avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Information
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Jämtlands län angående handläggningen av bildande av naturreservat

text: Anmälan

text: I en anmälan med bilagor, som kom in till JO den 6 februari 2008, klagade AA på Länsstyrelsen i Jämtlands län. Han uppgav att han var ombud för flera fastighetsägare i ett ärende om ett föreslaget naturreservat och att han i brev till länsstyrelsen den 23 januari 2007, den 25 maj 2007 och den 31 oktober 2007 hade begärt besked om hur ärendet avancerat men att breven inte hade besvarats. Han framförde att det var fråga om stora arealer samt att reservatsplanerna i praktiken innebar att det rådde avverkningsförbud inom områdena.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen i Jämtlands län anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i AA:s anmälan. I ett yttrande, daterat den 16 april 2008, anförde länsstyrelsen följande.

text: Advokat AA, sedan 20 december 2005 ombud för ägarna av fastigheterna S 1:21, 3:13 och 3:14, har i en skrivelse till JO begärt en granskning av länsstyrelsens handläggning under bildandet av Havmyrens naturreservat på grund av icke besvarade brev. Enligt AA har tre brev skickats till länsstyrelsen under år 2007, den 25 januari, 25 maj och 31 oktober utan att svar erhållits. Detta är dock inte helt korrekt. 2007-01-29 sökte länsstyrelsens ansvarige handläggare kontakt med AA via telefon. AA var då ej tillgänglig utan samtalet togs emot av en sekreterare. Reservatshandläggaren meddelade då att reservatsärendet för närvarande inte hade fortskridit, men att AA, som ombud, samt markägare skulle meddelas så fort det hände något i ärendet. Sekreteraren lovade vidarebefordra detta meddelande till AA. AA:s brev från den 25 maj och 31 oktober blev dock obesvarade, vilket länsstyrelsen beklagar. Breven skulle ha besvarats även om inget nytt i ärendet fanns att meddela. En förklaring till att detta kunde hända är att arbetsbelastningen för reservatshandläggarna var extremt hög under 2007. Antalet anställda handläggare för reservatsbildning vid länsstyrelsen i Jämtlands län var då bland de absolut lägsta i landet. Under 2007 pågick dessutom ett projekt med omfattande analys och inventeringar av Jämtlands skogar. Därtill kommer att turbulensen bland reservatshandläggarna har varit stor. Under drygt ett år från oktober 2006 till januari 2008 har t.ex. tre olika reservatshandläggare haft hand om Havmyren. Då varje handläggare har hand om ett stort antal reservatsobjekt innebär varje handläggarbyte på ett objekt att en mängd skriftliga fakta och samlad erfarenhet skall överföras. Detta har tyvärr i några få fall inte fungerat tillfredsställande.

text: För att minska på arbetsbelastningen för reservatshandläggarna har en ny handläggartjänst tillkommit fr.o.m. januari 2008. Under maj månad 2008 tillkommer, under en 2 årsperiod, ytterligare en handläggartjänst. För det aktuella reservatsobjektet Havmyren har en dialog med markägarna och deras ombud inletts och processen mot ett reservatsbeslut är högt prioriterad.

text: AA kommenterade remissyttrandet. Han framförde synpunkter avseende långa handläggningstider, beträffande både det aktuella ärendet och i allmänhet för ärenden om bildande av naturreservat. Han framförde också att beslut i en reservatsfråga inte meddelas förrän ersättningsfrågan är klar och att fastighetsägarna under tiden som länsstyrelsens handläggning pågår i praktiken har avverkningsförbud på skog inom det aktuella området utan att få någon kompensation samt att statens tillvägagångssätt är oförenligt med reglerna om skydd för egendom. I en skrivelse som kom in till JO den 1 december 2008 , uppgav AA bl.a. att länsstyrelsen, sedan hans senaste inlaga till JO den 30 april 2008, hade tillskrivit endast en av hans sex huvudmän och att det nu hade gått tre år sedan länsstyrelsen lade en död hand över området.

text: Den 9 december 2008 beslutade JO att återremittera ärendet till länsstyrelsen för utredning och yttrande över vad AA hade anfört i sina skrivelser till JO. Yttrandet skulle avse handläggningen av det aktuella reservatsärendet Havmyren. Länsstyrelsen anmodades också yttra sig om handläggningen av reservatsärenden i allmänhet, bl.a. redogöra för handläggningstiderna i ärenden av detta slag.

text: Den 9 februari 2009 inkom till JO följande yttrande, undertecknat av t.f. länsrådet BB och chefsjuristen CC.

text: Länsstyrelsen hänvisar till sitt tidigare yttrande i ärendet, den 16 april 2008 Dnr 511- 2825-08. Naturreservat bildas för att långsiktigt bevara och utveckla naturmiljöer med ett särskilt värde för djur, växter och människor. Initiativ till bildande av ett reservat kan komma från länsstyrelsen (som efter inventering funnit värdefull och skyddsvärd mark), enskilda markägare, ideella föreningar, kommuner eller allmänheten. Länsstyrelsens första kontakt med markägaren sker normalt per telefon, besök eller ibland per brev. Inför första kontakten tar länsstyrelsen fram ett underlag för samråd med markägaren. Är ett flertal markägare inblandade kan den första informationen ske vid ett större gemensamt möte. Lantmäteriet anlitas för att upprätta fastighetsförteckningar inom planerade reservatsområden. Fastighetsförteckningen innehåller uppgifter dels om berörda fastigheter, marksamfälligheter, gemensamhetsanläggningar och olika rättigheter till aktuell mark och dels om vem eller vilka som är ägare. Länsstyrelsen företar en värdering av marken och beroende av det enskilda fallet kan det röra sig om intrångsersättning eller om inlösen (köp) av mark. Länsstyrelsen beställer värderingen från ett antal olika privata, oberoende värderingsföretag som Naturvårdsverket slutit avtal med. Denna värdering utgör därefter grund för förhandling och ersättning till den enskilde sakägaren. Oftast fattar länsstyrelsen det formella beslutet om naturreservat först efter förhandlingarna med markägaren/annan sakägare är avslutade. Om ett akut hot mot aktuellt område kan länsstyrelsen meddela ett interimistiskt förbud med innebörden att ingen utan länsstyrelsens tillstånd får utföra de åtgärder som det interimistiska förbudet beskriver. Beslutet att bilda reservat kan dock i vissa fall fattas innan ersättningsfrågorna är lösta. Om länsstyrelsen beslutar att bilda reservat innan ersättningsfrågorna är lösta fortsätter förhandlingen om ersättning tills man är överens dock längst ett år efter att beslutet om att bilda naturreservat har vunnit laga kraft. Berörd sakägare kan, inom ett år efter att beslutet om att bilda naturreservat har vunnit laga kraft, lämna in stämnings-

text: ansökan i miljödomstol och därmed stämma staten. Om inte stämningsansökan lämnas in i tid förlorar sakägaren rätt till ersättning. Handläggningstiden för ärenden om bildande av naturreservat varierar stort räknat från och med tidpunkten för när diskussion har påbörjats med markägare. I ärenden med endast en markägare inblandad som inte har någon invändning mot reservatsförslaget kan handläggningstiden uppgå till ett år eller något längre. Ärenden där det råder komplicerade ägarförhållanden och där ett flertal olika parter och ombud är inblandade kan ha en handläggningstid upp mot fem till tio år. Den längre handläggningstiden rör främst ärenden där ägarförhållanden och fastighetsförhållanden inte är klarlagda utan måste utredas. Länsstyrelsens handläggning i det aktuella ärendet påbörjades när myndigheten vid inventering fann att området var skyddsvärt och Havmyren föreslogs därför som reservatsobjekt. Under 2005 togs beslut om att minska det föreslagna reservatsområdet. Det mesta av den produktiva skogen togs bort från reservatsförslaget och det är idag inte mycket skog som berörs. Reservatsförslaget innefattar idag mest våtmarker och berör fyra skiften med enskilda ägare och därutöver SCA. I november 2006 fördelades ärendet på en ny handläggare och därefter har ärendet bytt handläggare återigen några gånger. Justeringar av området har även gjorts under 2008. Länsstyrelsen har under våren 2008 fört samtal med vissa markägare för att lösa problem med tillträde till mark som inte kommer att innefattas av det tänkta reservatet. Den 16 juli 2008 beställdes en värdering av marken. Det anlitade företaget har ännu inte hunnit komma igång med arbetet, men utsikterna är goda att detta kan ske under våren 2009. Länsstyrelsen har inte fattat något interimistiskt beslut i aktuellt ärende. Advokat AA har i sin anmälan anfört att länsstyrelsen skulle ha brist på medel för inlösen av mark. Detta är inte korrekt. Under år 2008 använde sig länsstyrelsen endast av hälften av de medel som var avsatta för inlösen av mark. De senaste fem åren har inte länsstyrelsen nyttjat medlen fullt ut för inlösen av mark. Länsstyrelsen vill återigen påpeka att handläggningen i aktuellt ärende dragit ut på tiden beroende av handläggarsituationen på myndigheten. I den delen avseende medel avsatta för anställning av personal har det rått brist på medel. Det har även rått en stor omsättning av personalen vilket medfört att pågående ärenden har omfördelats ett flertal gånger. I det aktuella ärendet har sedan 2005 fyra naturskyddshandläggare varit ansvariga. På grund av stora brister i inventeringsunderlaget för skyddsvärd skog i länet beviljade Naturvårdsverket under 2007 och 2008 cirka fyra miljoner kronor för att komplettera dessa inventeringar. Trots att säsongsanställda inventerare anställdes har dessa inventeringar inneburit ett merarbete för ordinarie naturskyddshandläggare vilket påverkat handläggningen av reservatsförslag. Länsstyrelsen kan vid sin utredning konstatera att en omedveten prioritering kan ha påverkat länsstyrelsens handläggning. Den synes till viss del ha sökt prioritera ärenden där stora ekonomiska värden riskeras för markägarna. Det rör sig om ärende med mycket högproduktiv och väldigt högt värderad mark. Denna omedvetna prioritering kan ha haft negativ påverkan på nu aktuellt ärende där marken mest består av myrmark eller relativt lågproducerande mark. Det är korrekt att länsstyrelsen i övervägande delen av ärendena söker komma överens om ersättningen till den enskilde markägaren innan beslut om naturreservat fattas. En anledning till detta är att om länsstyrelsen fattar beslut om inrättande av naturreservat så har berörd sakägare ett år på sig att inlämna stämningsansökan mot staten. Om den enskilde skulle missa detta förlorar han eller hon rätt till ersättning. Länsstyrelsen anser att det oftast är bättre för den enskilde om ersättningsfrågan löses i samband med beslut om inrättande av naturreservat. Det förekommer emellertid att länsstyrelsen fattar beslut om inrättande av naturreservat utan att ersättningsfrågan är löst.

text: AA kommenterade länsstyrelsens remissvar. Han uppgav att han inte hade hört från länsstyrelsen i ärendet sedan hans skrivelse till JO den 28 november 2008. Han uppgav också att han inte heller, efter att upprepade gånger skriftligt ha begärt

text: besked om ärendets handläggning, hade fått information om att länsstyrelsen, såsom angetts i remissyttrandet, tagit flera beslut om att ändra det föreslagna reservatsområdet eller om att länsstyrelsen i juli 2008 hade beställt en värdering av marken.

text: Från länsstyrelsen inhämtades att i princip hela det föreslagna reservatsområdet ingår i Natura 2000-nätverket.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om naturreservat m.fl. skydd av naturområden finns i första hand i

text: 7 kap.

text: miljöbalken

text: , MB.

text: Enligt

text: 7 kap. 4 §

text: MB får ett mark- eller vattenområde förklaras som naturreservat i syfte att bevara biologisk mångfald, vårda och bevara värdefulla naturmiljöer eller tillgodose behov av områden för friluftslivet. Ett område som behövs för att skydda, återställa eller nyskapa värdefulla naturmiljöer eller livsmiljöer för skyddsvärda arter får också förklaras som naturreservat.

text: Enligt

text: 7 kap. 5 § andra stycket

text: MB ska i beslutet om att bilda naturreservat anges de inskränkningar i rätten att använda området som behövs för att uppnå syftet med reservatet, såsom t.ex. avverkning. Om det behövs för att tillgodose syftet med ett naturreservat får ägare och innehavare av särskild rätt till fastighet, enligt

text: 7 kap. 6 §

text: MB, förpliktas att tåla intrång av olika slag inom området.

text: Bestämmelsen i

text: 7 kap. 24 §

text: MB ger beslutsmyndigheten möjlighet att genom interimistiskt beslut skydda ett område redan innan ett definitivt beslut har fattats om skyddet. När en fråga har väckts om att ett område ska skyddas som t.ex. naturreservat, får myndigheten således för viss tid, dock högst tre år, meddela förbud mot att sådana åtgärder vidtas utan tillstånd som berör området och som strider mot syftet med det tilltänkta skyddet. Om det finns särskilda skäl får förbudet förlängas att gälla i ytterligare högst ett år. Vid synnerliga skäl kan förbudet därefter förlängas i ytterligare ett år.

text: Natura 2000 är ett nätverk av skyddade naturområden som byggts upp inom EU. Det har tillkommit med stöd av EU:s habitatdirektiv (direktiv

text: ) och fågeldirektiv (direktiv

text: ). Enligt

text: 7 kap. 27 §

text: MB ska regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer fortlöpande föra en förteckning över naturområden som bör beredas skydd eller har beretts skydd som särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde enligt dessa direktiv. Av

text: 15 § förordningen (1998:1252)

text: om områdesskydd enligt

text: miljöbalken

text: m.m. framgår att regeringen har förordnat att Naturvårdsverket skall föra denna förteckning.

text: Områdena skyddas främst genom att det krävs tillstånd för verksamheter och åtgärder som på ett betydande sätt påverkar miljön där (

text: 7 kap. 28 a §

text: MB). Skyddet inträder redan genom att området förs upp i förteckningen enligt 27 §. Att ett område har förtecknats eller förklarats som ett särskilt skyddsområde eller särskilt bevarandeområde enligt

text: 7 kap. 27 §

text: MB hindrar inte att området kan vara skyddat även enligt andra bestämmelser, t.ex. som naturreservat enligt

text: 7 kap. 4 §

text: MB.

text: I

text: 31 kap. 4 §

text: MB finns bestämmelser om ersättning till markägare på grund av beslut som innebär att mark tas i anspråk eller för att pågående markanvändning avsevärt försvåras om beslutet gäller bl.a. föreskrifter enligt 7 kap. 5 och 6 §§ MB om åtgärder och inskränkningar som rör naturreservat. Har ett interimistiskt förbud att vidta en åtgärd utan tillstånd meddelats enligt

text: 7 kap. 24 §

text: MB och vägras tillstånd, tillämpas reglerna i

text: 31 kap. 4 §

text: MB (

text: 31 kap. 5 § tredje stycket

text: MB). Motsvarande gäller om tillstånd vägras enligt reglerna om Natura 2000 (

text: 31 kap. 5 § första stycket

text: MB).

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. Någon form av svar bör dock normalt utgå och svaret får inte dröja längre än nödvändigt. För det fall svar inte kan lämnas inom rimlig tid bör den enskilde få besked om att myndigheten mottagit brevet och om möjligt besked om beräknad tid för handläggning.

text: I

text: 7 § förvaltningslagen

text: anges att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: AA har klagat på handläggningstidens längd för det aktuella ärendet och för reservatsärenden i allmänhet. Hans klagomål gäller också att länsstyrelsen inte har besvarat brev från fastighetsägare i ärendet.

text: Av utredningen framgår att ägarna till det aktuella markområdet redan år 2005 fick meddelande från länsstyrelsen om att deras fastigheter planerades att ingå i ett föreslaget naturreservat, Havmyren, och att reservatsärendet ännu inte är avslutat.

text: Reservatsärenden kan naturligtvis vara mer eller mindre komplicerade. De innehåller dessutom ofta ett förhandlingsskede avseende ersättningsfrågor, vilket påverkar handläggningstidens längd. Länsstyrelsen har emellertid medgett att handläggningen i det aktuella ärendet har dragit ut på tiden och i huvudsak förklarat det med resursbrist hos myndigheten. Ytterligare en anledning till tidsutdräkten synes vara att det företag som anlitats för att värdera marken inte omedelbart kunnat påbörja sitt uppdrag. Hög arbetsbelastning kan i och för sig leda till sådana problem i verksamheten som föranleder en myndighet att i viss utsträckning göra prioriteringar. Det finns ändå anledning att erinra om att bristande resurser inte är en giltig ursäkt för att ärenden tillåts bli alltför gamla. Självfallet är det inte heller godtagbart att dröjsmål hänförligt till ett utomstående subjekt i någon större utsträckning får påverka handläggningstiden för ett ärende.

text: I anmälan har gjorts gällande att det under handläggningstiden i praktiken dessutom har gällt ett avverkningsförbud avseende fastigheterna. Enligt länsstyrelsens remissvar till JO den 5 februari 2009 hade något interimistiskt beslut emellertid inte fattats i ärendet. Det hade således i reservatsärendet ännu inte föreskrivits några inskränkningar i fastighetsägarnas möjlighet att t.ex. avverka inom området. En annan sak är att området Havmyren har skrivits in i Naturvårdsverkets förteck-

text: ning enligt

text: 7 kap. 27 §

text: MB (

text: NFS 2007:1

text: , områdesnummer SEO720444). Området ingår således i Natura 2000 med det krav på tillstånd som följer av den regleringen.

text: När det gäller handläggningstider för reservatsärenden i allmänhet har AA ifrågasatt de uppgifter som länsstyrelsen har lämnat. Det finns inte förutsättningar att inom ramen för detta ärende göra en utredning av det slag som AA efterfrågar. Det kan emellertid noteras att lagstiftaren i förarbetena till de nu gällande bestämmelserna om bl.a. naturreservat (

text: prop. 1997/98:45

text: , del 2, s. 96) utgick från att ett nödvändigt skydd vanligen borde kunna åstadkommas inom en tid av tre år.

text: Mot bakgrund av att frågan om en reservatsbildning kan komma att innebära ett kännbart ingrepp i äganderätten eller rådigheten över egendomen är det särskilt viktigt att kontakterna med markägarna hanteras korrekt. Som också framhålls i Naturvårdsverkets Handbok – Bildande och förvaltning av naturreservat (s. 29) är det angeläget att myndigheternas arbete med områdesskydd inriktas mot öppenhet och dialog samt att god information ges. Som länsstyrelsen själv konstaterat borde den fråga som AA, som ombud för markägarna, ställde i breven den 25 maj respektive den 31 oktober 2007 självklart ha besvarats. Det har vidare framgått att markägarnas ombud inte heller informerats om senare vidtagna handläggningsåtgärder. Det borde i enlighet med det nyss sagda också ha gjorts.

text: Det finns således grund för kritik mot länsstyrelsens handläggning av ärendet såvitt avser underlåtenheten att svara på brev och styrelsens bristande information till markägarna. Länsstyrelsen kan inte heller undgå kritik för handläggningstiden.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Avvisning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, som avvisat utlänningar med motiveringen att dessa ägnade sig åt tiggeri och dagdriveri

org: jo

sammanfattning: Polismyndigheten i Stockholms län avvisade 26 rumänska romer under åberopande av att de ”ägnat sig åt dagdriveri/tiggeri”. Enligt den bestämmelse som tillämpades får en utlänning avvisas om det kan antas att han eller hon under vistelsen i Sverige inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt. Bestämmelsen kan emellertid inte tolkas så som polismyndigheten gjort. I beslutet framhålls att utvecklingen på fri- och rättighetsområdet har inneburit successivt skärpta krav på legalitet och rättssäkerhet. Den aktuella bestämmelsen bör idag inte tillämpas på andra försörjningssätt än sådana som är rättsligen förbjudna. Tiggeri är inte i sig otillåtet enligt svensk lag, än mindre dagdriveri. Avvisningen saknade därmed stöd i utlänningslagen. Polismyndigheten i Stockholms län kritiseras. Eftersom åtgärderna inneburit långtgående rättskränkningar av enskilda är kritiken av allvarligt slag. Det finns inget i materialet som visar att polisinsatsen haft sin grund i att de avvisade alla var romer, och att de därför särbehandlades negativt. Det sätt på vilket avvisningen genomfördes har likväl varit ägnat att rubba förtroendet för polisen. Med den bedömning som gjorts har det inte funnits skäl att gå in på om avvisningsbesluten varit förenliga med de särskilda regler som gäller för EU- medborgare. I anledning av den debatt som förts om utländska tiggare konstateras dock att det torde vara svårt att utforma svensk utlänningslagstiftning så att EU-medborgare, som ägnar sig åt tiggeri av det slag som påvisats i detta ärende, får avvisas från Sverige.

text: Bakgrund och utredning

type: rubrik

text: Initiativet Sommaren 2010 förekom uppgifter i massmedia om att polisen hade avvisat romer som ägnat sig åt tiggeri. Av till JO inhämtade upplysningar framkom att Polismyndigheten i Stockholms län, med stöd av

text: 8 kap. 2 § första stycket 2 utlänningslagen

text: vid flera tillfällen under 2010 hade avvisat utlänningar från landet på grund av att dessa försörjt sig genom att tigga, bl.a. verkställdes avvisningsbeslut avseende 26 rumänska medborgare den 18 februari 2010. Jag beslöt därefter att inleda att initiativärende, i syfte att närmare granska det som hänt.

type: stycke

text: Omständigheter som framgår av polismyndighetens handlingar Vid polismyndighetens spaning på tiggare i Stockholm i början av år 2010 uppstod misstankar om att dessa var utsatta för organiserad människohandel. Misstankarna grundades på att ett större antal utländska tiggare hade kunnat spåras till en lägenhet i Vårberg i södra Stockholm. När en polispatrull besökte lägenheten påträffades 38 personer, alla rumäner. Två män, varav den ene hyrde den aktuella lägenheten, misstänktes för att utnyttja människorna där till att tigga. En förundersökning inleddes den 2 februari 2010. I början av månaden hölls förhör med flera av de boende i lägenheten. Misstankarna om människohandel avskrevs därefter och förundersökningen lades sedermera ned.

text: Den 18 februari 2010 genomförde polismyndigheten en insats, som bestod i att personer som vistades i lägenheten i Vårberg hämtades till förhör med stöd av

text: 9 kap. 9 § utlänningslagen

text: . Beträffande flera av dessa hade avvisningsbeslut fattats den 16 februari 2010 med stöd av

text: . I en av insatsledaren, inspektören AA, upprättad promemoria uppges att personer kopplade till lägenheten uppehöll sig illegalt i landet och ägnade sig åt tiggeri samt att vissa var kända för tidigare brott. Tiggeriet verkade enligt promemorian ske i organiserad form. I insatsen deltog 21 poliser samt en tolk. I lägenheten fanns 36 personer. De fördes till Norrmalms polisstation, där det hölls ett kortare förhör med var och en av dem. Ytterligare avvisningsbeslut fattades. Motiveringen i dessa och de tidigare besluten följde en mall:

text: BB som ankom till Sverige [i förekommande fall datum] avvisas till Rumänien med stöd av 8 kap. 2 § punkt 2, eftersom NN har ägnat sig åt dagdriveri/tiggeri se

text: prop. 1979/80:96 s. 119

text: samt JK:s beslut 2516-08-41 s. 4. [Hänvisningen till propositionen torde rätteligen avse

text: prop. 1954:41 s. 93

text: ; i några ärenden har hänvisningen senare rättats. JO:s anm.] Merparten av avvisningsbesluten fattades av poliskommissarien CC. De övriga fattades av polisintendenten DD.

text: Av dokumentationen i de enskilda ärendena framgår att sjutton av de avvisade helt eller delvis försörjt sig genom att tigga. Elva av dessa hade vid ett eller flera tillfällen observerats av polisen då de tiggde och i övriga sex fall hade de enligt egna uppgifter försörjt sig genom att tigga. I åtta fall hade de avvisade enligt egna uppgifter försörjt sig genom att spela musik på allmän plats. Beträffande en person saknades uppgifter. Dokumentationen ger sammanfattningsvis stöd för att sjutton av utlänningarna ägnat sig åt tiggeri och åtta åt gatumusik.

text: Samma dag som insatsen genomfördes beslutade polismyndigheten att 23 av dem som skulle avvisas skulle tas i förvar och tre ställas under uppsikt. Avvisningsbesluten verkställdes senare under kvällen genom att de berörda kördes med buss till Rumänien. Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten i Stockholms län anmodades att göra en utredning och redovisa sin bedömning av handläggningen av avvisningsärendena. Myndigheten skulle

text: bl.a. belysa bakgrunden till insatsen, förutsättningarna för att fatta avvisningsbeslut på grund av att en utlänning försörjer sig genom tiggeri samt frågor om dokumentation och beslutsmotivering.

text: I sitt yttrande, som beslutats av biträdande länspolismästaren EE, lämnade polismyndigheten följande beskrivning av bakgrunden till insatsen.

text: Med erfarenhet från tidigare ärenden med fällande domar beträffande människohandel för tiggeriändamål (bl.a. 0201-K229186-08 och 0201-K271295-09) samt den omständigheten att det vid tillfället förekom många tiggare i centrala delar av Stockholm, inleddes vid Gränspolisavdelningen i januari 2010 ett spaningsärende med inriktning på människohandel för andra ändamål än sexuella. Spaningsärendet fick namnet G-Tiggeri. Syftet med spaningsinsatsen var att samla uppgifter som talade för eller emot brottet människohandel. Spaning i ärendet bedrevs från den 14 januari 2010 fram till den 18 februari 2010. Under spaningsarbetet kartlades de personer som uppehöll sig i centrala Stockholm och tiggde pengar. Genom kartläggningen kunde spaningspersonalen identifiera enskilda personer, vid vilka platser tiggeri skedde samt övriga rörelser bland aktuella personer. Spaningspersonalen kunde redan tidigt under spaningsinsatsen konstatera att det fanns ett samband mellan de flesta av de personer som tiggde pengar i de centrala delarna av Stockholm då de bl.a. efter att ha tiggt pengar under dagen samlades för gemensam hemfärd i bil. Återsamling skedde vid City-terminalen och närliggande område. Fortsatta spaningar visade att personerna bodde på samma adress, i samma lägenhet, i Vårberg i södra Stockholm. När Räddningstjänst kallades till aktuell lägenhet i samband med ett larm den 29 januari 2010 anträffades 38 personer, som alla uppfattades bo i lägenheten. Sociala myndigheter kontaktades på grund av miljön och förhållandena i lägenhet med bl.a. ohyra, då det fanns minderåriga barn i lägenheten. De minderåriga barnen placerades, tillsammans med sina mödrar, av sociala myndigheter på ett annat boende. Den 2 februari 2010 bedömdes att det fanns tillräckligt med underlag för att inleda en förundersökning om misstänkt människohandel (0201-K32481-10). Utredningsåtgärder vidtogs i form av att förhör hölls med personer som iakttagits tigga och personer som kunde kopplas till lägenheten i Vårberg. Utredningen visade att den person som stod på hyreskontraktet för den aktuella lägenheten också var registrerad ägare till en personbil som spaningspersonal iakttagit i samband med transport av personer som setts tigga pengar. Den fortsatta utredningen gav inte tillräckligt med uppgifter för att styrka brottet människohandel men det kunde styrkas att tiggeriet bedrevs i viss organiserad form. Sammanlagt har spaningsinsatsen omfattat 60 personer. Spaningarna visade på samma mönster med personer som utgick från den aktuella lägenheten och transporterades, i vissa fall gemensamt, in till centrala Stockholm för att tigga. Personerna placerades ut på fasta platser i City men byte skedde mellan de olika platserna och personerna från dag till dag. Spaningspersonal har observerat vad som uppfattades som utsättningsmöten innan personerna lämnade platsen för att placera ut sig i centrala Stockholm. Beslut fattades om en ändring av insatsens inriktning till planering för utänningskontroll och ev. avvisningar enligt

text: utlänningslagen

text: Efter att ha redogjort för bestämmelser i

text: utlänningslagen

text: redovisade polismyndigheten de anvisningar som Rikspolisstyrelsen lämnat. Bland annat anfördes:

text: CM [cirkulärmeddelande, JO:s anm.] 7/10 meddelades i augusti 2010, bl.a. med anledning att uppgift framkommit om att polismyndigheterna tillämpar bestämmelsen i

text: 8 kap. 2 § 1 st. 2 p. utlänningslagen

text: olika beträffande möjligheten att med stöd av bestämmelsen avvisa EU-medborgare som ägnar sig åt tiggeri i organiserad form. – – –

text: Av CM 7/10 framgår att RPS gör bedömningen att det finns förutsättningar för att med stöd av

text: 8 kap. 2 § 1 st. 2 p. utlänningslagen

text: avvisa EU- medborgare som ägnar sig åt tiggeri i organiserad form. Avvisning med stöd av bestämmelsen kräver inte att något brott ska ha begåtts. Med bestämmelsen åsyftas inte försörjningskravet som sådant utan beteenden och sätt att försörja sig på som inte är önskvärda. I ärenden hos polismyndigheter som rör denna fråga finns ofta fler faktorer utöver tiggeriet att ta hänsyn till. Tillkommer andra klandervärda omständigheter kan detta sammantaget medföra att beslut om avvisning bör kunna fattas. Hit hör omständigheter kring hur tiggeriet utövats, t.ex. om det bedrivits i organiserad form, har kopplingar till kriminell verksamhet, genomförts med utnyttjande av underåriga eller andra utsatta personer, har bedrivits som ”bondfångeri”, har skett på ett hotfullt eller störande sätt eller om osanna uppgifter lämnats i samband med tiggeriet. En helhetsbedömning av föreliggande omständigheter ska ske. Under sådana omständigheter gör RPS bedömningen att avvisning av EU-medborgare som ägnar sig åt tiggeri kan ske.

text: Polismyndigheten redogjorde därefter för den EU-rättsliga regleringen på området och för vissa regler av betydelse för prövningen av om tiggeri är tillåtet enligt svensk rätt m.m. Beträffande bedömningarna i de enskilda fallen anförde myndigheten bl.a. följande.

text: Ärendet rör polismyndighetens beslut av den 16 och 18 februari 2010 om avvisning av 26 rumänska medborgare. De rumänska medborgare som avvisats har samtliga befunnit sig i Sverige i mindre än tre månader och har kommit till Sverige i syfte att försörja sig genom tiggeri. Ingen av dem har någon anknytning till Sverige. Avvisning har – i enlighet med de anvisningar som lämnats av RPS – skett med stöd av

text: 8 kap. 2 § 1 st. 2 p. utlänningslagen

text: då det kan antas att personerna inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt under vistelsen i Sverige. Tiggeriet har bedrivits i viss organiserad form. Beslut har tagits i varje enskilt fall efter en individuell prövning av omständigheterna i det enskilda fallet. Det finns underlag för besluten i varje enskilt fall men som redovisas nedan finns vissa brister beträffande den dokumentation som skett i de enskilda ärendena. Kvarstående fråga är om EG-rätten utgör hinder mot tillämpning av aktuell bestämmelse i

text: utlänningslagen

text: på sätt som framgår av RPS:s anvisningar i de fall en EU-medborgare ägnar sig åt tiggeri i organiserad form. Varken svensk domstol eller EG-domstolen har prövat de svenska förhållandena avseende tiggeri, bl.a. socialtjänstens uppbyggnad. Det föreligger således ett stort behov av klarläggande uttalande beträffande tillämpningen av bestämmelserna i utlänningslagstiftningen. Polismyndigheten gör dock, mot bakgrund av förutsättningarna i de enskilda fallen, den omständigheten att tiggeriet bedrivits i organiserad form,

text: utlänningslagens

text: ordalydelse, de förarbetsuttalanden som gjordes när rörlighetsdirektivet införlivades i svensk rätt och allra helst den inställning som redovisats av den centrala förvaltningsmyndigheten för Polisen – och som senare kommit till uttryck i CM 7/10 – bedömningen att den tolkning av

text: 8 kap. 2 § 1 st. 2 p. utlänningslagen

text: som låg till grund för polismyndighetens beslut den 16 resp. 18 februari 2010 var rimlig.

text: I frågan om dokumentation, beslutsmotivering m.m. anförde polismyndigheten bl.a. följande.

text: I samtliga ärenden som omfattas av JO:s initiativärende finns upprättade förhör, tjänsteanteckningar och beslut angående åtgärder som har vidtagits i avvisningsärendena. Det kan konstateras att ett flertal av de personer som anträffades i lägenheten i Vårberg har deltagit i tiggeri med inslag av ”föreställandet av handikapp” som inte varit verkliga. Samtliga personer som avvisats har emellertid ägnat sig åt tiggeri i den löst organiserade form som framgår av spaningsanteckningar och annan dokumentation i ärendena. Två av de avvisade är minderåriga barn till personer som utövat tiggeri. Båda barnen har tagit del i tiggeriet. Av varje enskilt ärende framgår att den berörda personen har hörts om tiggeri och i vilken form det bedrivits. I ett av ärendena saknas förhörsanteckningar som ersatts av en tjänsteanteckning (AA 630- 954/10). Att tiggeriet bedrivits i viss organiserad form hade dokumenterats bättre ifall relevanta delar av spanings- och utredningsanteckningar lagts till varje enskilt ärende. Så har inte skett och det utgör en brist i dokumentationen. Av uppgifter från de beslutsfattare som var i tjänst den 18 februari framgår att de informerades om bakgrund, inriktning, syfte och den operativa taktiken med vilken den planerade insatsen skulle ske. Beslutsfattarna har därvid tagit del av inspelat spaningsmaterial m.m. i den pågående förundersökningen om misstänkt människohandel (K 32481-10). De uppgifter som erhållits ur nämnda förundersökning har inte dokumenterats eller hänvisats till i aktuella avvisningsärenden, vilket polismyndigheten bedömer är en brist i dokumentationen. Gränspolisavdelningen har uppgivit att de har vidtagit åtgärder för att säkerställa att nödvändig dokumentation tillförs avvisningsärendena, och myndigheten kommer inte att vidta någon ytterligare åtgärd i den delen.

text: Rättslig reglering

text: Polismyndighetens avvisningsbeslut har fattats med stöd av

text: . Enligt denna bestämmelse får en utlänning avvisas om det kan antas att han eller hon under vistelsen i Sverige eller i något annat nordiskt land inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt. Med tanke på hur bestämmelsen nu tillämpats krävs en återblick för att ta ställning till hur den idag bör tolkas.

text: Den äldre

text: utlänningslagen

text: m.m. I 1945 års utlänningslag stadgades att utlänning som ankom till riket fick avvisas ”om han är zigenare eller om han uppenbarligen har för avsikt att söka sitt uppehälle genom bettlande [tiggeri, JO:s anm.] eller att under vandring från ort till annan vinna sin utkomst genom utförande av musik, förevisande av djur eller annan dylik sysselsättning” (

text: 4 kap. 19 § första stycket 1)

text: . Avvisning fick även ske om det skäligen borde antas att utlänningen inte hade för avsikt eller saknade möjlighet ”att ärligen vinna sin försörjning” (samma stadgande, punkt 2).

text: 1951 föreslogs en ny utlänningslag. Det som tidigare stadgats om zigenare och bettlare, gatumusikanter m.fl. (punkt 1) utgick medan den allmänna bestämmelsen med krav på att utlänningen skulle kunna ärligen försörja sig (punkt 2) behölls. I förarbetena framhölls att några ”särregler skola […] icke gälla för zigenare utan de skola behandlas på samma sätt som andra utlänningar”. Om det fanns skälig anledning att anta att de inte skulle komma att försörja sig genom ärligt arbete ”utan t.ex. med spådom, signeri e.d.” skulle de kunna avvisas enligt den allmänna

text: bestämmelsen. Inte heller de som ”under vandring från ort till annan vinna sin utkomst genom utförande av musik, förevisande av djur eller annan dylik sysselsättning” skulle kunna avvisas, såvida det inte kunde antas att deras sysselsättning var en täckmantel för någon asocial verksamhet eller att den inte gick att försörja sig på. Däremot skulle den som ”uppenbarligen hade för avsikt att söka sitt uppehälle genom bettlande” kunna avvisas enligt den allmänna bestämmelsen (

text: SOU 1951:42 s. 191

text: Vid remissbehandlingen av betänkandet hade kriminalpolisintendenten i Stockholm uttalat att bestämmelsen borde tillämpas så att icke önskvärda medellösa utlänningar skulle hindras från att komma in i landet för att här ägna sig åt dagdriveri. Detta föranledde följande uttalande i propositionen (

text: prop. 1954:41 s. 93

text: ). I likhet med kriminalpolisintendenten i Stockholm finner jag det angeläget att i görligaste mån hindra icke-önskvärda, medellösa utlänningar att komma in i landet för att här ägna sig åt dagdriveri. I förslaget har därför stadgats, att utlänning som ämnar här i riket söka sitt uppehälle må avvisas, om det skäligen kan antagas att han icke kommer att här ärligen försörja sig. Även sådana fall då utlänningen uppenbarligen har för avsikt att livnära sig på brottslig verksamhet faller under detta stadgande. De återgivna förarbetsuttalandena kan inte ses isolerade från annan närliggande lagstiftning. Vid tiden för 1954 års utlänningslags tillkomst var 1885 års lösdrivarlag ännu i kraft. Begrepp av typen ”icke ärligen försörja sig” torde härröra från den lagstiftningen (jfr

text: SOU 1979:64 s. 81

text: ). I lösdrivarlagen definierades som lösdrivare den som sysslolös, utan att söka arbete, stryker omkring från ort till annan utan medel till sitt uppehälle och den som, utan att äga medel till sitt uppehälle, underlåter att efter förmåga söka ärligen försörja sig och tillika för ett sådant levnadssätt, att våda därav uppstår för allmän säkerhet, ordning eller sedlighet. Enligt praxis föll under lagen de s.k. luffarna, men även andra ”asociala element” såsom spritlangare, bondfångare, yrkesspelare, sutenörer och prostituerade (se

text: prop. 1964:128 s. 10

text: ). Lösdriveri var inte kriminaliserat, men lösdrivare kunde bli föremål för administrativa tvångsåtgärder, varvid de kunde dömas till upp till tre års tvångsarbete. Lösdrivarlagen ersattes 1965 med lagen om åtgärder vid samhällsfarlig asocialitet, som inte tillät åtgärder mot ”harmlösa bettlare”. Lagen om samhällsfarlig asocialitet upphävdes 1982.

text: 1958 infördes en ny avvisningsgrund, enligt vilken en utlänning kunde avvisas ”om det kan antas att han kommer att sakna tillräckliga medel för sin vistelse i Sverige eller i något annat nordiskt land, som han tänker besöka, samt för sin hemresa” (nuvarande

text: 8 kap. 2 § första stycket 1 utlänningslagen

text: ). Det innebar att medellösa utlänningar kunde avvisas på denna grund, vilket i sin tur medförde att frågan huruvida den som kunde antas ha för avsikt att vid sin vistelse i Sverige ägna sig åt tiggeri förlorade i betydelse.

text: I samband med att utlänningslagstiftningen senare åter omarbetades undersökte 1975 års utlänningslagskommitté tillämpningen av den avvisningsgrund som

text: bygger på en bedömning av om utlänningen avser att försörja sig på ett ärligt sätt. Det visade sig att den ytterst sällan användes; när det förekom synes det ha varit med hänvisning till annat än tiggeri. (Se

text: SOU 1979:64 s. 97

text: f. och 134.) Kommittén övervägde mot den bakgrunden om denna avvisningsgrund kunde avskaffas. Med hänvisning till behovet av att kunna avvisa utlänningar som yrkesmässigt prostituerar sig ansåg kommittén dock att bestämmelsen borde kvarstå. (A. bet. s. 134.) Samma bedömning gjordes i propositionen (

text: prop. 1979/80:96 s. 56

text: ). Enligt vad som där anfördes skulle även den som antogs komma att arbeta utan arbetstillstånd omfattas av bestämmelsen. Lagrådet ansåg emellertid att bedrivande av förvärvsverksamhet utan föreskrivet arbetstillstånd inte var liktydigt med att ”inte ärligen försörja sig”. Det senare begreppet syftade enligt Lagrådet på den som ägnar sig ”åt näringsfång som i sig är brottsligt eller förkastligt eller bygger på brottsliga eller förkastliga handlingar”. Bestämmelsen försågs därför med ett tillägg om arbete utan tillstånd. (Se

text: a. prop. s. 118

text: f. och 134.)

text: Sedan 2006 gäller avvisningsgrunden i

text: endast i begränsad utsträckning för EU-medborgare och deras familjemedlemmar, se vidare nedan.

text: Rörlighetsdirektivet och dess genomförande i svensk rätt I

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG

text: av den 29 april, rörlighetsdirektivet, fastställs villkor för unionsmedborgares och deras familjemedlemmars utövande av rätten att fritt röra sig inom unionen. Direktivet anger en miniminivå och berör inte nationella bestämmelser som är mer gynnsamma för utlänningar än de som framgår av direktivet. EU-direktiv är enligt huvudregeln inte direkt tillämpliga i Sverige utan förutsätter s.k. implementering, dvs. att en motsvarande reglering finns eller införs i svensk lagstiftning. EUdirektiv kan därutöver även ha direkt effekt och gäller då i Sverige oavsett innehållet i svensk lag. Delar av rörlighetsdirektivet innefattar regler av det slaget.

text: I rörlighetsdirektivets tredje kapitel finns bestämmelser om s.k. uppehållsrätt, med vilket avses en rätt för unionsmedborgare att uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. Direktivet skiljer mellan uppehållsrätt i högst tre månader (

text: artikel 6

text: ) och uppehållsrätt för längre tid än tre månader (

text: artikel 7

text: ). Enligt

text: artikel 6

text: gäller uppehållsrätt i högst tre månader utan några andra villkor eller formaliteter än kravet på att inneha ett giltigt pass eller identitetskort. En förutsättning för detta är dock, enligt

text: artikel 14

text: , att unionsmedborgaren inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem. Enligt

text: artikel 7

text: gäller uppehållsrätt för längre tid än tre månader under vissa angivna förutsättningar, t.ex. att den berörda personen har en anställning i det land där han eller hon uppehåller sig.

text: Uppehållsrätten kan enligt rörlighetsdirektivet endast genombrytas vid hot mot allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Bestämmelser om detta finns i

text: artikel 27

text: , som anger följande. Åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet

text: ska överensstämma med proportionalitetsprincipen. De ska uteslutande vara grundade på utlänningens personliga beteende, som måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Tidigare straffdomar ska inte i sig utgöra skäl för begränsningar i uppehållsrätten. Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn godtas inte. En ytterligare begränsning följer av att inskränkningar i uppehållsrätten inte får vara diskriminerande. EU-domstolen har därvid uttalat att ”en medlemsstat inte får vidta åtgärder mot en medborgare från en annan medlemsstat med stöd av undantagsbestämmelserna om allmän ordning […] på grund av ett uppträdande som medlemsstaten inte försöker förhindra när det gäller de egna medborgarna genom att vidta repressiva åtgärder eller andra faktiska och effektiva åtgärder” (

text: mål C-100/01

text: , Ministre de l’Intérieur mot Aitor Oteiza Olazabal, REG 2002 I-10981).

text: I anledning av rörlighetsdirektivet genomfördes vissa förändringar i den svenska utlänningslagstiftningen.

text: Reglerna om uppehållsrätt enligt

text: artikel 6

text: föranledde inga ändringar i lag (

text: SOU 2005:49 s. 95

text: ff. och

text: prop. 2005/06:77 s. 68

text: ff.). Uppehållsrätten enligt

text: artikel 7

text: reglerades däremot i ett nytt kapitel i

text: utlänningslagen

text: a. prop. s. 70

text: ff. och s. 183). I samband härmed infördes i den svenska lagen ett i jämförelse med rörlighetsdirektivet mer begränsat uppehållsrättsbegrepp. I

text: utlänningslagen

text: syftar uppehållsrätt därmed endast på sådan uppehållsrätt som avses i

text: artikel 7

text: , dvs. uppehållsrätt under längre tid än tre månader, men inte på den omedelbara uppehållsrätten enligt

text: artikel 6

text: I

text: 8 kap. 3 § andra stycket utlänningslagen

text: infördes en ny regel om att den som har uppehållsrätt inte får avvisas. Bestämmelsen syftar på uppehållsrätt i

text: utlänningslagens

text: mening. Vidare undantogs EU-medborgare från tillämpningen av

text: 8 kap. 2 § första stycket 1

text: (dvs. att vederbörande saknar tillräckliga medel för vistelsen i Sverige etc.), såvida han eller hon inte efter inresan visar sig utgöra en belastning för biståndssystemet enligt

text: socialtjänstlagen

text: 8 kap. 2 § tredje stycket

text: ). Beträffande resterande avvisningsgrunder i

text: 8 kap. 2 § första stycket utlänningslagen

text: uppgavs i samband med genomförandet av rörlighetsdirektivet att det är utlänningens eget beteende och inte allmänpreventiva hänsyn som ska ligga till grund för avvisningsbeslutet. Det bedömdes vara förenligt med rörelsedirektivets

text: artikel 27

text: ; några författningsändringar ansågs därför inte nödvändiga (

text: prop. 2005/06:77 s. 77

text: f. och

text: SOU 2005:49 s. 148

text: ff.).

text: Bedömning

text: Avgränsning Det finns flera inslag i den granskade polisinsatsen som kan ifrågasättas. Min bedömning har dock koncentrerats till huvudsaken, nämligen avvisningsbeslutens laglighet. Det som i övrigt förekommit överskuggas av denna fråga eller utgör konsekvenser av dessa beslut.

text: Allmänna förutsättningar För att en utlänning ska kunna avvisas från Sverige måste de allmänna reglerna om avvisning i

text: utlänningslagen

text: ge stöd för åtgärden. Därutöver krävs att de särskilda regler i

text: utlänningslagen

text: , som bl.a. omfattar EU-medborgare, inte hindrar tillämpning av de allmänna reglerna. Slutligen måste åtgärden vara förenlig med sådana EU-rättsliga regler som i övrigt ska beaktas, t.ex. inom ramen för tolkningen av svensk lag eller på grund av att de har s.k. direkt effekt.

text: Frågan om avvisningsbesluten i detta fall varit rättsenliga ska således i första hand bedömas enligt

text: utlänningslagens

text: allmänna bestämmelser om avvisning. Polismyndigheten har motiverat sina avvisningsbeslut med att de avvisade ”ägnat sig åt dagdriveri/tiggeri” och som rättslig grund åberopat

text: , där det bl.a. anges att avvisning får ske om det kan antas att en utlänning under sin vistelse i Sverige inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt. Rekvisitet ”försörja sig på ett ärligt sätt” För att en utlänning ska kunna avvisas från Sverige krävs lagstöd. Särskilt när det är fråga om någon som redan befinner sig i landet innebär en avvisning ett för den enskilde långtgående tvångsingripande. Åtgärder av det slaget bör inte få förekomma annat än med stöd av skäl som klart omfattas av lagens ordalydelse. Det är mot denna bakgrund som den av polismyndigheten åberopade avvisningsgrunden i

text: ska tolkas.

text: Som redogörelsen för den rättsliga regleringen visar har det sedan 1954 inte förelegat laglig grund för att från Sverige avvisa vad som då kallades zigenare, och inte heller gatumusikanter. Även tiggeri försvann vid denna tid som uttrycklig avvisningsgrund, varvid förarbetena dock lämnade en öppning för avvisning av den som uppenbarligen hade för avsikt att söka sitt uppehälle genom bettleri, dvs. tiggeri. Utöver detta fanns den beskrivna regleringen om lösdrivare, som innebar att vissa former av lösdriveri i praktiken var jämställda med kriminalitet.

text: Redogörelsen för den rättsliga regleringen visar vidare att den åberopade avvisningsgrunden, när saken undersöktes under 1970-talet, hade använts ytterst lite och då sällan eller aldrig med hänvisning till att utlänningen skulle komma att ägna sig åt tiggeri. I samband med att behovet av bestämmelsen därefter övervägdes var det som framgått andra företeelser än tiggeri som föranledde att den fick kvarstå. Såvitt framkommit har det efter 1954 inte tillförts något rättskällematerial som pekar på att bestämmelsen skulle åsyfta den som kan antas komma att tigga under sin vistelse i Sverige.

text: Till det kommer att den rättssyn som lagstiftningen om lösdriveri och äldre lagars bestämmelser om tiggeri ger uttryck för sedan länge är obsolet. Utvecklingen på fri- och rättighetsområdet därefter har inneburit successivt skärpta krav på legalitet och rättssäkerhet. Det får numera anses uteslutet att grunda ingrepp i fri- och rättigheter på juridiska tolkningar som förutsätter att myndigheter och domstolar ska göra skönsmässiga bedömningar av moralisk karaktär. I den mån äldre lagar

text: någon gång likväl ger ett sådant utrymme måste tolkningen av legalitetsskäl göras restriktivt. Den aktuella lagtexten bör idag därför inte tillämpas på andra försörjningssätt än sådana som är rättsligen förbjudna. Om det är lagstiftarens avsikt att även andra försörjningssätt ska kunna utgöra avvisningsgrund får det anses åvila denne att i lag ange vad som i så fall ska gälla.

text: Tiggeri – att utan erbjudande av någon motprestation utbe sig om ekonomiskt understöd – är inte i sig straffbart eller annars otillåtet enligt svensk lag. Det gäller även då det bedrivs i former som kan beskrivas som organiserade, om man med detta menar att enskilda som tigger samordnar sin aktivitet samt bor, reser och lever tillsammans.

text: I förening med andra omständigheter kan tiggeri däremot vara straffbart. Det kan exempelvis vara fallet när den som tigger tar till hot eller handgripligheter, som utgör ofredande enligt

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: . Ett annat exempel är om tiggeriet innefattar vilseledande av dem tiggaren vänder sig till, t.ex. genom förebärande av förmenta handikapp m.m., vilket under vissa ytterligare förutsättningar kan innefatta bedrägeribrott enligt

text: 9 kap.

text: brottsbalken

text: . För att kunna utgöra en avvisningsgrund enligt

text: utlänningslagen

text: krävs därutöver att det i straffbara former bedrivna tiggeriet förekommer eller kan antas förekomma i sådan omfattning att det utgör ett försörjningssätt. Bedömning i detta fall Inte i något av avvisningsärendena finns uppgifter som tyder på att den avvisade försörjt sig på ett sätt som är brottsligt. Iakttagelser av att de som tiggt föreställt handikapp förekommer visserligen. Uppgifterna om detta är dock opreciserade och inte direkt kopplade till någon av de avvisade individerna, än mindre anförda som beslutsmotivering. Vidare saknas det, trots relativt omfattande spaning och förhör, stöd för att de avvisade skulle ha varit organiserade på sådant sätt att verksamheten som helhet kan beskrivas som bedräglig eller på annat sätt otillåten.

text: Polismyndighetens utredning visar sammanfattningsvis inte mer än att ett flertal av dem som avvisats hade ägnat sig åt tiggeri och att de kunde antas komma att fortsätta med det. Beträffande flera av dem är emellertid inte ens det utrett; de har enligt egen utsago försörjt sig som gatumusikanter.

text: Det som framkommit i polisens utredning är alltså inte av sådant slag att det medger avvisning enligt den bestämmelse som åberopats. Det saknas i utredningsmaterialet belägg för att det skulle ha funnits någon annan, laglig avvisningsgrund. Avvisningen av den grupp romer som bodde i lägenheten i Vårberg saknade således erforderligt lagstöd. Polismyndigheten i Stockholms län ska därför kritiseras. Eftersom polismyndighetens agerande inneburit långtgående rättskränkningar av enskilda är kritiken av allvarligt slag.

text: Det finns inget i materialet som visar att avvisningsinsatsen haft sin grund i att de avvisade alla var romer, och att de därför särbehandlades negativt. Flera inslag i handläggningen är likväl anmärkningsvärda. Det gäller den otillräckliga analysen

text: av gällande rätt och den bristfälliga dokumentationen samt den kollektivt utformade beslutsmotiveringen – ”dagdriveri/tiggeri” – som för tankarna till en förlegad rätts- och människosyn. Även om det inträffade inte kan beskrivas som ett utslag av diskriminering har de olagliga avvisningsbesluten och det sätt insatsen genomfördes på varit ägnade att rubba förtroendet för polisens förmåga att leva upp till grundlagens krav på att myndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Övrigt En slutsats av den granskning som gjorts är att de allmänna reglerna i

text: utlänningslagen

text: inte medger avvisning enbart på grund av ett antagande om att en utlänning kommer att tigga i Sverige. Frågan om huruvida avvisningarna var förenliga med de särskilda regler som gäller för EU-medborgare aktualiseras därmed inte i detta fall. I anledning av den debatt som förts om utländska tiggare vill jag ändå erinra om att EU-rätten – vilket kan utläsas ur redogörelsen för den rättsliga regleringen – reser hinder mot att avvisa en EU- medborgare med hänvisning enbart till att han eller hon kan antas komma att tigga i Sverige. Hindren skulle kvarstå även om den svenska nationella lagstiftningen ändrades, t.ex. genom att tiggeri angavs som en uttrycklig avvisningsgrund. Det torde med andra ord vara svårt att utforma svensk utlänningslagstiftning så att EUmedborgare, som ägnar sig åt tiggeri av det slag som påvisats i detta ärende, får avvisas från Sverige.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en kommunal nämnd för bristfällig motivering av ett beslut om begränsning av antal resor med färdtjänst

sammanfattning: I ett beslut begränsade färdtjänstnämnden antalet färdtjänstresor. Motiveringen till beslutet utgjordes i huvudsak av en förkortad version av lagtexten. Nämnden kritiseras för bristfällig motivering av sitt beslut.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Färdtjänstnämnden i Göteborgs stad med anledning av handläggningen av hennes ansökningar om tillstånd för färdtjänst och extra resor. Hon uppgav bl.a. att färdtjänstnämndens beslut den 8 september 2011, genom vilket hennes ansökan om visst antal resor delvis avslogs, var bristfälligt motiverat.

text: Till anmälan fogades en kopia av det aktuella beslutet, som i huvudsak har följande lydelse.

text: Du har beviljats utökat antal resor med totalt 50 resor. Din ansökan motsvarar 120 enkelresor per år. Du har således fått avslag på 70 resor med hänvisning till

text: 9 § lag (1997:736)

text: om färdtjänst. Beslutet innebär att du har rätt att resa sammanlagt 362 resor fram till årets slut. Du har hittills rest 263 resor innevarande kalenderår. --- Enligt

text: 9 § lag (1997:736)

text: om färdtjänst får tillståndet förenas med föreskrifter om 1. vilket färdsätt som får användas 2. inom vilket område resor får göras, och 3. hur många resor tillståndet omfattar. Resor som anses väsentliga får begränsas till antalet endast om det finns synnerliga skäl. Med väsentliga resor menas t.ex. arbetsresor och studieresor.

text: Utredning

text: Handlingar i det aktuella ärendet begärdes in och granskades. Härav framgick bl.a. att AA per telefon samma dag som det ovan angivna beslutet meddelades hade informerats av en handläggare om att ”hon har maxantal fritidsresor

text: beviljat och att hon kan beviljas max 50 extra resor p.g.a extra pengar i budgeten för 2011”.

text: Ärendet remitterades till färdtjänstnämnden för upplysningar och yttrande om vilka överväganden som – mot bakgrund av bestämmelserna i

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL – gjorts i fråga om avfattningen av motiveringen i beslutet den 8 september 2011 så vitt detta innebar avslag av ansökan.

text: Nämnden gav in ett remissvar, beslutat den 2 april 2012, och yttrade bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: AA har 312 fritidsresor i sitt grundtillstånd. Hon har tillstånd att resa med färdtjänstens specialfordon. 2011-08-17 inkommer AA med en ansökan om ytterligare 120 enkelresor för innevarande år. 2011-09-08 beviljas AA ytterligare 50 fritidsresor enkel väg och får därmed avslag på 70 ansökta resor enkel väg. _ _ _

text: Tillämpligt regelverk

text: Enligt

text: 9 § lag (1997:736)

text: om färdtjänst får tillståndet i skälig omfattning förenas med föreskrifter om 1) vilket färdsätt som får användas 2) inom vilket område resor får göras och 3) hur många resor tillståndet omfattar. Sådana resor som kan anses vara väsentliga för tillståndsinnehavaren får begränsas till antalet endast om det finns synnerliga skäl. Med väsentliga resor menas t.ex. arbetsresor och studieresor. En utförligare beskrivning av vad som kan anses vara väsentliga resor finns i

text: Prop. 2005/06:160

text: . Denna beskrivning har tillkommit då man ansett att många kommuner gjort alltför snäva bedömningar av vilka resor som kan anses vara väsentliga. _ _ _

text: Överväganden vid motiveringen Vid senaste omprövning, 2010-09-17, av AA:s färdtjänst bedömdes hon årligen, under tillståndsperioden, vara berättigad till 312 enkelresor gällande fritidsresor. Hon har den högre grundtilldelningen eftersom hon är rullstolsburen och inte bedöms kunna resa självständigt med andra fordon än färdtjänstfordon. 2011-08- 17 inkom AA med en ansökan om ytterligare 120 enkelresor för innevarande år. AA ansökte om resor för att simma och träna på Dalheimers Hus. Hon beskrev i sin ansökan att hon också är aktiv i unga rörelsehindrade och behöver resor för att handla, träffa vänner etc. Alla dessa syften med resor bedömdes av handläggaren, mot bakgrund av tidigare rättsliga prövningar vara fritidsresor (jmf domar från Kammarrätten Göteborg: mål nr 4465-08; 4034-09; 991-10 samt 865-11). Hon beviljades efter denna bedömning de ytterligare 50 extra resor (som möjliggjordes genom beslut i kommunfullmäktige om utökad budget). Därmed avslogs 70 av de ansökta resorna då de dels inte bedömdes vara väsentliga i lagens mening och det heller inte framkom några andra skäl att bevilja ytterligare resor. 2011-09-08 beslutades således om delavslag. Av beslutsbrevet framgår enligt vilken paragraf delavslaget gjorts och även en beskrivning av vad paragrafen innehåller. Som framgår av journalanteckning 2011-09-08 informeras AA vid telefonsamtal dessutom om att skälet till att hon nu kunnat tilldelas ytterligare resor var tillskott i budget. Förvaltningen gör som beskrivits ovan alltid en individuell prövning av antalet resor men ingen beviljas obegränsat antal resor. Prövning av om antalet resor vi beviljat är skäligt har gjorts i ett antal tidigare ärenden av förvaltningsrätt och kammarrätt. Sökanden

text: får alltid skriftlig information om hur överklagan kan göras. Detta är en text som automatiskt följer med beslutsbrevet om handläggaren väljer mallen för avslag eller delavslag. Bedömningen var således att ansökan gällde fritidsresor och dessa kan, som beskrivits ovan, begränsas till antalet. Enligt nämndens praxis beviljas max 312 enkelresor. Vid en senare prövning framkom nya fakta som gjorde att vi kunde bedöma vissa av de sökta resorna som väsentliga. Dessa resor beviljades. _ _ _ Sammanfattande bedömning Nämndens sammantagna bedömning är härmed att ärendet har handlagts enligt tillämpligt regelverk. Vad gäller avslagsmotivering enligt 20 § förvaltningslag (

text: ) gör färdtjänstnämnden bedömningen att denna kan bli tydligare. I AA:s fall borde nämnden ha förtydligat att det antal resor som inte har kunnat beviljas hänförs till att det rör sig om fritidsresor som enligt lagstiftning i skälig omfattning kan begränsas till antalet. Nämnden menar dock inte att det är nödvändigt att i beslutsmotiveringen beskriva att AA är bedömd vara berättigad till högsta antalet resor som nämndens budget i dagsläget tillåter då hon redan tidigare har fått information om detta. Nämnden anser inte heller att det är nödvändigt att i avslagsmotiveringen hänvisa till att skälighetsbedömning av begränsning gällande fritidsresor har prövats rättsligt i ett stort antal ärenden. Inte heller bedömer färdtjänstnämnden att det är tillämpligt att i avslagsmotiveringen ange de domar som har gått vidare till högre instans så som domarna i Kammarrätten i Göteborgs mål nr 4465-08; 4034-09; 991-10 samt 865-11.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 16 november 2012 anförde JO Lindström följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 20 § första stycket

text: FL ska ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis bl.a. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen.

text: Vidare anges i

text: 7 § tredje meningen

text: FL att myndigheterna ska sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt.

text: Nu nämnda bestämmelser innebär att myndigheterna ska utforma sina beslut på ett sådant sätt att den enskilde kan förstå vilka motiv som ligger till grund för myndighetens ställningstagande. Häri ligger att beslutsmotiveringen ska vara tydlig.

text: Ett grundläggande krav är att myndigheterna i sina beslut anger vilka föreskrifter som de har tillämpat. Oftast är det av värde för parten att få en upplysning om föreskriftens innehåll, så att parten kan jämföra detta med sitt eget fall. Att motiveringen enbart består av en redovisning av tillämpliga föreskrifter är emellertid sällan tillräckligt. Av beslutet ska det gå att läsa ut vad som i det enskilda fallet varit avgörande för utgången (se Hellners och

text: Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 31 maj 2010, Zeteo, kommentaren till

text: 20 §

text: FL).

text: Särskilt med hänsyn till den enskildes rättssäkerhet är det viktigt att myndigheterna utformar sina beslut på ett sådant sätt att den enskilde kan förstå hur myndigheten har resonerat. Först om den enskilde förstår beslutet kan ju han eller hon ta ställning till om detta bör överklagas. Det förtjänar dock att påpekas att det finns ett nära samband mellan beslutsmotivering och tidigare kommunikation såtillvida att vad som behöver sägas i en myndighets beslut till stor del beror på vad som redan är känt för parten (a.a.).

text: I det nu aktuella beslutet tillämpade färdtjänstnämnden 9 § lagen om färdtjänst. Bestämmelsen ger nämnden möjlighet att i skälig omfattning begränsa antalet resor för den som beviljats tillstånd till färdtjänst. Ett undantag finns. Resor som kan anses vara väsentliga för tillståndshavaren får begränsas till antalet endast om det finns synnerliga skäl.

text: I sitt beslut avslog nämnden AA:s ansökan såvitt avsåg 70 av de resor som hon ansökte om. Motiveringen utgörs av en förkortad version av lagtexten med tillägget att med väsentliga resor menas t.ex. arbetsresor och studieresor. Motiveringen ger intryck av att vara en standardmotivering, konstruerad för att kunna användas i flertalet av de ärenden där nämnden begränsar antalet resor. Men den uppfyller inte de krav som bör ställas på en beslutsmotivering.

text: Enligt min mening borde nämnden i sitt beslut ha redovisat såväl att som varför resorna inte var att bedöma som väsentliga för AA och varför det var skäligt att begränsa antalet resor. En sådan motivering hade underlättat för AA att förstå varför hon inte beviljades alla resor som hon hade ansökt om och att ta ställning till om hon ville överklaga beslutet. De nu påpekade bristerna avhjälps enligt min uppfattning inte i tillräcklig mån av den muntliga information som nämnden samma dag lämnade till AA.

text: Jag är alltså kritisk mot nämnden för den bristfälliga motiveringen av beslutet.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inga uttalanden av mig.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Expediering Part Partsinsyn Sekretess

title: Kritik mot Stockholms tingsrätt för att ha expedierat en sekretessbelagd partsbilaga till en motpart

sammanfattning: En åklagare ansökte vid Stockholms tingsrätt om att en särskild företrädare skulle förordnas för ett barn. Av en bilaga till ansökan framgick att barnet och en av vårdnadshavarna hade sekretesskyddade personuppgifter, och endast personnummer för dem angavs. Tingsrätten förordnade i ett interimistiskt beslut en advokat till särskild företrädare för barnet och beslutade att sekretess enligt 36 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen skulle gälla för sådana uppgifter som kunde röja barnets, de båda vårdnadshavarnas eller den misstänktes identitet. Av partsbilagor till det interimistiska beslutet framgick båda vårdnadshavarnas namn, personnummer och adresser. Åklagaren meddelade så småningom att förundersökningen hade lagts ned. Tingsrätten skrev därför av ärendet och förordnade att sekretess även fortsättningsvis skulle gälla för personuppgifterna i partsbilagorna till beslutet. Av den ena partsbilagan framgick moderns namn, personnummer och adress. Av den andra partsbilagan framgick faderns namn och personnummer samt en adress till en kriminalvårdsanstalt. Tingsrätten får kritik för att ha expedierat det slutliga beslutet med den sekretessbelagda partsbilagan för den ena vårdnadshavaren till den andre vårdnadshavaren och därmed röjt sekretesskyddade personuppgifter.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Stockholms tingsrätt med anledning av handläggningen av tingsrättens ärende Ä 3610-18. Enligt anmälan hade tingsrätten i samband med expedieringen av det slutliga beslutet samtidigt expedierat partsbilagan med AA:s sekretesskyddade personuppgifter till en annan motpart i ärendet.

text: Inledande utredning

text: JO tog del av ett dagboksblad och samtliga handlingar i tingsrättens ärende. Av materialet framgick såvitt är av intresse följande:

text: Den 16 mars 2018 ansökte åklagaren om att en särskild företrädare skulle förordnas för ett barn. Som skäl för detta angavs att en före detta sambo till

text: barnets ena vårdnadshavare misstänktes för ofredande mot barnet. Det framkom också att barnets andra vårdnadshavare avtjänade ett fängelsestraff för bl.a. misshandel av barnet. I en bilaga till ansökan framgick dels att barnet och modern hade sekretesskyddade personuppgifter, varför endast deras personnummer angavs, dels faderns namn, personnummer och adress. Av en annan bilaga framgick den misstänktes namn, personnummer och adress.

text: I ett interimistiskt beslut samma dag förordnade tingsrätten en advokat till särskild företrädare för barnet och beslutade att sekretessbestämmelsen i

text: 36 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, även i fortsättningen skulle vara tillämplig på uppgifterna i tingsrättens beslut, inklusive samtliga bilagor, som kunde röja barnets eller vårdnadshavares och den misstänktes identitet. I partsbilagorna till beslutet återfanns moderns respektive faderns namn, personnummer och adress. Tingsrätten förordnade också att det interimistiska beslutet skulle expedieras till barnets vårdnadshavare först den fjärde vardagen efter beslutsdatumet, enligt

text: 2 a § förordningen (1999:998)

text: om särskild företrädare för barn.

text: Den 29 augusti 2018 meddelade åklagaren att förundersökningen hade lagts ned. Med anledning därav skrev tingsrätten den 18 september 2018 av ärendet. Tingsrätten förordnade i beslutet att sekretessbestämmelsen i

text: 36 kap. 1 §

text: OSL även i fortsättningen skulle vara tillämplig på personuppgifterna i partsbilagorna till beslutet. Av den ena partsbilagan framgick moderns namn, personnummer och adress, vilken var en annan än den som hade angetts i partsbilagan till det interimistiska beslutet. Av den andra partsbilagan framgick faderns namn och personnummer samt en adress till en kriminalvårdsanstalt.

text: JO:s remiss och tingsrättens remissvar

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över det som AA hade fört fram i sin anmälan om hanteringen av dennas personuppgifter.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) lämnade ett remissvar tillsammans med ett underyttrande från chefsrådmannen CC (underbilagorna här utelämnade).

text: BB uppgav följande:

text: Jag har inhämtat yttrande från chefsrådmannen CC som är ansvarig för den avdelning på tingsrätten som handlade det aktuella ärendet. En redogörelse för omständigheterna kring handläggningen och en analys utifrån gällande bestämmelser finns i hans yttrande, bilaga 1 [se nedan, JO:s anm.]. Det aktuella ärendet rörde särskild företrädare för barn. Barnet och en av vårdnadshavarna hade sekretesskyddade uppgifter i folkbokföringen. När en part har sekretesskyddade uppgifter anges uppgifterna inte i domen eller beslutet utan i en separat partsbilaga. I samband med att ärendet avslutades beslutade den ansvariga domaren att sekretessbestämmelsen

text: 36 kap. 1 §

text: OSL skulle vara fortsatt tillämplig för personuppgifterna i partsbilagan. När kansliet expedierade beslutet har med största sannolikhet även partsbilagan skickats till motparten i ärendet och därigenom har uppgifter som är skyddade i folkbokföringen blivit röjda.

text: Tingsrätten är väl medveten om att fel av detta slag kan få stora konsekvenser för den enskilde. Även om de flesta domstolshandläggare på tingsrätten och på den aktuella avdelningen haft kunskap om hur sekretessbelagda partsbilagor ska hanteras hade tingsrätten vid den tidpunkten inte någon skriftlig rutin för detta. Domstolsverkets expedieringshandbok lämnar frågan öppen. Det är mycket angeläget att liknande fel inte inträffar i framtiden och därför har tingsrätten nu fört in ett förtydligande om hur sekretessbelagda partsbilagor till domar och beslut ska hanteras i den senaste versionen av tingsrättens Sekretesslathund. Samtliga avdelningschefer har också haft en genomgång med sina medarbetare om den rättsliga regleringen och hur handläggningen bör ske.

text: CC uppgav följande:

text: Bakgrund I mars 2018 kom till avdelning 3 in en ansökan om förordnande av särskild företrädare för barn (Ä 3610-18). Ärendet lottades på beredningsenhet 9. Ansvarig domare för den enheten är en tingsfiskal. Av en bilaga till ansökan framgick att barnet och en vårdnadshavare (AA) hade sekretessmarkerade uppgifter. I tingsrättens målhanteringssystem Vera framgick att AA hade sekretesskydd i folkbokföringen. Den 18 september 2018 skrev tingsfiskalen DD (förordnades som tingsfiskal i mitten av juli 2018) av ärendet. Hon beslutade samtidigt att sekretessbestämmelsen i

text: även i fortsättningen skulle vara tillämplig på personuppgifterna i partsbilagorna till beslutet (dock på kansliet hemligstämplade med hänvisning till annat lagrum). Av partsbilagorna framgick parternas namn och adresser. I samband med att ärendet avslutades talar mycket för att också bilagorna till beslutet expedierades till båda parter. Att så blev fallet bekräftas av anmälan till JO. Följden blev att en man fick kännedom om sin f.d. flickväns adress som var sekretesskyddad i folkbokföringen. Avdelningen fick kännedom om det inträffade tämligen omgående. På min uppmaning skrev DD därefter en promemoria om det inträffade. För det närmare händelseförloppet hänvisas till denna […]. Både DD och EE, som var den handläggare som expedierade beslutet, har med anledning av JO:s remiss framfört till mig att de inte har något ytterligare att tillägga i saken utan hänvisar till vad som antecknats i bifogade handlingar. Jag fick DD:s promemoria den 27 september 2018 och vidtog därefter vissa åtgärder. Jag kan i denna del hänvisa till min minnesanteckning […].

text: Rättsliga utgångspunkter och yttrande Av

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: följer att uppgifter i folkbokföringen under vissa förutsättningar kan vara belagda med sekretess, t.ex. om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet får en sekretessreglerad uppgift från domstol eller annan myndighet, blir sekretessbestämmelsen med vissa undantag tillämplig på uppgiften även hos den mottagande domstolen (

text: 43 kap. 2 § första stycket

text: OSL). För myndigheter gäller även, beträffande förföljda personer, sekretess för uppgift om bl.a. enskilds bostadsadress om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs (

text: 21 kap. 3 § första stycket

text: OSL). När det gäller ärenden enligt lagen (

text: ) om särskild företrädare för barn framgår särskilt av

text: 36 kap. 1 §

text: OSL bl.a. att sekretess gäller hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan

text: antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs (första stycket 1 p). I det nu aktuella fallet var bl.a. AA:s bostadsadress föremål för sekretess. Tingsrätten har också när ärendet avgjordes beslutat att bestämmelsen i

text: 36 kap. 1 §

text: OSL (jfr

text: 43 kap. 8 § andra stycket

text: OSL) skulle vara tillämplig på personuppgifterna i partsbilagorna till beslutet. I partsbilagan angavs AA:s bostadsadress. Mot denna bakgrund bedömer jag att det var felaktigt att partsbilagan kom att expedieras på sätt som nu skedde. Det inträffade synes framför allt ha berott på oklara rutiner och en osäkerhet av det rättsliga läget (partsinsynen i förhållande till sekretess för parts adressuppgifter, se t.ex. Heuman m.fl., Sekretess m.m. hos allmän domstol, 3:e uppl., se särskilt s. 118 om denna problematik). Någon uttrycklig rutin i detta hänseende förefaller inte heller finnas i Domstolsverkets handböcker och saken har från avdelningens sida nämnts till en av de ansvariga för aktuell handbok. Vid en förnyad kontakt med berörd person inför detta yttrande har kommit fram att även Domstolsverket har uppmärksammats på frågan. Som jag har förstått saken förs bara saker som klart framgår av t.ex. lag in i handboken. Avdelningen beklagar det inträffade, väl medveten om att ett sådant handlande kan få olyckliga konsekvenser för den enskilde parten. Som framgår av bilaga 2 har efter händelsen vidtagits åtgärder för att säkerställa att en liknande händelse inte inträffar igen samt att rutinerna på avdelningen i detta hänseende är desamma och lika tydliga som på övriga avdelningar.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Tingsrätten har i sitt remissvar och underyttrande redogjort för viss rättslig reglering som är relevant för ärendet. Jag hänvisar därför till denna men vill också lägga till följande:

text: Sekretess hindrar inte att en enskild som är part i ett ärende hos en domstol och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen tar del av en handling eller annat material i ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på något annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Det nu redovisade framgår av

text: 10 kap. 3 § första stycket

text: OSL. Av bestämmelsens andra stycke framgår bl.a. att sekretess aldrig hindrar att en part i ett ärende tar del av ett beslut i ärendet.

text: Tingsrätten har i underyttrandet till remissvaret hänvisat till bestämmelsen i

text: 43 kap. 8 § andra stycket

text: OSL. Den bestämmelsen innebär att sekretess inte upphör om domstolen i sitt avgörande beslutar att en sekretessbestämmelse ska vara tillämplig på vissa uppgifter även i fortsättningen.

text: Bedömning

text: När det aktuella ärendet avslutades förordnade tingsrätten med stöd av 43 kap.

text: 8 § andra stycket

text: OSL att sekretessbestämmelsen i

text: 36 kap. 1 § samma lag

text: skulle

text: fortsätta att vara tillämplig även på personuppgifterna i partsbilagorna till beslutet. Uppgifterna i dessa bilagor omfattades därför av fortsatt sekretess. Av utredningen framgår att partsbilagorna skickades ut till samtliga parter när det slutliga beslutet expedierades. Därmed röjdes den ena motpartens nya och i folkbokföringen skyddade bostadsadress för den andre motparten.

text: Enligt

text: 36 kap. 1 § första stycket 1

text: OSL kan sekretess gälla hos domstol i ett ärende enligt lagen (

text: ) om särskild företrädare för barn för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. En förutsättning för sådan sekretess är att det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Bestämmelsen syftar i första hand till att skydda det utsatta barnets integritet och identitet. Sålunda har redan förekomsten av misstanke om brott mot ett barn typiskt sett bedömts vara en känslig uppgift. Sekretess kan till följd av bestämmelsen gälla också för andra uppgifter, om det kan antas att ett röjande av dessa innebär att en enskild lider men. Även vårdnadshavares namn kan alltså hemlighållas för att skydda barnets identitet. Sekretessförordnanden med en sådan omfattning torde vara vanliga i praxis. Vid sidan av

text: 36 kap. 1 §

text: kan andra bestämmelser i OSL vara tillämpliga på uppgifter i ett ärende om särskild företrädare för barn. (Se

text: prop. 1998/99:133 s. 37

text: f. och bl.a. Heuman m.fl., Sekretess m.m. hos allmän domstol, femte uppl., s. 92 f.)

text: Bestämmelsen i

text: 36 kap. 1 § första stycket 1

text: OSL syftar däremot inte till att hemlighålla motsvarande uppgifter mellan motparterna i samma ärende, dvs. i detta fall mellan de två vårdnadshavarna. Som utgångspunkt framstår det också som naturligt att vårdnadshavarna i ett fall som det förevarande känner till såväl identiteten på det barn om vilket de har gemensam vårdnad som varandras identitet.

text: Som framgått hade den ena vårdnadshavaren, som i tingsrättens ärende benämndes Sekretess C, skyddade personuppgifter, liksom det barn som påstods ha varit utsatt för brott och som hos tingsrätten benämndes Sekretess A. Av tingsrättens målhanteringssystem framgick att det fanns en sekretessmarkering för dessa personer. Vidare fanns det redan i åklagarens framställan en upplysning om att den andra vårdnadshavaren, benämnd Sekretess D, avtjänade ett fängelsestraff för våldsbrott mot Sekretess A. Det fanns mot denna bakgrund anledning för tingsrätten att överväga om det med stöd av någon annan bestämmelse än den i

text: 36 kap. 1 §

text: OSL fanns utrymme att hålla Sekretess C:s bostadsadress hemlig i förhållande till den andre motparten Sekretess D.

text: Tingsrätten har redogjort för bestämmelserna i 22 kap. 1 § första stycket och 21 kap. 3 § första stycket OSL. Den sistnämnda bestämmelsen är direkt tillämplig hos en domstol. Enligt den kan sekretess gälla för uppgift om, såvitt här är av intresse, en enskilds bostadsadress eller annan jämförbar uppgift som kan lämna upplysning om var den enskilde bor. En sådan normalt sett harmlös uppgift som en bostadsadress kan sålunda sekretessbeläggas med stöd av denna

text: bestämmelse, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma att utsättas för hot eller våld eller lida allvarligt men om uppgiften röjs. Det aktuella ärendet rörde särskild företrädare för barn. Det fanns därmed enligt min mening utrymme för tingsrätten att mot bakgrund av den s.k. kollisonsregeln i

text: 10 kap. 3 §

text: OSL pröva om adressuppgiften för Sekretess C var ovidkommande för själva saken och om det med hänsyn till omständigheterna var av synnerlig vikt att den inte röjdes för Sekretess D (se bl.a. Heuman m.fl., Sekretess m.m. hos allmän domstol, femte uppl., s. 147 f., jfr JO 2016/17 s. 439 och

text: SOU 2010:14 s. 310

text: f.).

text: Av tingsrättens remissvar framgår inte annat än att avsikten var att uppgifterna i partsbilagorna till det slutliga beslutet skulle hemlighållas även mellan motparterna. Såvitt framkommit har den ansvariga domaren emellertid inte gjort några särskilda överväganden och inte heller lämnat några instruktioner inför expedieringen av det slutliga beslutet. Dessutom saknades det vid den tidpunkten tydliga skriftliga rutiner vid domstolen för hur sekretessbelagda partsbilagor skulle hanteras. Tingsrätten ska därför kritiseras för den expediering som medförde att Sekretess C:s skyddade bostadsadress kom att röjas för Sekretess D.

text: Jag vill understryka vikten av noggrannhet vid hanteringen av avgöranden som innehåller sekretessbelagda uppgifter, särskilt då som i detta fall ett röjande av en skyddad adressuppgift kan få förödande konsekvenser för den berörda personen och dennes närstående. Jag ser positivt på att tingsrätten efter det inträffade har fört in ett förtydligande i sina rutiner och följt upp det inträffade med berörda medarbetare.

text: Ärendet avslutas.