ingripandet och de uppgifter som lämnats intrycket att den egentliga anledningen till att BB omhändertogs var att poliserna trodde att han hade pekat långfinger åt dem.

text: Jag bedömer det som klarlagt att omhändertagandet var ogrundat. Jag kan däremot ha viss förståelse för att poliserna ansåg att det bästa för BB var att skjutsas hem till föräldrarna i stället för att lämnas gråtandes på platsen, även

text: om BB:s reaktion främst verkar ha berott på polisernas ingripande och inte den situation som han befann sig i när poliserna först uppmärksammade honom.

text: Polisens genomförande av ingripandet föranleder ingen kritik Vid en bedömning i efterhand om det funnits förutsättningar för en polis att ingripa på ett visst sätt finns det skäl att vara försiktig. Omständigheterna för den ingripande polisen kan i ingripandesituationen ha tett sig annorlunda än vad som kan anses framgå senare. Det finns normalt sett också ett utrymme att göra olika bedömningar utan att någon av dem kan sägas vara direkt fel.

text: Uppgifterna om polisens våldsanvändning i samband med ingripandet mot BB går till vissa delar isär. Exempelvis har uppgiften i anmälan om att polisen brottade ned BB inte stöd i den övriga utredningen. Klarlagt är dock att BB fick en skada på ena örat i samband med att en av poliserna trodde att BB skulle springa iväg. Den berörde polisen har beskrivit det som att han olyckligtvis fick tag i örat när han sträckte sig efter BB. Utredningen ger alltså inte stöd för att polisen tog tag i örat avsiktligt. Däremot är det utrett att poliserna tog tag i BB:s armar och förde honom till polisbilen.

text: Vid en samlad bedömning finner jag inte skäl att kritisera Polismyndigheten för hur ingripandet gjordes men jag vill säga följande. Det var fråga om ett ingripande mot en 13-åring som enligt Polismyndigheten inte förefaller ha uppträtt aggressivt eller utåtagerande. Det finns inte några uppgifter i utredningen om att poliserna upplevde situationen som hotfull eller att det var fråga om att undanröja en akut fara. Dessutom var det två poliser på platsen. Även om jag tar utgångspunkt i polisernas uppfattning att det fanns lagstöd för omhändertagandet, är det min uppfattning att utrymmet för att använda våld eller tvång var mycket begränsat i den aktuella situationen.

text: Anmälan till socialnämnden Socialnämnden behöver få kännedom om barn som far illa för att kunna vidta åtgärder till skydd för barnet. Den anmälningsplikt som åvilar bl.a. anställda inom Polismyndigheten är därför absolut, om det kan misstänkas att ett barn far illa.

text: Det finns ett bedömningsutrymme i fråga om huruvida det ska göras en anmälan till socialnämnden och det är viktigt att den som är anmälningsskyldig inte låter bli att anmäla av rädsla för att få kritik i efterhand. Med hänsyn till det sagda går jag inte närmare in på om det fanns skäl för poliserna att misstänka att BB for illa. Däremot finns det skäl att framhålla vikten av att en anmälan är sakligt och objektivt grundad (jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Det får givetvis inte förekomma att en anmälan görs som en reaktion på att någon t.ex. har kritiserat ett polisingripande i medier.

text: Berörda befattningshavares beskrivningar ger intrycket att det var föräldrarnas uppträdande i medier som ledde fram till att en anmälan faktiskt gjordes. Enligt Polismyndigheten var det dock BB:s agerande, ena förälderns bemötande och

text: uppfattningen att föräldrarna inte lyssnade till polisernas oro som låg till grund för anmälan.

text: Av utredningen kan jag inte dra några säkra slutsatser om vad den egentliga anledningen till anmälan var. Jag för därför inte fram någon kritik mot Polismyndigheten i det här avseendet. Om anmälan gjordes som en reaktion på att föräldrarna hade kontakt med medier är det förstås oacceptabelt. I likhet med myndigheten anser jag att det borde ha framgått av dokumentationen över ingripandet att den goda dialogen endast hade avsett mamman. Det är inte heller godtagbart att fel datum för ingripandet angavs i anmälan till socialnämnden. Kritik och avslutande kommentarer Det är ett grundläggande rättssäkerhetskrav att tvångsmedel hanteras korrekt och används endast i sådana situationer som de är avsedda för. Det är vidare en självklarhet att en polis som använder tvångsmedel ska ha klart för sig vilka rättsliga förutsättningar som gäller för åtgärden.

text: Jag får uppfattningen att de två poliser som ingrep mot BB inte hade tillräcklig kunskap om i vilka situationer

text: 12 § polislagen

text: kan tillämpas. Det verkar närmast som att de vidtog åtgärden för att tillrättavisa honom. Jag ser allvarligt på att BB omhändertogs utan att det fanns grund för det. Polismyndigheten kritiseras för detta och för de dokumentationsbrister som myndigheten själv pekat på. Det finns också anledning för mig att erinra om polisförordningens krav på att en polis i kontakter med allmänheten ska visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: Jag har i ett annat beslut denna dag kritiserat Polismyndigheten för att i en liknande situation ha omhändertagit en 13-årig pojke med stöd av

text: 12 § polislagen

text: (se JO:s ärende med dnr 9144-2020). Det tycks finnas ett behov av att höja kunskapsnivån inom polisen när det gäller tillämpningen av bestämmelsen. Det är därför angeläget att myndigheten, om det inte redan är gjort, påminner berörda regioner om tillämpningsområdet för bestämmelsen och att ingripandeverksamheten får en genomgång av reglerna. Jag ser positivt på att Utvecklingscentrum Mitt arbetar med att ta fram ett metodstöd som bl.a. ska inbegripa omhändertaganden enligt

text: 12 § polislagen

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.