avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Omhändertagande

title: Om Kriminalvårdens hantering av paket till intagna

sammanfattning: Under 2024 tog JO emot en rad klagomål på Kriminalvårdens hantering av paket till intagna. Saken har granskats i det här ärendet. I beslutet gör JO uttalanden om bl.a. under vilka förutsättningar innehållet i försändelser kan kvarhållas respektive omhändertas, hur paket som levereras till utlämningsställen bör hanteras och hur hon ser på att intagna avkrävs uppgifter om vad ett paket innehåller för att få ta emot det. JO konstaterar att regleringen av intagnas försändelser i flera avseenden är otydlig, och skickar därför en kopia av beslutet till regeringen och till en utredning som bl.a. gör en översyn av häkteslagen och fängelselagen.

text: Bakgrund och initiativ

text: Intagnas möjligheter att ta emot försändelser är en återkommande fråga hos JO i såväl klagomålshanteringen som vid inspektioner. JO har vid flera tillfällen framhållit att Kriminalvården måste ses som den sista länken i den postbefordran som postbefordringsföretagen står för såvitt avser personer som inte är berövade friheten, och att detta bl.a. innebär att myndigheten har en skyldighet att hjälpa intagna med att hämta ut brev och paket från utlämningsställen om uthämtningen inte kan lösas på annat sätt (se t.ex. mina beslut den 20 december 2024, dnr 284-2024, och den 3 mars 2021, dnr 7464-2019). I det sistnämnda beslutet uttalade jag också att det inte kan krävas att intagna alltid på förhand vet vad ett paket innehåller för att få ta emot det.

text: Under 2024 inkom flera klagomål på hanteringen av paket till intagna inom Kriminalvården och jag förklarade avslutningsvis i mitt beslut i december det året att jag avsåg att återkomma och närmare undersöka saken. I ärenden gällande anstalterna Skänninge (dnr 6054-2024 m.fl.), Kumla (dnr 6288-2024) och Hall (dnr 7511-2024) hämtades muntliga upplysningar in från verksamhetsställena. Det framkom bl.a. att intagna i anstalterna Kumla och Skänninge i förväg behövde hemställa om att få ta emot paket och ange dess innehåll, i båda fallen med hänvisning till platsbrist i förråden. Liknande rutiner verkade finnas i anstalten Kristianstad utifrån de skriftliga rutiner som en anmälare gav in i ett ärende (dnr 10279-2024). Vidare framkom att personalen i anstalten Skänninge i regel inte längre hjälpte intagna med att hämta ut paket på utlämningsställen,

text: att anstalten Kumla inte hjälpte till med att hämta ut paket vars innehåll är okänt och att intagna i anstalten Hall inte fick ta emot paket från privatpersoner. Gemensamt för de tre anstalterna var att man som utgångspunkt lade inkomna paket direkt i förrådet i stället för att befordra dessa till de intagna.

text: Även genom anmälningar mot anstalten Rosersberg (dnr 11655-2024 och 11658-2024) framgick att det där fanns skriftliga rutiner om att det p.g.a. platsbrist i förrådet måste finnas en godkänd hemställan för att intagna ska få ta emot tillhörigheter och att tillhörigheter som kommer in utan sådan hemställan inte kommer att lämnas ut.

text: Mot denna bakgrund beslutade jag i februari 2025 att inom ramen för ett särskilt ärende granska Kriminalvårdens hantering av paket till intagna. Initiativet har handlagts i det här ärendet. I samband med att jag tog initiativet skrevs klagomålsärendena mot anstalterna Rosersberg, Skänninge, Kumla och Hall av från vidare handläggning. Kopior av vissa av anmälningarna och besluten skickades till anstalterna och myndighetens huvudkontor för kännedom.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över de frågor som framgår av redogörelsen för remissvaret i det följande. Genom den tillförordnade rättschefen upplystes att uppgifter hade hämtats in från myndighetens sex regioner om den praktiska hanteringen hos verksamhetsställena och därefter anfördes:

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 2 regeringsformen

text: är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Av

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: framgår att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: framgår bl.a. att informationsfriheten och rätten till förtrolig kommunikation får begränsas genom lag. Av

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av lagen eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. En motsvarande reglering finns i

text: 1 kap. 6 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL. Enligt 5 kap. 1 § FäL får en intagen ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten eller antas motverka den behandling han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna utföras på ett ändamålsenligt sätt. Av 5 kap. 2 § FäL framgår bl.a. att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning.

text: Enligt 5 kap. 3 § FäL får tillhörigheter som omhändertagits på den intagnes bekostnad sändas till den adress där han eller hon är folkbokförd eller till annan adress som han eller hon anger. Enligt 2 kap. 11 § HäL får en intagen ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen och säkerheten. Av 2 kap. 12 § HäL framgår att tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha enligt 11 § får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning. Tillhörigheter som omhändertagits ska lämnas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Av 7 kap. 7 § FäL framgår att i andra fall än som avses i 6 § får en försändelse till eller från en intagen i anstalt granskas, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Syftet med granskningen ska vara att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål eller är ett led i en pågående eller planerad brottslig verksamhet, ett planerat avvikande eller något liknande förfarande. Enligt 7 kap. 8 § FäL ska en försändelse som har granskats, om inte särskilda skäl talar emot det, lämnas ut till den intagne så snart som möjligt och senast när han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Enligt 3 kap. 7 § andra stycket HäL får en intagen, i andra fall än som avses i första stycket eller i 6 §, vägras att sända eller ta emot en försändelse, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Av tredje stycket framgår att en sådan försändelse får hållas kvar. Av 3 kap. 8 § första stycket HäL framgår att en försändelse som hålls kvar får granskas endast om den intagne har medgett det, eller det i fall som avses i 7 § andra stycket är absolut nödvändigt av säkerhetsskäl. I 7 kap. 19–24 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, och

text: 3 kap.

text: 20 §§

text: ) om häkte, FARK Häkte, finns ytterligare bestämmelser om befordran och granskning av försändelser och underrättelse om granskning av försändelser.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vad anser Kriminalvården vara en korrekt hantering av inkommande paket till

text: intagna i anstalter och häkten?

text: Ett paket utgör en försändelse som ska befordras till den intagne genom Kriminalvårdens försorg (se

text: prop. 2009/2010:135 s. 110

text: ). När ett paket ankommer till ett verksamhetsställe har Kriminalvården att ta ställning till om försändelsen behöver granskas. En försändelse som inte ska granskas ska befordras eller hållas tillgänglig för den intagne samma dag som försändelsen kommer till anstalten eller häktet, om det är möjligt (se 7 kap. 19 § FARK Fängelse och 3 kap. 15 § FARK Häkte). Efter granskning ska försändelsen som utgångspunkt befordras till den intagne i nära anslutning till att granskningen slutförts (se

text: prop. 2009/10:135 s. 148

text: samt

text: kap. 23 § FARK Fängelse och 3 kap. 19 § FARK Häkte). JO har gett uttryck för att en försändelse enbart kan hållas kvar eller befordras och att ett omhändertagande kan bli aktuellt först efter att försändelsen har befordrats (se JO 2014/15 s. 182). Kriminalvården har dock en annan uppfattning än JO i det avseendet och anser att uttrycket ta emot i 5 kap. 2 § FäL och 2 kap. 12 § HäL ger myndigheten möjlighet att under vissa förutsättningar omhänderta tillhörigheter i försändelser i stället för att befordra dem. Ställningstagandet beskrivs närmare i avsnitt 8.3 i Kriminalvårdens handbok om intagnas försändelser (

text: Kriminalvården anser att inkommande försändelser i form av paket till intagna i anstalter och häkten ska hanteras på det sätt som följer av nämnda handbok och avsnitt 5.1.2 i Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter - Fängelse (

text: ) respektive Häkte (

text: ). Skriftliga meddelanden, böcker, tidskrifter eller tidningar får dock inte omhändertas i stället för att befordras eller kvarhållas. För inkommande paket som innehåller både ett skriftligt meddelande och en tillhörighet bedömer myndigheten därmed att olika förfaringssätt kan komma i fråga. Hur anser myndigheten att paket till intagna som levereras till ett

text: utlämningsställe ska hanteras?

text: Paket till intagna förefaller, utifrån uppgifter från regionerna, inte levereras till utlämningsställen i någon större utsträckning men omfattningen varierar mellan verksamhetsställena. Uthämtning av paket vid utlämningsställen är dock resurskrävande och behäftat med praktiska problem. Det ligger därför i myndighetens intresse att begränsa sådan uthämtning. JO har dock tidigare uttalat att det i normalfallet måste anses ligga på Kriminalvården att hjälpa intagna med att hämta ut postförsändelser, om detta inte kan ordnas på annat sätt (se JO:s beslut den 27 februari 2008, dnr

text: ). Även om Kriminalvården inte generellt kan neka intagna hjälp med uthämtning av försändelser, bedömer myndigheten att det inte finns något hinder mot att verksamhetsställen i första hand uppmanar intagna att ombesörja uthämtning genom närstående eller ombud eller i samband med permission. Detta särskilt med beaktande av att myndigheten i regel inte kan hämta ut en intagens paket på ett utlämningsställe, om den intagne saknar giltig legitimationshandling. Vidare bör Kriminalvården kunna avstå från att hämta ut paket som levereras till ett utlämningsställe, om det finns tillförlitliga uppgifter om innehållet i ett paket och en intagen i beslut har nekats att ta emot och inneha tillhörigheterna i det. Likaså bör myndigheten av ordnings- och säkerhetsskäl kunna neka en intagen hjälp att hämta ut paket som levereras till ett utlämningsställe, om det inte är möjligt att få fram information om vad paketet innehåller. Denna uppfattning framgår även av myndighetens interna styrning i frågan (se ovannämnda avsnitt 5.1.2 i Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter - Fängelse respektive Häkte). Hur ser Kriminalvården på att verksamhetsställen kräver att intagna på förhand ska kunna ange vad ett paket innehåller för att få ta emot det? Om myndigheten anser att ett sådant krav ska kunna ställas, gäller det för alla paket eller bara i

text: vissa situationer?

text: Kriminalvården anser inte att intagna på förhand ska vara tvungna att ange vad ett paket innehåller för att de ska få ta emot det. En sådan ordning skulle kunna utgöra ett otillåtet intrång i intagnas informationsfrihet och rätten till förtrolig kommunikation. Kriminalvårdens ansträngda beläggningsläge påverkar även kapaciteten i myndighetens förrådsutrymmen, och den stora mängden tillhörigheter som intagna inte får inneha belastar Kriminalvården i flera avseenden. För Kriminalvården är det därmed nödvändigt att vidta de åtgärder som är praktiskt och rättsligt möjliga för att minska inflödet och hanteringen av tillhörigheter som intagna inte får inneha. Att intagna på förhand hemställer om att få inneha tillhörigheter eller uppmanas beskriva vad ett inkommande paket innehåller när så är möjligt underlättar för myndigheten i detta avseende. När Kriminalvården på förhand kan ta ställning till innehavsfrågan kan också kostnaden för ett eventuellt återsändande av en otillåten tillhörighet undvikas, vilket gynnar de intagna i anstalt som annars får stå kostnaden. Mot bakgrund av den belastning som hanteringen av intagnas personliga tillhörigheter innebär för Kriminalvården, kommer myndigheten att väcka frågan om ändring av bestämmelserna därom inom ramen för den översyn av

text: häkteslagen

text: och

text: fängelselagen

text: som regeringen har aviserat (se

text: prop. 2024/25:1

text: , utgiftsområde 4, s. 59).

text: Hur ser Kriminalvården på en ordning som innebär att intagna inte tillåts att ta

text: emot paket från privatpersoner?

text: Kriminalvården ser inte att det finns rättsligt stöd för att vägra att ta emot försändelser i form av paket från privatpersoner och konstaterar, mot bakgrund av uppgifter från regionerna, att verksamhetsställena normalt inte heller tillämpar en sådan ordning. Kriminalvården anser dock att förutsättningarna är annorlunda i fråga om paket som en besökare har med sig, eftersom paketet i den situationen inte utgör en försändelse. Vad anser Kriminalvården om en ordning som innebär att paket till intagna direkt läggs i förrådet, varpå det krävs en hemställan för att få ta del av dessa? Kriminalvården anser, utifrån myndighetens tolkning av uttrycket ta emot, att det finns rättsliga förutsättningar för att före befordran omhänderta tillhörigheter i paket som kommer in till intagna och att de intagna, efter att de fått information om vilka tillhörigheter som omhändertagits, har att hemställa om att få inneha dessa, om så önskas. Däremot anser Kriminalvården inte att ett paket till en intagen i sin helhet kan läggas i förrådet med mindre än att det vid granskning kan säkerställas att paketet inte innehåller något skriftligt meddelande som ska befordras eller kvarhållas.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i huvudsak redogjort för relevant rättslig reglering. Jag återkommer till delar av regleringen och vissa ytterligare bestämmelser. Avsnitten följer samma disposition som remissvaret, och utgår från de frågor som JO har ställt till myndigheten.

text: Kvarhållande respektive omhändertagande av innehållet i försändelser Som Kriminalvården har redogjort för utgör ett paket en försändelse, som ska befordras till den intagne genom myndighetens försorg (se

text: prop. 2009/10:135 s. 147

text: ). I det här avsnittet aktualiseras frågan om på vilka grunder Kriminalvården kan låta bli att befordra innehållet i försändelser till intagna.

text: Genom

text: 7 kap. 8 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, respektive

text: 3 kap. 7 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, har Kriminalvården getts befogenhet att hålla kvar försändelser i stället för att befordra dem. I 5 kap. 2 § FäL respektive 2 kap. 12 § HäL finns bestämmelser om omhändertagande av intagnas personliga tillhörigheter. JO har tidigare uttalat att försändelser till intagna endast kan hållas kvar eller befordras, och att ett omhändertagande alltså kan bli aktuellt först efter att befordran skett (se JO 2014/15 s. 182, dnr

text: ). Kriminalvården är av en annan uppfattning, och menar att tillhörigheter i försändelser kan omhändertas innan befordran.

text: Såväl kvarhållande som omhändertagande innebär att den intagne inte får inneha viss egendom. Den praktiska skillnaden mellan dessa ska således inte överdrivas. Åtgärderna skiljer sig emellertid åt såtillvida att en intagen vid ett omhändertagande inte förlorar sin dispositionsrätt över egendomen, utöver just det att han eller hon inte får inneha denna. Den intagne är därmed oförhindrad att t.ex. skicka tillhörigheterna till en person på utsidan (se

text: prop. 2009/10:135 s. 134

text: och

text: ). Till skillnad från vad som gäller vid kvarhållande ska en intagen alltid underrättas om ett omhändertagande, och tillhörigheten ska alltid

text: lämnas ut till den intagne senast då han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Vid ett kvarhållande kan ett häkte eller en anstalt avstå från sådana åtgärder om det finns särskilda skäl. (Se utöver nyss nämnda bestämmelser 3 kap. 9 § HäL, 14 och 21 §§ fängelseförordningen [2010:2010] samt 7 och 11 §§ häktesförordningen [2010:2011].) Ett kvarhållande ska alltid dokumenteras i ett formellt beslut, medan det vid ett omhändertagande behöver fattas ett sådant beslut först om den intagne begär att få inneha tillhörigheten (se JO 2014/15 s. 182 och mitt beslut den 29 juni 2020, dnr 5318-2019).

text: Kriminalvårdens hantering av försändelser regleras i 7 kap. FäL respektive 3 kap. HäL. Det enda stödet för att avstå från befordran av en försändelse till en intagen som återfinns i dessa kapitel är bestämmelserna om kvarhållande. Omhändertagande, som alltså avser intagnas personliga tillhörigheter, regleras i andra kapitel. Detta talar för den ståndpunkt som JO tidigare förespråkat, dvs. att försändelser endast kan hållas kvar eller befordras, och först därefter omhändertas. Det kan dock noteras att det ärendet gällde hanteringen av försändelser i form av brev. Vidare kan konstateras att det i förarbetena till fängelse- och

text: häkteslagen

text: uttalas att omhändertagande av personliga tillhörigheter kan ske t.ex. vid granskning av försändelser, och att det i författningskommentaren till bestämmelsen om kvarhållande i

text: fängelselagen

text: anges att en försändelse under vissa förutsättningar kan omhändertas enligt

text: 5 kap. 2 §

text: (se

text: prop. 2009/10:135 s. 134

text: och

text: respektive s. 148). Att döma av uttalandena verkar lagstiftaren ha förutsatt att i vart fall vissa försändelser, alternativt tillhörigheter i försändelser, kan komma att omhändertas redan innan befordran. I samma riktning talar utformningen av bestämmelsen om granskning av försändelser i

text: 7 kap. 7 §

text: FäL, där det framgår att ett av de tillåtna syftena med granskningen är att undersöka om försändelsen innehåller något otillåtet föremål. Det framstår även som rimligt att anta att det inte har varit avsikten att tillhörigheter som den intagne över huvud taget inte får inneha ska behöva befordras innan ett omhändertagande får ske. Jag bedömer mot den här bakgrunden att regleringen bör förstås på följande sätt.

text: En åtgärd som innebär att en försändelse till en intagen inte befordras kan innebära ett ingrepp i den grundlagsskyddade informationsfriheten i

text: , RF (se

text: prop. 1975/76:209 s. 123

text: och Jermsten,

text: Regeringsformen

text: 2 kap. 6 §

text: , Lexino 2025-01-01 [JUNO]). Informationsfrihet innebär frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden, och utgör en spegelbild av yttrandefriheten. Den får endast begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Det krävs således uttryckligt lagstöd för att Kriminalvården ska kunna avstå från att befordra försändelser som omfattas av grundlagsskyddet, såsom brev, tidskrifter, böcker och andra skriftliga meddelanden. Sådant stöd får anses finnas i bestämmelserna om kvarhållande i fängelse- och

text: häkteslagen

text: , även om i vart fall regleringen i

text: fängelselagen

text: är otydlig på flera punkter (se JO 2014/15 s. 182). Att därutöver göra inskränkningar av det slaget med stöd av bestämmelser som återfinns i helt andra kapitel i de nämnda lagarna och som inte omedelbart tar sikte på

text: försändelser utan personliga tillhörigheter är inte godtagbart. En försändelse som omfattas av grundlagsskyddet kan sålunda endast hållas kvar eller befordras, och först därefter omhändertas.

text: Det kan emellertid vara så att en försändelse till en intagen innehåller sådant som inte omfattas av den grundlagsskyddade informationsfriheten, som alltså tar sikte på upplysningar och yttranden. I den mån ett paket innehåller föremål som faller utanför grundlagsskyddet – t.ex. kläder, elektronikprodukter eller hygienartiklar – finns inte något krav på uttryckligt lagstöd för att begränsningar ska få göras. I de fallen bör därför ett omhändertagande av tillhörigheten kunna ske även innan befordran har skett, givetvis förutsatt att kraven för åtgärden är uppfyllda.

text: Sammanfattningsvis är min slutsats, i likhet med Kriminalvårdens, att tillhörigheter i försändelser som inte har samband med informationsfriheten bör kunna omhändertas redan innan befordran. Brev och andra meddelanden som omfattas av grundlagsskyddet kan däremot endast hållas kvar eller befordras, och först därefter omhändertas. Som myndigheten nu framhållit i sitt yttrande till JO innebär detta att olika förfaringssätt kan aktualiseras om en försändelse innehåller både ett skriftlig meddelande och en tillhörighet av det förstnämnda slaget. Hanteringen av paket som levereras till utlämningsställen Som framgått inledningsvis har JO tagit emot anmälningar om att anstalter har slutat att hjälpa intagna med att hämta ut paket på utlämningsställen, eller inte gör det om innehållet i paketet är okänt.

text: Jag och tidigare justitieombudsmän har flera gånger uttalat att Kriminalvården måste ses som den sista länken i den postbefordran som postbefordringsföretagen står för såvitt avser personer som inte är berövade friheten, och att detta bl.a. innebär att myndigheten har en skyldighet att hjälpa intagna med att hämta ut brev och paket från utlämningsställen om uthämtningen inte kan lösas på annat sätt. Utan Kriminalvårdens hjälp med att hämta ut sådana försändelser vore det ofrånkomligt att många intagna i praktiken skulle sakna möjlighet att ta emot aviserade brev och paket. (Se mina beslut den 20 december 2024, dnr 284-2024, den 17 april 2023, dnr 9100-2021, och den 3 mars 2021, dnr 7464-2019, samt JO 2014/15 s. 182.)

text: Det redovisade synsättet gäller alltjämt. I enlighet med mina uttalanden i de nämnda besluten har jag visserligen inte några invändningar mot att intagna uppmanas att ombesörja uthämtning på annat sätt, t.ex. med hjälp av en anhörig i de fall detta är möjligt, eller att verksamhetsställen avstår från att hämta ut ett paket om det finns tillförlitliga uppgifter om vad paketet innehåller och den intagne i ett beslut har nekats att ta emot och inneha tillhörigheten. Att intagna helt nekas hjälp med att hämta ut paket på utlämningsställen får däremot inte förekomma. Detta uppfattar jag också är Kriminalvårdens inställning. För det fall sådana rutiner ändå förekommer förutsätter jag att de omgående revideras.

text: Det kan nämnas att JO även efter remissen i det här ärendet har tagit emot klagomål om att t.ex. anstalten Ljustadalen har slutat att vara behjälplig med att hämta ut paket (dnr 2580-2025).

text: Det bör i anslutning till det nyss anförda uppmärksammas att paket som hämtas ut av en anhörig på ett utlämningsställe eller för den delen av den intagne själv under en permission inte längre utgör en försändelse. Som jag ser på saken bör intagna i förekommande fall upplysas om att ett sådant paket kommer att hanteras på annat sätt, i synnerhet som det finns uppgifter som tyder på att en del verksamhetsställen är mycket restriktiva med att tillåta anhöriga att lämna in paket i samband med sina besök.

text: När det gäller paket med okänt innehåll uttalade jag i beslutet i mars 2021 att det inte rimligen kan krävas av en intagen att han eller hon alltid måste känna till innehållet i ett paket för att ha praktisk möjlighet att ta emot det, och att det därför inte bör förekomma att Kriminalvården avstår från att hämta ut ett aviserat paket av det skälet att det före uthämtning är okänt vad det innehåller. Kriminalvården har gett uttryck för en annorlunda inställning, och menar att uthämtning bör kunna nekas av ordnings- och säkerhetsskäl om det inte går att få fram information om vad paketet innehåller. Denna uppfattning framgår också i myndighetens handböcker om personliga tillhörigheter.

text: Jag har förståelse för att verksamhetsställen av praktiska och resursmässiga skäl i möjligaste mån vill undvika att behöva hämta ut intagnas försändelser på utlämningsställen. Enligt remissvaret förekommer det emellertid inte i någon större utsträckning att paket levereras på det sättet, även om det varierar. Jag utgår från att det endast är i ett fåtal av dessa fall som paketets innehåll är okänt. Som jag konstaterade i det nyss nämnda beslutet ligger det vidare i sakens natur att det, oavsett vilken information som finns tillgänglig om ett pakets innehåll, är först sedan paketet har hämtats ut som det med full säkerhet kan klarläggas vad som finns i det. Om ett paket till en intagen i anstalt – vilket lär vara där situationen oftast blir aktuell – skulle innehålla tillhörigheter som den intagne inte får inneha och som därför omhändertas, kan de dessutom med stöd av 5 kap. 3 § FäL skickas ut från anstalten. Mot den här bakgrunden framstår det som tveksamt om den av Kriminalvården förespråkade ordningen verkligen är motiverad av praktiska skäl eller med hänsyn till ordning och säkerhet. Enligt min mening finns det anledning för myndigheten att se över de anvisningar som ges i handböckerna i aktuellt avseende.

text: I några av de ärenden som skrevs av mot det här initiativet framkom att exempelvis anstalten Skänninge hade slutat att hämta ut paket till intagna, förutom om paketet är adresserat på så sätt att Kriminalvården angetts före den intagnes namn (dnr 6054-2024 m.fl.). I mitt beslut i december 2024 kritiserade jag myndigheten för att på sin webbplats anvisa detta sätt för adressering av försändelser till intagna eftersom det bl.a. försvårar bedömningen av vem en försändelse är avsedd för. Anvisningarna har nu ändrats beträffande brev och

text: det är positivt, men inte när det gäller paket. Jag har förstått det som att detta är av praktiska skäl – för att paket ska omfattas av utkörningsavtalet med Postnord måste Kriminalvårdens namn stå före den intagnes. Ordningen är inte oproblematisk, och som jag var inne på i nyss nämnda beslut borde det kunna förväntas att myndigheten diskuterar saken med Postnord för att försöka komma till en bättre lösning. Huruvida några sådana försök har gjorts känner jag inte till. Oavsett är det inte acceptabelt om ett verksamhetsställe vägrar att hjälpa intagna med uthämtning av paket, endast med hänvisning till hur det adresserats. I den mån sådana rutiner förekommer utgår jag från att de ändras. Det kan inte krävas att intagna på förhand anger vad ett paket innehåller för att få ta emot det Jag menar således att det inte kan krävas att intagna på förhand ska uppge vad ett paket innehåller för att ett verksamhetsställe ska hjälpa till att hämta ut det på ett utlämningsställe. Inte heller beträffande paket som levereras direkt till verksamhetsstället kan det ställas något sådant krav, vilket också verkar vara Kriminalvårdens uppfattning. Jag har i och för sig inte några invändningar mot att intagna, i enlighet med det myndigheten beskriver, uppmanas att på förhand beskriva vad ett inkommande paket innehåller för att på det sättet underlätta den lokala hanteringen. Men det får alltså inte vara något krav – ibland vet ju helt enkelt inte den intagne detta. Utifrån uppgifterna i tidigare avskrivna klagomålsärenden verkar dock en del anstalter, såsom Skänninge, Kumla och Kristianstad, ha tillämpat sådana rutiner (dnr 6054-2024 m.fl., 6288-2024 och 10279-2024). Även efter att granskningen i det här ärendet hade inletts har JO mottagit anmälningar om detta mot anstalterna Borås och Rosersberg (dnr 1796-2025 och 9668-2025). Dessa rutiner behöver i förekommande fall ses över. Intagna kan inte vägras att ta emot paket från privatpersoner Som Kriminalvården har konstaterat finns det inte något rättsligt stöd för att vägra intagna att ta emot paket som privatpersoner har skickat in. Enligt myndigheten tillämpas inte heller ”normalt” en sådan ordning. I klagomålsärenden mot anstalten Hall framkom emellertid att det var fallet där (dnr 7511-2024). Jag utgår från att inte något verksamhetsställe gör det i fortsättningen. Innehållet i paket kan under vissa förutsättningar läggas direkt i förrådet I några av de anmälningar som föregick det här initiativet framkom att anstalter tillämpar rutiner som innebär att paket till intagna läggs direkt i förrådet, varpå den intagne behöver hemställa om att få del av dem (dnr 7511-2024 och 6288-2024). Jag uppfattar remissvaret som att Kriminalvården menar att en sådan hantering kan vara korrekt såvitt avser tillhörigheter i paket men däremot inte i den utsträckning paketet dessutom innehåller skriftliga meddelanden. Detta då de sistnämnda inte kan omhändertas innan befordran. Jag har tidigare kritiserat en anstalt för att försändelser med tidskrifter omhändertogs och

text: placerades i förrådet i stället för att befordras (se beslut den 4 juli 2023, dnr 7303-2022).

text: Som framgått av den tidigare redogörelsen instämmer jag i Kriminalvårdens bedömning att tillhörigheter i paket som inte omfattas av den grundlagsskyddade informationsfriheten kan omhändertas innan befordran. Jag delar alltså myndighetens uppfattning också i den här delen. Det bör dock understrykas att förutsättningarna för omhändertagande måste vara uppfyllda i varje enskilt fall. Att tillhörigheter rutinmässigt omhändertas får inte förekomma. Som Kriminalvården är inne på måste det också säkerställas att eventuella skriftliga meddelanden i paket aldrig omhändertas innan befordran har skett. Övrigt Det står enligt min mening klart att regleringen om befordran, kvarhållande och omhändertagande av intagnas försändelser är otydlig i flera avseenden. För närvarande pågår en översyn av kriminalvårdslagstiftningen (Utredningen om en översyn av

text: häkteslagen

text: och

text: fängelselagen

text: i syfte att underlätta Kriminalvårdens expansion, Ju 2025:17). Enligt remissvaret avser Kriminalvården att där väcka frågan om ändring av bestämmelserna om intagnas personliga tillhörigheter. Jag finner anledning att skicka en kopia av detta beslut till såväl regeringen som den aktuella utredningen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emma Söderberg Majanen har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Anstånd
Beslutsmotivering, utformning av beslut

publisher: Justitieombudsmannen

title: Pensionsmyndigheten kritiseras bl.a. för brister i motiveringen av ett beslut om bostadstillägg

org: jo

sammanfattning: Pensionsmyndigheten hade begärt in kompletterande uppgifter i ett ärende om bostadstillägg och därefter skickat en påminnelse om att uppgifter saknades. Sedan tidsfristen för kompletteringen hade löpt ut beslutade Pensionsmyndigheten att avslå ansökan. Följande beslutsmotivering angavs: ”Du har inte inom utsatt tid kommit in med de uppgifter Pensionsmyndigheten har begärt av dig. Din ansökan ska därför avslås.” Efter att ha begärt omprövning och fått besked om vilka uppgifter som saknades begärde den enskildes ombud anstånd till den 25 april 2014. Anstånd beviljades t.o.m. den 8 april 2014. JO har inga invändningar mot att Pensionsmyndigheten prövade ärendet i sak men påpekar att motiveringen inte var korrekt eftersom den egentliga grunden för avslaget var att det inte fanns något underlag som styrkte rätten till bostadstillägg. En motivering ska dessutom hänvisa till de föreskrifter som myndigheten har tillämpat. Någon sådan hänvisning fanns inte i det aktuella beslutet. JO uttalar kritik mot Pensionsmyndigheten för den bristande motiveringen. När det gäller omprövningsärendet anser JO att myndigheten hade kunnat vara mer generös i fråga om det begärda anståndet. När det gäller omprövningsärendet framkom vidare att det hade dröjt en månad innan Pensionsmyndigheten påbörjade handläggningen. JO är kritisk till den inledande passiviteten.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 28 mars 2014 anförde AA bl.a. följande: Pensionsmyndigheten hade fattat beslut i hans mors ärende om bostadstillägg utan att modern hade fått veta om att ärendet behövde kompletteras. Han begärde för sin mors räkning omprövning av beslutet. Den 25 mars 2014 ombads han att komplettera ärendet senast den 31 mars 2014. Han begärde då omgående anstånd till den 25 april 2014. Ett par dagar senare meddelade Pensionsmyndigheten att anstånd endast hade beviljats t.o.m. den 8 april 2014.

type: stycke

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Pensionsmyndigheten som uppmanades att yttra sig över det som AA anfört. I sitt remissvar den 13 juni 2014 anförde myndigheten följande:

text: Bakgrund

text: AA har anmält Pensionsmyndigheten till JO eftersom han menar att han i ett ärende om omprövning av sin mors ansökan om bostadstillägg fått för kort tid på sig att inkomma med kompletterande uppgifter.

text: Utredning

text: Den 18 september 2013 kom en ansökan om bostadstillägg in till Pensionsmyndigheten avseende BB. Ansökan avsåg tiden från och med april 2013 och var en så kallad förstagångsansökan. BB hade fått hjälp med ansökan av sin son AA. Den 20 september 2013 skickade vi en begäran om komplettering till BB:s folkbokföringsadress. Eftersom vi inte fått in några kompletteringar skickade vi en påminnelse till samma adress den 8 oktober 2013. Den 31 oktober 2013 beslutade Pensionsmyndigheten att avslå BB:s ansökan. Grunden för det var att hon inte kommit in med de uppgifter vi hade begärt, och som vi behövde för att kunna fatta ett beslut om bostadstillägg. Den 18 februari 2014 kom en begäran om omprövning in från AA. Som grund för sin begäran angav han att hans mor är gravt synskadad och att han inte har hittat breven om begärd komplettering. AA yrkade att Pensionsmyndigheten skulle återta beslutet om avslag samt sända en kopia av begäran om komplettering. Ärendet fördelades på en omprövningshandläggare den 20 mars 2014. Begäran om omprövning kom in till Pensionsmyndigheten ungefär 3,5 månader efter beslutsdag men handläggaren ansåg den ändå ha kommit in i tid eftersom uppgift saknades om när den enskilde hade tagit del av beslutet. Samma dag skickade vi en begäran om komplettering till AA. Begäran avsåg tidigare begärda handlingar samt en fullmakt för AA. Kompletteringstiden sattes till tio dagar. Den 26 mars 2014 begärde AA via e-post förlängd kompletteringstid. AA angav att han fått del av vår begäran först den 25 mars och begärde anstånd till den 25 april 2014. I stället för begärda 30 dagar, beviljades AA anstånd med att komma in med begärda komplettering med 14 dagar från den dag AA tagit del av vår begäran. Den 8 april 2014 kom samtliga begärda handlingar in. Den 11 april 2014 beslutade Pensionsmyndigheten om bostadstillägg för perioden juni 2013 – maj 2015. Beslutet verkställdes genom en retroaktiv utbetalning den 14 april 2014.

text: Pensionsmyndighetens inställning

text: Till att börja med noterar vi att det tog en dryg månad för Pensionsmyndigheten att påbörja handläggningen av omprövningsärendet. Anledningen till det är att vi vid tillfället hade hög arbetsbelastning. Med tanke på att AA beviljats anstånd med att komma in med begärd komplettering menar vi dock att ärendet har slutbehandlats inom rimlig tid. I

text: 110 kap. 4 § socialförsäkringsbalken

text: finns angivet vilka uppgifter en ansökan om bostadstillägg ska innehålla. Till vår blankett för ansökan om bostadstillägg finns en instruktion som anger vilka bilagor som alltid ska bifogas ansökan. Den informationen finns även på vår webbplats samt tillgänglig hos vår kundservice. Som handläggande myndighet har Pensionsmyndigheten en utredningsplikt. Enligt våra rutiner ska vi därför alltid skicka en begäran om komplettering till sökanden samt en påminnelse om begärd komplettering inte kommer in. Vi ger normalt en kompletteringstid på 14 dagar. Vi har dessutom en bevakningstid på 17 dagar. Därefter går ett påminnelsebrev ut. Sökanden har dessutom alltid möjlighet att kontakta handläggaren för begäran om ytterligare tid. Begäran om komplettering ska skickas till sökandens folkbokföringsadress. Om det av ansökan framgår att sökanden haft en behjälplig vid ansökan, ska vi kontakta

text: även den personen. I journalen till grundärendet saknas uppgift om sådan kontakt gjordes i det här ärendet. En sådan kontakt borde dock ha tagits. Även om inte AA har tagit del av våra kompletteringsbrev har han i vart fall tagit del av vårt avslagsbeslut. Han borde därför vid begäran av omprövning ha varit medveten om varför vi avslagit BB:s begäran och därmed haft god tid på sig att ta fram begärda uppgifter. Vi fattade grundbeslutet den 31 oktober 2013. BB och AA hade alltså haft över en månad på sig att ta fram de uppgifter som vi hade begärt. I omprövningsärendet fick AA dessutom ytterligare 19 dagar på sig att komma in med uppgifterna till Pensionsmyndigheten. Omprövningsärendet har handlagts enligt gällande rutiner. De uppgifter vi begärt in har dessutom normalt inte varit svåra att ta fram med några dagars varsel. En kompletteringstid på tio dagar borde därför vara tillräckligt. AA har dessutom beviljats ytterligare kompletteringstid. AA kommenterade remissvaret.

text: Pensionsmyndighetens handlingar i ärendet hämtades därefter in och granskades.

text: Bedömning

text: Grundbeslutet Av

text: 110 kap. 4 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB, framgår att en ansökan ska innehålla de uppgifter som behövs i ärendet. Enligt Pensionsmyndighetens vägledning om Bostadstillägg och Äldreförsörjningsstöd innebär detta att en ansökan ska vara komplett och kontrollerad innan ett beslut kan fattas i ärendet. I vägledningen sägs också att uppgifterna i en förstagångsansökan om bostadstillägg alltid måste styrkas med handlingar från t.ex. Skatteverket, bank och hyresbolag (jfr Pensionsmyndighetens Vägledning 2010:5, Version 4, s. 90).

text: Pensionsmyndighetens utredningsansvar regleras i

text: 110 kap. 13 §

text: SFB där det föreskrivs att myndigheten ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär att Pensionsmyndigheten ska leda utredningen i ärendet och se till att nödvändigt material kommer in (jfr

text: prop. 2008/09:200 s. 554

text: f.). Det betyder inte att myndigheten alltid själv måste ombesörja utredningen. Vid en ansökan om en förmån är det t.ex. rimligt att sökanden har huvudansvaret för att visa att förutsättningarna för ett bifall är uppfyllda. Skulle utredningen i ansökningsärendet behöva kompletteras i något avseende, ingår det emellertid i myndigheternas allmänna serviceskyldighet att ge anvisningar om det.

text: Av

text: 110 kap. 10 §

text: SFB framgår att om en ansökan är så ofullständig att den inte kan läggas till grund för någon prövning i sak ska den handläggande myndigheten avvisa den. Skyldigheten att avvisa en ansökan är begränsad till fall där det – trots vägledning från handläggarens sida – inte går att få fram de uppgifter om de faktiska förhållandena som behövs för att en meningsfull prövning över huvud taget ska vara möjlig. Vilka brister som bör leda till avvisning måste avgöras från fall till fall. Möjligheten att avvisa en ansökan ska alltså användas med försiktighet. Så snart det finns en möjlighet att göra en sakprövning ska ansökan i stället bifallas eller avslås. Det går t.ex. att sakpröva ett ärende om det står helt klart vad den enskilde begär men trots uppmaning inte kommer in med de handlingar eller

text: kompletterande uppgifter som behövs för att styrka rätten till förmånen (jfr

text: prop. 2008/09:200, s. 554

text: och Försäkringskassans Vägledning 2004:7, Version 9, s. 67).

text: När en myndighet avgör ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild ska beslutet, enligt

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , innehålla de skäl som har bestämt utgången. Det finns undantagssituationer när skälen kan utelämnas men någon sådan situation är inte aktuell i det här fallet.

text: Vilka krav som kan ställas på en motivering skiftar beroende på beslutets karaktär. Ett beslut som får stor betydelse för den enskildes liv och ekonomi kräver naturligtvis utförligare motiveringar än enkla rutinbeslut. Vissa grundläggande krav bör emellertid alltid vara uppfyllda. JO har tidigare uttalat att det är den egentliga motiveringen som ska anges och att den föreskrift som den grundar sig på ska återges (se

text: JO 2000/01 s. 388

text: ). I ärendet i fråga hade Försäkringskassan i ett beslut om avslag på en ansökan om underhållsstöd som enda motivering angett att sökanden inte hade kommit in med en komplettering. Den egentliga motiveringen – att föräldrarna ansågs sammanbo – hade däremot inte kommit till uttryck i beslutet. Försäkringskassan hade inte heller hänvisat till den bestämmelse som anger att rätt till underhållstöd förutsätter att föräldrarna inte bor tillsammans.

text: Av utredningen i ärendet framgår att BB har lämnat uppgifter om sina ekonomiska förhållanden men att hon trots Pensionsmyndighetens begäran inte styrkt uppgifterna med kopior av bl.a. hyresavtal och årsbesked från bank. I en sådan situation är sakprövning möjlig. Jag har alltså inte några invändningar mot att Pensionsmyndigheten har prövat ärendet i sak. Motiveringen i grundbeslutet lyder emellertid ”Du har inte inom utsatt tid kommit in med de uppgifter Pensionsmyndigheten har begärt av dig. Din ansökan ska därför avslås”. Det framgår inte av beslutet vilka föreskrifter Pensionsmyndigheten har tillämpat. Det framgår inte heller vilka uppgifter Pensionsmyndigheten saknade.

text: Det finns alltså ingenting i motiveringen som visar att myndigheten faktiskt har gjort en sakprövning. Även i sitt remissvar anför Pensionsmyndigheten att grunden för avslaget var att BB ”inte kommit in med de uppgifter vi hade begärt, och som vi behövde för att kunna fatta ett beslut om bostadstillägg”. Detta är dock inte korrekt. Den egentliga grunden var att det inte fanns underlag som styrkte BB:s rätt till bostadstillägg. Det som Pensionsmyndigheten anför om grunden för beslutet ger snarast intryck av att myndigheten inte har varit klar över skillnaden mellan avslag och avvisning. Pensionsmyndigheten förtjänar kritik för sin bristande motivering av grundbeslutet den 31 oktober 2013.

text: Omprövningsbeslutet Pensionsmyndigheten har en skyldighet att driva sina ärenden framåt och att se till att de avslutas inom rimlig tid. Det gäller inte minst i omprövningsärenden eftersom en utdragen omprövningsprocess hos myndigheten fördröjer den enskildes rätt till domstolsprövning. Det är emellertid inte något självändamål att

text: avgöra ett ärende snabbt. Myndigheten måste väga tidsaspekten mot betydelsen av att ärendet blir tillräckligt utrett.

text: Av utredningen framgår att Pensionsmyndigheten den 18 februari 2014 mottog AA:s begäran om omprövning av Pensionsmyndighetens beslut att avslå hans mors ansökan om bostadstillägg. AA anförde att varken han eller modern hade tagit del av myndighetens begäran om komplettering och att han därför ville ha en kopia av kompletteringsbrevet. Den 20 mars 2014 skickade Pensionsmyndigheten ut ett nytt kompletteringsbrev och en begäran om fullmakt till AA. Han ombads komma in med de efterfrågade uppgifterna senast den 31 mars 2014, dvs. inom tio dagar.

text: Den 26 mars 2014 kontaktade AA Pensionsmyndigheten via e-post och uppgav att han inte hade fått Pensionsmyndighetens brev förrän den 25 mars 2014 och att han önskade anstånd till den 25 april 2014. Ett par dagar senare fick AA ett skriftligt besked från Pensionsmyndigheten om att han hade medgivits anstånd t.o.m. den 8 april 2014.

text: Det finns ingenting som tyder på att AA har fått del av det kompletteringsbrev eller den påminnelse som Pensionsmyndigheten skickade ut till BB före avslagsbeslutet. Av avslagsbeslutet framgick visserligen att det saknades uppgifter i ärendet men det fanns ingen information om vilka uppgifter det gällde. AA var alltså inte hjälpt av att ha tagit del av det. Att det bl.a. av ansökningshandlingarna och myndighetens webbplats framgår vilka uppgifter och handlingar som Pensionsmyndigheten i allmänhet behöver vid en ansökan om bostadstillägg saknar enligt min uppfattning betydelse för bedömningen av begäran om anstånd i det enskilda fallet.

text: Det saknas anledning att betvivla att AA tog emot Pensionsmyndighetens brev den 20 mars 2014 först den 25 mars 2014. Han hade därmed i praktiken sju dagar, postgången oräknad, på sig att komma in med de begärda handlingarna. Med det beviljade anståndet t.o.m. den 8 april 2014 hade AA sammanlagt 14 dagar på sig att ge in kompletterande uppgifter. Myndigheten hade kunnat vara mer generös i fråga om det begärda anståndet.

text: Av utredningen framgår att Pensionsmyndigheten inte påbörjade handläggningen av omprövningsärendet förrän efter en dryg månad och att den sammanlagda handläggningstiden uppgick till drygt sju veckor. Jag har inga synpunkter på handläggningstiden i sig men är kritisk till den inledande passiviteten.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Anmälan mot Arbetsförmedlingen Kultur Östra regionen angående rätt till inskrivning vid förmedlingen

text: Anmälan

text: AA framförde i en skrivelse till JO klagomål mot Arbetsförmedlingen Kultur, Östra regionen. Hon var kritisk till att hon inte fick vara inskriven vid kulturarbetsförmedlingen samt till det bemötande hon hade fått. Av anmälan och till den fogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: AA skrev in sig vid Arbetsförmedlingen Kultur, Östra regionen under hösten år 2002. Före jul år 2003 skickade hon på uppmaning av den s.k. kartläggningsgruppen in dokumentation över vad hon hade arbetat med. När hon i februari 2004 tog kontakt med förmedlingen för att söka en kurs i marknadsföring för kulturarbetare fick hon beskedet att hon inte längre var inskriven vid kulturarbetsförmedlingen eftersom hon inte uppfyllde kriterierna. Ett brev med detta besked hade enligt förmedlingen skickats till AA. Hon hade inte fått del av detta. Den 25 februari skickades därför på nytt ”Resultat av Af Kulturs kartläggning” till AA. Av kartläggningen hade framgått att hon inte uppfyllde de krav som var fastställda för att som sökt yrkesområde ha kultur- eller journalistyrket registrerat hos arbetsförmedlingen. Av beskedet framgick vidare att reglerna för att vara registrerad som arbetssökande inom de aktuella områdena hade fastställts av Arbetsmarknadsstyrelsen, AMS, i samråd med intresseorganisationer inom kulturområdet.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till AMS, som vid tidpunkten för remissen var ansvarig för kulturarbetsförmedlingarna, för utredning och yttrande över vad som anfördes i anmälan.

text: Av yttrandet skulle även framgå huruvida kravet på att en arbetssökande skall vara en etablerad kulturarbetssökande och uppfylla vissa kriterier för få vara inskriven vid kulturarbetsförmedlingen är förenligt med 4 § i Arbetsmarknadsstyrelsens föreskrifter för länsarbetsnämnden om arbetssökande hos Arbetsförmedlingen enligt vilken en sökande har rätt att vara inskriven vid den förmedling han eller hon önskar.

text: AMS gav in ett yttrande från Arbetsförmedlingen Kultur i Sverige och gjorde därutöver följande förtydligande.

text: Nuvarande ordning, innebärande att den arbetssökande antingen kan välja att vara inskriven vid arbetsförmedlingen hos en länsarbetsnämnd eller inskriven vid Arbetsförmedlingen Kultur, med de eventuella begränsningar i resurser och service detta kan innebära om den arbetssökande inte är att betrakta som en etablerad kulturarbetare, står enligt AMS mening inte i strid med AMS föreskrifter för länsarbetsnämnderna om arbetssökande hos arbetsförmedlingen. En arbetssökande kan däremot givetvis inte nekas inskrivning hos Arbetsförmedlingen Kultur. De uttalanden som JO har gjort i beslut 2305-1997 äger fortfarande sin giltighet.

text: I yttrandet från Arbetsförmedlingen Kultur i Sverige anfördes bl.a. följande.

text: Arbetssökande har rätt att skriva in sig vid den arbetsförmedling de själva önskar, men arbetsförmedlingen avgör var de sökandes olika behov ska tillgodoses. Detta utgör grunden för 4 § i AMS föreskrifter för länsarbetsnämnderna om arbetssökande hos arbetsförmedlingen. Är en sökande inte etablerad kulturarbetssökande är Arbetsförmedlingen Kultur begränsad i sina möjligheter att vid det egna kontoret leverera det tjänsteutbud som kan behövas för den sökande. Det tjänsteutbudet kan levereras vid den allmänna arbetsförmedlingen. Detta förhållande gäller även för Arbetsförmedlingen Sjöfart och Arbetsförmedlingen Rehabilitering som också är specialarbetsförmedlingar inom AMS. Utgångspunkten för arbetsförmedlingen är ett professionellt arbetssätt där insatser och aktiviteter ger bästa möjliga effektivitet för både sökande och arbetsgivare. En sökande som skriver in sig vid Arbetsförmedlingen Kultur har tillgång till den självservice som finns vid kontoret. Blir det aktuellt med mera omfattande insatser och planering av arbetsmarknadspolitiska insatser inom kulturområdet, så är denna service inte tillgänglig för sökande som inte är etablerad inom kulturområdet. Däremot levereras dessa tjänster vid de allmänna förmedlingskontoren för områden på arbetsmarknaden som inte omfattar kulturområdet. Arbetsförmedlingen Kultur avgör var de sökandes olika behov ska tillgodoses. För varje sökande ska finnas en handlingsplan. Handlingsplanen ska i förmedlingsärendet klargöra vad som är målet för förmedlingens service och hur man ska nå dit. Handlingsplanen ska vara så utformad att den kan ligga till grund för den fortsatta aktivitetsplaneringen. Handlingsplanen måste därför tydliggöra förutsättningarna för den sökandes möjligheter på arbetsmarknaden med beaktande av hans eller hennes förutsättningar vad gäller t ex utbildning och yrkesvana, kompetens och kvalifikationer, medicinska förutsättningar för att ta arbete av olika slag och möjliga geografiska sökområden. Handlingsplanen ska säkra att varje arbetssökande erbjuds en service som är anpassad till dennes behov och innehålla en planering av hur den sökande så snabbt som möjligt ska få ett arbete. Det AMSYK som registreras för den sökande ska svara mot den planering som gjorts i handlingsplanen. De AMSYK som registreras i förmedlingsblanketten och i handlingsplanen i AIS-F ska vara realistiska i en matchning mot arbetsmarknadens krav. AMSYK är till för att arbetsförmedlingen ska kunna göra en effektiv och träffsäker matchning av den sökandes önskemål mot den lediga plats/uppdrag som arbetsgivaren anmält till arbetsförmedlingen och de krav som arbetsgivaren ställer såsom utbildning, erfarenhet etc. Inom kulturområdet gäller begreppet etablerad kulturarbetssökande för att kunna registreras med AMSYK inom kulturområdet. Arbetsförmedlingen och den sökande ska, om det är möjligt, vara överens om innehållet i handlingsplanen och om AMSYK:et. Om arbetsförmedlingen och den sökande inte kan nå en överenskommelse om en handlingsplan och AMSYK, handlägger arbetsförmedlingen själv ärendet samt avgör till vilka arbeten eller

text: arbetsmarknadspolitiska program som den sökande ska anvisas och var tjänsten bäst kan levereras till den sökande. Om en sökande som uppbär arbetslöshetsersättning, avstår från att medverka till att en handlingsplan upprättas eller inte fullgör sin del av överenskommelsen i handlingsplanen ska arbetsförmedlingen underrätta sökandes arbetslöshetskassa om detta. För att uppfylla kriterierna som etablerad kulturarbetssökande och därigenom få tillgång till arbetsmarknadspolitiska program med inriktning mot kulturarbetsmarknaden ska man vid arbetsförmedlingen göra ett ställningstagande om den sökande är etablerad på denna marknad utifrån bl. a. följande

text: För samtliga konstnärsgrupper gäller enligt yttrandet att den sökande skall ha fullgjort en för yrket lämplig högre konstnärlig utbildning och på visst närmare angivet sätt ha påvisat att han eller hon är etablerad inom yrkesområdet.

text: I yttrandet anfördes vidare.

text: Yrket ”Illustratör” tillhör yrkesområdet Bild och Form som Arbetsförmedlingen Kultur ansvarsområde. Vid en genomgång av AA:s handlingar uppfyller hon de kriterier som krävs för att kunna erhålla den service som ges vid Arbetsförmedlingen Kultur. Vad gäller bemötandet vid kontoret och vad gäller bristen på tillgänglighet och återkoppling till AA fyller detta inte kravet på god service. Ärendet har inte handlagts enligt de interna riktlinjer som gäller för hur kartläggningsarbetet och upprättandet av kvalitetssäkrad handlingsplan ska ske. Med anledning av vad som framkommit i ledningsstabens beredning av AA:s ärende, i upprättandet av underlag till yttrande till JO, beslutas att ärendet omgående ska omprövas inom Arbetsförmedlingen Kultur i Östra regionen, att en ny kartläggning och beredning av AA:s ärende ska verkställas och att ett nytt beslut i ärendet ska fattas av arbetsförmedlingschefen för Arbetsförmedlingen Kulturs Östra region.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Av remissvaret har kommit fram att alla arbetssökande har rätt att vara inskrivna vid en kulturarbetsförmedling. För att den arbetssökande skall få service vid förmedlingen och registreras som arbetssökande inom kulturarbetsmarknaden krävs dock att den arbetssökande uppfyller vissa kriterier och anses vara etablerad kulturarbetssökande. AMS anser inte att dessa krav strider mot föreskrifterna om att en arbetssökande har rätt att vara inskriven vid valfri arbetsförmedlingen och jag delar denna bedömning. Jämför i övrigt JO 1999/2000 s. 206.

text: Frågan om AA uppfyller kriterierna för att anses vara en etablerad kulturarbetssökande är en sådan bedömningsfråga som JO inte brukar uttala sig i. Jag lämnar således inga synpunkter i den delen.

text: När det gäller handläggningen av AA:s ärende hos förmedlingen framgår det av remissvaret att det finns interna riktlinjer för hur arbetsförmedlingen skall handla i de fall då arbetsförmedlaren och den sökande har olika uppfattningar i frågan huruvida den sökande uppfyller kriterierna för inskrivning. Riktlinjerna har dock

text: inte tillämpats i AA:s fall. Jag utgår från att den nya kartläggning som utlovas i remissvaret har genomförts. Jag instämmer vidare i arbetsförmedlingens bedömning att den i förhållande till AA inte har levt upp till kravet på god service. Bland annat tycks informationen till AA ha varit bristfällig. Vad som kommit fram i övrigt föranleder inga uttalanden från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Mats Melin

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av kroppsvisitationer enligt 19 § andra stycket polislagen

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län och anförde bl.a. följande. Utanför en butik på Södermalm, som bl.a. säljer konstnärsmaterial för graffitimåleri, har polisen genomfört ett stort antal kroppsvisitationer och förverkanden. Vidare har ”polisens insats mot butiken” eskalerat och kroppsvisitationer och förverkanden skedde varje dag den 25-27 februari 2008. De personer som kroppsvisiterades utan att några varor förverkades fick inte något skriftligt beslut eller någon motivering till varför de blivit utsatta för kroppsvisitation. Flera kunder upplevde det inträffade som kränkande. Han ifrågasatte den lagliga grunden för ingripandena.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från BB, chef över närpolisområde Katarina, som också i en promemoria bl.a. anförde att det under tiden 25-27 februari 2008 gjordes fyra förverkanden av klotterutrustning på Södermalm och att det inte varit frågan om någon särskild insats mot den aktuella butiken.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för yttrande och upplysningar över vad som anförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (bitr. länspolismästaren CC) anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Av uppgifter från City polismästardistrikt har följande framkommit beträffande vidtagna ingripanden mot klotter under angiven tidsperiod på angiven plats: Operativa insatser mot klotter är ett prioriterat verksamhetsmål för Polismyndigheten i Stockholms län under 2008. Klotter anses vara en inkörsport till allvarligare brottslighet och kan bidra till att ungdomar hamnar i riskzonen för allvarlig kriminalitet. Vid City polismästardistrikt bedrevs därför under bl.a. februari månad ett särskilt projekt med fokus på klotterbrottslighet. Efterforskningar i relevant diarium för angiven tid och plats (25-27 februari 2008 på Södermalm) har visat att tre ingripanden med kroppsbesiktning och förverkande av sprayburkar m.m. har gjorts på Södermalm de aktuella dagarna. Distriktet har emellertid inte genom tillgängliga uppgifter kunnat finna något samband med den aktuella butiken i något av ärendena, vare sig genom platsen för ingripandena eller genom andra uppgifter kring de aktuella ärendena. I en skrivelse till JO från

text: Katarina närpolisområde omtalas även ett fjärde ärende, AA-103-15198-2008. Detta ärende har dock visat sig tillhöra ett tidigare ingripande (AA-103-15202-2008) som vidtogs den 22 februari 2008, varför det inte ryms inom den nu aktuella tidsperioden. Det fjärde ärendet berörs därför inte närmare i detta yttrande, men det kan tilläggas att inte heller det ingripandet visat på anknytning till aktuell butik.

text: Ärendena AA-103-15190-2008 och AA-103-15193-2008 På eftermiddagen den 27 februari 2008 kontaktades två yngre män, DD och EE, av uniformerad polispersonal på Götgatan 51, eftersom de av civila kollegor bedömts intressanta ur klotterpreventivt syfte. De båda männen bar ryggsäck och en av dem hade färgstänk på jackan. Männen uppträdde nervöst och på fråga om de ”åkt fast” för klotter tidigare svarade EE jakande. Mot bakgrund av dessa omständigheter beslutades att kroppsvisitation skulle ske i syfte att leta efter föremål som kunde vara brottsverktyg och användas vid skadegörelse genom klotter. Vid visitationen påträffades 16 sprayburkar, 15 caps (sprutmunstycken), gummihandskar och skisspapper med tags. Ingen av de båda männen kunde redogöra för vad de skulle använda färgburkarna till, varför beslut om omedelbart förverkande fattades.

text: Ärende AA-103-14217-2008 En yngre man, FF, med mycket färgstänk på jackan observerades av polis i Björns trädgård, som är en känd klottermiljö, på eftermiddagen den 25 februari 2008. Mannen hade även färgstänk på skorna och bar på en helsvart plastpåse. Det är känt att de två etablerade butikerna i Stockholm som tillhandahåller material som kan användas vid klotter säljer sina varor i sådana påsar. Mannen uppgav att han tidigare klottrat olagligt. Av skäl som beslutsfattande polis inte exakt kunnat minnas stod det klart för denne att FF bar med sig sprayburkar i påsen. Antingen stod han så att han kunde se ner i påsen eller så var det så att han såg konturerna av sprayburkarna utanpå påsen. FF svarade i vart fall svävande på frågor om vad han skulle använda färgen till, bl.a. att han skulle måla på en laglig vägg (vilket inte finns i Stockholm) eller måla om en cykel. Mot bakgrund av ovan nämnda omständigheter fattades beslut om kroppsvisitation och beslag och förverkande i efterhand. Vid visitationen påträffades sprayburkar, caps och handskar. Beslut fattades om beslag och förverkade i efterhand. Mannen motsatte sig beslutet och efter inkommen missnöjesanmälan hävdes beslutet av åklagare och föremålen lämnades åter till mannen.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 19 § andra stycket 2 polislagen (1984:387)

text: framgår att en polisman får kroppsvisitera i den utsträckning som behövs för att söka efter föremål som är särskilt ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom, om det finns särskild anledning att anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att föremålet kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: . Med kroppsvisitation avses enligt

text: 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken

text: undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Enligt

text: 36 kap. 3 § 3 brottsbalken

text: får förverkande beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och som har påträffats under omständigheter som gav uppenbar anledning att befara att de skulle komma till sådan användning. Av

text: 3 § fjärde stycket lag (1986:1009)

text: om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. framgår att polisman får besluta om förverkande om det är uppenbart att förutsättningarna för ett förverkande är uppfyllda och värdet av det som ska förverkas uppgår till mindre än en tiondel av det basbelopp som enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring gällde då beslaget verkställdes eller egendomen saknar saluvärde.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat närmare föreskrifter om polismans rätt att besluta om förverkande genom Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om rätt för poliser att besluta om förverkande;

text: RPSFS 2000:67

text: , FAP 103-1. Av 8 §

text: RPSFS 2000:67

text: , FAP 103-1, framgår att den från vilken beslaget skett vid ett omedelbart förverkande ska om möjligt delges beslutet genom att en kopia av beslutet överlämnas. I samband med detta ska innebörden av beslutet förklaras.

text: Polismästardistriktets bedömning

text: City polismästardistrikt anser att de beslut som fattats gällande de tre aktuella ingripandena varit i överensstämmelse med gällande lagstiftning och motivuttalanden. Att åklagare i ett av ärendena bedömt omständigheterna annorlunda förändrar inte distriktets uppfattning. Det har inte framkommit något som tyder på att ingripandena grundat sig på huruvida personer kommit ut från den aktuella butiken eller inte. Distriktet tar bestämt avstånd från uppgifterna om att spaning och ingripanden ska ha riktats konkret mot den aktuella butiken och kunder som lämnat denna. Ett sådant arbetssätt förekommer inte heller i distriktets inriktningsbeslut för klotterprojektet.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Mot bakgrund av vad City polismästardistrikt anfört beträffande ingripanden mot klotter på Södermalm under dagarna 25-27 februari 2008, kan polismyndigheten inte finna stöd för de påståenden som framförts i anmälan till JO. Ingripanden har skett mot tre personer på Södermalm dessa dagar och myndighetens bedömning av lagligheten av dessa framgår nedan. Ingripandena har inte skett i direkt anknytning till den aktuella butiken på det sätt som anmälaren menar. Polismyndigheten har ingen anledning att anta att fler ingripanden skett utan att dokumentation upprättats. Förarbetena till

text: 19 § andra stycket 2 polislagen

text: ger viss ledning i frågan under vilka omständigheter kroppsvisitation för att söka efter klotterutrustning får ske. Klart är att enbart det förhållandet att en eller flera personer samlas eller vistas i ett område där skadegörelse kan förekomma, bär viss klädsel eller kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar aldrig i sig kan utgöra grund för kroppsvisitation. Istället måste alltid ytterligare omständigheter tillmätas betydelse på ett sådant sätt att det finns särskild anledning att anta att den som avses med åtgärden bär sådan utrustning på sig (

text: Prop. 2002/03:138 s. 18

text: ). I författningskommentaren till aktuellt lagrum anges som ett exempel på omständigheter som kan tala för ett ingripande att en person, som är känd av polisen för att tidigare ha förekommit i sammanhang där klotterbrott begåtts, observeras i en typisk klottermiljö med ryggsäck e.d. som skulle kunna innehålla klotterutrustning eller att polisen, av formen på personens jacka, kan anta att denne gömmer klotterutrustning innanför densamma (

text: Prop. 2002/03:138 s. 31

text: ). För att kroppsvisitation enligt här aktuellt lagrum ska få ske krävs emellertid mer än konkreta grunder avseende misstanke om medhavda föremål. Situationen vid ingripandet ska också vara sådan att det kan antas att föremålen i fråga kan förklaras förverkade enligt

text: 36 kap. 3 § 3 brottsbalken

text: . En förutsättning för förverkande av föremål enligt den bestämmelsen är att föremålet påträffats under omständigheter som gav uppenbar anledning att befara att det skulle komma till brottslig användning (jfr. JK:s beslut från den 5 september 2006, dnr. 3090-05-40).

text: AA-103-15190-2008 och AA-103-15193-2008 Polismyndigheten delar distriktets uppfattning om att ingripandena haft stöd i

text: 19 § 2 stycket 2 polislagen

text: . Det har funnits särskild anledning för ingripande polis att anta att DD och EE bar med sig klotterutrustning, dels på grund av de civila polisernas iakttagelser, dels med hänsyn till ryggsäckarna och dels mot bakgrund av färgstänken på den ene mannens jacka. Vidare har det med hänsyn till omständigheterna kunnat antas att föremål kunnat förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: eftersom det framkommit uppgift om att en av männen tidigare klottrat olagligt. Sammantaget måste de anförda omständigheterna anses givit fog för antagandet att de båda männen bar med sig föremål som uppenbart skulle komma till brottslig användning, på ett sådant sätt att angivet lagrum i

text: polislagen

text: varit uppfyllt. Av förverkandeblanketterna framgår att männen delgivits beslutet samma dag.

text: AA-103-14217-2008 Polismyndigheten delar distriktets uppfattning om att ingripandet mot FF haft stöd i

text: 19 § 2 stycket 2 polislagen

text: . Det har funnits särskild anledning för ingripande polis att anta att FF bar med sig klotterutrustning, dels på grund av färgstänken som fanns på både skor och jacka, dels på grund av den karaktäristiska påse han bar med sig på en plats som är en känd klottermiljö. Ingripande polisman har dessutom – antingen genom att han kunde se ner i påsen eller att han utanpå påsen såg konturerna av sprayburkar – fått uppfattningen att FF bar med sig klotterutrustning. Vidare har det med hänsyn till omständigheterna kunnat antas att föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: , dels eftersom det framkommit uppgift om att FF tidigare klottrat olagligt, dels eftersom FF påträffades i en känd klottermiljö. Sammantaget måste de anförda omständigheterna anses givit fog för antagandet att FF bar med sig föremål som uppenbart skulle komma till brottslig användning, på ett sådant sätt att angivet lagrum i

text: polislagen

text: varit uppfyllt. Av förverkande-blanketten framgår att FF fått en kopia av beslutet. Sammanfattningsvis kan polismyndigheten konstatera att det inte har framkommit något som tyder på att kunder till den aktuella butiken systematiskt blivit visiterade på sätt som anmälaren anger. Beträffande de ovan redovisade ingripandena anser polismyndigheten att dessa haft stöd i lag.

text: AA kommenterade remissvaret. Han vidhöll vad han anfört i anmälan och tillade bl.a. att de ingripanden som polismyndigheten redogjort för skedde mindre än 200 meter från butiken och att polisen inte registrerat de kropps-visitationer som inte lett till något beslut om förverkande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 19 § andra stycket andra punkten polislagen (1984:387)

text: framgår att en polisman får kroppsvisitera i den utsträckning det behövs för att söka efter föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom, om det finns särskild anledning anta att den som avses med åtgärden bär ett sådant föremål med sig och det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: . Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (

text: ). I förarbetena till den nämnda bestämmelsen i

text: polislagen

text: uttalas bl.a. följande (

text: prop. 2002/03:138 s. 17

text: ff.).

text: Av integritetsskäl bör det för dessa fall uppställas krav på att det på konkreta grunder skall finnas anledning anta att den som avses med åtgärden bär med sig exempelvis klotterutrustning. Någon rutinmässig kontroll, liknande den som kan göras avseende vapen och andra farliga föremål till förebyggande av våldsbrott, bör således inte få förekomma i dessa fall. – – – Att begränsa möjligheten till kroppsvisitation till fall där en polisman faktiskt sett föremålet i fråga skulle enligt regeringens bedömning leda till att bestämmelsens tillämpningsområde blev alltför begränsat. Det är dock av integritetshänsyn nödvändigt att begränsa visitationsmöjligheten så långt möjligt i detta avseende. En utgångspunkt kan därför givetvis vara att visitation kan ske när en polisman faktiskt ser att en person bär med sig föremål som kan användas som hjälpmedel vid klotter eller annat skadegörelsebrott. Det är vidare rimligt att visitation kan göras när polisen kan se att någon bär föremål i kläderna som gemene man normalt inte bär där och det samtidigt kan antas att föremålen är av det nämnda slaget. Det bör dessutom kunna komma i fråga att visitera en person som bär väska eller liknande under omständigheter och i ett sammanhang där det starkt kan misstänkas att skadegörelsebrott kan komma att

text: begås. I det sistnämnda fallet bör normalt större försiktighet vara påkallad vid prövningen av om kroppsvisitation skall ske än i de förra situationerna. Regeringen har uppfattat att det finns farhågor att en bestämmelse om kroppsvisitation skulle kunna komma att tillämpas så att den ger en utbredd rätt för polisen att kroppsvisitera ungdomar som vistas i kollektivtrafiksystemet, gäng som samlas i ett centrumområde, narkomaner, berusade personer eller personer klädda på ett särskilt sätt. Farhågor har också uttryckts att bestämmelsen skulle kunna komma att tillämpas urskillningslöst i relativt vanliga situationer som vid demonstrationer eller då en person kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar. Detta är naturligtvis inte fallet. Enbart det förhållandet att en eller flera personer samlas eller vistas i ett område där skadegörelse kan förekomma, bär viss klädsel eller kommer ut ur en affär som säljer sprayburkar kan aldrig i sig utgöra grund för kroppsvisitation. I författningskommentaren sägs vidare att bedömningen av om det finns tillräcklig grund för att ingripa ska ske med utgångspunkt från samtliga omständigheter i det enskilda fallet och ska grunda sig på den kunskap och erfarenhet som polisen har om personer som tidigare gjort sig skyldiga till t.ex. klotter och i vilken miljö sådan brottslighet normalt begås (

text: prop. 2002/03:138 s. 31

text: ff.).

text: Förverkande enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: får bl.a. beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som hjälpmedel vid brott som innefattar skada på egendom och som har påträffats under omständigheter som gav uppenbar anledning att befara att det skulle komma till sådan användning (tredje punkten).

text: Enligt

text: 27 § polislagen

text: ska protokoll föras bl.a. vid omhändertagande av föremål. Av ett sådant protokoll ska det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: (FAP 100-2) ges som ett allmänt råd att kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: Bedömning

text: Polismyndigheten har anfört att det under den aktuella tiden, den 25 - 27 februari 2008, på Södermalm genomfördes tre stycken ingripanden med kroppsvisitation och förverkande av sprayburkar m.m. Enligt polismyndigheten har dessa ingripanden inte haft något samband med den aktuella butiken medan AA gett uttryck för motsatt uppfattning. Jag finner inte skäl att uttala mig i den saken utan nöjer mig med att i korthet beröra de tre ovan redovisade ingripandena.

text: Vad först gäller ingripandena AA-103-15190-2008 och AA-103-15193-2008 framgår av protokollen att de enda omständigheter som föranledde att ungdomarna stoppades var att de hade ryggsäckar på sig och att en av dem hade färg på sin jacka. Vidare ska de ha uppträtt nervöst när polisen stoppade dem och en av dem hade också uppgett att han tidigare hade åkt fast för klotter.

text: Enligt min mening var dessa omständigheter knappast tillräckliga för att motivera ett ingripande på sätt som nu skedde. Polisen har dock i remissvaret anfört att

text: uniformerad polis tog kontakt med ungdomarna eftersom de dessförinnan också av civila kollegor hade bedömts som intressanta ”ur klotterpreventivt syfte”. Vilka särskilda iakttagelser som de civila poliserna hade gjort är dock oklart. Jag utgår emellertid från att iakttagelserna avsett något annat än vad AA misstänker, nämligen att ungdomarna observerats lämna hans butik. Eftersom dessa iakttagelser, enligt polismyndigheten, också låg till grund för ingripandena skulle de givetvis ha dokumenterats i protokollen. Jag anser mig därför inte ha tillräckligt underlag för att kunna kritisera polisen för själva ingripandena men däremot för bristfällig dokumentation.

text: Vad sedan gäller ingripandet AA-103-14217-2008 kan konstateras att åklagaren vid en prövning av saken uttalat att enbart det förhållandet att personen ifråga befann sig i en känd klottermiljö med utrustning lämpad för klotter inte utgör tillräcklig grund för att påstå att det föreligger sådana omständigheter som beskrivs i

text: 36 kap. 3 § tredje punkten brottsbalken

text: . Jag har inte någon annan uppfattning i saken.

text: Jag vill i detta sammanhang passa på att särskilt framhålla att bedömningen av om det finns tillräcklig grund för ett ingripande med stöd av den nu aktuella bestämmelsen ska ske med utgångspunkt från samtliga omständigheter i det enskilda fallet och grunda sig på den kunskap och erfarenhet som polisen har. Jag inser självfallet att ett ingripande av detta slag är en grannlaga uppgift och att en bedömning också riskerar att innefatta ett betydande inslag av godtycke. Det är därför av största vikt att polisen noga vinnlägger sig om att det finns tillräcklig grund för ett ingripande och har i åtanke att regeln är en begränsning av de grundläggande fri- och rättigheter varför den ska tolkas restriktivt.

text: Vid sidan av de ingripanden som resulterat i förverkanden har AA uppgett att det skett ytterligare kroppsvisitationer som inte lett till att någon egendom förverkats. Polismyndigheten har å sin sida anfört att man inte finner anledning att anta att fler ingripanden gjorts utan att dokumentation upprättats. Jag har därför inte tillräckligt underlag för att påstå att sådana icke dokumenterade visitationer förekommit och finner det inte heller meningsfullt att utreda saken vidare.

text: När det gäller frågan om dokumentation vill jag särskilt nämna att om polisen inte omhändertar något föremål i samband med en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: finns det inte någon lagstadgad skyldighet för polisen att dokumentera ett sådant ingripande (se

text: 27 § polislagen

text: ). Av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: (FAP 100-2) framgår dock under rubriken ”Allmänna råd” att bl.a. kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: bör dokumenteras på en viss angiven blankett. Enligt min mening är det ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt lämpligt att en kroppsvisitation med stöd av

text: polislagen

text: dokumenteras oavsett om något föremål omhändertas eller inte.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Dokumentation
God man/förvaltare
Jäv
Kommunicering

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för handläggningen av ett godmansärende

text: Anmälan

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 21 april 2004, bl.a. på att handläggningstiden i hans ärende hos Överförmyndarnämnden i Alingsås kommun om förordnande av god man hade varit för lång.

text: I anmälan uttryckte AA också missnöje över att Alingsås tingsrätt hade beslutat att försätta honom i konkurs. Denna del av anmälan har handlagts i ärende 1687-2004.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens akt inhämtades och granskades. Mot bakgrund av innehållet i akten upprättades en promemoria. Av denna framgår bl.a. följande.

text: På ansökan av överförmyndarnämnden beslutade Alingsås tingsrätt den 24 september 2003 att anordna godmanskap för AA enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: (FB) att bevaka dennes rätt och förvalta dennes egendom. Till god man förordnades BB. Den 8 oktober 2003 inkom BB med en begäran om att överförmyndarnämnden skulle entlediga honom från uppdraget som god man för AA. Den 9 oktober 2003 underrättade överförmyndarnämnden AA om den gode mannens begäran och lämnade samtidigt beskedet att BB skulle kvarstå som god man för honom till dess att en ny god man hade hittats. Den 27 oktober 2003 entledigade överförmyndaren BB från uppdraget som god man för AA med hänvisning till bestämmelserna om jäv i FB

text: 12 kap. 8 §

text: . I beslutet anför överförmyndarnämnden bl.a. att en ny god man måste utses att företräda AA i förhandlingar om konkurs och att nämnden ännu inte funnit någon som var villig att åta sig uppdraget. Den 5 april 2004 förordnade överförmyndarnämnden CC till ny god man för AA. Av beslutet framgår att CC har förklarat sig villig att åta sig uppdraget som god man för AA. Åtagandet har dock inte på något annat sätt dokumenterats i överförmyndarnämndens akt. Av akten framgår inte om AA har fått tillfälle att yttra sig över valet av god man.

text: I promemorian ställs vidare vissa frågor kring entledigandet av BB och förordnandet av CC samt de ansträngningar som överförmyndarnämnden gjort för att hitta en ny god man för AA.

text: Överförmyndarnämnden anmodades att yttra sig över promemorian. Ordföranden DD anförde för nämndens räkning i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Överförmyndarnämnden i Alingsås trädde i kraft den 1 januari 2003 och efterträdde då överförmyndaren som varit långtidssjukskriven sedan mitten av november 2002. Handläggningen av nämndens ärenden sköts av en handläggare. Den 15 oktober 2003 långtidssjukskrevs handläggaren. En ny handläggare tillträdde i slutet av oktober 2003.

text: Entledigandet

text: BB förordnades som god man den 24 september 2003. Två veckor senare lämnade han in en begäran om entledigande från uppdraget. Bakgrunden var att gode mannen upplevde att AA undanhöll information om sin ekonomiska situation på ett sådant sätt att det omöjliggjorde hans uppdrag och att detta i sin tur riskerade att stå i konflikt med hans yrkesroll som tjänsteman på skattemyndigheten. Gode mannen var således jävig enligt 12 kap. 8 § och AA hade i praktiken ingen som kunde företräda honom i förhandlingen om personlig konkurs den 6 november 2003. I syfte att uppskjuta förhandlingen till dess att ny god man utsetts entledigades gode mannen från uppdraget i skrivelsen den 27 oktober. Nämnden delar JO:s uppfattning att detta beslut är otydligt formulerat. Nämnden delar också uppfattningen att det normala förfarandet borde varit att en tillfällig god man enligt 11 kap. 2 § tillsattes och att BB kvarstått som god man till dess att ny god man enligt 11 kap. 4 § utsetts. Jäv enligt 12 kap. 8 § omfattar dock inte endast rättegång utan alla rättshandlingar. BB upplevde att han på grund av jävssituationen i praktiken inte kunde genomföra sitt uppdrag att bevaka rätt och förvalta egendom för AA. Ett beslut om entledigande av BB från uppdraget förändrade därför ingenting i praktiken för AA, men innebar att gode mannen slapp utsätta sig för en tänkbar konflikt med sin arbetsgivare till följd av uppdragets känsliga natur. Anledningen till att en tillfällig god man inte tillsattes var att nämnd och förvaltning vid det aktuella tillfället inte kände till någon person som var lämplig för varken ett uppdrag som god man enligt 11 kap. 2 § eller 11 kap. 4 §. Detta berodde i sin tur på uppdragets karaktär samt de omständigheter som angetts i bakgrundsbeskrivningen ovan. Dokumentationen är bristfällig kring de telefonsamtal som skedde i samband med beslutet om entledigande. Det är därför oklart om någon kommunikation skedde direkt med AA.

text: Förordnandet av ny god man

text: Under november 2003 tillfrågades en handfull personer om de var villiga att åta sig uppdraget som god man åt AA. Den 17 december 2003 pratade överförmyndarnämndens ordförande med AA per telefon, enligt journalanteckning. Vid samtalet förklarade han för AA att förutsättningen för ett fungerande godmanskap är att AA inte undanhåller information som god man behöver för att sköta sitt uppdrag att bevaka rätt och förvalta egendom. Ordföranden kontaktade samma dag den person som först föreslagits som god man åt AA för att höra om han hade något förslag på ny god man. Personen befann sig på semesterresa och skulle återkomma med eventuellt förslag i januari. Han återkom, men hade inget förslag. Den 11 februari 2003 fick överförmyndarnämnden in en allmän intresseanmälan från CC om uppdrag som god man. Hon kontaktades och hade ett personligt möte med AA på biblioteket i Alingsås i mars 2004. Efter detta möte förklarade hon sig villig att åta sig uppdraget. Nämnden delar uppfattningen att det brister i dokumentationen. Det borde ha framgått av beslutet den 5 april 2004 att den föreslagna gode mannen haft ett personligt möte med AA.

text: Vidtagna åtgärder för att förbättra handläggningsrutinerna

text: Nämndens beslut är numera utformade på ett sätt så att det tydligare framgår att det är ett beslut.

text: Förvaltningen har förbättrat sina rutiner för dokumentation av telefonsamtal och möten. Förvaltningen har fler personer som anmält sitt intresse för uppdrag som god man, vilket förkortar handläggningstiden. Nämnden har begärt utökade resurser för att kunna förkorta handläggningstiden. Förvaltningens kunskap och rutiner har utvecklats. AA gavs tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: I beslut den 14 december 2005 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Alingsås tingsrätt beslutade den 24 september 2003 att anordna godmanskap för AA. BB förordnades därvid till god man för AA med uppgift att bevaka hans rätt och förvalta hans egendom (jfr

text: 11 kap. 4 §

text: FB).

text: Överförmyndarnämnden beslutade den 27 oktober 2003 att entlediga BB från uppdraget som god man då nämnden ansåg att han var jävig enligt

text: 12 kap. 8 §

text: FB. Någon ny god man för AA utsågs inte förrän den 5 april 2004. Detta innebar att AA under tiden från den 27 oktober 2003 till den 5 april 2004 kom att sakna god man, trots att han, enligt tingsrättens bedömning i beslutet den 24 september 2003, var i behov av hjälp för att kunna bevaka sin rätt och förvalta sin egendom. Detta är enligt min mening synnerligen anmärkningsvärt.

text: Anledningen till överförmyndarnämndens bristfälliga hantering av ärendet synes ha varit att överförmyndarnämnden inte kände till någon lämplig person som kunde efterträda BB och att nämnden ville undvika att BB, till följd av sitt uppdrag, behövde utsätta sig för en eventuell konflikt med sin arbetsgivare. Enligt min mening är det inte acceptabelt att med hänvisning till sådana skäl försätta en person i den utsatta och hjälplösa position som blev resultatet i det aktuella fallet. BB var enligt

text: 11 kap. 19 § andra stycket

text: FB skyldig att stå kvar som god man till dess att en ny god man hade utsetts.

text: Det finns således inget utrymme i lagstiftningen för att på det sätt som skedde vakanssätta godmanskapet. I stället åligger det överförmyndarnämnden att organisera verksamheten på ett sådant sätt att man har förmåga och möjlighet att uppfylla de krav som lagen ställer.

text: När det gäller frågan om jäv vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 12 kap. 8 § andra stycket

text: FB har en god man inte rätt att företräda den enskilde om det uppstår en fråga om rättshandling eller rättegång mellan den enskilde å ena sidan och den gode mannen eller någon som han företräder å andra sidan. Enbart det förhållandet att en person är anställd hos en myndighet som deltar i en rättslig process mot en enskild torde emellertid inte medföra att det föreligger jäv (jfr

text: NJA 1972 s. 455

text: ). Mot den bakgrunden ifrågasätter jag överförmyndarnämndens bedömning att BB varit jävig.

text: Om en jävssituation förelegat borde emellertid denna ha hanterats på så sätt att överförmyndarnämnden enligt

text: 11 kap. 2 §

text: FB hade utsett en tillfällig god man att företräda AA:s intressen.

text: Som överförmyndarnämnden har framfört i sitt remissvar har ärendet även i andra avseenden hanterats på ett otillfredsställande sätt, bl.a. är dokumentationen i ärendet bristfällig och nämndens beslut om entledigande den 27 oktober 2003 otydligt. Det är vidare oklart om AA har givits möjlighet att yttra sig såväl före beslutet om entledigande av BB som innan CC förordnades som ny god man för honom. Överförmyndarnämnden har emellertid framhållit att en rad åtgärder har vidtagits för att bl.a. förbättra nämndens handläggningsrutiner. Mot den bakgrunden saknas det anledning för mig att vidta några ytterligare åtgärder.