title: Staten skadeståndsskyldig med hänvisning till att känsliga personuppgifter offentliggjorts vid en tingsrätts huvudförhandling

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden väckte i augusti 2018 talan vid Malmö tingsrätt mot ett försäkringsbolag gällande patientskadeersättning till följd av en personskada som hon förorsakats vid en förlossning. Tingsrätten höll två muntliga förberedelser i målet och huvudförhandlingen ägde rum i januari 2021. På grund av sakfrågan i målet innehöll parternas argumentation och bevisning en mycket stor mängd känsliga personuppgifter, i huvudsak hänförliga till sökanden. De känsliga personuppgifterna avsåg bl.a. psykisk- och fysisk hälsa. Bevisningen i målet inkluderade en stor mängd journaluppgifter från vården och sakkunniga.

text: En stor del av handlingarna var sekretessmarkerade i tingsrättens verksamhetsstöd, vilket innebar att ett eventuellt utlämnande av dessa handlingar skulle föregås av en sekretessprövning. Varken vid de muntliga förberedelserna eller huvudförhandlingen i målet förordnade rätten om stängda dörrar. I tingsrättens dom förekommer ett flertal känsliga uppgifter om sökandens hälsa.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 2 000 000 kr för kränkning. Fyra av hennes familjemedlemmar har vardera begärt skadestånd av staten med 1 000 000 kr för kränkning. Därutöver har familjemedlemmarna begärt skadestånd för ren förmögenhetsskada med sammanlagt 2 300 kr och sökanden för en personskada med ett ospecificerat belopp.

text: Grunden för anspråken är i huvudsak följande. Malmö tingsrätt har felaktigt offentliggjort uppgifter om sökandens hälsotillstånd. Vid en korrekt handläggning skulle dessa uppgifter ha hemlighållits. Förfarandet har resulterat i stora konsekvenser för sökanden och hennes familj. På grund av tingsrättens offentliggörande av uppgifterna har familjemedlemmar haft kostnader för byte av namn. Sökanden har också drabbats av en personskada till följd av händelsen.

text: Sökanden har vidare gjort gällande att hovrätten vägrat att belägga de känsliga uppgifterna med sekretess och försökt förmå sökanden att ingå en förlikning på ett otillbörligt sätt.

text: Malmö tingsrätt har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser om statens skadeståndsskyldighet finns i

text: skadeståndslagen

text: Skadeståndslagen

text: är dock endast tillämplig i den utsträckning som något annat inte är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Sådana särskilda bestämmelser som aktualiseras vid behandling av personuppgifter i domstolarnas verksamhet finns i EU:s dataskyddsförordning (dataskyddsförordningen) och lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till

text: EU:s dataskyddsförordning (

text: dataskyddslagen

text: ) samt

text: domstolsdatalagen (2015:728)

text: Dataskyddsförordningen är enligt artikel 2 i förordningen tillämplig bl.a. på behandling av personuppgifter som helt eller delvis företas på automatisk väg samt på annan behandling än automatisk av personuppgifter som ingår i eller kommer att ingå i ett register. Dataskyddsförordningen omfattar t.ex. behandling i dator av personuppgifter i löpande text (se Sören Öman, Data-skyddsförordningen [GDPR] m.m. – en kommentar, Juno, version 3, kommentaren till artikel 2. Se även

text: prop. 1997/98:44 s. 53

text: f.).

text: Enligt artikel 5 i dataskyddsförordningen ska personuppgifter bl.a. behandlas lagligt, korrekt och på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för personuppgifterna. Av bestämmelsen följer vidare att personuppgifterna ska vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till de ändamål för vilka de behandlas.

text: För behandling av känsliga personuppgifter gäller dessutom att något av kraven i artikel 9.2 i dataskyddsförordningen är uppfyllda. Med känsliga personuppgifter avses enligt artikeln bl.a. uppgifter om hälsa (artikel 9.1 i dataskyddsförordningen). Enligt artikel 9.2 f i dataskyddsförordningen är sådan nödvändig behandling av känsliga personuppgifter bl.a. tillåten när det sker som en del av domstolarnas dömande verksamhet. Att sådan personuppgiftsbehandling får ske vid domstolarnas handläggning av mål följer också av

text: 6 § domstolsdatalagen

text: Varje person som har lidit en materiell skada (t.ex. ekonomisk skada eller personskada) eller immateriell skada (t.ex. kränkning) till följd av en överträdelse av dataskyddsförordningen har enligt artikel 82 i förordningen rätt till ersättning från den personuppgiftsansvarige. För en sådan rätt till ersättning krävs att tre villkor är uppfyllda; att det har förekommit en överträdelse av förordningen, att det har uppkommit en skada och att det finns ett orsakssamband mellan skadan och överträdelsen (se EU-domstolens dom den 4 maj 2023 i mål nr

text: , Österreichische Post, EU:C:2023:370, p. 32).

text: Det framgår vidare av EU-domstolens praxis att ersättningens storlek ska bestämmas med tillämpning av nationella regler, under förutsättning att dessa inte är mindre förmånliga än dem som reglerar liknande nationella situationer eller medför att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten (Österreichische Post, p. 59). Ersättningens storlek ska alltså som utgångspunkt bestämmas i enlighet med de riktlinjer som följer av svensk rätt.

text: I förarbetena till

text: dataskyddslagen

text: angavs att motiven till den tidigare gällande personuppgiftslagen och den praxis som därvid utvecklats bör kunna vara vägledande även vid prövning av rätten till ersättning enligt dataskyddsförordningen (se

text: SOU 2017:39 s. 304

text: ). Det är också så som Justitiekanslern har tillämpat rätten till ersättning enligt förordningen (se exempelvis Justitiekanslerns beslut den 15 mars 2022 i ärende nr 2020/7177).

text: Det innebär att ersättningen för den kränkning som uppkommit till följd av en överträdelse av dataskyddsförordningen får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Vid den bedömningen ska bl.a. beaktas sådana faktorer som eventuell risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för beslut eller åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: prop. 1997/98:44 s. 142

text: Bedömningen i detta fall

text: Personuppgiftsbehandlingen har varit felaktig

text: Det står inledningsvis klart att det vid huvudförhandlingen i målet lades fram ett stort antal känsliga personuppgifter om sökandens psykiska- och fysiska hälsa. Det framgår dock inte om – och i så fall i vilken omfattning –så också skett vid de muntliga förberedelserna eller om sekretessproblematiken då berördes. Justitiekanslern avser därför att fokusera på de överväganden som gjordes i samband med huvudförhandlingen i målet. En första fråga är därmed om den behandling som skett omfattas av dataskyddsförordningens tillämpningsområde.

text: I vart fall en stor del av de känsliga uppgifter som lades fram vid huvudförhandlingen hade dessförinnan hanterats inom ramen för tingsrättens diarieföringssystem. De känsliga uppgifter som i förekommande fall framkom av förhören vid huvudförhandlingen har också registrerats i diarieföringssystemet och har tillsammans med tidigare registrerade uppgifter i inte oväsentliga delar influtit i tingsrättens dom. Mot denna bakgrund får en inte obetydlig del av sökandens personuppgifter anses ha behandlats i den mening som avses i dataskyddsförordningen. Rätten till ersättning ska enligt Justitiekanslerns mening därmed prövas utifrån bestämmelserna i dataskyddsförordningen. Fråga är då om den personuppgiftsbehandling som skett varit felaktig i dataskyddsförordningens mening.

text: I förarbetena till

text: domstolsdatalagen

text: har framhållits att det stora flertalet känsliga personuppgifter som behandlas i domstol härrör från vad parterna anfört i inlagor och vid domstolsförhandlingar och att det i den verksamheten i huvudsak är fråga om att använda redan inkomna känsliga personuppgifter vid framställning av olika dokument som är nödvändiga för handläggning och avgörande av mål och ärenden (se

text: prop. 2014/15:148 s. 39

text: och

text: ). Hur personuppgifter ska hanteras inom ramen för handläggningen av mål i domstol och hur eventuella integritetsskyddsaspekter ska värnas är även styrda av bestämmelserna i rättegångsbalken vilka i vissa avseenden hänvisar till offentlighets- och sekretesslagen (

text: ), bl.a. i fråga om offentlighet vid förhandling i domstol.

text: Den grundlagsfästa utgångspunkten är att en förhandling vid allmän domstol ska vara offentlig (

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: ). Rätten till en offentlig förhandling följer även av Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen. Enligt artikel 6.1 i konventionen får förhandlingsoffentligheten begränsas, såvitt nu är av intresse, av hänsyn till skyddet för parternas privatliv. Dessa grundläggande utgångspunkter har bl.a. kommit till uttryck i

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: . Enligt bestämmelsens andra stycke får rätten besluta att en förhandling ska hållas inom stängda dörrar om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att läggas fram en uppgift som är sekretessbelagd hos domstolen enligt offentlighets- och sekretesslagen och det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs.

text: I det nu aktuella målet var det främst bestämmelsen i

text: 21 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: som domstolen hade att förhålla sig till. Enligt bestämmelsen gäller sekretess för bl.a. uppgift som rör en enskilds hälsa, såsom uppgifter om sjukdomar, om det måste antas att den enskilde eller någon närstående till denne kommer att lida betydande men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller med ett kvalificerat rakt skaderekvisit vilket innebär att det råder en särskilt stark offentlighetspresumtion. (Se

text: prop. 2005/06:161 s. 97

text: Av

text: 43 kap. 5 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: framgår vidare att sekretess för en uppgift som har lagts fram vid en förhandling inom stängda dörrar gäller även under domstolens fortsatta handläggning av målet, om inte annat särskilt beslutas. Sedan domstolen har skilt målet eller ärendet från sig fortsätter dock sekretessbestämmelsen att vara tillämplig endast i den utsträckning domstolen i domen eller beslutet särskilt har förordnat om det (se 43 kap. 8 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen). Eftersom det inte har förordnats om stängda dörrar under någon del av huvudförhandlingen i målet blev alltså de uppgifter som då lades fram offentliga i sin helhet. Detta innebär att den sekretess som kan ha gällt för uppgifter i målet upphörde att gälla i den mån dessa uppgifter förebringades vid förhandlingen.

text: Rättens möjlighet att förordna om stängda dörrar med hänvisning till sekretess av nu aktuellt slag är som framgått alltså fakultativ. Lagstiftaren har därmed i betydande omfattning överlåtit åt domstolen att i det enskilda fallet avgöra om en förhandling bör hållas inom stängda dörrar. Detta ska ske efter en avvägning mellan intresset av sekretess och intresset av insyn (se

text: prop. 1979/80:2 s. 309

text: och Heuman m.fl., Sekretess m.m. hos allmän domstol, femte upplagan, s. 110). Av vikt är även att den enskilde till viss del själv disponerar över de intressen som domstolen har att beakta vid prövningen av om en förhandling ska hållas inom stängda dörrar. Den enskilde kan nämligen helt eller delvis efterge sitt sekretesskydd (

text: 12 kap. 2 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) har tidigare framhållit att det ankommer på rätten att bedöma om någon enskild lider skada av att en viss uppgift röjs och att rätten därför har ett ansvar för att denna fråga blir tillräckligt utredd (se JK-Beslut 1993 s. 26 och JO 1986/87 s. 28). Tyngden av de intressen som i det enskilda fallet talar för sekretess respektive för offentlighet påverkas också av hur de berörda parterna ser på denna fråga. För att domstolen ska kunna göra ett välgrundat ställningstagande av om en förhandling ska hållas inom stängda dörrar måste därför parternas inställning i sekretessfrågan klargöras (se anfört JK-beslut).

text: Vilka krav man kan ställa på rättens utredningsskyldighet kan naturligtvis variera beroende på vilket material som ska förebringas. Beträffande material som inte typiskt sett kan tänkas innehålla känsliga uppgifter kan det inte ställas lika höga krav på rättens utredningsskyldighet som i de klara fallen. Med tanke på offentliggörandets definitiva karaktär och de svåra och irreparabla skador det kan medföra är det naturligtvis bättre att frågan aktualiseras en gång för mycket än en gång för litet (se Edelstam, Offentlighet och sekretess i rättegång, 2001, s. 196 f. Jfr också Svea hovrätts dom den 7 maj 2009 i mål nr T 6168-08 där en tingsrätts underlåtenhet att ta ställning i fråga om förhandlingsoffentlighet har ansetts skadeståndsgrundande.).

text: Tingsrätten har vidgått att det var försumligt att frågan om stängda dörrar vid huvudförhandlingen inte togs upp av rätten. Den uppgiftsbehandling som därefter skedde utgjorde visserligen en nödvändig del av den dömande verksamheten och var därmed som utgångspunkt tillåten. Av dataskyddsförordningen följer emellertid också ett krav att personuppgifterna ska behandlas på ett korrekt sätt. Med det menas inte bara att behandlingen ska ske enligt det tillämpliga regelverket, utan även att den ska vara proportionerlig i ljuset av den registrerades legitima intressen. I det enskilda fallet skulle det alltså t.ex. kunna vara oförenligt med principen om korrekthet att vidta en viss behandlingsåtgärd, även om denna i övrigt skulle vara förenlig med dataskyddsförordningen, nämligen om behandlingen av personuppgifter är oskälig i förhållande till den registrerade (se

text: prop. 2017/18:105 s. 47

text: , jfr även beaktandesats 39 till dataskyddsförordningen). Även Integritetsskyddsmyndigheten har framhållit skälighetsaspektens betydelse. Enligt myndigheten innebär principen om korrekthet att behandlingen av personuppgifter ska vara rättvis, skälig och rimlig i förhållande till den registrerade (Integritetsskyddsmyndigheten, Vägledning till politiska aktörer om dataskyddsreglerna i samband med valkampanjer, 2022, s. 9).

text: Tingsrätten har haft det övergripande ansvaret att inom ramen för sin dömande verksamhet tillse att personuppgifterna behandlades på ett korrekt sätt. Domstolens underlåtenhet att inhämta sökandens uppfattning i frågan om förhandlingsoffentlighet har medfört en felaktig avvägning i förhållande till sökandens intresse av integritet. Mycket känsliga uppgifter har därigenom på ett definitivt sätt blivit tillgängliga för envar till betydande men för sökanden. Behandlingen har därmed skett i strid med dataskyddsförordningens krav på korrekthet. För det är staten skadeståndsskyldig enligt förordningen.

text: Ersättningens storlek

text: Sökanden och övriga familjemedlemmar har begärt skadestånd för kränkning. Därutöver har begärts ersättning för en ren förmögenhetsskada och personskada.

text: De personuppgifter som röjts har varit känsliga. Det har för sökanden naturligtvis inneburit ett stort obehag och oro att så integritetskänsliga uppgifter om henne har blivit offentliggjorda. Vid en samlad bedömning –där hänsyn tagits till Justitiekanslerns tidigare beslut i jämförbara fall – anser Justitiekanslern att sökanden ska få ersättning med skäliga 25 000 kr för den kränkning som orsakats henne (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 27 september 2024 i ärende 2023/8563 och den 3 januari 2025 i ärende 2023/8730).

text: Utifrån ordalydelsen i artikel 82 är rätten till ersättning förvisso inte begränsad till den registrerade personen, utan den gäller för ”varje person som har lidit materiell eller immateriell skada” till följd av en överträdelse av förordningen. Det är därmed inte uteslutet att även sökandens familjemedlemmar kan ha en rätt till ersättning enligt förordningen om de har lidit en skada till följd av det inträffade (jfr Justitiekanslerns beslut den 22 juni 2023 i ärende nr 2022/2916). Beträffande familjemedlemmarna har det emellertid inte framkommit att känsliga personuppgifter om dessa röjts. Det förhållande att de är närstående till sökanden kan i den nu aktuella situationen inte heller anses ha framkallat någon allvarlig kränkning (jfr

text: NJA 2017 s. 584

text: ). Det finns därför inte skäl att tillerkänna övriga familjemedlemmar någon ekonomisk ersättning för det inträffade.

text: Utöver ersättning för kränkning har även begärts ersättning för namnbyten och personskada. De påstådda skadorna kan dock inte anses ha utgjort en adekvat följd av tingsrättens handläggning. Anspråken i dessa delar ska därför avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Betänkandet Skärpta straff för flerfaldig brottslighet (SOU 2023:1)

org: jk

text: (Departementets diarienummer Ju2023/00373)

type: rubrik

text: I betänkandet görs en gedigen genomgång av skälen för och emot olika modeller för straffmätning vid flerfaldig brottslighet. Med den föreslagna kombinerade modellen kommer rättstillämparen ifrån dagens kritiserade system med en avtagande straffmätningskurva. Fortfarande kommer det dock i vissa fall att bli fråga om en kraftig reduktion. Den föreslagna modellen riskerar vidare att bli relativt svår att tillämpa, vilket får sägas framgå redan av förslagets sammanfattning på s. 285–286. Samtidigt är det ofrånkomligt att en reglering av detta slag måste bli detaljrik och i viss mån teknisk för att kunna fånga upp alla relevanta aspekter av straffmätningen och samtidigt borga för en enhetlig och förutsebar tillämpning. De avvägningar utredningen gjort och den detaljnivå som slutligen valts framstår som rimliga och väl genomtänkta.

type: stycke

text: Justitiekanslern ifrågasätter däremot behovet av och lämpligheten i att lagfästa de straffmätningsstationer som idag vanligen används av domstolarna. De skäl som anförs för en sådan lagreglering övertygar inte. De straffmätningsstationer som har utvecklats i praxis har förvisso bidragit till enhetlighet och förutsebarhet i rättstillämpningen. Det är ändå viktigt att behålla möjligheten till nyansering i det enskilda fallet, inte minst med hänsyn till att straffmätning inte är någon exakt vetenskap. På högre straffnivåer kan lagfästa stationer med stort intervall dessutom komma att motverka syftet att skärpa straffen för flerfaldig brottslighet, eftersom domstolen kan tveka inför att hamna på en högre nivå och i slutändan stanna vid en lägre nivå trots att ytterligare tre eller fyra månaders fängelse hade varit motiverat.

text: Justitiekanslern har inte några synpunkter på förslagen i övrigt.

type: avgorande


title: Promemorian Tilläggsprotokoll 16 till Europakonventionen – en möjlighet för de högsta domstolarna att begära rådgivande yttrande från Europadomstolen (Ds 2023:7)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/00775)

text: Justitiekanslern har följande synpunkter på promemorian.

text: Förslag till lag om ändring i lagen om den europeiska konventionen angå-ende skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna

text: Justitiekanslern tillstyrker förslaget till lag om ändring i lagen om den euro-peiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som innebär att Sverige ratificerar tilläggsproto-koll 16 till Europakonventionen.

text: Förslag till lag om rådgivande yttrande från den europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna

text: När det gäller avgränsningen om vilka högre domstolar som bör få möjlighet att begära rådgivande yttranden från Europadomstolen har Justitiekanslern följande synpunkter på de bedömningar och förslag som görs i promemorian.

text: Ett bärande syfte med förslaget att införliva tilläggsprotokoll 16 i svensk rätt är att öka våra nationella domstolars möjligheter att komma till väl avvägda slutsatser i mål och ärenden som rör principiella frågor om Europakonventionen och dess tillhörande protokoll. Att på det sättet säkerställa att nationell domstolspraxis står i överensstämmelse med konventionen är angeläget såväl för enskildas rättsskydd som för intresset att minska Europadomstolens belastning.

text: Mot denna bakgrund finns det enligt Justitiekanslern skäl att i den fortsatta beredningen av förslaget överväga om inte fler, eller möjligen samtliga, domstolar som dömer i sista instans bör beredas möjlighet att begära ett rådgivande yttrande av Europadomstolen.

text: Ett argument mot en sådan mer generell ordning skulle kunna vara att den riskerar att belasta Europadomstolens redan ansträngda arbetssituation. Enligt Justitiekanslern saknas det dock skäl att anta att domstolarna skulle överutnyttja möjligheten att begära rådgivande yttranden. Som en jämförelse kan nämnas att EU-domstolen under perioden 2010–2015 meddelade förhandsavgörande i 35 fall på begäran av svensk domstol. En viktig skillnad mellan systemet med förhandsavgörande och systemet med rådgivande yttrande är att de domstolar som är sista instans ibland är skyldiga att begära förhandsavgörande, samtidigt som möjligheten finns för alla domstolar oavsett instans. Eftersom det saknas skäl att tro att de domstolar som dömer i sista instans skulle begära rådgivande yttranden från Europadomstolen i någon högre utsträckning än vad samtliga svenska domstolar idag begär förhandsavgöranden, framstår den föreslagna och mycket snäva avgränsningen till vissa domstolar och vissa måltyper som mindre befogad. Till saken hör också att om fler domstolar får möjlighet att vända sig till Europadomstolen för stöd och vägledning i principiella frågor kommer sannolikt antalet mål som anhängiggörs i Europadomstolen minska på sikt. Att principiella frågor som rör rättigheter i Europakonventionen hittills sällan eller aldrig har aktualiserats i en viss domstols avgöranden utesluter inte att de kan uppkomma, och utgör därmed i sig inte något övertygande skäl för en avgränsning.

text: Justitiekanslern vill avslutningsvis framföra vissa betänkligheter kopplade till lagtexten. Det handlar om begreppet ”i egenskap av sista instans”. Myndigheten har identifierat bl.a. Mark- och miljööverdomstolen som en domstol där författningsförslaget ger upphov till vissa frågor som enligt Justitiekanslern är i behov av vidare överväganden.

text: Mark-och miljööverdomstolen är en del av Svea hovrätt och fungerar både som andra instans och sista instans. I mål där det första beslutet har fattats av en myndighet är Mark- och miljööverdomstolen sista insats. Domstolen får dock enligt

text: 5 kap. 5 § lagen (2010:921)

text: om mark- och miljödomstolar tillåta att en dom eller ett beslut i ett sådant mål överklagas till Högsta domstolen, om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av Högsta domstolen. Denna möjlighet till en s.k. ventil gäller dock inte för mål enligt

text: miljöbalken

text: som har överklagats till Mark- och miljödomstol från en myndighet.

text: Det sagda får till följd att i mål som har överklagats till Mark- och miljödomstol från en myndighet enligt

text: miljöbalken

text: , så är Mark- och miljööverdomstolen en domstol som i egenskap av sista instans får begära rådgivande yttrande av Europadomstolen. I promemorian görs sedan bedömningen att i de mål där det finns en möjlighet till ventil för mål av prejudikatsintresse, så har Mark- och miljööverdomstolen inte ställning som sista instans i den mening som avses i artikel 1.1 i tilläggsprotokollet. Detta oavsett om domstolen tillåter att avgörandet överklagas eller ej. Enligt Justitiekanslern framstår detta ställningstagande varken som särskilt övertygande eller önskvärt med beaktande av syftet med en svensk ratificering.

text: Mark- och miljödomstolens beslut enligt 5 kap. 5 § lagen om mark- och miljödomstolar om att tillåta att en dom eller ett beslut i ett mål överklagas till Högsta domstolen, fattas i samband med domstolens avgörande i målet. Fram till domstolens dom eller beslut i ett mål är det således oklart om Mark- och miljööverdomstolen är sista instans i målet eller inte. Enligt Justitiekanslern råder det därmed en osäkerhet om Mark- och miljööverdomstolen under handläggningen av ett mål där ventilen är formellt tillämplig, är att anse som en domstol som dömer i sista instans eller inte enligt artikel 1.1 i tilläggsprotokollet. Frånsett de tillämpningssvårigheter som detta innebär framstår lösningen även som mindre systematiskt lämplig i ljuset av att ventilmöjligheten saknar betydelse för domstolens ställning som sista instans vad gäller skyldigheten att inhämta förhandsavgöranden från EU-domstolen. Justitiekanslern ser sammanfattningsvis ett behov att ytterligare överväga även denna fråga i den fortsätta beredningen.


title: Betänkandet En uppväxt fri från våld – En nationell strategi för att förebygga och bekämpa våld mot barn (SOU 2022:70)

text: (Departementets diarienummer S2023/00244)

text: Justitiekanslern, som i övrigt inte har några synpunkter på de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där, lämnar följande synpunkter på den föreslagna ändringen i 4 § lagen om (

text: ) målsägandebiträde.

text: Den föreslagna ändringen omfattar även fall där barn inte är målsägande Den föreslagna ändringen avseende kompetenskraven är utformade så att den skulle omfatta alla förordnanden av målsägandebiträden, dvs. även i de fall där målsäganden inte är ett barn. Justitiekanslern utgår från att detta inte är avsikten med förslaget och att man i den fortsatta beredningen kommer att hitta en författningsteknisk lösning på problemet.

text: Brist på undantagsmöjlighet och behovet av ändring Även för det fall en avgränsning görs till samtliga uppdrag där barn är målsägande framstår ändringen som alltför rigid då det saknas möjligheter till undantag i enskilda fall. Justitiekanslern ser att det kan vara svårt i praktiken att i samtliga situationer förordna någon som uppfyller de särskilda krav som utredningen menar ska ställas. För det fall det inte finns någon behörig att förordna måste regleringen ge utrymme att avvika från kraven. Under alla omständigheter kräver frågeställningen en närmare analys i den fortsatta beredningen.

text: Justitiekanslern vill också påtala att i många fall där en särskild företrädare för barn har förordnats, brukar inte ett målsägandebiträde också förordnas. Det innebär att det föreslagna kompetenskravet i

text: 5 § lagen (1999:997)

text: om särskild företrädare för barn i hög grad tillgodoser det syfte utredningen vill uppnå. Mot den bakgrunden, och att den nuvarande avfattningen av den aktuella bestämmelser i 4 § lagen om målsägandebiträde redan föreskriver ett lämplighetskrav kopplat till ärendets art, finns det möjligen även skäl att på ett mer allmänt plan ifrågasätta behovet av den ändring i 4 § som utredningen föreslår.


title: Betänkandet Förstärkt skydd för demokratin och domstolarnas oberoende (SOU 2023:12)

text: ( Departementets diarienummer Ju2023/00712 )

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det kan finnas skäl att överväga att avskaffa Justitiekanslerns tillsyn över domstolarna och domare. En sådan reform innebär emellertid ofrånkomligen en begränsning av myndighetens tillsynsbefogenheter även i övrigt. Frågan bör därför utredas vidare. Under alla förhållanden bör det inte komma i fråga att begränsa Justitiekanslerns tillsynsbefogenheter på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området.

text: Justitiekanslern har inga invändningar mot förslaget att ta bort myndighetens befogenheter att väcka åtal och inleda disciplinära förfaranden mot domare, utom när det gäller sådana befogenheter på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området.

text: Betänkandet innehåller ett stort antal förslag och överväganden. Justitiekanslern har begränsat remissvaret till de frågor som är av direkt betydelse för myndigheten.

text: Tillsyn över domstolar och domare (avsnitt 13)

text: Övergripande synpunkter

text: Den tillsyn som Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) bedriver över domstolarna och domarna bygger på en lång tradition och har sedan länge setts som en självklar del i det konstitutionella systemet. Ordningen med två parallella extraordinära tillsynsorgan har motiverats och ytterst syftat till att tillförsäkra den enskilde rättstrygghet i förhållande till det allmänna. Som anges i betänkandet är domstolarnas oberoende inte en förmån för domstolarna eller den enskilde domaren utan är till för att trygga den enskildes rättsskydd. När man överväger att ta bort ett av dessa extraordinära tillsynsorgan bör man därför beakta risken för att det kan komma att påverka enskildas rättsskydd i förhållande till det allmänna. Att det har funnits två organ, med i huvudsak samma tillsynsuppgifter och ingripandemöjligheter, har därtill gjort att jävskonflikter hos organen har kunnat undvikas genom överlämnanden av ärenden mellan myndigheterna.

text: Justitiekanslern har i praktiken utfört sitt uppdrag med stor respekt för domstolarnas självständighet i dömandet. Med hänsyn till myndighetens förhållande till regeringen, ser Justitiekanslern emellertid – liksom utredningen – att det kan finnas ett värde av att se över myndighetens tillsynsuppgifter och ingripandemöjligheter i fråga om domstolar och domare.

text: Utöver sådana mer principiella aspekter på vår tillsynsroll vill Justitiekanslern framhålla den ändrade inriktningen av myndighetens arbete på senare år. En av Justitiekanslerns huvuduppgifter är att företräda staten i skadeståndsmål och andra rättegångar. De senaste åren har den uppgiften kommit att bli allt mer framträdande och tar numera en stor del av våra resurser i anspråk. Den potentiella rollkonflikten som ligger i att Justitiekanslern både är part i och har tillsyn över domstolarna har därmed förstärkts (jfr

text: SOU 1993:37 s. 60

text: ). Det talar för att man bör överväga om Justitiekanslerns tillsynsuppgifter och ingripandemöjligheter i fråga om domstolar och domare ska förändras.

text: Från ett oberoendeperspektiv framstår det som särskilt viktigt att möjligheten att väcka åtal eller initiera ett disciplinärt förfarande mot enskilda domare tas bort. Det är dessutom befogenheter som i praktiken används mycket sällan. Justitiekanslern har mot denna bakgrund inga invändningar mot förslaget i denna del. Det finns dock anledning att påminna om att Justitiekanslerns uppgift att vaka över tryck- och yttrandefrihetens gränser utövas bl.a. genom rollen som åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål liksom vid andra brott mot bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). En begränsning av befogenheten att väcka åtal skulle på det området få oönskade konsekvenser. Det bör också beaktas att en ordning där Justitiekanslerns möjlighet att åtala eller initiera disciplinära förfaranden mot domare tas bort kan innebära svårigheter hos Riksdagens ombudsmän att hantera uppkomna jävssituationer.

text: I syfte att långsiktigt stärka domstolarnas och domarnas oberoende kan det finnas skäl att överväga att avskaffa Justitiekanslerns tillsyn över dessa.

text: En följd av förslaget är emellertid att Justitiekanslerns möjlighet att bedriva en tillsyn inriktad på systemfel, som har varit utmärkande för myndigheten, kommer att begränsas. Förslaget kan exempelvis komma att påverka möjligheterna att på ett effektivt sätt utöva tillsyn över andra aktörer i rättskedjan såsom polis och åklagare. Dessa konsekvenser har inte särskilt uppmärksammats i förslaget.

text: Justitiekanslern bedömer vidare att förslaget kommer att försvåra utövandet av myndighetens övriga uppgifter, som är tänkta att lämnas oförändrade. Det gäller exempelvis uppgiften att besluta om skadestånd inom ramen för statens frivilliga skadereglering och att utöva tillsyn över rättshjälpssystemet. I dessa ärendekategorier vidtas i dag åtgärder med stöd av lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn (tillsynslagen), men det kommer inte längre vara möjligt om reformen genomförs. Förslaget väcker även flera frågor om gränsdragningar till myndighetens övriga verksamhet. Inte heller dessa aspekter har närmare berörts i betänkandet.

text: Förslaget får även konsekvenser för Justitiekanslerns särskilda uppgift att vaka över gränserna för tryck- och yttrandefriheten. Den föreslagna inskränkningen av tillsynskretsen i tillsynslagen innebär nämligen en begränsning av Justitiekanslerns möjligheter att bedriva tillsyn på yttrandefrihetens område i ärenden som rör bl.a. domstolar. Justitiekanslern motsätter sig en sådan förändring.

text: Konsekvenserna av en inskränkning av Justitiekanslerns tillsynskrets har således inte belysts tillräckligt i betänkandet. Det bedöms inte möjligt att inom ramen för detta remissvar ge en fullständig bild över konsekvenserna av förslaget. Nedan redogörs dock för några av de följder och frågeställningar som skulle uppkomma i olika delar av Justitiekanslerns verksamhet.

text: Innan förslaget om avskaffandet av tillsynen över domstolar och domare leder till lagstiftning måste gränsdragningsproblemen och konsekvenserna av eventuella förändringar i tillsynsuppgiften utredas vidare.

text: Justitiekanslerns generella tillsyn över den offentliga förvaltningen

text: Justitiekanslerns uppgift att utöva en extraordinär tillsyn över den offentliga förvaltningen har sin grund i tillsynslagen, och preciseras i förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern (JK-instruktionen).

text: På det sätt som utredningen redogör för bedrivs tillsynen enligt tillsynslagen genom att Justitiekanslern får del av klagomål och anmälningar från enskilda och myndigheter, genom inspektioner eller genom att Justitiekanslern på eget initiativ tar upp frågor. Tillsynen bedrivs också genom att Justitiekanslern årligen granskar myndigheternas ärendeförteckningar (se 9 § JK-instruktionen och 29 § myndighetsförordningen, 2007:515). Under 2022 omfattade den granskningen nästan 200 myndigheter, däribland Statens ansvarsnämnd, Domstolsverket, Domarnämnden, Notarienämnden, Rättshjälpsmyndigheten och Rättshjälpsnämnden.

text: De tillsynsåtgärder som kan vidtas enligt tillsynslagen är exempelvis att Justitiekanslern riktar kritik mot en myndighet, en domstol eller enskild befattningshavare. Det kan också göras uttalanden av tillsynskaraktär.

text: Att tillsynen kan utövas genom att Justitiekanslern på eget initiativ tar upp frågor innebär att tillsynsuppgiften kan utföras i de flesta av myndighetens ärendekategorier. Tillsynsfunktionen är som en följd av detta svår att åtskilja från myndighetens övriga verksamhet. Tillsynsaspekter aktualiseras bl.a. i den frivilliga skaderegleringen, inom ramen för Justitiekanslerns tillsyn över rättshjälpssystemet, vid handläggningen av ersättningsanspråk enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) och i ärenden på tryck- och yttrandefrihetsområdet.

text: Justitiekanslerns tillsyn är, som utredningen anger, huvudsakligen inriktad på att upptäckta systematiska fel i den offentliga verksamheten på verksamhetsområden där det saknas ordinarie tillsynsorgan. En sådan tillsyn är i regel inriktad på att granska om rättssystemet som helhet fungerar som det är tänkt. Enligt myndighetens interna riktlinjer bör tillsynen vidare vara särskilt inriktad på frågor som rör grundläggande fri- och rättigheter, rättssäkerhet samt offentlighet och sekretess (se verksamhetsplan för Justitiekanslern 2023, s. 3).

text: Av hänsyn till rättskipningens självständighet iakttar Justitiekanslern sedan länge armlängds avstånd till domstolarna i sin tillsyn. Även i de fall det inte skulle finnas något formellt hinder enligt

text: 11 kap. 3 § regeringsformen

text: (RF), så är det, enligt den praxis som tillämpas, uteslutet att Justitiekanslern i sin tillsyn skulle ha synpunkter på t.ex. en domstols bevisvärdering eller dömande i enskilt fall. Över huvud taget kan det nog sägas att Justitiekanslern är restriktiv med att utöva tillsyn över domstolarnas verksamhet. Någon inspektion av en domstol har exempelvis inte skett under senare år. Den tillsyn som sker är inriktad på domstolarnas hantering av förfarandefrågor, dvs. att processuella och administrativa regler följs.

text: Tillsynen av domstolarna har de senaste åren avsett exempelvis följande frågor:

text: Som anges ovan så bedriver Justitiekanslern en mer övergripande tillsyn som huvudsakligen är inriktad på att upptäcka systematiska fel i den offentliga förvaltningen. Ett exempel på sådan systematisk tillsyn är Justitiekanslerns granskning från 2020 av försöksverksamheten med snabbare lagföring i brottmål i norra Stockholm, det s.k. snabbspåret (Justitiekanslerns beslut den 24 juni 2020 i ärende nr 2019/7012). Granskningen omfattade hela handläggningen av försöksverksamheten, från polisens inledande ingripande till åklagarens eller domstolens avslutande lagföring. Även om granskningen, som tog sikte på handläggningen ur ett rättssäkerhetsperspektiv, främst var inriktad på polisens och åklagarnas handläggning så berördes även tingsrättens handläggning. Bland annat granskades om tingsrätten hade använt sig av delgivningsformen tillgänglighetsdelgivning i de fall där polisen hade lämnat information om detta.

text: På liknande sätt skedde under 2020 och 2021 en granskning av hela rättskedjans hantering av unga lagöverträdare inom ramen för snabbspåret (Justitiekanslerns beslut den 29 januari 2021 i ärende nr 2020/5706). Likaså har Justitiekanslerns granskning av hanteringen av personer i förvar krävt en kontroll av både Migrationsverkets och migrationsdomstolarnas rutiner i detta avseende (Justitiekanslerns beslut den 19 december 2019 i ärende nr 2019/772).

text: Konsekvenser för den generella tillsynen

text: Förslaget innebär att Justitiekanslern inte längre ska utöva tillsyn över domstolar samt domare och vissa andra befattningshavare. En konsekvens av förslaget, som inte särskilt uppmärksammats i betänkandet, är att det i sin tur påverkar Justitiekanslerns möjlighet att utöva en tillsyn inriktad mot att upptäcka systematiska fel i övriga delar av den offentliga förvaltningen. Om tillsynen inte längre ska omfatta domstolarna kan det försvåra möjligheterna att på ett effektivt sätt granska andra aktörer inom rättsväsendet, såsom exempelvis Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten men även i viss mån Kronofogdemyndigheten och Migrationsverket.

text: Som anges ovan bedrivs tillsynen bl.a. genom att Justitiekanslern årligen granskar myndigheternas ärendeförteckningar. En följd av att tillsynskretsen begränsas är att Justitiekanslern inte kommer kunna granska ärendeförteckningar från Domarnämnden och den föreslagna Domstolsstyrelsen.

text: Utredningen anger att inte samtliga myndigheter som inordnas under beteckningen Sveriges Domstolar eller på något annat sätt har en koppling till domstolsväsendet ”uttryckligen” bör undantas från Justitiekanslerns tillsyn, men att Justitiekanslern i praktiken kommer ha begränsade möjligheter att bedriva tillsyn över dessa myndigheter eftersom den föreslagna Domstolsstyrelsen ska ge administrativt stöd och service åt dessa och då de ofta är samlokaliserade med olika domstolar (s. 418 f.). Flera av dessa myndigheter (t.ex. Notarienämnden och Rättshjälpsmyndigheten) omfattas i dag av skyldigheten att lämna ärendeförteckningar till Justitiekanslern. Det är för vår del oklart på vilket sätt Justitiekanslern i praktiken skulle vara förhindrad att bedriva tillsyn över dessa myndigheter, exempelvis genom att granska ärendeförteckningar. Det bör därför i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet klargöras om dessa myndigheter är undantagna från Justitiekanslerns tillsyn eller inte.

text: Justitiekanslerns frivilliga skadereglering

text: Som utredningen är inne på bedrivs tillsyn enligt tillsynslagen också inom den frivilliga skaderegleringen. Tillsynsaspekten finns alltid med i handläggningen av skaderegleringsärendena. Detta illustreras bl.a. av att det regelmässigt vid remittering i skadeståndsärenden finns en upplysning om att det som kommer fram i skaderegleringsärendet även kan leda till att det görs uttalanden i tillsynsfrågor. De tillsynsåtgärder som kan vidtas i skaderegleringsärendena motsvarar i huvudsak de som kan vidtas i de renodlade tillsynsärendena. Den frivilliga skaderegleringen innefattar alltså en form av tillsyn.

text: Ett exempel där Justitiekanslern inom ramen för ett skaderegleringsbeslut har riktat kritik mot en domstol är Justitiekanslerns beslut den 26 augusti 2022 i ärende nr 2020/5587. Ärendet gällde hanteringen av skyddade personuppgifter. I beslutet avslog Justitiekanslern sökandens anspråk på skadestånd men kritiserade en domstol för att den inte hade gjort en noggrann sekretessprövning av ett föreläggande där sökandens nya namn var utskrivet. Mot bakgrund av de iakttagelser som gjorts i ärendet avseende domstolens ärendehanteringssystem så skickades en kopia av beslutet till bl.a. Domstolsverket för de eventuella åtgärder som kunde vara aktuella där.

text: Handläggningen av skadeståndsfrågor ger kunskap och inblickar som är av värde för fullgörandet av tillsynsfunktionen. Det är inte sällan som iakttagelser inom ramen för skaderegleringen leder till att Justitiekanslern inleder ett tillsynsärende på eget initiativ. Ett exempel är Justitiekanslerns beslut den 16 januari 2018 i ärende nr 2017/2929. Det var ett initiativärende avseende en tingsrätts underlåtenhet att underrätta Transportstyrelsen om en frikännande dom efter ett körkortsingripande. Tillsynsärendet initierades sedan Justitiekanslern i ett skaderegleringsärende hade uppmärksammat att tingsrätten hade underlåtit att fullgöra sin underrättelseskyldighet. I beslutet gjorde Justitiekanslern vissa uttalanden om behovet av tydliga rutiner för underrättelser av domar i den typen av ärenden.

text: Konsekvenser för den frivilliga skaderegleringen

text: Justitiekanslern håller med utredningen om att det även fortsättningsvis kommer vara möjligt för Justitiekanslern att i den frivilliga skaderegleringen undersöka en domstols hantering av ett visst mål eller ärende. Varken den föreslagna grundlagsbestämmelsen i

text: 11 kap. 3 §

text: RF eller inskränkningen av tillsynskretsen i tillsynslagen kommer att hindra detta.

text: Det kommer alltså fortsatt vara möjligt för Justitiekanslern att, inom ramen för den frivilliga skaderegleringen, göra bedömningar av om en domare eller domstol har agerat på ett sådant sätt att staten är skadeståndsskyldig. Detsamma gäller när Domarnämnden eller den föreslagna Domstolsstyrelsen är berörd av skadeståndsanspråket. Vidare kommer Justitiekanslern fortsatt kunna besluta om att den myndighet som är berörd i skadeståndsärendet ansvarar för att ersättningen och andra kostnader betalas ut till motparten (se 2 a § JK-instruktionen).

text: Däremot kommer det, som utredningen konstaterar, genom den föreslagna grundlagsbestämmelsen i

text: 11 kap. 3 §

text: RF inte längre vara möjligt för Justitiekanslern att rikta kritik mot domstolar i beslutet som gäller skadeståndsanspråket, om kritiken rör den rättskipande verksamheten (s. 417). Genom den föreslagna förändringen i tillsynslagen kommer det inte heller vara möjligt att i skaderegleringsärenden som rör domstolar, Domarnämnden eller den föreslagna Domstolsstyrelsen göra uttalanden av tillsynskaraktär eller vidta andra åtgärder enligt tillsynslagen. Det gäller oavsett om frågan rör den rättskipande verksamheten eller någon annan del av verksamheten.

text: Förslaget om att begränsa tillsynskretsen leder till vissa gränsdragningsproblem. Det är svårt att i praktiken upprätthålla någon klar gräns mellan redovisningen av den skadeståndsrättsliga analysen och sådana uttalanden av tillsynskaraktär som träffas av förslaget. Justitiekanslerns uppgift i den frivilliga skaderegleringen förutsätter att myndigheten i besluten kan redovisa skadeståndsrättsliga överväganden på ett öppet och förklarande sätt. Det gäller förstås sådana överväganden som är direkt bestämmande för utgången för skadeståndsfrågan men även andra aspekter av det ifrågasatta agerandet kan, för förståelsen av ett beslut, behöva beröras i skälen.

text: Förslaget väcker även frågor om det finns något utrymme för Justitiekanslern att uppmärksamma brister som har identifierats i den rättskipande verksamheten genom att skicka en kopia av skadeståndsbeslutet till JO eller någon annan berörd myndighet (jfr Justitiekanslerns beslut den 26 augusti 2022 i ärende nr 2020/5587). Den typen av underrättelser betraktas i vår verksamhet som en form av tillsynsåtgärd. Om sådana underrättelser skulle träffas av förslaget finns det en risk att viktig kunskap från Justitiekanslerns skadereglering går förlorad.

text: Dessa konsekvenser och frågor har inte närmare berörts i betänkandet och behöver utredas vidare innan förslaget leder till lagstiftning.

text: Justitiekanslerns tillsyn över rättshjälpsområdet

text: Justitiekanslern har en betydelsefull roll när det gäller kontrollen av utgifterna för rättsliga biträden. Justitiekanslern utövar den uppgiften bl.a. genom sin möjlighet att överklaga beslut om ersättning av allmänna medel till rättsliga biträden (lagen, 2005:73, om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut,

text: 45 § rättshjälpslagen

text: , 1996:1619, och 8 § lagen, 1996:1620, om offentligt biträde). Som ett led i den uppgiften granskar Justitiekanslern årligen runt 2 400 ersättningsbeslut och andra beslut om rättshjälp som omfattas av domstolarnas underrättelseskyldighet enligt 22–24 §§ Domstolsverkets föreskrifter om rättshjälp och underrättelser till Justitiekanslern (

text: DVFS 2022:2

text: Vid sidan av talerätten bevakar Justitiekanslern att rättshjälpssystemet används på avsett sätt genom särskilda granskningar av den statliga kontrollen av ersättningar till rättsliga biträden.

text: För att ge en ökad tillsynsmöjlighet över rättshjälpssystemet och därmed bidra till en stärkt kontroll över utgifterna för rättsliga biträden fick Justitiekanslern ett ökat anslag för 2022 (se

text: prop. 2021/22:1

text: , Utgiftsområde 1 s. 72, se även verksamhetsplan för Justitiekanslern 2022, s. 6).

text: Flera tillsynsprojekt har bedrivits på rättshjälpsområdet de senaste åren. År 2020 genomförde Justitiekanslern en särskild granskning av ett stort antal beslut i första instans genom vilket rättsliga biträden hade erhållit en sammanlagd ersättning om minst 150 000 kr (Justitiekanslerns protokoll den 18 januari 2021 i ärende nr 2020/6592). I granskningen konstaterade Justitiekanslern att det förekom brister i flera led av kontrollsystemet, bl.a. när det gäller fullgörandet av domstolarnas skyldighet att underrätta Justitiekanslern om sådana beslut.

text: Under 2021 konstaterade Justitiekanslern i sin rättshjälpsgranskning att den vanligaste beslutstypen som överklagades var positiva förhandsbesked och slutliga beslut om ersättning för merkostnader för tidsspillan och utlägg till s.k. distansbiträden. Mot den bakgrunden beslutade Justitiekanslern under hösten 2021 att inleda en granskning av dessa typer av beslut (Justitiekanslerns protokoll den 30 juni 2022 i ärende nr 2022/2589). Granskningen utmynnade i slutsatsen att det förekom flera brister i efterlevnaden av regleringen om förhandsbesked och slutliga beslut om ersättning för merkostnader till distansbiträden. Det konstaterades bl.a. att det fanns brister i domstolarnas skyldighet att underrätta Justitiekanslern om sådana beslut, att förhandsbesked hade begärts och beviljats sent i processen och att det i stor utsträckning hade slutligt beviljats ersättning för sådana merkostnader trots att det inte fanns något positivt förhandsbesked och utan att frågan om det förelåg särskilda skäl behandlades i domskälen.

text: Konsekvenser för tillsynen över rättshjälpsområdet

text: Förslaget om att inskränka tillsynskretsen i tillsynslagen innebär att Justitiekanslern inte längre kommer att kunna bedriva tillsynsprojekt inom rättshjälpsområdet. Genom möjligheten att överklaga domstolarnas beslut i rättshjälpsärenden har Justitiekanslern en unik inblick i området. Den kunskapen riskerar alltså att gå förlorad om möjligheten till tillsyn över domstolarna på rättshjälpsområdet tas bort.

text: De senaste årens tillsynsprojekt har visat att det finns brister när det gäller fullgörandet av domstolarnas underrättelseskyldighet till Justitiekanslern. Som redovisas närmare nedan begär Justitiekanslern därför regelmässigt in kompletterande handlingar och upplysningar från domstolarna på rättshjälpsområdet med stöd av 9 och 10 §§ tillsynslagen. Utan en sådan möjlighet kan det bli svårt att fullgöra uppgiften att bevaka att rättshjälpssystemet används på avsett sätt. (Se också avsnittet Särskilt om Justitiekanslerns behov av handlingar och upplysningar. )

text: Detta är konsekvenser som inte närmare berörs i betänkandet.

text: Förslaget ger också upphov till gränsdragningsproblem. Exempelvis framstår det som osäkert om Justitiekanslern vid fullgörandet av sin uppgift på rättshjälpsområdet kommer kunna ta underhandskontakter med domstolarna för att påpeka brister eller andra iakttagelser avseende bl.a. domstolarnas underrättelseskyldighet. Så sker inte sällan i dag t.ex. när en underrättelse har skickats så sent att Justitiekanslern inte längre har möjlighet att överklaga beslutet. På det sättet får domstolarna information om att det kan finnas anledning att ändra sina rutiner för när underrättelserna skickas. Ett annat exempel på när underhandskontakter sker är när en domstol brustit i skyldigheten att höra åklagaren om ersättningsanspråk som överstiger 100 000 kronor (se 1 § förordningen, 2005:77, om kontroll av vissa ersättningsanspråk m.m.). Om domstolarna inte längre skulle omfattas av Justitiekanslerns tillsyn, särskilt med beaktande av den föreslagna bestämmelsen i

text: 11 kap. 3 §

text: RF, är det dock oklart om Justitiekanslern kommer kunna ta sådana kontakter.

text: Mot bakgrund av det anförda bör det övervägas om det är lämpligt att Justitiekanslern – utan möjlighet till tillsyn på rättshjälpsområdet och utan rätt att få del av handlingar och upplysningar från domstolarna – fortsatt ska ha uppgiften att bevaka att rättshjälpssystemet används på avsett sätt och rätten att överklaga beslut i rättshjälpsärenden. Under alla förhållanden behöver frågan utredas vidare innan förslagen leder till lagstiftning.

text: Justitiekanslerns reglering av ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: En av Justitiekanslerns uppgifter är vidare att handlägga anspråk på ersättning med stöd av frihetsberövandelagen. Myndigheten handlägger runt 2 000–2 500 sådana ärenden varje år. Inom ramen för den verksamheten tar Justitiekanslern del av ett stort antal domar i mål där enskilda personer har varit frihetsberövade.

text: Det som framkommer i frihetsberövandeärendena ger ibland anledning att inleda ett separat tillsynsärende. Justitiekanslern har i flera fall vid beslutet om ersättning enligt frihetsberövandelagen uppmärksammat att sökanden har varit frihetsberövad för länge och inlett ett tillsynsärende för att utreda anledningen till detta. Så var exempelvis fallet i Justitiekanslerns beslut den 11 juli 2018 i ärende nr 2017/5081 där Kriminalvården och en rådman vid en tingsrätt fick kritik med anledning av att en person hade varit felaktigt frihetsberövad i 28 dagar. Tillsynsärenden av detta slag berör typiskt sett både domstolarnas ansvar för upprättandet av avräkningsunderlag och Kriminalvårdens strafftidsbeslut.

text: Ett annat exempel på kopplingen mellan ärendena om ersättning enligt frihetsberövandelagen och myndighetens tillsyn är Justitiekanslerns beslut den 29 januari 2021 i ärende nr 2020/2437. Det var ett initiativärende angående domares skyldigheter att upprätta avräkningsunderlag. I beslutet konstaterade Justitiekanslern att myndigheten inom ramen för sin uppgift att handlägga anspråk på ersättning enligt frihetsberövandelagen och genom underrättelser från domstolar i frågor om rättshjälpsersättning hade uppmärksammat att domstolarna gjorde olika bedömningar om när ett avräkningsunderlag skulle upprättas. I beslutet gjorde Justitiekanslern vissa uttalanden om domares skyldighet att upprätta avräkningsunderlag och om den otydlighet som fanns i den aktuella regleringen.

text: Konsekvenser för tillsynen över frihetsberövanden

text: Genom uppgiften att handlägga ersättningsanspråk enligt frihetsberövandelagen ges en god insyn i domstolars och myndigheters hantering av frågor som rör frihetsberövanden. Det finns från rättssäkerhetssynpunkt fördelar av att det organ som hanterar sådana ersättningsanspråk också har möjlighet att utöva tillsyn. En sådan tillsyn berör typiskt sett flera aktörer i rättskedjan, inte sällan även domstolarna. Förslaget om att undanta domstolarna från Justitiekanslerns tillsyn innebär därmed försämrade möjligheter för Justitiekanslern att utöva tillsyn på det här området på ett effektivt sätt. Det finns också en risk att viktig kunskap om hanteringen av frihetsberövade personer förloras när dessa uppgifter skiljs åt. Dessa konsekvenser av förslaget behandlas inte i betänkandet.

text: Justitiekanslerns roll på tryck- och yttrandefrihetsområdet

text: Enligt tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna ska Justitiekanslern vaka över att gränserna för tryck- och yttrandefriheten inte överskrids (se

text: 9 kap. 1 §

text: TF,

text: 7 kap. 1 §

text: YGL, och 6 § JK-instruktionen). Det innebär att Justitiekanslern är den myndighet som i första hand har till uppgift att utöva tillsyn över tryck- och yttrandefriheten, såväl att de rättigheter den ger respekteras som att missbruk beivras. Uppgiften att vaka över yttrandefrihetens gränser utövas genom rollen som åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål och vid andra brott mot bestämmelserna i TF och YGL samt genom att utöva tillsyn på dessa områden.

text: Justitiekanslerns tillsynsbefogenheter grundar sig både på det övergripande uppdraget att vaka över yttrandefrihetens gränser i

text: 9 kap. 1 §

text: TF och myndighetens särskilda tillsynsmandat över offentlig verksamhet i 1 § tillsynslagen.

text: Åklagarrollen och tillsynsuppdraget på yttrandefrihetens område överlappar till viss del i Justitiekanslerns verksamhet. Både åtalsrätten och tillsynsbefogenheterna är diskretionära och ger utrymme för lämplighetsöverväganden i enskilda fall. Tillsynsverksamheten och åtalsrätten på det här området berör även domstolar och enskilda domare.

text: Att gränsen mellan dessa ansvarsområden är relativt öppen illustreras av Justitiekanslerns beslut den 4 juni 2012 i ärende nr 2012/3417. I det fallet beslutade Justitiekanslern att inte inleda förundersökning mot en lagman vid en tingsrätt för påstått brott mot repressalieförbudet i

text: 2 kap. 6 §

text: YGL men uttalade i beslutet att lagmannen hade gått över gränsen för vad som var lämpligt med hänsyn till grunderna för den yttrandefrihetsrättsliga regleringen.

text: Ett annat exempel på detta är Justitiekanslerns beslut den 3 oktober 2019 i ärende nr 2019/5147 där Justitiekanslern inte fann skäl att inleda förundersökning mot en kammarrättspresident för påstått brott mot efterforskningsförbudet men valde att inleda ett separat tillsynsärende mot kammarrätten (Justitiekanslerns beslut 21 oktober 2020 i ärende nr 2019/5829).

text: Det förekommer också att Justitiekanslern gör uttalanden av tillsynskaraktär i samband med att en förundersökning läggs ned eller när åtalsfrågan prövas.

text: Konsekvenser för rollen på tryck- och yttrandefrihetsområdet

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att myndighetens åtalsrätt enligt TF och YGL inte bör ändras. Även om Justitiekanslerns åtalsrätt är tänkt att lämnas oförändrad så innebär den föreslagna grundlagsbestämmelsen i

text: 11 kap. 8 §

text: RF ofrånkomligen en begränsning av Justitiekanslerns befogenhet att väcka åtal för brott mot bestämmelserna i tryck- och yttrandefrihetsgrundlagarna. Justitiekanslern motsätter sig en sådan förändring.

text: Som anges ovan bedriver Justitiekanslern med stöd av bl.a. tillsynslagen även tillsynsverksamhet på yttrandefrihetens område. Även om utredningen tycks utgå från att Justitiekanslerns särskilda uppgift att vaka över gränserna för yttrandefriheten också ska lämnas oförändrad (s. 419) så påverkar den föreslagna inskränkningen av tillsynskretsen i tillsynslagen – som inte är avgränsad till den rättskipande delen av domstolarnas verksamhet – Justitiekanslerns möjligheter att bedriva tillsyn på yttrandefrihetens område i ärenden som rör bl.a. domstolar.

text: Det är inte ändamålsenligt om Justitiekanslerns tillsynsuppdrag på yttrandefrihetsområdet skulle begränsas på det sättet. Att Justitiekanslern både kan ingripa mot missbruk av yttrandefriheten och genom tillsyn kan värna skyddet för yttrandefriheten är en grundläggande del av den svenska yttrandefrihetsregleringen. Att ett centralt organ har båda dessa roller – som åklagare och försvarare av yttrandefriheten – brukar motiveras av legitimitetsskäl och har den fördelen att en instans opartiskt bevakar den konstitutionella yttrandefrihetsordningen som sådan snarare än att inta det ena eller det andra intresseperspektivet (se Hans-Gunnar Axberger, JK och yttrandefriheten i antologin Justitiekanslern 300 år, 2013, s. 149–151).

text: I praktiken överlappar också åtalsrätten och tillsynsuppgiften i Justitiekanslerns verksamhet. Tillsynsfunktionen är som en följd av detta svår att åtskilja från myndighetens övriga uppdrag på yttrandefrihetens område. Det illustreras av de ovan nämnda fallen från 2012 och 2020 som gällde anmälningar om påstådda efterforskningar och repressalier vid domstolar. När det gäller just ärenden om efterforskning och/eller repressalier är det inte ovanligt att motstridiga uppgifter och brist på konkreta bevis får till följd att den utredning som Justitiekanslerns vidtar inte ger tillräckligt underlag för att väcka åtal. De uttalanden som Justitiekanslern gör i ett nedläggningsbeslut kan ändå, med t.ex. hänvisning till grunderna för den yttrandefrihetsrättsliga regleringen, innefatta kritiska synpunkter på den händelse som utretts. Det innebär att en stor del av rättsbildningen avseende efterforsknings- och repressalieförbuden har kommit att utvecklas genom Justitiekanslerns tillsyn.

text: Tillsynsverksamheten har alltså på det här området både en principiell och praktisk viktig funktion för Justitiekanslerns uppgifter på det yttrandefrihetsrättsliga området.

text: Mot den bakgrunden motsätter sig Justitiekanslern en förändring av myndighetens tillsynsuppgift på yttrandefrihetens område.

text: Vidare är den föreslagna grundlagsbestämmelsen i

text: 11 kap. 3 §

text: RF svår att förena med den nuvarande lydelsen av

text: 9 kap. 1 §

text: TF och

text: 7 kap. 1 §

text: YGL eftersom regleringen ger uttryck för att Justitiekanslern ska utöva tillsyn på yttrandefrihetens område, även i den del som berör domstolarnas rättskipande verksamhet. På det här området uppstår även sådana gränsdragningssvårigheter mellan rättskipande och annan verksamhet som betänkandet tar upp (s. 544 f.). Mot bakgrund av den vidsträckta definitionen av begreppet ”rättskipande verksamhet” som anges i betänkandet är det också oklart om åtgärder i form av efterforskning och/eller repressalier som aktualiseras i de ovan nämnda fallen från 2012 och 2020 skulle träffas av den föreslagna grundlagsbestämmelsen i

text: 11 kap. 3 §

text: RF.

text: Dessa konsekvenser och frågor har inte berörts i betänkandet och behöver utredas vidare.

text: Särskilt om Justitiekanslerns behov av handlingar och upplysningar

text: För att Justitiekanslern ska kunna handlägga sina ärenden på ett effektivt sätt finns det ofta behov av att hämta in kompletterande handlingar eller upplysningar från domstolar och myndigheter. Det behovet finns i flera av Justitiekanslerns ärendetyper.

text: Bestämmelserna i tillsynslagen om rätten att få tillgång till handlingar (9 §) och upplysningar (10 §) tillämpas i hela Justitiekanslerns verksamhet. Bestämmelserna tillämpas alltså inte enbart i tillsynsärendena, utan även i t.ex. den frivilliga skaderegleringen, i rättegångarna samt vid handläggningen av rättshjälpsärenden och ärenden om ersättning enligt frihetsberövandelagen.

text: I den frivilliga skaderegleringen finns det inte sällan behov för Justitiekanslern att hämta in kompletteringar i syfte att få ett fullgott underlag för besluten. Det gäller särskilt i ärenden där enskilda ansöker om skadestånd direkt hos Justitiekanslern. Men även när anspråk överlämnats till Justitiekanslern från en myndighet kan det finnas behov av kompletteringar.

text: Kompletteringarna kan hämtas in på olika sätt men det är vanligt att Justitiekanslern begär in handlingar från eller skickar en remiss till den domstol eller myndighet som är berörd av skadeståndsanspråket. I remisserna anges normalt att myndigheten eller domstolen ska yttra sig till Justitiekanslern. Vidare brukar det framgå av remisserna att yttrandet bör innehålla en redogörelse för de omständigheter som anspråket hänför sig till och för de lagar och andra föreskrifter som kan ha betydelse för bedömningen av det ifrågasatta agerandet samt en motiverad bedömning av frågan om skadeståndsskyldighet föreligger för staten.

text: Även i de rättegångar där Justitiekanslern företräder staten som ombud är det ofta nödvändigt att Justitiekanslern remitterar den myndighet eller domstol som är berörd. På samma sätt som i skaderegleringsärendena innehåller remisserna i rättegångarna normalt formuleringar om att myndigheten eller domstolen ska yttra sig. Ibland kan det dock vara tillräckligt att Justitiekanslern begär in handlingar från dessa.

text: Vid sidan av remisser hämtar Justitiekanslern mera formlöst in information och handlingar från domstolar och myndigheter med stöd av tillsynslagens bestämmelser. Det görs bl.a. i den frivilliga skaderegleringen, i rättegångarna och i ärenden där Justitiekanslern handlägger anspråk på ersättning med stöd av frihetsberövandelagen.

text: Så sker även i stor utsträckning inom ramen för Justitiekanslerns uppgift att granska och överklaga domstolarnas beslut i rättshjälpsärenden. Justitiekanslerns granskning förra året av distansbiträdens ersättning mynnade ut i slutsatsen att det fanns stora brister i domstolarnas underrättelser till Justitiekanslern i sådana fall och att en begäran om komplettering av underlaget hade krävts i närmare 80 procent av de granskade ärendena (se Justitiekanslerns protokoll den 30 juni 2022 i ärende nr 2022/2589).

text: Konsekvenser av förslagen till ändringar av rätten till handlingar och upplysningar från domstol

text: Förslagen om att Justitiekanslern inte längre ska ha rätt att få tillgång till domstolars handlingar och att dessa inte längre ska ha någon skyldighet att lämna upplysningar (9 och 10 §§ tillsynslagen) får konsekvenser i flera delar av Justitiekanslerns verksamhet.

text: Syftet med remisserna i den frivilliga skaderegleringen och rättegångarna är att Justitiekanslern ska få klarhet i de faktiska omständigheter som anspråket hänför sig till och de lagar och andra föreskrifter som kan ha betydelse för bedömningen av myndighetens eller domstolens ifrågasatta agerande. Remisserna fyller därmed en viktig funktion i dessa ärendekategorier.

text: Förslaget innebär att det kommer vara frivilligt för en domstol att svara på en remiss, även om domstolen är berörd av skadeståndsanspråket eller rättegången. Om domstolen väljer att inte svara – eller har möjlighet att avstå från att ge ut sekretesskyddade uppgifter – finns det en risk att Justitiekanslern inte får fullgott underlag i skadeståndsärendena och inte heller kan utforma statens talan på ett ändamålsenligt sätt i rättegångarna. Det leder i sin tur till att Justitiekanslerns möjligheter att utföra uppgifterna inom den frivilliga skaderegleringen och i rättegångarna försämras.

text: Även vissa gränsdragningsfrågor uppstår.

text: En fråga är om förslaget hindrar att Justitiekanslern mera formlöst hämtar in information och handlingar från domstolarna inom ramen för bl.a. tillsynsverksamheten, den frivilliga skaderegleringen, rättshjälpsärenden och ärenden om ersättning enligt frihetsberövandelagen. Om så är fallet, kommer det försvåra utförandet av dessa uppgifter. I rättshjälpsärendena skulle det kunna få till följd att Justitiekanslern i praktiken fråntas sin överklagandemöjlighet mot bakgrund av de brister som konstaterats när det gäller domstolarnas underrättelser till Justitiekanslern.

text: Förslaget väcker även frågan om domstolarna kommer vara förhindrade att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess till Justitiekanslern när uppgiftsskyldigheten enligt tillsynslagen tas bort (jfr

text: 10 kap.

text: och

text: 28 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: , 2009:400).

text: Dessa konsekvenser och frågor har inte berörts i betänkandet och behöver utredas vidare innan förslagen leder till lagstiftning.

text: Övriga förslag i betänkandet

text: Justitiekanslern välkomnar de övriga förslagen i betänkandet. De bedöms kunna stärka skyddet för demokratin samt domstolarnas och domarnas oberoende. Inte minst bör förslaget om att i grundlag ange att rättskipningen utövas av oberoende domstolar och förslagen om formerna för grundlagsändring kunna bidra till ett stärkt skydd.

text: Förslagen som rör Domstolsstyrelsen bör enligt Justitiekanslern kunna stärka domstolarnas och domarnas oberoende, men innebär samtidigt en stor förändring. Det kan under den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet behövas ytterligare överväganden, bl.a. när det gäller frågan om styrelsens sammansättning.

text: Justitiekanslern välkomnar att det införs en möjlighet för de högsta instanserna att sammanträda i särskild sammansättning. Justitiekanslern är dock tveksam till att avgöranden som träffas i sådan sammansättning inte föreslås få formell status som prejudikat i bägge domstolarna.


title: Staten är skadeståndsskyldig på grund av Försäkringskassans behandling av personuppgifter

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I juni 2022 skickade Försäkringskassan en förfrågan till två av AA:s före detta arbetsgivare för att kontrollera uppgifter om frånvaro från jobbet. I skrivelsen angavs AA:s personnummer och hennes nya namn. Vid tiden för utskicket bodde AA på ett skyddat boende och hade sekretesskyddade personuppgifter hos Försäkringskassan (s.k. SID-markering).

text: Anspråket

text: AA har begärt skadestånd av staten med 386 000 kr på den grunden att Försäkringskassan har behandlat hennes personuppgifter felaktigt. Av beloppet avser 250 000 kr ersättning för lidande, 125 000 kr förlorad arbetsinkomst och 11 000 kr flyttkostnader. Till stöd för anspråket har hon anfört bl.a. följande. Det inträffade ledde till att hon har var tvungen säga upp sig från sitt jobb och flytta till en annan ort för att söka skydd. Till följd av den hotbild som finns mot henne har hon inte kunnat få jobb på den nya orten. Det inträffade har även orsakat henne och hennes familj stort psykiskt lidande.

text: BB, som är AA:s minderåriga son, har på samma grund begärt skadestånd med 250 000 kr för lidande.

text: Försäkringskassan har yttrat sig över anspråket och tillstyrkt att ersättning ska utgå till AA för kränkning men i övriga delar avstyrkt hennes anspråk.

text: Försäkringskassan har avstyrkt att någon ersättning ska utgå till BB.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: framgår att bestämmelserna i den lagen ska tillämpas endast om inte annat är särskilt föreskrivet. Sådana föreskrifter finns bl.a. i EU:s dataskyddsförordning

text: (EU) 2016/679

text: , som aktualiseras vid behandling av personuppgifter i Försäkringskassans verksamhet.

text: Enligt artikel 5.1 i dataskyddsförordningen ska personuppgifter bl.a. behandlas lagligt, korrekt och på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för personuppgifterna. Vid bedömningen av lämplig säkerhetsnivå ska särskild hänsyn tas till de risker som behandlingen medför, i synnerhet till bl.a. obehörigt röjande av de personuppgifter som överförts, lagrats eller på annat sätt behandlats (

text: artikel 32.2

text: Varje person som har lidit en materiell skada (t.ex. ekonomisk skada eller personskada) eller immateriell skada (t.ex. kränkning) till följd av en överträdelse av dataskyddsförordningen har enligt

text: artikel 82 i förordningen

text: rätt till ersättning från den personuppgiftsansvarige (se Sören Öman, Dataskyddsförordningen (GDPR) m.m. – en kommentar, Juno, version 2A, kommentaren till

text: artikel 82

text: ). För att ha rätt till ersättning enligt dataskydds-förordningen krävs det således att tre villkor är uppfyllda; att det har förekommit en överträdelse av förordningen, att det har uppkommit en skada och att det finns ett orsakssamband mellan skadan och överträdelsen (se EU-domstolens dom den 4 maj 2023 i mål nr

text: , Österreichische Post , EU:C:2023:370, p. 32).

text: Det framgår av EU-domstolens fasta praxis att ersättningens storlek ska bestämmas med tillämpning av nationella regler, under förutsättning att dessa inte är mindre förmånliga än dem som reglerar liknande nationella situationer (likvärdighetsprincipen) eller medför att det i praktiken blir omöjligt eller orimligt svårt att utöva rättigheter som följer av unionsrätten (effektivitetsprincipen), se vidare EU-domstolens dom den 4 maj 2023 i mål nr

text: , Österreichische Post , EU:C:2023:370, p. 59. Det är alltså som utgångspunkt svenska regler som ska tillämpas när det gäller fastställandet av ersättningens storlek.

text: I förarbetena till lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning anges det att motiven till den tidigare gällande

text: personuppgiftslagen

text: och den praxis som därvid utvecklats borde kunna vara vägledande även vid prövning av rätten till ersättning enligt dataskyddsför-ordningen (se

text: SOU 2017:39 s. 304

text: ). Det är också så som Justitiekanslern har tillämpat rätten till ersättning enligt förordningen (se exempelvis Justitiekanslerns beslut den 15 mars 2022 i ärende nr 2020/7177).

text: Det innebär att ersättningen för den kränkning som uppkommit till följd av en överträdelse av dataskyddsförordningen får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Vid den bedömningen ska bl.a. beaktas sådana faktorer som eventuell risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för beslut eller åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: prop. 1997/98:44 s. 142

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2013 s. 1046

text: uttalat att ersättningen ska bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit och ersättningsnivån bör i fall som inte kan anses allvarliga ligga under 5 000 kr. Ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, bör normalt bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: Bedömningen i det här fallet

text: AA:s ersättningsanspråk

text: Den skadegörande handlingen har i detta fall bestått i att Försäkringskassan har röjt AA:s nya namn till två av hennes tidigare arbetsgivare genom att i en skrivelse till arbetsgivarna ange hennes personnummer och namn. Agerandet har stått i strid med

text: artikel 5.1

text: dataskyddsförordningen då Försäkringskassan genom det inträffade inte har uppfyllt förordningens krav om att säkerställa en lämplig säkerhet för personuppgiften (

text: artikel 5.1

text: .f i dataskyddsförordningen). AA har därför rätt till ersättning för det inträffade.

text: Vid tiden för utskicket bodde AA på ett skyddat boende, hade sekretes-skyddade personuppgifter hos Försäkringskassan och hade bytt namn till följd av ett hot mot henne. Det saknas skäl att ifrågasätta AA:s uppgift om att hon flyttade som en följd av personuppgiftsincidenten. Med hänsyn till de riskbedömningar som kommunen har gjort framstår flytten som skäligen påkallad i den uppkomna situationen. Det finns alltså ett orsakssamband mellan personuppgiftsincidenten och flyttkostnaderna. AA har därför rätt till begärd ersättning om 11 000 kr avseende kostnader för flytten.

text: Den utredning som AA har gett in ger inte tillräckligt stöd för hon har förlorat arbetsinkomst som en följd av det inträffade. Anspråket i den delen ska alltså avslås. Det är inte heller visat att AA till följd av personupp-giftsincidenten har lidit en ersättningsgill personskada.

text: AA har däremot rätt till ersättning för den kränkning som uppkommit till följd av röjandet. Vid bedömningen av kränkningsersättningens storlek gör Justitiekanslern följande överväganden. Mot bakgrund av den information som Försäkringskassan hade tillgång till vid tiden för personuppgifts-incidenten står det klart att uppgiften om AA:s nya namn var klart skyddsvärd. Även om det inte är visat att uppgiften om namnet har spridits till fler än till AA:s tidigare arbetsgivare har det inträffade likväl inneburit en risk för spridning till obehöriga på ett sätt som utgjort en fara för AA:s säkerhet. Som angetts har det inträffade fått till följd att AA har tvingats att flytta till en annan ort. Det finns inte anledning att betvivla att det som inträffat även har innefattat stora påfrestningar för AA, inte minst i form av oro, otrygghet och psykisk press. Mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern att ersättningen till AA för kränkning ska bestämmas till skäliga 20 000 kr (Jämför Justitiekanslerns beslut den 6 augusti 2020 i ärende 2019/7435, beslut den 25 mars 2021 i ärende nr 2020/2215 och beslut den 10 december 2021 i ärende nr 2021/3164. Se även Justitiekanslerns beslut den 1 juni 2023 i ärende nr 2021/7985).

text: AA ska alltså sammantaget tillerkännas skadestånd med 31 000 kr.

text: BB:s ersättningsanspråk

text: Utifrån ordalydelsen i

text: artikel 82

text: är rätten till ersättning inte begränsad till den registrerade personen, utan den gäller för ”varje person som har lidit materiell eller immateriell skada” till följd av en överträdelse av förordningen. Det förhållandet att det i det här fallet inte var BB:s personuppgifter som röjdes utesluter därmed inte att även BB kan ha en rätt till ersättning enligt förordningen om han har lidit en skada till följd av det inträffade (se Justitiekanslerns beslut den 22 juni 2023 i ärende nr 2022/2916). Det saknas skäl att ifrågasätta att röjandet av AA:s namn även har drabbat BB som också hade skyddad folkbokföring och sammanbodde med AA. BB har därmed rätt till ersättning enligt förordningen med anledning av personuppgiftsincidenten.

text: Det är inte visat att BB har lidit en ersättningsgill personskada till följd av det inträffade.

text: BB har däremot rätt till ersättning för kränkning. När det gäller kränknings-ersättningens storlek tar Justitiekanslern utgångpunkt i att det inträffade ytterst får antas ha påverkat BB på ett liknande sätt som AA (se Justitie-kanslerns beslut den 6 augusti 2020 i ärende 2019/7435 och Justitiekan-slerns beslut den 25 mars 2021 i ärende nr 2020/2215). BB ska därmed tillerkännas 20 000 kr i ersättning för kränkning.


title: Betänkandet En tydligare bestämmelse om hets mot folkgrupp (SOU 2023:17)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01030)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Justitiekanslern har följande synpunkter på betänkandet.

text: Bestämmelsen om hets mot folkgrupp kriminaliserar enligt den nuvarande lydelsen olika typer av yttranden som tar sikte på ett kollektiv – en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer – och som sker med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller könsöverskridande identitet eller uttryck.

text: Efter att EU-kommissionen har riktat kritik mot den svenska lagstiftningen bl.a. bestående i att gärningar som avser enskilda i de skyddade grupperna inte är kriminaliserade i tillräcklig mån, föreslår kommittén att straffansvar för hets mot folkgrupp också ska gälla yttranden som avser en enskild som tillhör en skyddad grupp. Justitiekanslern har, mot bakgrund av EU-kommissionens kritik, förståelse för kommitténs förslag och ifrågasätter inte bedömningen att den föreslagna ändringen är nödvändig för att uppfylla EU-kommissionens krav. Justitiekanslern ser dock en rad utmaningar med den föreslagna ordningen.

text: En hetsgärning kan riktas mot många personer samtidigt, vilket kan leda till svåra avgränsningsfrågor beträffande vilka personer i den skyddade gruppen som ska få ställning som målsägande i processen. Hur denna bedömning ska göras bör tydliggöras ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Kommittén lyfter fram att en enskild person enligt nuvarande reglering inte kan tillerkännas skadestånd eller vara målsägande i en rättegång om hets mot folkgrupp, men att samma gärning kan anses utgöra ett annat brott och att skadestånd och målsägandestatus kan tillerkännas på grund detta brott. Som exempel ges bl.a. förolämpning (

text: 5 kap. 3 § brottsbalken

text: ), för vilket det finns särskilda regler om åtal i

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: . Även om det fortfarande – för det fall straffansvaret för hets mot folkgrupp utvidgas till att omfatta gärningar som avser enskilda i de skyddade grupperna – är möjligt att döma för brott enligt

text: 16 kap.

text: brottsbalken

text: och

text: 5 kap.

text: brottsbalken

text: i konkurrens är det rimligt att anta att flera gärningar som tidigare hade medfört ansvar enligt

text: 5 kap.

text: brottsbalken

text: istället kommer att medföra ansvar för hets mot folkgrupp. För de sistnämnda brotten har det inte föreslagits några särskilda regler om åtalsangivelse (jfr

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: ). Följderna av detta är något som bör uppmärksammas och analyseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Förtal och förolämpning av normalgraden har endast böter i straffskalan, medan straffskalan för hets mot folkgrupp av normalgraden är fängelse i högst två år. Förslaget kan således i praktiken tänkas leda till en avsevärd straffskärpning. Detta har inte närmare berörts i betänkandet och behöver därför uppmärksammas i det fortsatta beredningsarbetet.

text: Den föreslagna bestämmelsen om hets mot folkgrupp innebär att samma gärningar kan komma att träffas av flera olika straffstadganden i större utsträckning än vad som är fallet enligt den nuvarande regleringen. Det kan också förutses att mer komplicerade konkurrenssituationer kommer att uppstå. Det gör att regleringen blir svåröverskådlig och kan skapa tillämpningsproblem. Det behöver ges ytterligare vägledning i det fortsatta beredningsarbetet.

text: När det gäller utformningen av lagtexten anser Justitiekanslern att de föreslagna paragrafernas andra stycke är svårtillgängligt. Det bör därför övervägas om paragraferna kan utformas på ett mer lättillgängligt sätt.

text: Av de skäl som anges i betänkandet tillstyrker Justitiekanslern att regeländringen införs på motsvarande sätt inom

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: tillämpningsområden som i

text: brottsbalken

text: Kommittén bedömer att förslaget inte kommer att påverka kostnaderna för staten. Den bedömningen kan dock ifrågasättas. Enligt Justitiekanslern kan förslaget förväntas leda till en ökning av antalet skadeståndsberättigade och därför komma att få ekonomiska effekter, särskilt vad gäller brottsskadeersättning.


title: Betänkandet Biometri – för en effektivare brottsbekämpning (SOU 2023:32)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01494)

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte att det finns ett behov av utökad upptagning och användning av biometri i brottsbekämpningen. Justitiekanslern delar härvid i stora delar utredningens överväganden att de förslag som lämnas får anses godtagbara i förhållande till den enskildes rätt till skydd mot intrång i sin personliga integritet.

text: När det gäller förslaget att passregistret och Migrationsverkets register ska kunna användas för biometriska jämförelser vid allvarliga brott vill Justitiekanslern emellertid framhålla följande.

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte utredningens slutsats att biometriska jämförelser med uppgifter i dessa register skulle kunna leda till att fler gärningsmän identifieras och lagförs. I ett särskilt yttrande till betänkandet framförs dock vissa betänkligheter kring förslaget. Betänkligheterna gäller framför allt om skapandet av en biometrisk uppgiftssamling som omfattar alla personer över 15 år som innehar svenskt pass för användning för brottsbekämpande ändamål är förenligt med EU-rätten när det gäller skyddet vid behandling av personuppgifter. Den frågan bör lämpligen analyseras vidare i det fortsatta lagstiftningsarbetet.


title: Promemorian Vistelseförbud på allmän plats och vissa andra platser (Ds 2023:17)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01567)

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte att det finns ett behov av att stärka möjligheterna att bekämpa brott och brottslig verksamhet som utövas av kriminella nätverk i det offentliga rummet men vill efter en genomgång av det förslag utredningen presenterar framhålla följande.

text: Det vistelseförbud som utredningen föreslår kan i det enskilda fallet innebära en betydande inskränkning av rörelsefriheten i

text: 2 kap. 9 § regeringsformen

text: och artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Detta gör att det är av stor vikt att bestämmelserna är tydligt utformade för att säkerställa förutsebarheten och enhetligheten vid rättstillämpningen.

text: Justitiekanslern konstaterar att rekvisiten i de föreslagna bestämmelserna 2 – 4 §§ i lagtexten i allt väsentligt är uttryckta i vaga och/eller allmänna ordalag. Detta riskerar att innebära tillämpningsproblem och får till följd att den närmare uttolkningen av bestämmelserna i stor utsträckning överlämnas till rättstillämpningen. Som exempel kan nämnas att det varken av den föreslagna lagtexten eller författningskommentaren ges någon ledning i hur vidsträckt ett förbudsområde kan vara (4 § första stycket). Inte heller framgår av den föreslagna lagtexten under vilka omständigheter ett vistelseförbud får förenas med villkor om elektronisk övervakning (3 § andra stycket). Utformningen av de föreslagna bestämmelserna ställer således höga krav på beslutsfattaren vad avser till exempel den proportionalitetsbedömning som ska göras liksom på konkretisering och tydlighet i de beslut som meddelas. Justitiekanslern förutsätter att utformningen av de föreslagna bestämmelserna kommer att analyseras vidare under det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Justitiekanslern har i tidigare remissyttrande (se Justitiekanslerns yttrande över betänkandet Utökade möjligheter att använda preventiva tvångsmedel

text: SOU 2022:52

text: ) efterlyst ett mer systematiskt angreppssätt i de fall det pågår flera liknande parallella lagstiftningsprojekt. Omständigheten att det pågår parallella och med varandra överlappande lagstiftningsprojekt gör det svårt att överblicka konsekvenserna av t.ex. en rättighetsinskränkning i det enskilda förslaget. Justitiekanslern vill därför återigen understryka vikten av ett mer systematiskt angreppssätt vad gäller lagstiftningsprojekt som innehåller med varandra överlappande frågor.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till felaktig information från Länsstyrelsen

text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Täby kommun har genom en lagakraftvunnen dom från Svea hovrätt ålagts att betala skadestånd, räntor och ersättning för rättegångskostnader till ett bolag. Grunden för skadeståndsanspråket var att kommunen hade lämnat en felaktig upplysning om strandskydd till bolaget. Den felaktiga uppgiften var hämtad ur ett kartsystem som enligt kommunen baserades på en kartfil som i sin tur hade distribuerats till kommunen från Länsstyrelsen i juni 2000.

text: Täby kommun har erlagt betalning till bolaget enligt domen. Stockholmsregionens Försäkring AB har därefter, i egenskap av ansvarsförsäkringsgivare för kommunen, ersatt kommunen för del av det utbetalda beloppet samt övertagit rätten att kräva ersättning från den som är ansvarig för skadan.

text: Anspråket m.m.

text: Täby kommun och Stockholmsregionens Försäkring AB har begärt skadestånd av staten med 9 337 622 kr respektive 4 956 000 kr. Grunden för skadeståndsanspråket är att den kartfil som Länsstyrelsen distribuerade innehöll en felaktig uppgift.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Vid bedömningen av om sådana skäl föreligger ska särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades (

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Huvudregeln i

text: preskriptionslagen (1981:130)

text: är att fordringar preskriberas tio år efter fordringens tillkomst. När det gäller skadeståndsanspråk innebär det att preskriptionsfristen i princip räknas från den skadegörande handlingen (jfr

text: prop. 1979/80:119 s. 89

text: ). Att skadan har inträffat först senare saknar betydelse (se

text: NJA 2018 s. 793

text: , p 12–15).

text: Den omständighet som sökandena har åberopat som grund för sitt anspråk – Länsstyrelsens distribuering av den aktuella kartfilen – ligger mer än tio år tillbaka i tiden. Det har inte framkommit att sökandena har vidtagit någon preskriptionsavbrytande åtgärd tidigare än ett brev som skickades från kommunen till Länsstyrelsen i juli 2019, det vill säga 19 år efter att kartfilen distribuerades. Skadeståndsanspråket ska på grund av detta avslås.


title: Betänkandet Datalagring och åtkomst till elektronisk information (SOU 2023:22)

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01326)

text: Sammanfattning

text: Frågan om vilken modell som ska användas för geografiskt inriktad lagring behöver analyseras och övervägas vidare i den fortsatta beredningen. Ytterligare analyser och överväganden behövs också när det gäller förslaget om utökad riktad lagring.

text: Justitiekanslern är positiv till att Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) ska utöva tillsyn över den utökade riktade lagringen. Att SIN:s tillsynsområde utvidgas kan dock få konsekvenser för Justitiekanslerns verksamhet. Dessa konsekvenser bör utvecklas i den fortsatta beredningen.

text: Därtill bör konsekvenserna av det föreslagna ändrade tillämpningsområdet för anpassningsskyldigheten analyseras i den fortsatta beredningen.

text: Allmänna utgångspunkter m.m.

text: Vid en översyn av reglerna om datalagring måste behovet av en effektiv brottsbekämpning vägas mot den enskildes rätt till skydd för sin personliga integritet. Lagstiftningen måste också vara förenlig med EU-domstolens praxis på området och leva upp till högt ställda krav på rättssäkerhet.

text: Som utredningen konstaterar har uppdraget inrymt överväganden inom ett mycket komplext område, både juridiskt och tekniskt. Betänkandet innehåller ett stort antal förslag och Justitiekanslern har i huvudsak begränsat sitt remissvar till förslagen om riktad lagring.

text: Om förslagen i fråga om riktad lagring (avsnitt 8)

text: Geografiskt riktad lagring

text: Utgångspunkten för utredningens förslag om geografiskt riktad lagring är att sådan lagring ska ske i områden där det utifrån objektiva kriterier går att konstatera att sannolikheten för grov brottslighet är större än i andra områden. Den valda modellen föreslås dock grunda sig på den officiella statistiken över samtliga anmälda brott som redovisas av Brottsförebyggande rådet (Brå).

text: Den valda modellen ifrågasätts i ett särskilt yttrande till betänkandet, som experter från flera av de brottsbekämpande myndigheterna ställer sig bakom. I yttrandet görs bedömningen att förslaget leder till en lagring som inte är anpassad efter behoven och att förslaget kraftigt kommer att försämra möjligheterna att bekämpa grova brott. En behovsanpassad lagring skulle enligt yttrandet i stället åstadkommas genom att lagring sker i större utsträckning under tidsperioder då många grova brott begås i landet och i lägre utsträckning när den allvarliga brottsligheten ligger på lägre nivå.

text: Det som lyfts fram i det särskilda yttrandet väcker frågor kring om den modell som utredningen valt är den mest ändamålsenliga. För att väga upp för integritetsintrånget bör lagstiftningen vara utformad så att den har potential att bekämpa grov brottslighet på ett så effektivt sätt som möjligt. Det är därför positivt att regeringen gett Brå i uppdrag att ta fram ytterligare beredningsunderlag i denna del. Justitiekanslern utgår från att frågan om vilken modell som bör användas analyseras och övervägs vidare i den fortsatta beredningen.

text: Utökad riktad lagring

text: Justitiekanslern håller med utredningen om att integritetsintrånget vid personbestämd lagring framstår som särskilt allvarligt om lagring kan ske beträffande personer utan att det finns någon konkret brottsmisstanke.

text: Personbestämd lagring ska få avse den som ålagts påföljd för ett grovt brott . Enligt författningskommentaren gäller dessutom ett krav på ett konkret behov i det enskilda fallet, exempelvis att personen på nytt misstänks för ett grovt brott (se s. 528–529). Enligt Justitiekanslern är ett sådant krav ändamålsenligt. Det minskar också risken för intrång i den personliga integriteten. Men för att det ska få effektivt genomslag i tillämpningen bör det i den fortsatta beredningen övervägas om detta krav tydligare bör framgå av lagtexten.

text: Utökad riktad lagring ska också få avse d en som är eller har varit föremål för hemliga tvångsmedel . Ur integritetshänseende är det positivt att förslagen inte utgår från att alla som är, eller som vid något tillfälle har varit, föremål för hemliga tvångsmedel per automatik också ska bli föremål för utökad riktad lagring. I stället krävs att myndigheterna bedömer att det är strängt nödvändigt i det enskilda fallet. (Se s. 294.) Någon vägledning för hur den bedömningen ska göras ges dock inte i författningskommentaren.

text: Det är enligt Justitiekanslern inte tydligt vilka omständigheter – utöver de hemliga tvångsmedlen – som myndigheten måste beakta inför ett sådant beslut om lagring. Framför allt är det oklart om det även för denna slags lagring finns krav på ett konkret behov i det enskilda fallet (jfr förslaget om lagring på grund av att en person ålagts påföljd för ett grovt brott).

text: Justitiekanslern ser inte någon anledning till att kraven för lagring på grund av hemliga tvångsmedel ska vara lägre än kraven för lagring som grundas på att en person ålagts påföljd för ett grovt brott. I sammanhanget bör lyftas fram att lagring kommer att kunna beslutas avseende personer som inte längre är föremål för hemliga tvångsmedel. Lagringen ska även få avse personer som hemliga tvångsmedel använts mot, utan att de har varit misstänkta för brott. Att det finns ett konkret behov av lagring i det enskilda fallet bör därför krävas även när lagringen avser en person som är eller varit föremål för hemliga tvångsmedel.

text: Även beträffande detta förslag bör det övervägas om det nämnda kravet ska framgå av lagtexten. I vart fall bör det göras ett tillägg i författnings-kommentaren som klargör att det ska finnas ett konkret behov av lagring även i situationer då lagringen grundas på hemliga tvångsmedel.

text: Vidare konstaterar Justitiekanslern att Polismyndigheten, Säkerhetspolisen och Tullverket ges ett relativt stort bedömningsutrymme när det gäller besluten om utökad riktad lagring. Rättssäkerhetsgarantierna är betydligt färre än de som föreslås för nationell säkerhetslagring (jfr avsnitt 7.3.4). Besluten om utökad riktad lagring ska dessutom omfattas av sekretess och inte kunna överklagas. Den enskilde ska heller inte kunna begära en kontroll av SIN om han eller hon varit föremål för lagring och om lagringen har varit författningsenlig. Justitiekanslern anser därför att man i den fortsatta beredningen ytterligare ska analysera och överväga om SIN:s tillsyn utgör en tillräcklig rättssäkerhetsgaranti för besluten om utökad riktad lagring.

text: Särskilt om förslaget om att Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens tillsyn ska utökas samt om Justitiekanslerns tillsyn

text: Justitiekanslern är positiv till att SIN:s tillsyn ska utvidgas och även omfatta tillämpningen av bestämmelserna om utökad riktad lagring (se förslaget till ändring i 1 § lagen, 2007:980, om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet). Dock kan förslaget få konsekvenser för Justitiekanslerns verksamhet, som inte redovisas eller kostnadssätts i betänkandet.

text: Förslaget får till följd att SIN – om nämnden i sin tillsyn över tillämpningen av bestämmelserna om utökad riktad lagring uppmärksammar felaktigheter som kan medföra skadeståndsansvar för staten – kommer ha möjlighet att anmäla det till Justitiekanslern (se 20 § förordningen, 2007:1141, med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden). Justitiekanslern kommer därefter handlägga ärendet inom ramen för den frivilliga skaderegleringen.

text: En konsekvens kan därför bli att SIN anmäler fler ärenden till Justitiekanslern, jämfört med i dag. Det är svårt att göra en prognos för hur ofta SIN kommer att uppmärksamma felaktigheter i tillämpningen av den nya lagen som kan medföra skadeståndsansvar för staten. Dessutom kommer det vara fakultativt för SIN att göra en anmälan. Det är därför osäkert vilken påverkan som förslaget kommer att få på Justitiekanslerns skaderegleringsverksamhet. Konsekvenserna av förslaget bör dock utvecklas i den fortsatta beredningen.

text: En ytterligare fråga är om förslagen i betänkandet kommer att påverka Justitiekanslerns tillsynsverksamhet.

text: Som nämns i betänkandet står de brottsbekämpande myndigheterna under Justitiekanslerns tillsyn. Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga förvaltningen är emellertid extraordinär. Den är huvudsakligen inriktad på att upptäckta systematiska fel i den offentliga verksamheten på verksamhetsområden där det saknas ordinarie tillsynsorgan. SIN kommer genom de förslag som lämnas fungera som ordinarie tillsynsorgan över både den utökade riktade lagringen och den nationella säkerhetslagringen. Vidare har SIN redan i dag tillsyn över bl.a. de brottsbekämpande myndigheternas användning av hemliga tvångsmedel. Den tillsyn som Justitiekanslern kommer att utöva till följd av de förslag som lämnas i betänkandet kan därför förväntas bli begränsad.

text: Om förslaget till en modernisering av anpassningsskyldigheten (avsnitt 10)

text: Förslaget om att ändra vilka som ska omfattas av anpassningsskyldigheten i

text: 9 kap. 29 § första stycket lagen (2022:482)

text: om elektronisk kommunikation (LEK) innebär en skillnad i tillämpningsområdet som inte omnämns i betänkandet. Enligt gällande rätt omfattar anpassningsskyldigheten verksamheter som avser tillhandahållande av ett allmänt elektroniskt kommunikationsnät som inte enbart är avsett för utsändning till allmänheten av program som avses i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (se

text: 9 kap. 29 § första stycket 1

text: LEK).

text: Vilka konsekvenser det föreslagna ändrade tillämpningsområdet för anpassningsskyldigheten i

text: 9 kap. 29 § första stycket

text: LEK kan få för verksamheter som omfattas av etableringsfriheten är något som bör analyseras i den fortsatta beredningen.


title: Promemorian Förslag till förordning om ändring i förordningen (2023:000) om polisiära befogenheter i gränsnära områden

text: (Departementets diarienummer Ju2023/01679)

text: Jag delar promemorians bedömning att det under vissa förhållanden kan finnas ett behov att göra undantag från de tidsmässiga begränsningar som finns i 2 § förordningen om polisiära befogenheter i gränsnära områden. Enligt förslaget överlämnas det dock helt till Polismyndigheten att bestämma när så ska ske. Det finns heller ingen begränsning i hur många beslut av detta slag som Polismyndigheten kan fatta i följd. Detta trots att undantagsbestämmelsen enligt promemorian ska vara avsedd endast för ”förhållandevis kortvariga behov”. Eftersom det rör sig om en begränsning av den fria rörligheten, så måste en kontroll av proportionaliteten av åtgärderna kunna ske. Mot den bakgrunden bör Polismyndighetens beslut att tillämpa den föreslagna undantagsbestämmelsen kunna underställas regeringen för prövning.

text: Jag har i övrigt inte några synpunkter på förslaget eller de överväganden som görs i promemorian.