title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten med anledning av långsam handläggning av ärenden om återkallelse av vapentillstånd m.m.

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Polismyndigheten, rättsenhet Bergslagen, för vad som framkommit om myndighetens långa handläggningstider samt kritiserar enheten för hanteringen i vissa andra avseenden i några specifika ärenden.

text: Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Justitiekanslern har granskat Polismyndighetens, rättsenhet Bergslagen, handläggning av ärenden i vilka det fattats beslut om omhändertagande av vapen och därefter prövats om vapentillståndet ska återkallas. Granskningen har haft ett rättssäkerhetsperspektiv och de frågor som stått i fokus har främst varit handläggningstider, kommunikation, beslutsmotiveringar, dokumentation samt i ett övergripande perspektiv beslutens enhetlighet i sak. Varje led av handläggningen har granskats, dvs. från det inledande omhändertagandet av vapen till det avslutande beslutet om inlösen av vapnet.

text: I de granskade ärendena har grunderna för omhändertagande och återkallelse varierat. I nästan två tredjedelar av ärendena har åtgärderna motiverats av medicinska skäl och i resterande del främst av förekomsten av brottsmisstanke men också t.ex. felaktig förvaring av vapnet. Missbruk av alkohol eller narkotika har i vissa fall också funnits med i bilden.

text: Granskningen har visat att rättsenhet Bergslagens handläggning av nu aktuella ärenden i flera avseenden fungerar väl utifrån de frågor som stått i fokus för granskningen, men att det finns stora problem med långsam handläggning. Det gäller framför allt handläggningstiden mellan omhändertagande av vapen och återkallelse av vapentillståndet samt handläggningens avslutande fas med värdering och inlösen av vapnet.

text: I beslutet uttalar Justitiekanslern allvarlig kritik mot rättsenhet Bergslagen för den långsamma handläggningen, dock inte vad gäller de ärenden där tidsutdräkten enbart berott på att enheten inväntat lagakraftvunnen brottmålsdom före prövningen av återkallelsefrågan. Vidare får rättsenheten kritik för hanteringen i vissa andra avseenden i några specifika ärenden. Justitiekanslern ser dock mycket positivt på att rättsenheten redan vidtagit flera åtgärder för att förbättra och effektivisera handläggningsprocessen. Justitiekanslern gör i övrigt vissa uttalanden i samband med genomgången av enskilda ärenden, bl.a. rörande vilka krav på skyndsamhet som kan uppställas i olika skeden av handläggningen.

text: 1 Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: I september 2021 beslutade Justitiekanslern att granska Polismyndighetens handläggning av ärenden om omhändertagande av vapen och omprövning av vapentillstånd. I granskningen ingick ett antal avslutade ärenden hos rättsenhet Bergslagen. Ärendena innehöll såväl beslut om omhändertagande av vapen som en prövning av frågan om återkallelse av tillståndet.

text: Rättsenhet Bergslagen underrättades om granskningen den 15 september 2021. I anslutning till det gjordes även en beställning av akter, vilka levererades ett par veckor senare. Ytterligare några veckor därefter begärde Justitiekanslern viss komplettering av akterna och i början av november var det skriftliga underlaget för granskningen komplett. Därutöver inhämtades vissa muntliga upplysningar i frågor som uppstod under arbetets gång. Granskningen pågick i huvudsak under november månad och ägde rum i Justitiekanslerns egna lokaler.

text: Rättsenhet Bergslagen har under hand fått ta del av ett utkast till detta beslut och har kommit in med vissa synpunkter på de iakttagelser som har redovisats i beslutet.

text: 2 Granskningens omfattning

text: 2.1 Syfte och inriktning

text: Granskningen var inriktad på handläggningen främst ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Frågor som uppmärksammades var främst handläggningstider, kommunikation, beslutsmotiveringar, dokumentation samt i ett övergripande perspektiv beslutens enhetlighet i sak.

text: De granskade ärendena innehöll samtliga ett beslut om omhändertagande av vapen. I de allra flesta ärenden hade omhändertagandet följts av ett beslut om återkallelse av vapentillståndet, men i vissa ärenden hade omprövningen i stället slutat med en erinran eller med att ingen åtgärd längre bedömdes påkallad. I de fallen återlämnades de omhändertagna vapnen.

text: De rättsliga utgångspunkterna för granskningen i olika delar framgår i avsnitt 3.

text: 2.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Innan beställningen gjordes hade Justitiekanslern varit i kontakt med Polismyndigheten för att få allmän information om ärendetypen och viss statistik från de senaste åren i landets olika polisregioner.

text: Justitiekanslern begärde sedan att rättsenhet Bergslagen skulle tillhandahålla akterna i de 100 senast avslutade ärendena per den 31 juli 2021 i vilka det förekommit såväl ett beslut om omhändertagande av vapen som en prövning av frågan om återkallelse av vapentillståndet. Justitiekanslern inhämtade senare några mindre kompletteringar av akterna samt tog kontakt med rättsenheten för att få upplysningar i vissa frågor som hade uppkommit under granskningen. Samtliga levererade akter blev granskade av Justitiekanslern. Ärendena var från perioden 2014–2020, varav merparten från 2018–2020.

text: Inför granskningen tog Justitiekanslern del av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen (

text: RPSFS 2009:13

text: , FAP 551-3) samt Polismyndighetens handbok för vapenhandläggning i PÄr (PM 2015:30).

text: 3 Rättsliga utgångspunkter

text: Vapenlagen

text: m.m.

text: Av

text: 6 kap. 1 § vapenlagen (1996:67)

text: följer att ett tillstånd att inneha skjutvapen ska återkallas av Polismyndigheten bl.a. om tillståndshavaren visat sig vara olämplig att inneha skjutvapen eller förutsättningarna för tillståndet inte längre finns. Utförliga anvisningar för bedömningen finns i 18 kap.

text: RPSFS 2009:13

text: . I föreskriften anges flera olika situationer i vilka frågan om en persons fortsatta vapeninnehav regelmässigt bör omprövas. Så är exempelvis fallet när vapeninnehavaren är dömd för något av ett antal uppräknade typer av brott, men också vid åsidosättande av bestämmelserna om förvaring av vapen, vid missbruk av alkohol eller narkotika och vid sådan allvarlig sjukdom som medför att lämpligheten att inneha skjutvapen kan ifrågasättas. Även vid allvarliga ålders- eller personlighetsförändringar som yttrar sig i aggressioner, psykisk störning eller fysiskt genom exempelvis synfel bör omprövning övervägas enligt nämnda föreskrift. Detsamma gäller när polisen fått kännedom om uttalad tydlig livsleda.

text: I vissa fall när tillräcklig grund för återkallelse av vapentillståndet inte föreligger kan polisen i stället meddela vapeninnehavaren en erinran. Det är en informell åtgärd som i första hand tar sikte på situationer då en vapeninnehavare genom slarv eller försummelse brutit mot de allmänna förvaringsbestämmelserna i

text: 5 kap.

text: vapenlagen

text: (se allmänna råd till föreskriften i 18 kap.

text: RPSFS 2009:13

text: Enligt

text: 6 kap. 4 § vapenlagen

text: ska Polismyndigheten besluta att ett vapen med tillhörande ammunition och tillståndsbevis ska tas om hand om det finns risk att vapnet missbrukas eller det är sannolikt att tillståndet att inneha vapnet kommer att återkallas och särskilda omständigheter inte talar emot ett omhändertagande. Om risken för missbruk är överhängande får egendomen tas om hand av bland andra polismän och jakttillsynsmän även utan ett sådant beslut. Åtgärden ska i så fall skyndsamt anmälas till Polismyndigheten som omedelbart ska pröva om omhändertagandet ska bestå.

text: Efter ett beslut om omhändertagande ska enligt

text: 6 kap. 4 a § vapenlagen

text: frågan om återkallelse av tillståndet prövas skyndsamt. Tillståndet är ogiltigt till dess att frågan om återkallelse har prövats. Återkallas inte tillståndet ska ett omhändertaget tillståndsbevis omedelbart lämnas tillbaka. Detsamma gäller vapnet med tillhörande ammunition (19 kap. 1 §

text: RPSFS 2009:13

text: Av

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: framgår att en läkare som bedömer att en patient av medicinska skäl är olämplig att inneha skjutvapen omedelbart ska anmäla detta till Polismyndigheten, såvida det inte med hänsyn till omständigheterna står klart för läkaren att patienten inte har tillstånd att inneha skjutvapen. Enligt allmänna råd till föreskriften i 18 kap.

text: RPSFS 2009:13

text: bör en omprövning av vapentillståndet regelmässigt inledas efter en läkares anmälan. Om det dock framgår av anmälan att patientens medicinska tillstånd är sådant att den bristande lämpligheten bedöms vara av tillfällig natur bör återkallelse av tillståndet inte ske innan en förnyad kontakt med läkaren tagits.

text: Staten ska enligt

text: 7 kap. 1 § vapenlagen

text: lösa in skjutvapen och ammunition bl.a. om tillståndet att inneha vapnet eller ammunitionen har återkallats utan att egendomen samtidigt har förklarats förverkad eller tagits i beslag, eller om den som innehaft egendomen har avlidit. Det är Polismyndigheten som prövar frågor om inlösen (7 kap. 5 §). Undantag från inlösensplikten gäller bl.a. om egendomen har lämnats för skrotning eller överlåtits till någon som har rätt att inneha vapnet eller ammunitionen (7 kap. 2 §). En sådan åtgärd måste dock ske inom ett år från det att innehavaren avled eller inom tre månader från återkallelsen av tillståndet. Polismyndigheten får medge förlängning av tidsfristerna, varje gång med högst sex månader. För vapen eller ammunition som löses in ska betalas ersättning med ett belopp som motsvarar egendomens marknadsvärde (7 kap. 4 §). Vapnets värde bestäms av polisen och bör normalt grundas på en bedömning gjord av en värderingsman. Enligt

text: 10 kap. 1 § vapenförordningen (1996:70)

text: ska sådana värderingsmän utses av länsstyrelsen.

text: Polismyndighetens beslut om exempelvis omhändertagande av vapen, återkallelse av vapentillstånd och inlösen av vapen får enligt

text: 10 kap. 1 § vapenlagen

text: överklagas till förvaltningsrätten. Beslutet gäller omedelbart om inte annat förordnas (10 kap. 2 §).

text: Förvaltningslagen

text: En ny förvaltningslag (

text: ) trädde i kraft den 1 juli 2018 och ersatte den dittills gällande

text: förvaltningslagen

text: (1986:223; nedan benämnd den äldre

text: förvaltningslagen

text: En allmän utgångspunkt är enligt

text: 9 § förvaltningslagen

text: att ärenden ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. En myndighet ska se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver (23 §). Innan beslut fattas ska myndigheten underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet, om det inte är uppenbart obehövligt (25 §). Myndigheten får dock avstå från sådan kommunikation bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. Inom ramen för sitt utredningsansvar kan en myndighet begära ett yttrande från en annan myndighet eller från någon enskild (26 §).

text: 32 § förvaltningslagen

text: reglerar frågan om motivering av beslut. Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. En motivering får dock helt eller delvis utelämnas bl.a. om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart. Att en part så snart som möjligt ska underrättas om innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt, framgår av

text: 33 § förvaltningslagen

text: . Om beslutet får överklagas ska parten också underrättas om hur det går till. Myndigheten bestämmer hur en underrättelse om beslut m.m. ska ske. Underrättelse får ske genom delgivning.

text: Ovan redovisade bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: motsvaras i stora delar av bestämmelserna i den äldre

text: förvaltningslagen

text: . En skillnad värd att notera är dock att skyldigheten att motivera ett beslut tidigare endast omfattade slutliga beslut (

text: 20 §

text: i den äldre

text: förvaltningslagen

text: 4 Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter

text: 4.1 Övergripande iakttagelser och synpunkter

text: Justitiekanslerns övergripande intryck är att rättsenhet Bergslagens handläggning av ärenden om omhändertagande av vapen och återkallelse av vapentillstånd i flera avseenden fungerar väl utifrån de frågor som stått i fokus för granskningen, men att det finns stora problem med långsam handläggning.

text: Granskningen har inte varit inriktad på någon närmare bedömning av beslutens riktighet utan har i det avseendet hållits på ett övergripande plan. Besluten framstår som både enhetliga och väl förankrade i lagbestämmelser och myndighetsföreskrifter. Det har därmed inte funnits något att anmärka på beträffande besluten i sak. Besluten har genomgående varit utförligt och väl motiverade samt har innehållit tydliga överklagandehänvisningar. Det nu sagda gäller samtliga led i handläggningskedjan, dvs. beslut om omhändertagande av vapen, beslut om återkallelse av vapentillstånd och beslut om inlösen.

text: Vidare har polisen uppfyllt sin kommunikationsskyldighet gentemot den enskilde i de granskade ärendena. Förelägganden och andra skrivelser har generellt varit utförliga och formulerats på ett sätt som bör ha gjort det enkelt för den enskilde att förstå hur processen går till. Dokumentation och diarieföring har med några undantag utförts väl och det har heller inte funnits något att anmärka på vad gäller beslutsunderrättelser.

text: Däremot har Justitiekanslern i flera avseenden funnit att handläggningstiderna varit under all kritik. Vad gäller beslut om omhändertagande har polisen förvisso reagerat snabbt i brådskande fall, vilket är bra. I många fall som inte varit lika brådskande har frågan dock inte prövats tillräckligt snabbt med tanke på omhändertagandets interimistiska karaktär. Såvitt avser frågan om vapentillståndet ska återkallas förekommer i en stor del av ärendena långa uppehåll i handläggningen som gjort att det skyndsamhetskrav som gäller för prövningen inte uppfyllts. När omhändertagandet varit grundat på misstanke om brott har dock prövningen av återkallelsefrågan fått anstå i väntan på lagakraftvunnen dom i brottmålet, vilket är förenligt med Polismyndighetens föreskrifter. I slutfasen av ärendena, dvs. tiden mellan återkallelse och inlösen, förekommer oacceptabla dröjsmål i ett stort antal fall. Handläggningstiderna behandlas närmare i den redogörelse för Justitiekanslerns iakttagelser som görs i det följande.

text: 4.2 Omhändertagande av vapen

text: I de granskade ärendena har omhändertaganden av vapen – liksom därpå följande återkallelser av vapentillstånd – grundats på att vapeninnehavaren bedömts som olämplig att inneha vapen. Bedömningen har i nästan två tredjedelar av ärendena motiverats med medicinska skäl, ibland i förening med ett pågående missbruk av alkohol och/eller narkotika. I övriga fall är misstanke om brott den vanligaste grunden för omhändertagande och återkallelse. Det har då rört brott som våld mot tjänsteman, grov kvinnofridskränkning, misshandel, olaga hot, grovt rattfylleri och olovlig körning, grovt brott. I övrigt har exempelvis brott mot förvaringsbestämmelserna i

text: 5 kap.

text: vapenlagen

text: förekommit som grund för åtgärderna.

text: När det gäller bristande lämplighet av medicinska skäl har ärendena normalt inletts med att en läkare gjort en anmälan enligt

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: . Det har till övervägande del handlat om psykisk ohälsa hos vapeninnehavaren, men också om sjukdomar eller skador som påverkat exempelvis syn eller kognitiva förmågor. I vissa fall har missbruk av alkohol eller narkotika funnits med i bilden. Polisen har i en del ärenden fått kännedom om hälsotillståndet eller missbruket på annat sätt än genom uppgifter från läkare, exempelvis i samband med ett ingripande. Polisen har i de fallen inhämtat ett läkarutlåtande eller förelagt den enskilde att ge in ett sådant utlåtande för att ge ett bättre underlag i ärendet.

text: Brottsmisstankar har i vissa fall uppmärksammats av polisen vid registerslagningar men i övrigt följt på ingripanden, trafikkontroller, husrannsakan och liknande åtgärder. Brott mot förvaringsbestämmelserna har vanligen blivit kända i anslutning till annan åtgärd från polisens sida, exempelvis en husrannsakan.

text: Det har vid granskningen noterats ett antal fall där omhändertagandet av vapnet gjorts i direkt anslutning till ett ingripande, med hänvisning till risken för missbruk. Beslutet har i de fallen fattats av vakthavande befäl, medan rättsenhet Bergslagen som sin första åtgärd skickat ut en underrättelse om beslutet till den enskilde. I de flesta fall har dock ärendet börjat med ett beslut om omhändertagande som sedan verkställts genom att en polispatrull åkt till vapeninnehavaren och hämtat vapnet.

text: Det bör understrykas att granskningen inte har varit inriktad på att närmare pröva om polisens olika beslut i sak varit riktiga eller inte. På ett övergripande plan kan dock konstateras att polisens bedömningar av omhändertagandefrågan i de granskade ärendena framstår som enhetliga – dvs. lika fall har bedömts lika – och väl förankrade i såväl relevanta lagbestämmelser som ovan redovisade myndighetsföreskrifter. Det finns i det perspektivet inget att anmärka på vad gäller besluten i sak. Slutsatsen håller oavsett om enstaka beslut ändrats av förvaltningsrätten efter överklagande, då det måste tillåtas en viss bedömningsmarginal och då beslutsunderlaget dessutom inte alltid är exakt detsamma vid domstolens prövning.

text: I så gott som samtliga av de granskade ärendena har den senare återkallelsen av vapentillståndet grundats på samma omständigheter som inledningsvis legat till grund för omhändertagandet av vapnet. Det finns dock enstaka ärenden i vilka den ursprungliga grunden fallit och ersatts av en annan. Enligt Justitiekanslerns mening är ett sådant förfarande godtagbart förutsatt att den nya grunden lett till en snar omprövning av omhändertagandet och även kommunicerats med den enskilde inför återkallelsen.

text: Vid granskningen har det påträffats några fall i vilka omhändertagandet tillåtits att bestå trots att den brottsmisstanke som åtgärden grundats på fallit i och med en frikännande dom eller ett beslut om att lägga ned förundersökningen. I ärende A415.371/2016 omprövades inte omhändertagandet förrän cirka fyra månader efter att polisen fått kännedom om den frikännande domen, vilket i sin tur var tre månader efter att domen hade meddelats. Omhändertagandet grundades i stället på att vapeninnehavaren hade brutit mot förvaringsbestämmelserna i

text: 5 kap.

text: vapenlagen

text: . Den omständigheten blev också grunden för det senare beslutet om återkallelse av tillståndet. Detsamma gällde ärende A546.084/2016 där den förnyade prövningen dröjde cirka en månad efter att förundersökningen hade lagts ned. (Se även ärende A165.683/2019 som kommenteras i avsnitt 4.7.3.) I dessa båda ärenden kan konstateras att det under tiden mellan den frikännande domen respektive nedläggningsbeslutet och den nya prövningen av omhändertagandet i praktiken saknades grund för omhändertagandet av vapnen. Särskilt anmärkningsvärt är det att polisen i ärende A415.371/2016 väntat fyra månader med att pröva om omhändertagandet skulle bestå på en ny grund, trots vetskap om en frikännande dom som redan var tre månader gammal när polisen fick kännedom om den. (Jfr beslut av JO den 27 juni 2003, dnr 4310-2002.)

text: 4.3 Återkallelse av vapentillståndet och inlösen av vapen

text: I större delen av de granskade ärendena har omhändertagandet av vapen senare följts av en återkallelse av vapentillståndet. Endast i ett mindre antal fall har prövningen av återkallelsefrågan resulterat i att vapnet återlämnats till den enskilde och denne fått behålla sitt tillstånd.

text: När omhändertagandet av vapen grundats på att den enskilde bedömts vara olämplig att inneha vapen med anledning av sitt hälsotillstånd, missbruk eller brottsmisstanke har tillståndet regelmässigt återkallats. Undantagen gäller ärenden där den enskilde tillfrisknat snabbt från fysisk eller psykisk sjukdom alternativt blivit frikänd från misstanke om brott. Det finns också enstaka exempel där den enskilde visserligen dömts för brottet men endast till en bötespåföljd, vilket fått polisen att i slutändan avstå från en återkallelse av vapentillståndet. Vidare har en återkallelse undvikits i några fall där den enskilde av oaktsamhet brutit mot förvaringsbestämmelserna. Polisen har i sistnämnda ärenden gett en erinran i anslutning till återlämnandet av vapnet.

text: När ett beslut om återkallelse av vapentillståndet fattats har polisen underrättat den enskilde om möjligheten till frivillig avyttring av vapnet inom tre månader samt om den värdering och inlösen som därefter sker av icke avyttrade vapen. I flera av de granskade ärendena har den enskilde utnyttjat möjligheten att själv avyttra vapnet, men i de flesta fall har så inte skett. Polisen har då i regel låtit en värderingsman göra en värdering av vapnet. Den enskilde har slutligen fått möjlighet att yttra sig över värderingen innan beslut om inlösen fattats.

text: Vad som i föregående avsnitt sagts om enhetlighet i polisens bedömningar och förankring i lagbestämmelser och föreskrifter gäller även för besluten om återkallelse av vapentillstånd och inlösen av vapen. Således finns det inte heller i de delarna något att anmärka på vad gäller besluten i sak.

text: 4.4 Beslutsmotivering

text: Beslut om omhändertagande av vapen, återkallelse av vapentillstånd och inlösen av vapen har i de granskade ärendena avfattats enligt särskilda mallar. Besluten har genomgående varit motiverade på ett sätt som gott och väl uppfyller kraven i

text: 32 § förvaltningslagen

text: på en klargörande motivering (jfr 20 § i den äldre

text: förvaltningslagen

text: ). Med det sagt har dock noterats att besluten om återkallelse i många fall varit betydligt mer utförligt motiverade än besluten om omhändertagande. Återkallelsebesluten har innehållit såväl en redogörelse för de faktiska omständigheter som lagts till grund för beslutet som en rättslig bedömning med hänvisning till relevanta bestämmelser och i vissa fall även domstolsprejudikat. Att beslutsskälen i omhändertagandeskedet inte varit lika utförliga är dock inte särskilt anmärkningsvärt med hänsyn till beslutstypens interimistiska karaktär (jfr

text: HFD 2019 ref. 66

text: ). Vidare ska framhållas att besluten också innehållit tydliga överklagandehänvisningar (jfr

text: 33 § förvaltningslagen

text: Enstaka undantag från de välmotiverade återkallelsebesluten har dock påträffats, exempelvis ärende A018.247/2018 där återkallelsen hade föregåtts av ett beslut om omhändertagande av vapen efter läkares anmälan enligt

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: . I beslutet om återkallelse har just inte redovisats mer av de faktiska omständigheterna än att en anmälan från vårdcentralen tidigare inkommit och att den enskilde bedömts vara olämplig att inneha vapen. Vad de anmälda medicinska skälen närmare bestått i framgår inte. Mot den bakgrunden får beslutsmotiveringen betraktas som ett gränsfall i förhållande till

text: förvaltningslagens

text: krav (

text: 32 §

text: En detalj som noterats vid granskningen är att beslut om omhändertagande av vapen har rubricerats som ”omprövning av tillstånd att inneha skjutvapen”. Med tanke på att den egentliga omprövningen sker först senare under handläggningen – genom ställningstagandet i frågan om återkallelse av tillståndet – kan rubriceringen ifrågasättas.

text: 4.5 Kommunikation

text: Ärendegången hos polisen får sägas ha tydliggjorts för den enskilde på ett bra sätt i de granskade ärendena. Av besluten om omhändertagande av vapen har framgått att frågan om återkallelse av vapentillståndet skulle komma att aktualiseras längre fram. Sedan beslut om återkallelse meddelats har den enskilde informerats om den frivilliga avyttring av vapnet som kunnat ske under de påföljande tre månaderna innan ett inlösenförfarande tagit vid.

text: Vissa av omhändertagandebesluten har innehållit en kommunikation i återkallelsefrågan, men i de flesta ärenden har kommunikationen skett vid ett senare tillfälle i en separat skrivelse. Före beslut om inlösen har den enskilde underrättats om utförd värdering av vapnet och beretts tillfälle att yttra sig över den. Föreläggandena har generellt varit utförliga och formulerats på ett sätt som bör ha gjort det enkelt för den enskilde att förstå hur processen går till och i vilka hänseenden ett eget yttrande kan vara av betydelse. Noterbart vid granskningen har också varit att kommunikation i ett flertal fall skett vid mer än ett tillfälle, vilket berott på att nytt beslutsunderlag – exempelvis i form av ytterligare läkarutlåtande – tillförts ärendet.

text: 4.6 Dokumentation, diarieföring och delgivning

text: I varje ärende har det funnits en ärendesammanställning som gjort det möjligt att snabbt få en överblick av ärendet och handläggningen steg för steg. Ofta har handläggarna infogat kommentarer till vissa moment, vilket ytterligare bidragit till en god insyn i handläggningen och underlättat granskningen.

text: Vad gäller innehållet i akterna kan vidare konstateras att kommunikation mellan olika handläggare och/eller beslutsfattare samt med andra enheter hos Polismyndigheten ofta skett via e-post och att sådan kommunikation av betydelse för sakfrågorna såvitt kan bedömas korrekt har diarieförts i ärendena. Vidare har i många ärenden diarieförts ett utförligt formulär med information till de polispatruller som biträtt vid verkställigheten av besluten om omhändertagande av vapen. I formuläret har angetts vad patrullen ska tänka på i olika avseenden vid verkställigheten, hur dokumentationen och redovisning av åtgärderna ska göras samt vem patrullen kan kontakta vid eventuella frågor.

text: Vad gäller diarieföringen har i enstaka fall noterats längre dröjsmål. I ett ärende registrerades en promemoria över ett omhändertagande av vapen först nio månader efter att handlingen inkommit (A227.568/2018). I ett annat ärende har ett intyg om medicinska skäl registrerats drygt fyra månader efter att handlingen tagits emot (A404.076/2020). I övrigt har dock diarieföringen i allt väsentligt skötts väl och ihop med en gedigen dokumentation bidragit till ett gott underlag för granskningen.

text: Det finns inte något krav på att polisens beslut om omhändertagande av vapen och återkallelse av vapentillstånd formellt ska delges den enskilde (jfr

text: 33 § förvaltningslagen

text: och 21 § i den äldre

text: förvaltningslagen

text: ). Av de granskade ärendena framgår att polisen ändå valt att använda delgivning vid underrättelse om besluten, vilket är lämpligt inte minst med hänsyn till att det vanligen rört sig om beslut som gått parten emot. I de flesta ärenden har vanlig delgivning enligt

text: 16 § delgivningslagen (2010:1932)

text: använts, men det finns också exempel på förenklad delgivning enligt

text: 22 § samma lag

text: . Det har vid granskningen inte framkommit något som tyder på brister i polisens sätt att underrätta enskilda om besluten.

text: 4.7 Handläggningstider

text: 4.7.1 Omhändertagande av vapen med anledning av läkares anmälan eller annan impuls om ohälsa eller missbruk

text: Som framgått i avsnitt 3.1 ska läkares anmälan till polisen enligt

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: göras omedelbart. Varken lagtext eller förarbeten ger närmare anvisningar om hur brådskande polisens ställningstagande i frågan om omhändertagande av vapen därefter är, men det bör enligt Justitiekanslerns mening ske omgående. Situationen är likartad när polisen på annat sätt – exempelvis i samband med ett ingripande av något slag – fått uppgifter om den enskildes ohälsa eller missbruk. Ärendet har då har inletts med att polisen inhämtat ett läkarutlåtande inför prövningen av omhändertagandet.

text: Hur lång tid det dröjt innan beslutet om omhändertagande fattats efter läkares anmälan eller efter att läkarutlåtande inkommit har varierat i de granskade ärendena. I merparten av ärendena har beslutet fattats inom några dagar eller i vart fall någon vecka, men i en del ärenden har beslutet dröjt längre än så. Tidsutdräkten har i de senare fallen ibland varit godtagbar på grund av att polisen behövt inhämta ett kompletterande medicinskt underlag och ärendet dessförinnan inte varit klart för avgörande. I några fall med åtminstone fyra veckors handläggningstid framgår det däremot inte varför prövningen av omhändertagandefrågan dröjt (t.ex. A421.914/2016 och A416.716/2019). Ett ärende som särskilt behöver nämnas är A404.076/2020, i vilket beslutet om omhändertagande av vapen dröjde fyra månader efter att läkarens anmälan hade inkommit till polisen. Såvitt kan utläsas motsvarade dröjsmålet den tid det tog för polisen att lägga upp ett ärende med anledning av anmälan. När ärendet väl hade registrerats skedde prövningen av omhändertagandefrågan omgående.

text: När någon komplettering av beslutsunderlaget inte behövs bör enligt Justitiekanslerns uppfattning polisens ställningstagande generellt sett inte dröja mer än högst några dagar, mot bakgrund av att omhändertagande av vapen är en interimistisk åtgärd. I de akuta fallen bör beslutet om omhändertagande naturligtvis fattas – och verkställas – omgående. I undantagsfall där det står klar att förhållandena är sådana att ett omhändertagande inte brådskar finns det utrymme för en längre handläggningstid än några dagar.

text: Vid granskningen har påträffats ett antal ärenden som avsett akuta förhållanden vid tidpunkten för anmälan från läkare. Det har handlat om fall där vapeninnehavaren på grund av exempelvis suicidtankar, ångestattacker, psykoser eller demensrelaterade kognitiva förändringar bedömts vara olämplig som vapeninnehavare. I dessa ärenden har polisen omedelbart prövat frågan om omhändertagande av vapen. Besluten om omhändertagande har fattats samma dag som anmälan tagits emot och besluten har också verkställts omgående. (Se t.ex. ärende A395.438/2019, A041.894/2019, A145.080/2019, A233.250/2019 och A408.889/2019). I ett av ärendena (A233.250/2019) motiverades omhändertagandet med såväl risken för missbruk som att tillståndet sannolikt skulle komma att återkallas, men i de övriga nyss nämnda ärendena hänvisades enbart till den senare grunden. Oavsett vilket är det förstås en tillfredsställande iakttagelse att polisen i akuta eller annars särskilt angelägna fall agerat omedelbart.

text: 4.7.2 Omhändertagande av vapen med anledning av brottsmisstanke

text: Även när en misstanke om brott föranleder ett omhändertagande av den brottsmisstänktes vapen bör prövningen ske omgående. Vad som är godtagbar handläggningstid kan i någon mån bero på vilket brott det är fråga om samt om åtgärden är motiverad av risken för missbruk eller av att vapentillståndet sannolikt kommer att återkallas längre fram (

text: 6 kap. 4 § vapenlagen

text: ). Eftersom det handlar om en interimistisk åtgärd bör dock prövningen av omhändertagandefrågan enligt Justitiekanslerns mening normalt inte anstå längre än några dagar från det att brottsmisstanken blivit känd. Det finns alltså ingen egentlig anledning att göra någon annan bedömning av rimlig handläggningstid i dessa fall jämfört med de ärenden som inleds efter en anmälan från läkare (se föregående avsnitt). I akuta fall – särskilt när risken för missbruk av vapnet kan antas vara förhöjd eller annars allvarliga konsekvenser kan befaras t.ex. i form av våld eller hot mot närstående – måste polisen agera omedelbart. Och precis som efter läkares anmälan kan förhållandena i undantagsfall vara sådana att det får anses godtagbart att låta ställningstagandet i omhändertagandefrågan dröja längre än några dagar. Det är dock viktigt att framhålla att det inte går att säga generellt att vissa typer av brott inte skulle påkalla att polisen omgående agerar vid kännedom om brottsmisstanken, utan en bedömning måste göras i det enskilda fallet.

text: I de granskade ärendena har omhändertagande av vapen framför allt grundats på att vapentillståndet sannolikt kommer att återkallas. Det torde i de fallen mera sällan vara fråga om en akut situation, jämfört med när omhändertagandet motiverats av risken för missbruk av vapen. Med det sagt – och mot bakgrund av slutsatserna i föregående stycke – är ändå handläggningstiderna generellt sett för långa. Som exempel kan nämnas ärende A397.443/2017 i vilket omhändertagandet beslutades cirka tre månader efter att vapeninnehavaren hade rapporterats för grovt rattfylleri. I två andra ärenden (A185.594/2015 och A415.371/2016), vilka också gällde grovt rattfylleri, dröjde prövningen en och en halv månad.

text: Vid granskningen har dock noterats att i de fall där ett omhändertagande som grundats på brottsmisstanke varit motiverat av risk för missbruk av vapnet har polisen i regel med stor skyndsamhet beslutat att omhänderta vapnet. I exempelvis A047.968/2020 fattades beslut om omhändertagande direkt i anslutning till ett ingripande mot vapeninnehavaren. Polisen hade stoppat honom efter han kört bil grovt vårdslöst och i misstänkt påverkat tillstånd. Endast med hjälp av spikmatta och prejning lyckades polisen hejda körningen, varpå vapeninnehavaren gjorde sig skyldig till våldsamt motstånd vid gripandet. Ett annat exempel på ett ärende där beslutet om omhändertagande fattades med stor skyndsamhet är ärende A595.473/2019, som gällde narkotikabrott.

text: Två exempel på skyndsam handläggning utan att någon risk för missbruk åberopats är A339.409/2018 och A461.164/2019. Beslut om omhändertagande av vapen fattades en dag respektive tre dagar efter att det misstänkta brottet inträffat. Åtgärden motiverades i båda fallen med att det var sannolikt att vapentillståndet skulle komma att återkallas. I det ena ärendet gällde misstanken olaga hot mot närstående och i det andra grovt rattfylleri. Motsvarande skyndsamhet var påkallad i ärende A170.598/2017, men omhändertagandet beslutades först tre veckor efter att uppgifter hade inkommit om att vapeninnehavaren var misstänkt för misshandel. Det var fråga om våld mot närstående, brottet var av färskt datum och det fanns ett alkoholmissbruk med i bilden. Även om omhändertagandet inte motiverades med att risk för missbruk av vapnet förelåg borde prövningen ha gjorts direkt i anslutning till att brottsmisstanken blev känd.

text: En närliggande fråga är i vilket skede av ärendets handläggning som prövningen av omhändertagandet ska göras. I de flesta ärenden har prövningen gjorts redan på misstankestadiet, men i några fall har den fått anstå tills åtal väckts eller rentav dom meddelats. I ärende A386.985/2017 avvaktade polisen med prövningen tills vapeninnehavaren blivit dömd för s.k. drograttfylleri och två fall av ringa narkotikabrott. Det hade vid det laget gått elva månader efter att ärendet inleddes med anledning av brottsmisstankarna. Vidare hade det gått drygt två månader efter tingsrättens fällande dom. Som skäl för omhändertagandet angav polisen att det var sannolikt att vapentillståndet skulle komma att återkallas. På motsvarande sätt dröjde prövningen ett halvår i ärende A640.484/2019 som gällde misstanke om smuggling av en startpistol. Vid tidpunkten för omhändertagandet var vapeninnehavaren åtalad för brottet men inte dömd. Omhändertagandet motiverades även i det ärendet med att det var sannolikt med en senare återkallelse av tillståndet. Oavsett att det uppenbarligen inte bedömdes föreligga någon akut situation i dessa fall ifrågasätter Justitiekanslern varför prövningen av omhändertagandet inte gjordes i nära anslutning till brottsmisstankens uppkomst. Att invänta åtal eller dom leder ofrånkomligen till en handläggningstid som för ett interimistiskt ställningstagande måste anses vara oacceptabelt lång.

text: 4.7.3. Tiden mellan omhändertagandet av vapen och återkallelsen av tillståndet

text: Sedan polisen omhändertagit vapen gäller enligt

text: 6 kap. 4 a § vapenlagen

text: ett skyndsamhetskrav beträffande prövningen av frågan om återkallelse av vapentillståndet. Den fortsatta handläggningstiden bör inte tillåtas att bero på annat än inhämtandet av nödvändigt beslutsunderlag. Det är naturligtvis svårt att närmare fastställa hur lång handläggningstiden kan tillåtas att vara utan att stå i strid med skyndsamhetskravet. Det rör sig emellertid enligt Justitiekanslerns mening generellt sett knappast om mer än ett par veckors tid i okomplicerade ärenden, räknat från det att ärendet är klart för avgörande. Svårare ärenden i vilka beslutet kräver en större arbetsinsats kan förstås komma att ta mer tid i anspråk, men även i sådana ärenden gör skyndsamhetskravet att perioder av inaktivitet i möjligaste mån bör undvikas eftersom dessa sammantagna kan göra att handläggningstiden blir för lång. Granskningen har emellertid i den här delen visat att det förekommer långsam handläggning i en stor del av ärendena. Även i mindre allvarliga fall har det förekommit inaktiva perioder som sträckt sig över en–tre månader vilket normalt inte kan anses acceptabelt när ett skyndsamhetskrav råder.

text: När vapen omhändertagits till följd av att läkare gjort en anmälan enligt

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: – dvs. av innebörd att vapeninnehavaren av medicinska skäl brister i lämplighet – handlar det ibland om förhållanden som kan förändras till det bättre relativt snabbt. Om sjukdomstillståndet av läkare inledningsvis bedömts möjligen vara av tillfällig natur kan det motivera att polisen före prövningen av återkallelsefrågan inhämtar ett uppdaterat läkarutlåtande. Som tidigare redovisats har ett sådant förfarande också stöd i

text: RPSFS 2009:13

text: . Det har vid granskningen påträffats flera ärenden där omhändertagandet grundats på sjukdomstillstånd av reversibel karaktär och där det framgått att polisen på grundval av läkarens uppgifter medvetet avvaktat några månader med att gå vidare i ärendet. Utifrån de premisserna har Justitiekanslern inga synpunkter på handläggningen. Det handlar i de fallen inte om passivitet från Polismyndighetens sida utan om att ärendet rent faktiskt inte är klart för avgörande.

text: I de flesta fall där omhändertagandet grundats på läkares anmälan eller av polisen inhämtat läkarutlåtande kan dock den långa handläggningstiden inte förklaras med någon förväntan om ett förändrat hälsotillstånd. Det rör sig i stället om inaktiva perioder efter omhändertagandet i ärenden där polisen ibland inhämtat ett nytt läkarutlåtande men fortfarande inte drivit ärendet framåt mot en prövning av återkallelsefrågan. Från rättsenhet Bergslagen har Justitiekanslern fått beskedet att det i dessa fall helt enkelt handlat om att det befintliga medicinska underlaget i ärendet blivit för gammalt för att kunna läggas till grund för en prövning av återkallelsefrågan och att polisen av det skälet inhämtat ett nytt läkarutlåtande. Dessvärre finns det ärenden som inte heller efter att en sådan komplettering skett har handlagts skyndsamt. I stället har en ny inaktiv period inträtt och så småningom lett till ännu ett kompletterande läkarutlåtande.

text: När omhändertagandet av vapen grundats på misstanke om brott har det vanligen skett i ett läge där förundersökning fortfarande pågått. Att då invänta domen i brottmålet innan återkallelsefrågan prövas leder av naturliga skäl till en lång handläggningstid. Samtidigt har ett sådant förfarande fördelen att underlaget för prövningen baseras på det slutliga utfallet i brottmålsprocessen. Har vapeninnehavaren blivit frikänd saknas normalt grund för en återkallelse, även om alternativa grunder i vissa fall aktualiserats i de granskade ärendena. I så måtto kan det därmed vara till nackdel för den enskilde att frågan om återkallelse prövas redan under pågående förundersökning.

text: Rättsenhet Bergslagen har vid underhandskontakt med Justitiekanslern hänvisat till att man med vägledning i

text: RPSFS 2009:13

text: inväntar lagakraftvunnen dom i brottmålet. Som ovan redovisats (avsnitt 3.1) ska enligt föreskriften vapentillståndet regelmässigt omprövas när vapeninnehavaren dömts för något av ett antal uppräknade brott eller vid ett antal andra exemplifierade situationer vid sidan av brottsmisstankar. En sådan tillämpning sker med utgångpunkt i att ärendet inte är klart för avgörande av återkallelsefrågan innan lagakraftvunnen brottmålsdom föreligger. Som framgått leder detta rent faktiskt ofta till långa handläggningstider, vilket inte är oproblematiskt i ljuset av att ett omhändertagande av vapen är en interimistisk åtgärd och den fortsatta handläggningen omfattas av ett lagstadgat skyndsamhetskrav. Brottmålsprocessen från anmälan till lagakraftvunnen dom kan ibland ta flera år i anspråk, när varken förundersökningen, beslutet i åtalsfrågan eller domstolsprövningen är föremål för någon särskild förtur och domstolsprövningen kanske dessutom omfattar mer än en instans.

text: Att pröva återkallelsefrågan i ett tidigare skede – under pågående förundersökning eller efter att åtal väckts – skulle dock innebära att en prognos om utfallet i brottmålsprocessen måste göras. Det kan i praktiken vara svårt att göra och framstår från rättssäkerhetssynpunkt generellt som ett sämre alternativ för den enskilde. Vid en samlad bedömning får det därför i normalfallet anses godtagbart att invänta lagakraftvunnen brottmålsdom innan beslut tas i frågan om återkallelse (se även beslut av JO den 8 mars 2022, dnr 7517-2021).

text: En annan fråga är om återkallelseprövningen ska få anstå när beslutet om omhändertagande av vapen överklagats till förvaltningsdomstol. I de granskade ärendena har polisen ibland avvaktat med prövningen men i andra fall låtit ärendets handläggning fortgå trots den pågående domstolsprocessen. Mot bakgrund av det lagstadgade skyndsamhetskravet får det senare alternativet anses lämpligast, eftersom ärendet kan vara klart för avgörande i återkallelsefrågan även om omhändertagandet överklagats. (Jfr beslut av JO den 7 mars 2016, dnr 1708-2015 och Kammarrättens i Stockholm dom den 16 april 2015 i mål nr 6814-14.) Från rättsenhet Bergslagen har meddelats att enhetens praxis tidigare var att avvakta laga kraft men att man sedan december 2020 upphört med det.

text: Nedanstående ärenden får illustrera problemen med handläggningstiderna i skedet mellan omhändertagandet och återkallelsen.

text: I ärende A153.342/2017 hade ett första läkarutlåtande inhämtats i anslutning till beslutet om omhändertagandet av vapen. Därefter stod ärendet stilla i återkallelsefrågan under cirka ett år innan ett andra utlåtande om hälsotillståndet inhämtades. Då kommunicerades också den enskilde i frågan om återkallelse. Ett par månader senare inkom ytterligare ett läkarutlåtande och drygt tre månader därefter prövades till slut frågan om återkallelse.

text: Även i ärende A127.590/2018 fanns ett läkarutlåtande i anslutning till beslutet om omhändertagande. Efter några inledande åtgärder vid den tiden stod ärendet stilla i ett halvår. Ytterligare en månad senare inhämtades ett nytt läkarutlåtande och det antecknades i diariet att nästa steg var att kommunicera återkallelsen. Så blev dock inte fallet, utan en begäran gjordes i stället om ett förtydligande läkarutlåtande, fyra månader efter det förra. Sedan utlåtandet hade inkommit var handläggningen inaktiv under ett halvår innan uppgifter från en demensutredning inhämtades. Ännu ett yttrande inkom två månader senare varpå ärendet låg stilla i fem månader innan kommunikation med den enskilde skedde inför en återkallelse. Ytterligare drygt fyra månader senare beslutades att vapentillståndet skulle återkallas. Det hade då gått två och ett halvt år sedan vapnen omhändertogs.

text: Efter beslutet om omhändertagande av vapen begärdes i ärende A227.568/2018 ett nytt läkarutlåtande in mer än nio månader senare och kommunicerades ytterligare ca två månader därefter. Ännu en inaktiv period inträdde sedan i handläggningen och följdes av en ny kommunicering mer än elva månader därefter innan beslut om återkallelse av tillståndet fattades. Tiden mellan omhändertagande och återkallelse uppgick till ett år och tio månader.

text: I ärende A185.594/2015 beslutades om omhändertagande av vapen på grund av misstanke om rattfylleri och narkotikabrott. Ett halvår efter omhändertagandet tillkom en misstanke om grovt rattfylleri. Polisen inväntade därefter domen i brottmålet, vilken meddelades ett år och nio månader efter omhändertagandet. Dessförinnan togs flera kontakter angående läget i brottsutredningen. Efter att dom hade meddelats kommunicerades den enskilde inför prövningen av återkallelse av tillståndet. Den prövningen kom dock sedan att dröja ytterligare nästan 15 månader.

text: I ärende A165.683/2019 prövades frågan om återkallelse ungefär ett år efter att tingsrättens dom i brottmålet hade vunnit laga kraft. Såvitt framgår berodde tidsutdräkten på att polisen under den tiden inte kontrollerade om det hade meddelats någon dom. Eftersom domen var friande innebar den att omhändertagandet hävdes. Omhändertagandet hade således fått bestå under cirka ett års tid när det i praktiken saknades grund för åtgärden.

text: Sammanfattningsvis har enligt Justitiekanslerns bedömning handläggningstiderna i skedet mellan omhändertagandet av vapen och återkallelse av vapentillståndet varit oacceptabla i en stor del av de granskade ärendena, särskilt med hänsyn till att omhändertagandet utgör en interimistisk åtgärd. Någon skyndsam prövning av återkallelsefrågan har det i de fallen inte varit fråga om och handläggningen kan därmed sägas ha stått i strid med såväl

text: 6 kap. 4 a § vapenlagen

text: som

text: 9 § förvaltningslagen

text: (7 § i den äldre

text: förvaltningslagen

text: ). Det nu sagda görs dock med reservation för vad som ovan sagts om de ärenden i vilka återkallelsen grundats på misstanke om brott och prövningen fått anstå i väntan på lagakraftvunnen dom. En sådan handläggning leder till långa handläggningstider men är likväl att föredra framför att basera återkallelsen på en prognos om utfallet i brottmålet.

text: 4.7.4 Tiden mellan återkallelse av tillstånd och inlösen av vapen

text: I de granskade ärendena finns stora problem med handläggningstiderna i den avslutande inlösenfasen. Det gäller alltså tiden efter återkallelsebeslutet och den därpå följande tremånadersperioden under vilken den enskilde med stöd av

text: 7 kap. 2 § vapenlagen

text: haft möjlighet att själv avyttra vapnet. När sådan avyttring inte skett är det polisens uppgift att lösa in vapnet och utge ersättning som motsvarar marknadsvärdet (

text: 7 kap. 4 § vapenlagen

text: I de granskade ärendena har i så gott som samtliga fall värderingen av vapnet utförts av en värderingsman utsedd av länsstyrelsen. Ett praktiskt problem är enligt uppgift från rättsenhet Bergslagen att det finns så få värderingsmän. I Värmlands län finns exempelvis bara en enda värderingsman att tillgå. Transporterna av vapnen inför värdering är också en tidsmässig och organisatorisk utmaning på grund av att regionen omfattar ett geografiskt stort område. Av det skälet har polisen mer och mer övergått till att åka ut tillsammans med värderingsmannen till det lokalpolisområde som verkställt omhändertagandet av vapnet och som därefter i de fallen fått fortsätta att förvara vapnet.

text: Vid granskningen har i ett antal ärenden kunnat konstateras dröjsmål som räknas i år och inte i månader. Dröjsmålen tycks till största delen ha berott på problem med att ordna vapentransport och väntetider när det gäller själva värderingen av vapnen. Däremot har i regel beslut om inlösen fattats relativt skyndsamt efter att värderingen väl har genomförts och kommunicerats med den enskilde. Det är uppenbart att transporterna och värderingarna skapat en flaskhals i systemet och därmed en betydande bromskloss i handläggningen. Till den del handläggningstiderna kan hänföras till väntan på värdering kan de naturligtvis inte läggas polisen till last, då det är svårt att se vad polisen kan göra annat än att påminna om sina beställningar och på så sätt försöka påverka väntetiderna. Det framstår som att det kan finnas ett behov av ytterligare samordning mellan polisen och länsstyrelserna i berörda län för att identifiera möjliga åtgärder som kan förbättra situationen. Justitiekanslern kommer därför att sända en kopia av detta beslut till länsstyrelserna.

text: Följande ärenden kan i det här sammanhanget nämnas särskilt.

text: I ärende A429.238/2014 dröjde det cirka två och ett halvt år från det att fristen för frivillig avyttring hade löpt ut till dess att en notering gjordes i ärendet om att vapnen behövde transporteras från Arvika till Karlstad för värdering. Det tog sedan ytterligare ett halvår innan transporten kom till stånd och en månad senare värderades vapnen. Den sammanlagda handläggningstiden inför inlösen var alltså drygt tre år.

text: I ärende A421.914/2016 dröjde det ett år och åtta månader efter att tiden för frivillig avyttring hade löpt ut innan det antecknades i ärendet att vapnen skulle transporteras till Karlstad för värdering. Ytterligare ett år och tre månader senare gjordes en liknande notering i diariet. Därefter tog det ett halvår att få värderingen utförd, vilket alltså skedde totalt nästan tre och ett halvt år efter att tiden för avyttring hade löpt ut. Snarlika handläggningstider och noteringar har förekommit i ärende A459.823/2016.

text: Efter att avyttringsfristen hade löpt ut i ärende A847.556/2016 dröjde det ett år och fem månader innan det antecknades att vapnen måste flyttas till Karlstad. En ny sådan anteckning gjordes ett år och tre månader efter den första. Ytterligare drygt fem månader senare blev vapnet värderat. Handläggningstiden i nu aktuell fas av handläggningen uppgick således till sammanlagt drygt tre år.

text: Knappt fyra månader efter att tiden för frivillig avyttring hade löpt ut hörde den enskilde i ärende A437.949/2016 av sig till polisen och frågade vad som hände med hans vapen. Han fick enligt en anteckning i diariet besked om att det var omöjligt att säga när en värdering skulle kunna ske och att det berodde på när vapnen kunde transporteras till Karlstad. Tio månader senare gjordes en ny notering om att vapnen behövde transporteras dit. Därefter tog det ett halvår att få värderingen utförd, dvs. den totala handläggningstiden såvitt nu är av intresse uppgick till ca ett år och åtta månader.

text: I ärende A466.499/2016 gjordes ett par månader efter att fristen för avyttring löpt ut en notering om att vapnen behövde transporteras till Karlstad för värdering. Ett år och tre månader senare gjordes en likadan notering i ärendet. Fem månader senare var värderingen utförd, vilket därmed var ett år och tio månader räknat från den tidpunkt då frivillig avyttring inte längre kunde ske.

text: Från det att tiden för den frivilliga avyttringen hade löpt ut dröjde det i ärende A316.241/2016 ett och ett halvt år innan det i ärendet noterades att vapnen behövde hämtas för att kunna värderas. Det tog sedan ytterligare ett år och tre månader innan värderingen hade skett, således totalt två år och nio månader.

text: Nästan fyra månader efter att avyttringsfristen hade löpt ut noterades i ärende A185.594/2015 att vapnen behövde transporteras för värdering. Ungefär ett år och sju månader senare antecknades att nästa steg var värdering. En sådan genomfördes därefter inom en månad. Den totala handläggningstiden var därmed nästan två år från det att avyttringsfristen hade löpt ut.

text: De mycket utdragna handläggningstider som framkommit i granskningen är som ovan nämnts delvis hänförliga till omständigheter som polisen inte kan råda över. Så länge antalet värderingsmän i regionen är oförändrat kommer sannolikt väntetiderna även fortsättningsvis att vara problematiska, trots att polisen vidtagit vissa praktiska åtgärder som både underlättar värderingsmännens hantering och minskar behovet av vapentransporter.

text: Som framgått i avsnitt 4.7.3 har Justitiekanslern funnit att polisens dröjsmål i en stor del ärenden i skedet mellan beslut om omhändertagande av vapen och återkallelse av vapentillståndet inneburit att handläggningen stått i strid med bestämmelserna i

text: 6 kap. 4 a § vapenlagen

text: och

text: 9 § förvaltningslagen

text: (7 § i den äldre

text: förvaltningslagen

text: ). Att de sammanlagda handläggningstiderna – dvs. innefattande även värderingen och inlösen – har blivit så långa har också till stor del berott på polisen och då främst transportproblemen. Läget har sedan ytterligare förvärrats av att ärendet behövt vänta på värderingen som sådan. Det nu sagda innebär att polisens handläggning även i tiden efter återkallelsen i många ärenden brustit i förhållande till

text: förvaltningslagens

text: krav. Eftersom det här ytterst handlar om hantering av egendom som tvångsvis har frånhänts enskilda ter sig de oacceptabelt långa handläggningstiderna även som svåra att förena med det proportionalitetskrav som gäller för ingrepp i egendom enligt artikel 1 första tilläggsprotokollet till Europakonventionen (Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis , 5 uppl., s. 581). Att

text: vapenlagen

text: inte innehåller något skyndsamhetskrav eller någon tidsfrist för beslutet om inlösen betyder inte att enskilda ska behöva tåla att vänta i åratal på att kunna disponera över det ekonomiska värde som de omhändertagna vapnen representerar.

text: 4.8 Övrigt

text: Under granskningen har påträffats ett ärende i vilket polisen försummat att till förvaltningsrätten överlämna ett överklagande av ett beslut om omhändertagande av vapen (A546.084/2016). Av handlingarna framgår att sedan polisen hade fått uppgift från vapeninnehavaren om att han hade lämnat in ett överklagande konstaterades att någon överklagandeskrift inte kunde hittas. Efter att polisen förgäves letat efter överklagandet kontaktades den enskilde som då skrev ett nytt överklagande. Det lämnades dock in för sent och avvisades därför. Knappt en månad senare hittade polisen det första överklagandet, som av misstag inte hade lagts in i systemet. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet informerade polisen dock aldrig den enskilde om det upphittade överklagandet och överlämnade det inte heller till förvaltningsrätten.

text: En myndighet har efter rättidsprövning av ett överklagande en skyldighet att lämna det vidare till den myndighet som ska pröva överklagandet (25 § i den äldre

text: förvaltningslagen

text: , vilken gällde vid tidpunkten för det inträffade). Trots det sena upphittandet av överklagandet borde polisen ha rättidsprövat det och därefter överlämnat det tillsammans med akten till förvaltningsrätten. Genom att underlåta dessa åtgärder har polisen hindrat den enskilde från att få den prövning i högre instans som han haft rätt till. Det framgår inte att frågan om omhändertagande av vapen i det skedet skulle ha varit överspelad och även om polisen hade ansett så vara fallet har det inte funnits något utrymme för att avstå från att överlämna överklagandet till rätt instans.

text: 5 Avslutande synpunkter

text: Som framgått av Justitiekanslerns bedömning har handläggningstiderna varit alldeles för långa i en stor del av de granskade ärendena. De främsta bristerna förekommer dels i skedet mellan det interimistiska omhändertagandet av vapen och den slutliga återkallelsen av vapentillståndet, dels i det avslutande skedet med värdering och inlösen av vapnet. Det är allvarligt mot bakgrund av de särskilda krav som uppställs på staten vid ingrepp i enskildas egendom enligt Europakonventionen. I ärenden där omhändertagandet grundats på brottsmisstanke är dock de sammanlagda handläggningstiderna delvis en konsekvens av att lagakraftvunnen brottmålsdom inväntats för att beslutsunderlaget ska vara tillräckligt inför prövningen av återkallelsefrågan.

text: Med hänsyn till att oacceptabla dröjsmål förekommit i så pass många av de granskade ärendena riktar Justitiekanslern allvarlig kritik mot Polismyndigheten, rättsenhet Bergslagen. Det är nödvändigt att enheten finner sätt att komma till rätta med handläggningstiderna. Inte minst måste det lagstadgade skyndsamhetskravet få ett större genomslag vid prövningen av återkallelsefrågan. I sistnämnda avseende omfattar kritiken dock inte de ärenden där omhändertagandet grundats på misstanke om brott och tidsutdräkten enbart berott på att lagakraftvunnen dom i brottmålet inväntats. Tilläggas ska också att det är mycket positivt att rättsenheten vid underhandskontakt i ärendet redovisat flera åtgärder som under andra halvan av 2020 vidtagits för att förbättra och effektivisera handläggningsprocessen. Vad gäller hanteringen i övrigt framstår det som orimligt att vapentransporter inom regionen ska behöva dröja så länge som varit fallet i vissa av ärendena. Bristen på lokala värderingsmän och de väntetider detta medför är däremot förhållanden som Polismyndigheten inte råder över. I den delen framstår det som lämpligt att myndigheten samverkar med länsstyrelserna för att hitta en hållbar lösning på problemen.

text: I övrigt har det vid granskningen av enskilda ärenden i några fall upptäckts sådana brister som i sig förtjänar kritik. I ärende A415.371/2016 väntade rättsenheten fyra månader med att ompröva omhändertagandefrågan efter att man fått kännedom om att frikännande dom meddelats (se avsnitt 4.2), i ärende A404.076/2020 tog det enheten fyra månader att lägga upp ett ärende efter att läkares anmälan enligt

text: 6 kap. 6 § vapenlagen

text: inkommit (se avsnitt 4.7) och slutligen i ärende A546.084/2016 underlät enheten att rättidspröva ett överklagande och sända det till förvaltningsdomstol (se avsnitt 4.8).


publisher: Justitiekanslern

title: Allvarlig kritik mot Länsstyrelsen i Stockholm med anledning av långsam handläggning av ett stort antal ärenden om strandskyddsdispens

org: jk

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Länsstyrelsen i Stockholms län för långsam handläggning av ärenden om strandskyddsdispens.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har tagit emot 62 ärenden med skadeståndsanspråk som grundar sig på påståenden om långsam handläggning hos Länsstyrelsen i Stockholms län (länsstyrelsen). Justitiekanslern har prövat dessa ärenden inom ramen för statens frivilliga skadereglering.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från länsstyrelsen. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: Länsstyrelsen har under åren konstaterat att ärendebalanserna för överprövning av strandskyddsdispenser har ökat men även att handläggningstiden blivit längre innan ärendena slutligt har avgjorts.

text: I syfte att effektivisera och minska handläggningstiderna genomförde länsstyrelsen en omorganisation under år 2016. Överprövning av strandskyddsdispenser hanterades fram till september 2016 av handläggare som även hade andra arbetsuppgifter. Genom omorganisationen bildades en arbetsgrupp för att på så sätt skapa en tydlig prioritering av ärendegruppen. Vidare genomfördes en översyn av arbetsgången för att effektivisera utredningsarbetet i ärendets granskningsskede och en stöd- och avstämningsgrupp tillsattes.

text: Genomförd omorganisation och vidtagna effektiviseringar visade sig dock inte vara tillräckliga åtgärder för att få ner balanserna och på så sätt förkorta handläggningstiderna. Länsstyrelsen har därför genomfört ytterligare förändringar genom att de handläggare som ingår i arbetsgruppen enbart hanterar dessa ärenden. Därutöver har länsstyrelsen under de senaste åren dels förstärkt arbetsgruppen med fler handläggare dels arbetat med övertidslösningar.

text: Vid omorganisationen förelåg alltså en ärendebalans som följde med till arbetsgruppen, dvs. vid uppstarten av arbetsgruppen fanns en omfattande ärendebalans att omhänderta. Vidare har det under en tid varit stor omsättning på de handläggare som arbetar med överprövning vilket har påverkat effektiviteten. Detta har medfört att handläggningen under långa perioder avstannat och inneburit att inga handläggningsåtgärder vidtagits i redan överprövade ärenden. Denna inaktivitet som således har förekommit i handläggningen under de aktuella åren har berott på att ärendena helt enkelt avvaktat turordning, dvs. att ett flertal ärenden varit före i den omfattande balans av ärenden som avvaktat slutligt beslut.

text: Länsstyrelsen kan dock konstatera att balanserna och handläggningstiderna nu, efter att en förstärkning på handläggarsidan har kunnat realiseras, har gått ner från 294 pågående ärenden i november 2019 till 121 pågående ärenden i april 2021, detta trots att man har behövt ta in ett fortsatt stort antal ärenden för överprövning under samma period. Som en jämförelse granskade länsstyrelsen 939 kommunala beslut under 2020 varav 127 togs in för överprövning och 216 ärenden kunde avslutas genom slutbeslut. I nuläget handläggs och avslutas ärenden som togs in under våren och sommaren 2020, dvs. handläggningstiderna ligger snart under ett år. Målsättningen är att innan årsskiftet ha en genomsnittlig handläggningstid på tre till sex månader.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En myndighet har en skyldighet att handlägga ärenden så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: Långsam handläggning kan i vissa fall utgöra skadeståndsgrundande fel och försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Var och en har vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Tidigare tillsynsärenden avseende länsstyrelsens handläggning av ärenden om strandskyddsdispens

text: Länsstyrelsen har tidigare fått kritik från Riksdagens ombudsmän (JO) och Justitiekanslern för långsam handläggning av ärenden om strandskyddsdispenser.

text: I ett beslut i januari 2018 kritiserade JO länsstyrelsen för långsam handläggning men noterade att länsstyrelsen hade vidtagit åtgärder för att minska handläggningstiden (dnr 4179-2017).

text: I mars samma år kritiserade Justitiekanslern länsstyrelsen, som i ärendet hade anfört att myndigheten hade genomfört en omorganisation i slutet av år 2016 som medförde att motsvarande långa handläggningstider sannolikt inte skulle komma att uppstå i framtiden (dnr 8671-17-4.3).

text: I februari 2019 gav JO länsstyrelsen allvarlig kritik för långsam handläggning och uttalade att det framstod som att handläggningstiderna för ärendetypen hade blivit längre sedan det tidigare kritikbeslutet (dnr 1376-2018).

text: Justitiekanslern uttalade på nytt kritik mot länsstyrelsen i juni 2019 (dnr 6437-18-4.3). I ärendet angav länsstyrelsen att förändringar genomförts sedan sommaren 2017 och att resurs- och kompetensförstärkning skett. Justitiekanslerns uttalade i beslutet att de åtgärder som länsstyrelsen genomfört föreföll vara delvis samma åtgärder som, enligt vad länsstyrelsen hade redogjort för i Justitiekanslerns tidigare ärende, skulle ha genomförts redan år 2016.

text: Sedan JO hade utfört en inspektion av länsstyrelsen i maj 2019 beslutade JO att utreda länsstyrelsen prioritering av ärendehandläggningen i ett särskilt ärende. Ärendet avslutades med att JO i augusti samma år utdelade kritik mot länsstyrelsen för att handläggningstiderna för ärendeslaget fortfarande generellt var långa (dnr 3675-2019).

text: Nu aktuell situation

text: Av de ärenden som Justitiekanslern nu har tagit emot har 32 ärenden avslutats efter att JO i augusti 2019 på nytt utdelat kritik mot länsstyrelsens långsamma handläggning av denna typ av ärenden.

text: I det äldsta av de ärenden som avslutades efter augusti 2019 inleddes överprövningen den 13 juli 2016 och avslutades den 11 december 2019, efter en total handläggningstid om närmare tre år och fem månader, med en inaktiv period om 41 månader. I det yngsta av dessa ärenden inleddes överprövningen den 26 mars 2020 och avslutades den 19 mars 2021, efter en total handläggningstid om närmare ett år, med en inaktiv period om elva månader.

text: I de övriga 30 ärenden som har avslutats efter det senaste tillsynsbeslutet har handläggningstiden varit, som kortast, ett år och tio månader och som längst två år och nio månader. Inaktivitetsperioderna har i ett fall understigit 19 månader, men har i övriga fall varit närmare två år. I åtta fall har inaktivitetsperioderna varat mer än två och ett halvt år.

text: Det är inte acceptabelt att en myndighet, trots upprepade kritikbeslut från JO och Justitiekanslern under flera års tid, inte vidtar tillräckliga åtgärder för att komma till rätta med problemen. Länsstyrelsens handläggning har i 21 av det totala antalet skadeståndsärenden som Justitiekanslern har bedömt varit sådan att den medfört att staten har gjort sig skyldig till en överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: och sökandena har tillerkänts skadestånd. Av de 32 ärenden som avser länsstyrelsens handläggning efter det senaste kritikbeslutet från JO har det varit fråga om skadeståndsgrundande långsam handläggning i 15 ärenden. Även om skadestånd inte utgått till följd av handläggningstiden för resterande av de 32 ärendena har handläggningstiden i nästan samtliga fall varit oacceptabelt lång.

text: Länsstyrelsen förtjänar allvarlig kritik för att myndigheten under så lång tid har haft ett stort antal ärenden som handlagts iögonfallande långsamt, detta trots att tillsynsmyndigheterna har utdelat återkommande kritik under flera år.

text: Det tycks som att länsstyrelsen på nytt har vidtagit organisatoriska åtgärder för att få bukt med handläggningstiden och att ärendebalanserna faktiskt har sjunkit, vilket naturligtvis är positivt. Justitiekanslern har för avsikt att följa upp länsstyrelsens hantering av ärenden om strandskyddsdispens.

type: avgorande


title: Kritik mot ordföranden i en kommunal nämnd med anledning av att hon uttalat sig i radio om vem som har begärt ut handlingar hos nämnden

text: Nämndordföranden AT kritiseras för att ha uttalat sig i radio på ett sätt som inte är förenligt med det ändamål som bär upp anonymitetsskyddet i 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen.

text: Bakgrund

text: I januari 2021 inkom advokat AA med en begäran till Västerås kommun om att få del av allmänna handlingar hos bl.a. kommunens miljö- och konsumentnämnd. Begäran, som gavs in per post, var upprättad på advokatfirmans brevpapper och var undertecknad av AA.

text: Begäran om utlämnande avsåg 1 348 sidor. För att förbereda ett beslut om förskottsbetalning enligt

text: 6 kap. 1 a § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: informerade kommunens tjänstemän i februari 2021 Miljö- och konsumentnämndens ordförande AT om framställan.

text: Därefter kontaktade en av kommunens tjänstemän advokatfirman och lämnade en sammanställning av de handlingar som begäran avsåg, informerade om kostnaden för eventuella kopior och meddelade att nämnden avsåg att ta betalt i förskott. Den 23 februari 2021 meddelade advokatfirman att AA inte önskade gå vidare med sin begäran om utlämnande. Därmed avslutades ärendet.

text: Den 26 augusti 2021 publicerade Radio P4 Västmanland inslaget ”Politiker: [ AA:s efternamn ] och sopföretaget har begärt ut absurda mängder dokument”. I radioinslaget uttalar AT bl.a. följande.

text: ”[A.A.], han begärde ut alla handlingar som fanns i det här ärendet, cirka 1 400 sidor. Vi hade två personer på förvaltningen som lade nästan tre veckor av sin arbetstid [på detta]. När det här är gjort tyckte han inte att han behöver de här papprena, utan de ligger i en fin hög någonstans nere på förvaltningen just nu.”

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: AA har i en anmälan hit framfört klagomål mot hur Miljö- och konsumentnämnden och dess förvaltning har hanterat hans begäran om utlämnande av allmänna handlingar. I anmälan har han bl.a. anfört att AT i radioinslaget har åsidosatt hans rätt till anonymitet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Enligt anmälan är det besvärande att AT i radioinslaget har beskrivit hans begäran om utlämnande som bl.a. ”omoralisk” och på detta sätt recenserat bruket av en grundlagsskyddad rättighet.

text: AA har även gjort gällande att det inträffade visar att nämnden har bristfälliga rutiner för att säkerställa rätten att få vara anonym när man begär ut allmänna handlingar. AA har också framfört att den kommunala förvaltningen har läckt uppgifter i ärendet under en längre tid utan att det har vidtagits åtgärder för att säkra hans rätt till anonymitet.

text: Miljö- och konsumentnämnden i Västerås kommun har anfört sammanfattningsvis följande. Redan vid förfrågan från Radio P4 Västmanland om hennes medverkan kände media till AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar. AT har vid intervjun uppfattat och klargjort att hon endast kunde uttala sig i egenskap av förtroendevald. Syftet med intervjun har varit att belysa den utsatthet som hon upplevt som förtroendevald i samband med ett ärende hos nämnden. Eftersom radioinslaget är kraftigt nedklippt så är det vanskligt att klarlägga vad som har sagts och frågats om under intervjun. Mot den bakgrunden kan det inte anses stå klart att uttalandena har gjorts av AT i egenskap av företrädare för nämnden, utan uttalandena får i stället ses som personliga meningsyttringar. Uttalandena strider därmed inte mot ändamålet med anonymitetsskyddet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Inte heller har Miljö- och konsumentnämnden i sin handläggning av ärendet om utlämnande agerat i strid med grundtanken bakom anonymitetsskyddet. Uppgifter om anmälarens identitet får lämnas ut till allmänheten på begäran och lämnas till media inom ramen för enskildas meddelarfrihet. Med hänsyn till efterforskningsförbudet kan nämnden i det här fallet inte mer än att konstatera att uppgifter om AA:s begäran uppenbarligen har kommit till medias kännedom.

text: Nämndens yttrande har skickats till AA för kännedom.

text: Jag har under min granskning tagit del av radioinslaget ”Politiker: [ AA:s efternamn ] och sopföretaget har begärt ut absurda mängder dokument”.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Klagomålet aktualiserar bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar. Regelverket innebär i korthet en rätt för var och en att ta del av allmänna handlingar – alltså handlingar som har kommit in till eller upprättats av en myndighet och som förvaras där – om inte handlingarna omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ tryckfrihetsförordningen). En myndighet ska också på begäran av en enskild lämna uppgift ur en allmän handling om hinder inte möter på grund av sekretess eller arbetets behöriga gång (

text: 6 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen

text: Det står vidare var och en fritt att meddela uppgifter i vilket ämne som helst i syfte att de ska göras offentliga i en tryckt skrift (meddelarfriheten),

text: 1 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: . Motsvarande gäller enligt 1 kap. 10 § yttrandefrihetsgrundlagen för meddelanden som lämnas för offentliggörande i exempelvis radio.

text: En myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem personen är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut. Det innebär att var och en har rätt att ta del av offentliga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen ska användas till (anonymitetsskyddet). (Se

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: Den enskilde kan dock avstå från sitt anonymitetsskydd genom att ange sitt namn i framställningen om att få ta del av allmänna handlingar. Om en sådan framställning i sin tur begärs ut ska ett utlämnande ske om inte namnuppgiften undantagsvis skulle omfattas av sekretess (se JO:s beslut den 30 oktober 2017, dnr

text: ). Detsamma gäller om en enskild begär att få del av en sådan uppgift i en allmän handling.

text: Även om identiteten hos en person som begär att få ta del av allmänna handlingar är känd bör myndigheten utifrån de ändamål som bär upp anonymitetsskyddet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: inte utan vidare föra uppgifterna vidare (se bl.a. JO:s ämbetsberättelser 2000/01 s. 527 och 2011/12 s. 580 samt Justitiekanslerns beslut den 12 maj 2018, dnr

text: ). En myndighet har exempelvis ansetts agera i strid med grundtanken om anonymitetsskyddet i situationer där myndigheten har spritt identitetsuppgifter utan att en enskild först begärt att få del av dem.

text: En annan rättslig utgångspunkt som aktualiseras i det här fallet är det krav på saklighet och opartiskhet som företrädare för det allmänna har att iaktta i sin verksamhet enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts, utan även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse (se Thomas Bull och Fredrik Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2019, JUNO, s. 54 f.). Kraven på saklighet och opartiskhet gäller även när en offentliganställd tjänsteman uttalar sig i media i egenskap av myndighetsföreträdare (jfr JO:s beslut den 23 mars 2020, dnr

text: Bedömningen i det här fallet

text: Uttalandet i radio är inte förenligt med ändamålet med anonymitetsskyddet

text: Enligt anmälan har AT genom sitt uttalande i radioinslaget agerat på ett sätt som står i strid med anonymitetsskyddet.

text: För att kunna pröva anmälan i den delen krävs det att AT inte åtnjöt meddelarfrihet när hon angav att AA hade begärt att få del av allmänna handlingar. I den delen gör jag följande överväganden.

text: Yttrandefrihetsgrundlagens

text: meddelarfrihet gäller enligt lagtexten ”var och en” (

text: 1 kap. 10 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: ). Av det uttrycket följer att meddelarfriheten avser medborgarna och däribland också de offentliganställda. Meddelarfriheten gäller däremot inte myndigheter eller andra allmänna organ som sådana. Om en myndighet beslutar att informera medier genom exempelvis ett pressmeddelande hindrar således inte

text: tryckfrihetsförordningen

text: att ett ingripande sker med anledning av ett sådant beslut. Detsamma kan gälla när den som officiellt har att företräda en myndighet uttalar sig i massmedia. Myndighetschefer och vissa andra högre befattningshavare kan nämligen ofta ha en sådan ställning att de som personer är intimt förknippade med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då ibland vara svårt att avgöra om personen uttalar sig på myndighetens vägnar eller som enskild (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 14 oktober 2008, dnr

text: I praktiken kan det alltså förekomma fall där det är svårt att hålla isär en användning av meddelarfriheten från uttalanden som faller utanför denna frihet. Inte minst med hänsyn till den stora betydelse som meddelarfriheten har just för de offentliganställda måste därför stor återhållsamhet iakttas vid bedömningen av huruvida ett meddelande eller en uppgift som lämnas för publicering ska anses falla utanför det område som täcks av meddelarfriheten. En gräns får dras mellan å ena sidan uttalanden som helt klart görs i tjänsten av någon som företräder myndigheten och å andra sidan uttalanden som visserligen har samband med tjänsten men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar. De förstnämnda omfattas normalt inte av meddelarfrihet, medan de sistnämnda i princip torde skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet om vad som gäller (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 16 juli 2008, dnr

text: I det här fallet bedömer jag att AT inte åtnöjt meddelarfrihet när hon uttalade sig om AA:s begäran om att få del av allmänna handlingar. I radioinslaget kommenterar AT en begäran om utlämnande hos den myndighet där hon är chef och vars handläggning, genom beredningen av beslutet om förskottsbetalning, hon själv har deltagit i. I en sådan situation måste utrymmet för ett ”privat” uttalande vid sidan om tjänsten anses vara ytterst begränsat. Intrycket av att uttalandet har fällts i egenskap av företrädare för nämnden och dess förvaltning förstärks även av att AT i inslaget anger att ” vi hade två personer på förvaltningen som lade nästan tre veckor av sin arbetstid [på detta]”. Även om andra delar av inslaget innefattar mer personliga meningsyttringar har de uppgifter som hon lämnade om AA:s begäran om att få del av allmänna handlingar ett sådant klart samband med hennes uppdrag som nämndordförande att hon inte åtnjöt meddelarfrihet. Det finns därför inte något hinder mot att ingripa med kritik eller annan åtgärd med anledning av de uppgifter som hon lämnande om AA:s begäran om utlämnande.

text: Frågan blir då om det aktuella uttalandet är förenligt med anonymitetsskyddet. Även om AA i det här fallet, genom att ange sitt namn i framställan till kommunen, får anses ha avstått från sin rätt till anonymitet ska namnet på vem som har begärt att få del av allmänna handlingar inte utan vidare spridas vidare. Genom att namnge AA i radioinslaget har AT agerat på ett sätt som inte är förenligt med det ändamål som bär upp anonymitetsskyddet i 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen. Det finns därför skäl att rikta kritik mot att hon angav anmälarens namn på sätt som skedde.

text: Kravet på saklighet och opartiskhet har inte åsidosatts

text: Anmälaren har även gjort gällande att AT i radioinslaget skulle ha recenserat hans begäran om utlämnande genom att bl.a. kalla hans agerande ”omoraliskt”. Jag kan dock konstatera att AT inte har uttryckt sig på det sättet i inslaget. Det finns alltså inte någon anledning att kritisera vad som framkommit i denna del.

text: Vid bedömningen av om kravet på saklighet och opartiskhet har iakttagits i radioinslaget bör dock inte endast beaktas hur orden faktiskt föll utan av betydelse är även hur uttalandet kan uppfattas. I det här fallet kan man inte komma ifrån att uttalandet kan uppfattas som polemiskt och därmed tveksamt ur objektivitetssynpunkt. Det är naturligtvis mindre lämpligt med tanke på att det rör en enskild som använt sin grundlagsskyddade rätt att ta del av allmänna handlingar. Vid en samlad bedömning anser jag dock att uttalandet inte överskrider grundlagens krav på saklighet och opartiskhet. Det som framkommit i denna del av utredningen ger därför inte anledning till någon åtgärd från min sida.

text: Jag vidtar inte någon åtgärd med anledning av vad anmälaren har anfört i övrigt

text: AA:s synpunkter på nämndens rutiner för hanteringen av framställningar om att få del av allmänna handlingar föranleder ingen åtgärd från min sida.

text: Vad AA anfört om att Miljö och konsumentnämndens förvaltning under en längre tid har läckt den aktuella begäran till media föranleder inte heller någon åtgärd från min sida eftersom det är ett uppgiftslämnande som måste anses omfattas av den grundlagsskyddade meddelarfriheten. Som angetts ovan vid redovisningen av den rättsliga regleringen hindrar inte heller anonymitetsskyddet att en framställan om att få del av allmänna handlingar lämnas ut på begäran av en annan enskild på sätt som också tycks ha skett i det här fallet.

text: Med den kritik som angetts ovan med anledning av att anmälarens namn har angetts i radio avslutas ärendet.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till hanteringen av föremål i en bil som tagits i beslag

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 5 000 kr. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I augusti 2020 hittade Polismyndigheten en stulen personbil i ett olåst garage. Tändningslåset på bilen var förstört. På varsin sida om bilen stod det två personer. Sökandens minderårige son stod vid förarsidan. Sonen och den andra personen greps som misstänkta för tillgrepp av fortskaffningsmedel. Bilen beslagtogs för att genomgå teknisk undersökning och för att återställas till sin ägare. Det antecknades i beslagsprotokollet att beslaget gjordes från sökandena son och att han var misstänkt för tillgrepp av fortskaffningsmedel. När beslaget verkställdes noterade poliserna att det fanns en väska med kläder i bakluckan. Väskan lyftes ur men stoppades tillbaka i bagageluckan. Det finns ingen anteckning om väskan i beslagsprotokollet. Varken i protokollet eller någon annanstans i förundersökningen framgår det att sonen tillfrågats om han gjorde anspråk på det beslagtagna. Han förhördes inte heller. Efter gripandet visade det sig att sökandens son hade rymt från en LVU-placering. Gripandet hävdes därför och han kördes till LVU-hemmet samma natt.

text: Några dagar senare genomfördes en teknisk undersökning av bilen. Då togs bl.a. ett foto där det framgår att en väska med kläder fanns i bagageluckan. Därefter hävdes beslaget och bilen lämnades ut till målsäganden. Målsägandens son, som hämtade ut bilen, slängde väskan med kläder som fanns i bakluckan.

text: I oktober 2020 kontaktade sökanden Polismyndigheten angående att hennes son förlorat en väska med kläder som fanns i den beslagtagna bilen.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 56 650 kr på den grunden att Polismyndigheten hanterat sonens väska med kläder felaktigt.

text: Polismyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. Justitiekanslern har hämtat in vissa ytterligare handlingar och upplysningar från Polismyndigheten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndigheten handläggning av och beslut i frågor om beslag är sådan verksamhet.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Aktuella rättsregler om beslag

text: Ett föremål får tas i beslag bl.a. om det skäligen kan antas ha betydelse för en utredning om brott, s.k. utredningsbeslag, eller vara avhänt någon genom brott, s.k. återställandebeslag (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB). Så snart det inte längre finns skäl för beslaget ska det hävas (27 kap.

text: 8 §

text: RB). Vid en hävning är huvudregeln att beslaget ska lämnas ut till den som beslaget gjordes hos (

text: 27 kap. 8 a §

text: RB). Det finns dock en undantagsbestämmelse som medger s.k. förtida utlämnande (se

text: 27 kap. 4 a §

text: RB, som även nämns i

text: 27 kap. 8 a §

text: RB). Ett förtida utlämnande får ske till målsäganden eller någon som trätt i dennes ställe innan åtal har väckts, om det är uppenbart att han eller hon har bättre rätt till egendomen än den hos vilken beslaget har gjorts. Inför och vid ett förtida utlämnande ska Polismyndigheten skicka vissa underrättelser och iaktta en särskild frist (se 27 kap. 4 a § andra stycket, 8 § andra stycket och 11 a § RB).

text: Polismyndigheten har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (se

text: PMFS 2017:4

text: , FAP 102-2). Enligt föreskrifterna ska man i beslagsliggaren bl.a. registrera beslutet om beslag, den drabbades inställning till beslaget, förvaringsplats samt underrättelser och andra åtgärder som vidtas med anledning av beslaget (12 §). Av de allmänna råden till föreskrifterna framgår det att en anteckning i beslagsliggaren bör vara utförlig och ange de närmare omständigheterna vid och skälen för beslutet eller åtgärden. Vidare står det att redan när ett beslag verkställs bör den som drabbas av åtgärden tillfrågas om han eller hon gör anspråk eller avstår från anspråk på föremålet. Ett avstående från anspråk bör göras skriftligen (se de allmänna råden till 12 §).

text: Bedömningen i detta fall

text: Av beslagsprotokollet framgår att Polismyndigheten vid ingripandet bedömde att beslaget av personbilen gjordes hos sökandens son. Bedömningen framstår som rimlig redan eftersom han stod vid bilens förardörr och misstänktes för att ha tillgripit den. Att sonen haft bilen i sin besittning bekräftas också av att sökanden lämnat uppgifter om att sonen före ingripandet hade sovit i bilen under några dygn. Polismyndigheten har i sin fortsatta hantering av beslaget haft att anpassa sina åtgärder till denna bedömning.

text: Med dessa utgångspunkter är en första brist att Polismyndigheten inte tillfrågade sökandens son om han gjorde anspråk på bilen som togs i beslag. Enligt Polismyndighetens egna föreskrifter och allmänna råd borde sonen redan när beslaget verkställdes ha tillfrågats om han gjorde anspråk på föremålet (se de allmänna råden till 12 § i FAP 102-2). Polismyndigheten har som en följd av denna inledande brist inte heller skickat de underrättelser som ska förekomma eller iakttagit den frist som gäller vid förtida utlämnande. Det framstår visserligen som troligt att sonen hade avstått från att göra anspråk på bilen och medgett en omedelbar, förtida hävning av beslaget till målsäganden men Polismyndigheten kan inte i sin hantering utgå från detta när frågorna aldrig har ställts.

text: Nästa fråga är om det verkligen bara var ett föremål som Polismyndigheten tog i beslag. Hela beslagsregelverket utgår från att det är ett föremål – en lös sak – som tas i beslag. När en bil tas i beslag faller det sig naturligt att det inte går att göra en så bokstavlig tolkning av reglerna att varje lös sak som kan finnas i bilen ska prövas för sig. I en bil finns det normalt ett så stort antal lösa föremål som på ett naturligt sätt hör samman med bilen att det inte rimligen kan begäras att polisen för varje föremål ska ta ställning till om det ska tas i beslag eller inte. Det kan vara sådant som en isskrapa, en domkraft eller andra föremål av liknande slag som vanligen kan tänkas ligga i ett handskfack, i bakluckan eller någon annanstans i en bil. Om bilen tas i beslag bör alltså sådana föremål kunna följa med som delar av det beslagtagna föremålet utan någon särskild prövning. En annan sak är att Polismyndigheten kan behöva ange i beslagsprotokollet vad som finns i bilen för att uppfylla kravet på att beskriva det beslagtagna föremålet noga (se

text: 27 kap. 13 § första stycket

text: RB).

text: När det i en bil finns saker som inte tillhör den här kretsen av föremål måste dock Polismyndigheten göra en särskild prövning för varje sådant föremål. I det här fallet var uppenbarligen såväl väskan som dess innehåll föremål av den karaktären som måste prövas särskilt. Genom att Polismyndigheten lät väskan och dess innehåll vara kvar i bilen när de tog den i beslag togs även dessa föremål i beslag, dock utan någon dokumentation av beslagsbeslutet eller någon beskrivning av dessa föremål (jfr här JK 1994 s. 50 – någon möjlighet för Polismyndigheten att på något annat sätt än genom beslag ”tillfälligt omhänderta” föremål i en situation som den aktuella finns inte).

text: Föremålen låg i bilen som poliserna bedömde var i sökandens sons besittning. Därmed var även väskan och dess innehåll i hans besittning. Polismyndigheten borde alltså ha tillfrågat honom särskilt om väskan. Om han då hade uppgett att väskan och innehållet var hans hade poliserna behövt ta ställning till om det fanns skäl att misstro honom och misstänka honom för brott avseende även väskan och därmed ta väskan i beslag (som återställandebeslag och/eller utredningsbeslag) eller om det i stället fanns skäl att fästa tilltro till honom och därmed ge honom väskan direkt.

text: Sökanden har lämnat olika uppgifter när det gäller om sonen redan när beslaget verkställdes sa att väskan var hans och att han ville ha den eller om han aldrig fick tillfälle att säga detta. Polismyndigheten har menat att han inte sade något om väskan. Oavsett hur det var med den saken så hade dock inte sonen det primära ansvaret att fråga efter sin väska, utan det var Polismyndighetens ansvar att tillfråga honom om han gjorde anspråk på väskan och dess innehåll eller inte.

text: Det går inte nu att bedöma om väskan och dess innehåll vid en korrekt hantering hade lämnats ut till sökandens son direkt på platsen eller om föremålen hade tagits i beslag. Oavsett vilket hade dock slutresultatet blivit detsamma, nämligen att sonen hade fått väskan. Ägaren av bilen gjorde uppenbarligen inte anspråk på väskan och det saknas skäl att ifrågasätta sökandens uppgift att väskan och innehållet tillhörde sonen. Sonen hade därmed varit den enda anspråkstagaren och väskan hade lämnats ut till honom vid en hävning av beslaget.

text: Nu lämnades väskan i stället ut till ägaren av bilen när beslaget av väskan i praktiken hävdes. Detta felaktiga utlämnande och de föregående hanteringsfelen som ledde fram till det har utgjort fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Det saknas skäl att ifrågasätta uppgiften att väskan och innehållet sedan slängdes. Detta får också anses ha varit en rimligt förutsägbar konsekvens av det felaktiga utlämnandet. Ett tillräckligt orsakssamband mellan felet och skadan föreligger därmed.

text: Sökanden har inte kunnat visa upp några kvitton på de kläder som påstås ha funnits i väskan. Det rörde sig enligt hennes uppgifter om många klädesplagg och genomgående om mycket värdefulla märkeskläder. Det är utifrån det foto som Polismyndigheten tagit av väskan i bakluckan – där några kläder skymtar i väskan – omöjligt att göra en bedömning av antalet plagg eller klädernas värde. Samtidigt bör sökanden få en viss bevislättnad eftersom det beror på Polismyndighetens felaktiga hantering att dokumentation av beslaget helt saknas. Sammantaget finner Justitiekanslern att klädernas värde vid en generös bedömning får uppskattas till 5 000 kr. Sökanden ska få skadestånd med detta belopp.

text: Tillsyn

text: Detta beslut visar åter vikten av att Polismyndigheten gör en noggrann bedömning av vem ett beslag görs hos, för in uppgift om detta i beslagsprotokollet och sedan fullgör de skyldigheter som myndigheten har utifrån den bedömning som har gjorts (jfr Justitiekanslerns beslut den 20 september 2019, dnr 5980-18-4.3). I det här fallet finns det i och för sig inget att invända mot den bedömning som gjordes, men Polismyndigheten har inte fullgjort de skyldigheter som uppkommit i förhållande till sökandens son. Polismyndigheten har också tagit med sig föremål från platsen för ingripandet utan att dokumentera beslaget av dessa föremål och utan att ha den rättsliga grunden för beslaget klar för sig i denna del. (Av Polismyndighetens yttrande framgår att väskan i vart fall inte förefaller ha varit tagen som utredningsbeslag och brottet tillgrepp av fortskaffningsmedel som angavs i beslagsprotokollet kan inte ha varit relevant avseende väskan.)

text: Justitiekanslern har från Nationella operativa avdelningen vid Polismyndigheten hämtat in upplysningar om att det vid beslag av personbilar som innehåller föremål finns en rutin som tycks överensstämma med den som beskrivits ovan, dvs. där föremål som inte direkt kan sägas tillhöra bilen antingen lämnas kvar hos den som beslaget görs hos (om det saknas grund för beslag) eller annars tas som särskilda beslag (om det finns grund för detta). Denna rutin finns dock enligt upplysningarna inte beskriven i något rutindokument. Jag finner mot bakgrund av rutinen inte skäl att nu vidta någon ytterligare tillsynsåtgärd utan utgår från att Polismyndigheten fortsättningsvis vidtar de åtgärder som kan vara påkallade för att kunskapen om rutinen ska spridas inom myndigheten. Det finns också skäl att ännu en gång påminna om vikten av att beslag dokumenteras ordentligt och att beslagtagna föremål beskrivs noga på det sätt som ska ske enligt lag.