nyckelord: Anstalt Postgranskning

title: Personal har kontaktat domstol för att kontrollera innehållet i brev till intagen m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 april 2009, framförde AA, i egenskap av ordförande för Förtroenderådens riksorganisation (FRIO), kritik mot anstalten Tidaholm. Enligt AA ansåg den personal som utförde brevgranskning att de hade rätt att ringa myndigheter som skickat brev till intagna för att kontrollera innehållet, trots att det inte förelåg någon misstanke att uppgiften om avsändaren inte var korrekt. Ett brev från Domstolarna i Mariestad hade, enligt AA, kvarhållits sedan det vid kontroll framkommit att brevet innehöll domshandlingar, och brevet hade därefter lagts bland den intagnes effekter.

text: AA bifogade kvarhållandebeslutet.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad AA framfört. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom generaldirektören BB, följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har remitterat ärendet till Kriminalvården region Väst. Av utredningen framgår bl.a. följande. Enligt uppgift från anstalten Tidaholm tillämpar anstalten en rutin som syftar till att förhindra att otillåtna föremål kommer in i anstalten. Då det händer att kuvert är manipulerade görs alltid en bedömning angående försändelsens äkthet. Vid försändelser som till det yttre uppges vara från domstol kontrolleras rutinmässigt per telefon om aktuell domstol har skickat försändelsen tillangiven klient, om försändelsen innehåller domshandling eller förundersökningsprotokoll och om innehållet i försändelsen kan skada tredje man. Detaljinformation om innehållet i försändelsen diskuteras aldrig. Framkommer det av samtalet att försändelsen innehåller domshandlingar eller förundersökningsprotokoll som kan skada tredje person, medges inte innehav av försändelsen i klientens bostadsrum. Någon granskning sker inte utan ett kvarhållningsbeslut fattas och försändelsen läggs ogranskad till den intagnes effekter. Beslutet delges omgående den intagne som då har möjlighet att begära att få ta del av innehållet i försändelsen. Domshandlingar och förundersökningsprotokoll får sedan läsas av den intagne vid en tidpunkt som är lämplig ur personalsynpunkt.

text: Kriminalvården region Väst ifrågasätter anstalten Tidaholms rutin avseende inkommande post som till det yttre uppges komma från domstol. Enligt huvudregeln ska s.k. myndighetspost vidarebefordras utan granskning. Granskning får enbart ske om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare är oriktig. Det är av vikt att Kriminalvården har rutiner som tillseratt en intagen får ta del av myndighetspost omgående. Därefter får det efter en individuell bedömning beslutas om innehav ska tillåtas eller om försändelsen ska förvaras i den intagnes effekter. Kriminalvården region Väst går för närvarande igenom brevgranskningsrutinerna vid samtliga anstalter och häkten inom regionen. Under hösten kommer regionen att hålla ett seminarium för beslutsfattande personal gällande bl.a. brevgranskning för att öka kunskapen om gällande regler i dessa frågor.

text: Författningsbestämmelser

text: Brevgranskning och kvarhållande av brev Enligt

text: 25 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) ska brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. Av 27 § KvaL framgår att en granskning av brev inte får vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Vid öppningen av brev ska den intagne vara närvarande, om det lämpligen kan ske. Brev som granskats får hållas kvar, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen och säkerheten. Den intagne ska underrättas om kvarhållandet så snart det kan ske, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Gäller det ett ankommandebrev ska den intagne i den utsträckning det är lämpligt få information om innehållet i det. Ett kvarhållet brev ska lämnas ut till den intagne så snart det kan ske och senast när den intagne friges, om det inte finns särskilda skäl mot det. Enligt 4 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: , anstaltsföreskrifterna) ska befordran och granskning av intagnas post ske skyndsamt.

text: Innehav Av 24 § KvaL framgår att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten eller antas motverka den behandling som den intagne genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha den personliga egendom som är motiverad med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Av 7 kap. 5 § anstaltsföreskrifterna framgår att med de begränsningar som följer av 12–18 §§ får en intagen inneha egendom i sitt bostadsrum enligt bestämmelserna i 6–11 §§. Innehav får dock inte äventyra säkerheten i anstalten, motverka den behandling som den intagne genomgår, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Av efterföljande allmänna råd framgår att innehav av t.ex. domshandlingar, beslut och förhörsprotokoll normalt inte bör tillåtas på grund av säkerhetsskäl eftersom dessa kan spridas och medföra attandra intagna utsätts för hot eller trakasserier.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Skyddet för förtrolig kommunikation enligt bestämmelserna i KvaL är en för intagna i anstalt anpassad form av det skydd som gäller för varje medborgare enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: . Beträffande granskning av myndighetspost kan konstateras att lagstiftningen presumerar att ett brev som enligt sitt yttre uppges vara avsänt från svenskmyndighet också är det. Sådant brev får granskas, i syfte att utreda vem avsändaren är, om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare är oriktig. En sådan misstanke

text: kan grundas på kuvertets eller omslagets yttre eller någon annan omständighet. Mot bakgrund av bland annat utvecklingen av skannings- och kopieringstekniken och det förhållandet att Kriminalvården vid cellvisitationer påträffat oanvända myndighetskuvert, kan man emellertid inte automatiskt dra slutsatsen att brevet till den intagne i varje situation också kommer från en myndighet. Erfarenheter visar att brev som enligt det yttre uppges komma från t.ex. myndighet i själva verket inte alltid gör det, utan tvärtom kan utgöra en viktig informationskanal till intagna från exempelvis kriminella nätverk utanför murarna. Det finns också skäl att tro att otillåtna föremål kommer in i anstalt på detta sätt. En granskning måste likväl grundas på en konkret individuell anledning om oriktighet om avsändaren. Kriminalvården kan vidare konstatera att förekomsten av brottmålsdomar och förundersökningsprotokoll hos intagna kan innebära stora problem ur säkerhetssynpunkt, t.ex. mot bakgrund av risken för att någon genom materialet kan identifieras som en s.k. tjallare eller tvingas rentvå sig i korridorrättegångar och på grund härav utsättas för hotelser och våld från medintagna. Det kan inte uteslutas att vissa intagna utnyttjar skyddet för förtrolig kommunikation med myndigheter för att få åtkomst till sådan information. JO har i beslut den 4 oktober 2006 (dnr 4201- 2005) uttalat att det av denna anledning, efter en individuell prövning, kan vara försvarligt att vägra en intagen innehav av sådana domshandlingar. Däremot torde behovet av att begränsa innehav av andra handlingar, exempelvis avgöranden av förvaltningsrättslig natur, med hänsyn till ordningen och säkerheten i anstalt vara mer begränsat. Det har framkommit i ärendet att anstalten Tidaholm, med anledning av ovan nämnd problematik, tillämpar en rutin som innebär att man regelmässigt kontrollerar med domstolen per telefon att avsändaren är den som försändelsen uppger. Även om detta enligt Kriminalvårdens mening inte bör anses som någon granskningsåtgärd kan man diskutera om ett rutinmässigt sådant förfarande är i överensstämmelse med gällande lagstiftning. Enligt uppgift från anstalten Tidaholm fattas vidare regelmässigt beslut om kvarhållande av post för det fall att det vid kontroll med domstolen framkommit att försändelser från domstolar innehåller domshandlingar eller förundersökningsprotokoll. Ett beslut om kvarhållande enligt 27 § KvaL utgår emellertid från en annan handläggningsordning, d.v.s. att det vid granskning av en försändelse bedöms att innehållet är sådant att ordningen eller säkerheten i anstalten kan äventyras för det fall att försändelsen vidarebefordras till den intagne. Det synes vara så att anstalten i beslutet gör en bedömning av huruvida den intagne ska få inneha de aktuella handlingarna i bostadsrummet enligt 24 § KvaL. Av anstaltsföreskrifterna framgår att innehav av t.ex. domshandlingar, beslut och förhörsprotokoll normalt inte bör tillåtas. Det finns dock inget generellt förbud att inneha vissa handlingar, utan en bedömning av om det är motiverat att vägra innehav måste göras i varje enskilt fall. Det är vidare viktigt att skilja på befordran av brev och frågan om innehav av brev. JO har i tidigare beslut (dnr 5591-2007) uttalat att bestämmelserna om brevgranskning och kvarhållande endast gäller när en försändelse är under befordran, det vill säga innan det har delats ut till den intagne, och först därefter kan det bli aktuellt att pröva frågan om den intagne ska få inneha försändelsen i fråga. Sammanfattningsvis konstaterar Kriminalvården att anstalten Tidaholms rutiner beträffande brevgranskning i aktuellt hänseende inte överensstämmer med gällande lagstiftning. Anstalten har uppmanats att åtgärda detta. Kriminalvården region Väst avser även att under hösten 2009 utföra utbildningsinsatser på anstalten beträffande bl.a. brevgranskningsrutiner.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 18 januari 2010 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Regeringsformen

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. informationsfrihet, dvs. frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden.

text: Av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: framgår att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i annat fall än som avses i 4 och 5 §§. Han är därjämte skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande.

text: Informationsfriheten och skyddet för förtroliga försändelser får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: begränsas genom lag. Lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) Enligt

text: 24 §

text: får intagen ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten, eller antas motverka den behandling som den intagne genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha den personliga egendom som är motiverad med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt.

text: Brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska enligt 25 § vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är.

text: Av 27 § framgår att granskning av brev inte får vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Vid öppning av brev ska den intagne vara närvarande, om det lämpligen kan ske. Av bestämmelsen framgår vidare att brev som granskats får hållas kvar, om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten. Den intagne ska underrättas om kvarhållandet så snart det kan ske, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Gäller det ett ankommande brev ska den intagne i den utsträckning det är lämpligt få information om innehållet i det. Ett kvarhållet brev ska lämnas ut till den intagne så snart det kan ske och senast när den intagne friges, om det inte finns särskilda skäl mot det.

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: Enligt 4 kap. 1 § ska befordran och granskning av intagnas post ske skyndsamt.

text: Av 7 kap. 5 § framgår att en intagen inte får inneha egendom som kan äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten, motverka den behandling som den intagne genomgår, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet.

text: Enligt de allmänna råden till bestämmelsen bör innehav av t.ex. domshandlingar, beslut och förhörsprotokoll normalt inte tillåtas eftersom dessa kan spridas och medföra att andra intagna utsätts för hot eller trakasserier.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår följande. När intagna fått brev som angetts vara avsänt från domstol har anstalten Tidaholm haft som rutin att kontakta domstolen för att kontrollera bl.a. huruvida försändelsen innehållit domshandlingar eller förundersökningsprotokoll. Om det vid samtalet framkommit att försändelsen innehållit domshandlingar eller förundersökningsprotokoll med sådant innehåll att tredje person kunnat komma till skada, har anstalten fattat beslut om att kvarhålla brevet och lagt det till den intagnes effekter i förrådet. Anstalten har därefter underrättat den intagne om kvarhållningsbeslutet.

text: Varje kontrollåtgärd som vidtas från det att en försändelse ankommer till en anstalt till dess att den överlämnas till den intagne är i princip att betrakta som begränsningar av den intagnes informationsfrihet och av skyddet för förtroliga försändelser. Sådana åtgärder kräver således lagstöd.

text: När det gäller myndighetspost, t.ex. post från domstolar, är utrymmet för kontrollåtgärder eller andra åtgärder som försenar eller på annat sätt uppehåller utdelning till den intagne begränsat till kontroll av att avsändaren verkligen är den myndighet som anges. Det är följaktligen inte tillåtet att kontakta en myndighet i syfte att ta reda på innehållet i en försändelse som myndigheten har skickat till en intagen. Det är inte heller tillåtet att kvarhålla en försändelse från en myndighet, vare sig detta sker genom ett formligt beslut eller genom att försändelsen formlöst läggs till den intagnes effekter. I stället ska försändelsen skyndsamt, i förekommande fall efter kontroll av att avsändaren är den angivna, vidarebefordras till den intagne. Först därefter kan det bli aktuellt att bedöma om försändelsens innehåll är sådant att den intagne inte får inneha det eller endast ha en begränsad tillgång till det.

text: De rutiner som anstalten Tidaholm tillämpat med avseende på brev från domstolar har sammanfattningsvis saknat lagstöd. Jag har fått veta att ifrågavarande rutiner inte tillämpas längre och finner därför inte ytterligare uttalanden nödvändiga.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Ansökan Beslut Dokumentation Information

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Rinkeby-Kista stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun angående handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd och anförde därvid bl.a. följande. Hon är ensam med sitt barn och vände sig därför till socialtjänsten för att få hjälp. Stadsdelsförvaltningen vägrade henne social hjälp och de hotade med att ta hennes barn ifrån henne.

type: stycke

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från Rinkeby-Kista stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun.

text: Därefter anmodades Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i AA:s anmälan. Yttrandet skulle avse frågan om AA ansökt om bistånd och om nämnden borde ha fattat ett formellt beslut rörande hennes rätt till bistånd.

text: I remissvaret anförde nämnden bl.a. följande.

text: Redogörelse

text: AA kom från Lettland till Sverige för ca två år sedan. Hon är gift och har ett barn fött den 12 november 2010. AA:s man, tillika far till barnet, sitter i fängelse sedan den 1 februari 2011. Den 1 mars 2011 ringer AA:s väninna till mottagningsenheten för ekonomiskt bistånd, socialtjänsten i Rinkeby-Kista, då AA inte talar svenska. Väninnan meddelar att AA har en son på 4 månader, hennes man sitter i fängelse och hon och barnet står utan försörjning. Väninnan uppger också att AA ”inte alls vet vad som gäller”, att hon lånat pengar till hyran och att hon inte vet vad hennes man har för inkomster eller sysselsättning. Väninnan uppger att hon återkommer. Den 11 mars 2011 ringer AA:s väninna till jouren vid mottagningsenheten i Rinkeby-Kista. Väninnan informeras om att socialtjänsten kommer att göra ett hembesök hos AA den 15 mars och att AA ska kunna visa att hon har uppehållsrätt och ett andrahandskontrakt. Den 15 mars 2011 besöker socialtjänsten i Rinkeby-Kista AA, rysk tolk deltar. Det framgår att AA fick beslut om uppehållsrätt som arbetstagare den 5 mars 2010.

text: Hon har arbetat en månad som städare och studerat SFI en månad i samband med att hon blev gravid. AA har inte ansökt om uppehållsrätt för sitt barn och hon beviljas inte barnbidrag och föräldrapenning, då försäkringskassan gör bedömningen att hon inte anses som bosatt i Sverige. Däremot är hon inskriven vid arbetsförmedlingen sedan 28 februari 2011. Av AA:s handlingsplan på arbetsförmedlingen framgår att AA väntar besked från migrationsverket angående uppehållsrätt. AA informeras om att socialtjänsten måste ta ställning till om hon fortfarande bedöms ha uppehållsrätt i Sverige och därefter återkomma med instruktioner kring ansökan och beslut om försörjningsstöd. Den 16 mars 2011 sänder socialtjänsten i Rinkeby-Kista ett informationsbrev (bilaga 2 sid 8 – här utelämnad; JO:s anm.) till AA. Av brevet framgår att en EUmedborgares rätt till försörjningsstöd bland annat prövas utifrån om personen ifråga bedöms ha uppehållsrätt. Socialtjänsten i Rinkeby-Kista gör bedömningen att AA inte längre har uppehållsrätt i Sverige och därmed inte kan stå till arbetsmarknadens förfogande då hon vårdar sitt barn samt att hon inte bedöms ha en verklig möjlighet att få en anställning (se bilaga 3 – här utelämnad; JO:s anm.). AA hänvisas att kontakta sitt lands konsulat/ambassad för att få rådgivning om hur hon kan få hjälp i sitt hemland. AA informeras om att hon kan kontakta mottagningsenheten om hon vill ansöka om försörjningsstöd och få ett skriftligt avslagsbeslut som kan överklagas. Mottagningsenheten gör en anmälan till barnenheten med anledning av oro för barnet. AA:s väninna informeras per telefon om innehållet i ovan nämnda brev. Den 28 mars 2011 besöker AA tillsammans med tolk barnenheten, socialtjänsten Rinkeby-Kista. AA uppger att hon bor inneboende, inte behöver betala hyra och att kamrater försörjer henne med mat och blöjor. Den 13 april 2011 besöker AA tillsammans med tolk mottagningsenheten och barnenheten, socialtjänsten i Rinkeby-Kista. AA har uppfattat innehållet i brevet daterat den 16 mars som att socialtjänsten i Rinkeby-Kista uppmanar henne att åka tillbaka till Lettland. Socialsekreteraren redogör för innehållet i tidigare nämnda brev och om möjligheten att ansöka om bistånd vid akut situation. AA berättar att hon inte har för avsikt att ansöka om försörjningsstöd. Den 18 april besöker AA tillsammans med tolk barnenheten, socialtjänsten i Rinkeby-Kista. Vid förhandsbedömningen framkommer att det inte finns någon oro för AA:s omsorgsförmåga om barnet och beslut att ej inleda utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: fattas. AA har kontakt med barnavårdscentralen och uppger att hon får stöd i form av mat och blöjor från makens kamrater och AA har inte heller någon önskan om fortsatt kontakt med barnenheten.

text: Förvaltningens bedömning

text: Har klienten ansökt om bistånd? Enligt stadens riktlinjer för handläggning av ekonomiskt bistånd skall man för att förebygga att den sökande oavsiktligt gör fel vid ansökan, ge varje sökande tydlig information om rätten till bistånd, om skyldigheten att lämna korrekta och fullständiga uppgifter om skyldigheten att anmäla ändrade förhållanden. Förvaltningen menar att AA delgetts tydlig information om att hon inte har rätt till bistånd samt om möjligheten att få ett avslagsbeslut. Det är också förvaltningens bedömning att AA kunnat tillgodogöra sig informationen. Av stadens riktlinjer framgår att i de fall där handläggaren kommit fram till att sökanden saknar förmåga att fylla i en ansökan kan undantag göras och detta skall då tydligt dokumenteras. I sådana fall ska handläggaren själv, med sökandens samtycke, inhämta relevanta uppgifter innan beslut fattas. Förvaltningen bedömer att AA inte saknar förmågan att fylla i en ansökan. Det bör i sammanhanget tilläggas att socialtjänsten ska vara behjälpliga, inte regelmässigt upprätta ansökningar för personer som vänder sig till

text: förvaltningen för råd och stöd. En del i arbetet innebär att vägleda personer till rätt insatser. För att kunna göra en tydlig distinktion mellan ansökan och rådgivande samtal ska det enligt stadens riktlinjer kontrolleras med sökanden om det föreligger en ansökan. Om så är fallet ska den sökande uppmanas att redogöra samt styrka uppgivna förhållanden genom att fylla i en ansökningsblankett. I AA:s fall bedöms förhållanden kring ansökningsförfarandet som tydliga, då AA den 13 april 2011 uppger att hon inte har för avsikt att ansöka om försörjningsstöd. Det är förvaltningens uppfattning att hennes beslut om att inte ansöka om försörjningsstöd bör vägas samman med att hon delgetts information beträffande hennes ärende muntligt, skriftligt och genom en väninna till henne.

text: Borde nämnden fattat ett formellt beslut rörande klientens rätt till bistånd? Det är förvaltningens uppfattning att AA fått tillräcklig information för att kunna göra en ansökan. AA har inte heller hört av sig angående om hon vill ha ett skriftligt avslagsbeslut. Förutsättningarna för att få ett avslagsbeslut tydliggjordes i informationsbrevet daterat den 16 mars. Sammanfattningsvis menar förvaltningen att AA inte ansökt om ekonomiskt bistånd och bedömer att det i ärendet inte finns anledning att underrätta AA genom ett avslagsbeslut. Ståndpunkten motiveras med att AA delgetts information muntligt i samband med hembesök och rysk tolks närvaro, muntligt genom hennes väninna, skriftligt genom informationsbrev som också delgivits hennes väninna per telefon samt i samband med tre besök med rysk tolks närvaro vid socialtjänsten i Rinkeby- Kista. Det är förvaltningens bedömning att AA kunnat tillgodogöra sig den information som delgetts henne vid ovanstående tillfällen samt att AA inte saknar förmåga att ansöka om försörjningsstöd. Det är förvaltningens bedömning att det i AA:s fall är tydligt att det inte föreligger en ansökan, detta motiveras med att AA mot bakgrund av ovanstående uttrycker att hon inte har för avsikt att ansöka om försörjningsstöd. Då AA inte har för avsikt att ansöka om försörjningsstöd och inte heller har hört av sig angående möjligheten att få ett avslagsbeslut bedömer förvaltningen att det inte finns anledning att underrätta henne genom ett avslagsbeslut.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde därvid bl.a. följande. Hon kontaktade socialtjänsten under februari 2011 för att få hjälp med uppehället för sig och sin son. Den 15 mars 2011 besökte socialtjänsten henne och hade då med sig en rysk tolk. Hon kommer dock från Lettland och ryska är inte hennes hemspråk. Hon varken talar eller läser ryska speciellt bra. Avsikten med hennes besök vid socialtjänsten var att be om ekonomiskt bistånd till sig själv och sin son.

text: Bedömning

text: Ärendet rör frågan om AA kan anses ha gjort en framställning om försörjningsstöd och om nämnden i så fall borde ha fattat ett formellt beslut rörande hennes rätt till bistånd.

text: Det är nämndens uppfattning att AA inte avsåg att ansöka och inte heller ansökte om ekonomiskt bistånd när hon genom sin väninna kontaktade förvaltningen den 1 mars 2011. AA är av motsatt uppfattning. Hon menar att kontakten med socialförvaltningen aldrig skulle ha tagits om hon inte ville ha hjälp med sin försörjning.

text: Varje kontakt med socialförvaltningen kan inte betraktas som en formell ansökan om bistånd och det kan finnas situationer då en enskild i stället för ett formellt beslut får ett besked eller upplysningar under hand. Sådana upplysningar kan t.ex. gälla efter vilka normer nämnden fattar beslut i biståndsärenden. Är det inte helt klart att den enskilde önskar endast en upplysning ska hans eller hennes begäran uppfattas som en framställan om bistånd och således avgöras i ett beslut (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 218).

text: På grundval av utredningen i ärendet ligger det nära till hands att dra den slutsatsen att AA vid sin kontakt med stadsdelsförvaltningen i mars 2011 uttryckte ett önskemål om hjälp till sin försörjning och att önskemålet skulle förstås som en framställning om bistånd.

text: Förvaltningen bedömde efter sina kontakter med AA att hon inte hade rätt till försörjningsstöd. I en skrivelse till AA den 16 mars 2011 anförde en socialsekreterare vid förvaltningen bl.a. följande.

text: En EU-medborgares rätt till Försörjningsstöd prövas bla utifrån om personen ifråga bedöms ha uppehållsrätt eller inte. Enligt Migrationsverkets underlag har du uppehållsrätt som arbetstagare. Uppehållsrätt som arbetstagare har du så länge du uppfyller villkoret vilket du inte längre gör. Socialtjänsten i Rinkeby-Kista bedömer att du inte längre har uppehållsrätt i Sverige då du inte uppfyller någon av personkategorierna och har därför inte heller rätt till försörjningsstöd. Socialtjänsten betraktar inte dig som arbetssökande även om du är inskriven på arbetsförmedlingen då du vårdar ditt nyfödda barn och inte kan stå till arbetsmarknadens förfogande samt då du inte bedöms ha en verklig möjlighet att få en anställning. --- Om du vill få ett skriftligt avslagsbeslut på en ansökan om försörjningsstöd som kan överklagas kan du kontakta mig för att få information om vilka handlingar som ska redovisas. --- Förvaltningens information till AA kan inte anses ha avsett allmänna upplysningar om under vilka förutsättningar man har rätt till försörjningsstöd och hur försörjningsstödet beräknas. Förvaltningen har uppenbarligen i stället, utifrån vad som kommit fram vid samtalen med AA, gjort en bedömning av hennes rätt till bistånd och därefter i brevet till henne förklarat att hon inte hade någon rätt till hjälp av nämnden. Detta är bedömningar som förvaltningen normalt sett bör vara återhållsam med att lämna under hand eftersom den enskilde lätt kan missförstå informationen och få intryck av att det är meningslöst att ansöka om bistånd. Detta gäller särskilt i ett fall som det aktuella där den enskilde saknar grundläggande kunskaper om svenska samhällsförhållanden, t.ex. om möjligheterna att få beslut om försörjningsstöd prövat i domstol.

text: Förvaltningen skulle naturligtvis inte ha dokumenterat sin bedömning enbart i journalanteckningarna. Inte heller skulle man ha nöjt sig med att därefter skicka AA ett informationsbrev. I stället borde ett självständigt beslut med AA som adressat ha formulerats. Vidare borde en överklagandehänvisning ha bifogats

text: beslutet. Genom förvaltningens agerande har AA inte fått något beslut i ärendet och därmed inte getts möjlighet att få förvaltningens bedömning prövad i domstol. Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Beslut Omprövning

title: En stadsdelsnämnd hade avslagit en ansökan om försörjningsstöd. Fråga om nämnden har kunnat underlåta att fatta ett beslut med anledning av en ny ansökan om samma sak

text: Bakgrund

text: AA ansökte vid olika tillfällen hos Bromma stadsdelsnämnd i Stockholms kommun om ekonomiskt bistånd (försörjningsstöd) för augusti–december 2006. Ansökningarna lämnades utan bifall.

text: AA överklagade avslagsbesluten. Han inkom dock för sent med sitt överklagande av beslutet för december, varför stadsdelsnämnden avvisade det överklagandet.

text: I en dom den 28 februari 2007 biföll länsrätten AA:s överklaganden av besluten för augusti–november 2006, och stadsdelsnämnden ålades att lämna försörjningsstöd till honom för dessa månader.

text: I en skrivelse som kom in till förvaltningen den 23 april 2007 ansökte AA på nytt hos stadsdelsnämnden om försörjningsstöd för december 2006. I ett svar den 2 maj 2007 anförde handläggaren följande. Du har skickat ett brev angående försörjningsstödet för december månad 2006. Du har överklagat beslutet men vi har avvisat det för det kom in för sent till stadsdelsförvaltningen. Avslaget skickades från stadsdelsförvaltningen den 30/11- 2006 och från det datumet hade du fem veckor på dig att överklaga. Överklagan kom in den 10/1 och då var det för sent. AA återkom i frågan i en skrivelse som var ställd till chefen för stadsdelsförvaltningen och som kom in till förvaltningen den 7 maj 2007. Han begärde då att hans ansökan om försörjningsstöd för december 2006 skulle prövas i sak.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 29 maj 2007, framförde AA klagomål mot Bromma stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Klagomålen gällde att stadsdelsnämnden inte hade fattat något beslut i anledning av hans ”nya” ansökan i april 2007 om försörjningsstöd för december 2006. AA var även missnöjd med att

text: förvaltningen inte hade besvarat den skrivelse från honom som kom in till förvaltningen den 7 maj 2007.

text: I en kompletterande skrivelse, som kom in till JO den 21 juni 2007, framförde AA ytterligare klagomål mot stadsdelsnämnden. Dessa klagomål gällde att stadsdelsnämnden inte fullt ut hade följt länsrättens dom den 28 februari 2007.

text: Utredning

text: Stadsdelsnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan. I sitt remissyttrande anförde stadsdelsnämnden följande.

text: AA har uppburit försörjningsstöd av Bromma stadsdelsnämnd sedan i mars 2004. Han hade innan han flyttade till Bromma beviljats försörjningsstöd från en annan stadsdel. AA var vid tidpunkten för den första ansökan i Bromma sjukskriven och saknade rätt till sjukpenning. Han har sedan dess hela tiden varit sjukskriven. AA har ansökt om sjukersättning, men av Försäkringskassan nekats detta, eftersom de läkarintyg som presenterats ej styrkt en nedsatt arbetsförmåga på minst 25 %. – – –

text: AA nekades bidrag under perioden augusti t.o.m. december 2006. Han överklagade dessa beslut om avslag till länsrätten. Länsrätten biföll AA:s överklaganden och gav honom rätt till försörjningsstöd för perioden augusti t.o.m. november 2006. Bromma stadsdelsnämnd beslutade att inte gå vidare med ett överklagande till kammarrätten eftersom en grannstadsdel i kammarrätten inte haft någon framgång i ett identiskt mål. AA:s överklagande rörande beslut om avslag på ansökan om försörjningsstöd för december kom dock in för sent, varför överklagandet avvisades. AA meddelades beslut om detta med besvärshänvisning. Han har inte överklagat beslutet om att avvisa hans överklagande för december. Bromma stadsdelsnämnd anser att det inte förekommit några felaktigheter i handläggningen av AA:s ärende. Han har fått beslut på samtliga sina ansökningar om försörjningsstöd. I de fall där besluten gått honom emot har han meddelats skriftligt beslut om detta med besvärshänvisning. Stadsdelsnämnden har omgående följt länsrättens dom och betalat ut det ekonomiska bistånd som länsrätten ansett AA ha rätt till. AA har fått ett skriftligt beslut om avslag för december med besvärshänvisning. Han har inkommit för sent med sitt överklagande och stadsdelsnämnden har fattat ett beslut om att avvisa överklagandeskrivelsen med besvärshänvisning. AA har begärt en ny prövning av rätten till bistånd för december. Vi har meddelat AA att vi redan prövat denna månad och att han haft möjlighet att överklaga beslutet och att vi inte haft för avsikt att pröva samma period igen. Vi har valt att inte besvara AA:s brev av den 4 april 2007 (brevet är feldaterat – det kom in till förvaltningen den 7 maj 2007, JO:s anmärkning) eftersom vi redan meddelat honom att vi inte haft för avsikt att göra en ytterligare prövning av rätten till försörjningsstöd för december. Detta kunde vi naturligtvis ha gjort men vi ansåg att den tidigare skriftväxlingen mellan förvaltningen och AA var tillräcklig.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I anledning av AA:s kompletterande skrivelse inhämtades från stadsdelsförvaltningen kopior av bl.a. ansökningar, beslut och överklaganden i AA:s ärende om försörjningsstöd.

text: I ett beslut den 3 december 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: regleras förutsättningarna för att en myndighet ska vara skyldig att ompröva ett tidigare fattat beslut. Myndigheterna har därutöver en självrättelsebefogenhet i vidsträckt mening som tillkommit genom praxis och som utgör ett komplement till bestämmelsen i

text: förvaltningslagen

text: Ett beslut av en myndighet att avslå en framställning binder inte myndigheten för framtiden. När en part som har fått avslag på en ansökan återkommer med en begäran om att myndigheten åter ska pröva saken, är myndigheten därför skyldig att ta ställning till ansökan genom ett nytt beslut. Detta gäller oavsett om myndigheten anser att det tidigare beslutet bör ändras eller inte (se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, s. 320 och s. 333, samt JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 218). Den omständigheten att det tidigare beslutet inte överklagats (eller överklagats för sent), befriar inte myndigheten från dess skyldighet att pröva en ny framställning om samma sak.

text: Stadsdelsnämnden hade tidigare avslagit AA:s ansökan om försörjningsstöd för december 2006. Hans nya ansökan i april 2007 skulle mot bakgrund av det ovan anförda ha föranlett nämnden att fatta ett nytt beslut i saken. För det fall nämnden bedömde att ansökan skulle avslås, skulle ett formellt beslut ha meddelats. Därefter skulle AA ha underrättats om beslutet och även om hur han skulle gå tillväga för att överklaga det. Om förvaltningen ansåg att det förelåg hinder mot att pröva ansökan borde nämnden ha fattat ett beslut om att avvisa framställningen. Det beslutet skulle AA ha kunnat överklaga till länsrätten.

text: I en skrivelse som inkom till förvaltningen den 7 maj 2007 begärde AA att hans ansökan om försörjningsstöd för december 2006 skulle prövas i sak. Nämnden har uppgett att eftersom AA redan hade informerats om att nämnden inte hade för avsikt att göra någon ytterligare prövning, bedömdes den tidigare skriftväxlingen vara tillräcklig. Brevet föranledde därför inte någon åtgärd från nämndens sida. Det är enligt min mening förvånande att man ansett att handläggningen av AA:s ansökan varit korrekt och att skrivelsen inte behövde besvaras. Om förvaltningen hade gjort en mer noggrann analys borde man rimligen ha kommit fram till att det fanns frågetecken rörande handläggningen.

text: Det som i övrigt har framkommit i ärendet föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO, som kom in den 7 juni 2004, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län. Till anmälan fogades en polisanmälan. Av handlingarna framgick bl.a. att AA hade gjort en polisanmälan om olaga hot den 28 mars 2003 och att polismyndigheten lagt ned förundersökningen den 26 maj 2004 (K77538-03).

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i det aktuella ärendet granskades. Utöver vad som sagts i det föregående framkom vid granskningen att polismyndigheten inledde förundersökning den 29 mars 2003 och att ett vittnesförhör hölls den 19 maj 2004.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från bl.a. tf. polismästaren BB vid Södertälje polismästardistrikt (här utelämnat).

text: Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: Den 28 mars 2003 besökte AA polisstationen och anmälde att han hade blivit utsatt för brott. En anmälan beträffande olaga hot upprättades samma dag. Den 29 mars 2003 inleddes förundersökning. Eftersom ärendet inte ansågs vara ett s.k. förtursärende lades det i balans vid utredningsrotelns samordningsfunktion. Den 5 juni 2003 fördes ärendet över till utredningsroteln och en ny förundersökningsledare övertog utredningen. Ärendet lades därefter ånyo i balans, denna gång på utredningsroteln. Den 3 maj 2004 delades ärendet ut till en utredningsman och en kort tid därefter (den 19 maj) hölls förhör med ett av de vittnen som åberopades i anmälan. Efter vittnesförhöret gjorde utredningsmannen bedömningen att vittnesförhöret inte styrkte målsägandes uppgifter. Förundersökningen lades därför ned den 26 maj 2004, med motiveringen att en fortsatt utredning inte förväntades leda till avsett resultat d.v.s. åtal.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. En förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (1 §). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns inte längre anledning till dess fullföljande, skall den nedläggas (4 §).

text: Bedömning

text: Av den redogörelse som Södertälje polismästardistrikt har lämnat framgår att förundersökning inleddes i anslutning till anmälan och att det aktuella ärendet därefter lades i balans på den samordningsenhet som var knuten till utredningsroteln. På grund av den höga arbetsbelastningen tvingas myndighetens personal att prioritera bland de inkomna ärendena. De ärenden där det t.ex. finns frihetsberövade personer eller där brott har begåtts mot kvinnor eller barn prioriteras, vilket får till följd att andra ärenden blir liggande i väntan på utredningsåtgärder. Att inga utredningsåtgärder vidtagits i det aktuella ärendet under drygt ett års tid är dock, enligt polismyndighetens uppfattning, en omständighet som medför att ärendet inte kan anses ha handlagts med sådan skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB, vilket myndigheten beklagar. Det kan i efterhand konstateras att ärendet hade kunnat avslutas långt tidigare om förhör med det åberopade vittnet hade hållits i närmare anslutning till anmälningstillfället. Polismyndigheten vill avslutningsvis framhålla det arbete som Södertälje polismästardistrikt genomfört för att komma tillrätta med sina ärenden i balans.

text: Bedömning

text: Utredningen ger vid handen att det aktuella ärendet låg obearbetat under drygt ett års tid. Jag delar således polismyndighetens bedömning att ärendet inte har handlagts med sådan skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: . Polismyndigheten förtjänar alltså kritik för den långa handläggningstiden. Jag noterar att Södertälje polismästardistrikt har vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med sina ärendebalanser.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Dokumentation
Interimistiskt beslut
Processledning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Helsingborgs tingsrätt för handläggningen av ett kvarstadsyrkande samt uttalanden om målsägandes svårigheter att återfå egendom

sammanfattning: När en förundersökning rörande stöld av en bil lades ned underrättades målsäganden om att han kunde väcka talan om bättre rätt och begära kvarstad på bilen. Han gjorde detta, men tingsrätten prövade inte hans kvarstadsyrkande. Jag är mycket kritisk till tingsrättens handläggning. – Jag konstaterar också att ärendet visar på vissa svårigheter som en målsägande som utsatts för tillgreppsbrott kan möta om denne försöker återfå i beslag tagen egendom och jag skickar därför en kopia av beslutet till justitieutskottet och Justitiedepartementet.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Helsingborgs tingsrätts handläggning av ett tvistemål om bättre rätt avseende en bil i vilket han var kärande. Han uppgav att tingsrätten meddelat dom i målet utan att hans kvarstadsyrkande hade prövats.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål nr T 3266-08 infordrades. Av dessa och AA:s anmälan framkom följande.

text: Den 13 juni 2008 gav AA vid ett personligt besök på tingsrätten in en stämningsansökan. AA uppgav i anmälan till JO att han vid besöket pratade med en kvinnlig jurist/notarie under cirka en halvtimme. Hon tog emot ansökan och sa att ”hon tar hand om detta nu”. Ansökningsavgiften betalades kontant.

text: I stämningsansökan yrkade AA att tingsrätten skulle fastställa att han hade bättre rätt än svaranden, ett bilföretag, till en viss bil. På stämningsansökan var också antecknat för hand att han önskade att få kvarstad på bilen. AA uppgav i ansökan att han köpte en ny bil i december 2005 men i september 2007 under en utlandsvistelse fick kännedom om att bilen var försvunnen och att en ny ägare hade registrerats.

text: Till stämningsansökan hade fogats en underrättelse från åklagarkammaren i Helsingborg daterad den 23 maj 2008. Av denna framgick att bilen var tagen i beslag, men att åklagaren hade beslutat att inte väcka åtal och att beslaget av bilen

text: skulle hävas. AA informerades också i underrättelsen om att han, eftersom han gjort anspråk på bilen, kunde väcka talan om bättre rätt till egendomen och även ansöka om kvarstad. För att AA skulle få tillfälle att bestämma om han avsåg att göra en sådan ansökan och eventuellt rådgöra med en advokat angavs att egendomen skulle ”ligga kvar” i beslag till den 13 juni och att bilen därefter, om inte något beslut om kvarstad verkställts före det datumet, skulle lämnas ut till den person hos vilken beslaget gjorts.

text: Tingsrätten utfärdade stämning i målet den 17 juni 2008 och samma dag inkom från åklagarkammaren ett beslut den 16 juni genom vilket beslaget av bilen hade hävts. Den 23 juni skickade tingsrätten beslutet till AA för kännedom.

text: Därefter finns en anteckning på dagboksbladet den 14 augusti 2008 om att AA per telefon meddelade att han yrkade ersättning för rättegångskostnader med 450 kr. Dagen därpå meddelade tingsrätten tredskodom i målet. Yrkandet om kvarstad behandlades inte i domen.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av kvarstadsyrkandet.

text: Tingsrätten (dåvarande lagmannen BB) kom in med ett yttrande till vilket fogats upplysningar från rådmannen CC.

text: CC uppgav följande.

text: Ärendet rör tingsrättens handläggning av ett kvarstadsyrkande i mål T 3266-08, enhet 1. Enhetens beredningsjurist DD har lämnat nedanstående redogörelse för handläggningen. En stämningsansökan angående bättre rätt till en i beslag tagen bil inkom till tingsrätten den 13 juni 2008. På ansökningen hade käranden, AA, tillagt med handskriven text att han önskade kvarstad. Vid granskningen upptäcktes följande brister. Det framgick inte av handlingarna om kvarstad yrkades interimistiskt. Vidare saknades uppgift om vilka grunder som AA åberopade för kvarstadsyrkandet. Han hade inte heller ställt säkerhet. Tingsrätten försökte förgäves få kontakt med AA genom den advokatbyrå som han uppgivit på stämningsansökningen. Ett formellt kompletteringsföreläggande utfärdades inte. Den 17 juni 2008 fick tingsrätten ett beslut från Åklagarkammaren i Helsingborg. I beslutet, daterat dagen före, hävdes beslaget av bilen. Tingsrätten utfärdade härefter stämning på svaranden. Svaranden hörde inte av sig inom förelagd tid. När tingsrätten genom mig den 14 augusti 2008 fick telefonkontakt med AA informerades han om att tredskodom kunde meddelas i princip direkt, men att för det fall han vidhöll sitt kvarstadsyrkande skulle komplettering krävas. Enligt vad jag kan erinra mig, med reservation för att det förflutit lite mer än sju månader sedan detta samtal, ville AA ha dom direkt. Detta tolkade jag då som att han frånföll sitt kvarstadsyrkande och jag tecknade ner hans rättegångskostnadsanspråk. Av förbiseende antecknade jag inte att han frånföll sitt kvarstadsyrkande. Tredskodom mot svaranden meddelades dagen därpå. Frågan om kvarstad prövades således aldrig. Undertecknad funktionsansvarig rådman har följande kommentarer till det inträffade. I mål om bättre rätt till egendom förekommer det ibland som i förevarande fall att egendomen är tagen i beslag av polisen. Det är då av betydelse för sökanden att han/hon erhåller kvarstad på egendomen före beslagets hävande. AA lämnade in sin ansökan till tingsrätten fredagen den 13 juni 2008. Enligt åklagarens besked till

text: honom, daterat den 23 maj, skulle bilen vara i beslag till och med den 13 juni. AA var således i tidsnöd. Tingsrätten lyckades inte få kontakt med honom för de nödvändiga kompletteringarna. Åklagaren beslutade måndagen den 16 juni att häva beslaget. Bilen hämtades då av svaranden. AA visade efter besöket på tingsrätten den 13 juni inget intresse för sin ansökan genom att höra av sig till tingsrätten. Först i samband med att det var aktuellt att meddela en tredskodom mot svaranden fick tingsrätten kontakt med AA. Frågan om kvarstad togs då upp med honom men som DD uppgivit är hans minnesbild att AA inte längre var intresserad av kvarstad utan var angelägen om att få en dom så fort som möjligt. Det kan noteras att om DD missuppfattat AA i fråga om återkallelse av yrkandet om kvarstad så skulle begäran därom ha avslagits i tredskodomen. I efterhand kan också konstateras att med anledning av att AA inte kunde nås via telefon skulle tingsrätten fredagen den 13 juni 2008 ha utfärdat ett skriftligt föreläggande för AA att komplettera kvarstadsyrkandet. Beslaget av bilen hävdes den därpå följande arbetsdagen måndagen den 16 juni. Ett ställningstagande till det interimistiska kvarstadsyrkandet hade därför inte kunnat göras före beslagets hävande. BB hänvisade till CC:s yttrande och anförde att tingsrätten ställer sig bakom de synpunkter som framförts av honom.

text: AA yttrade sig över remissvaret och angav att han givetvis önskade kvarstad på bilen eftersom han ansökt om det. Han uppgav också att ingen på tingsrätten ställt några ”frågor om annat”. Vidare framhöll han att han vid sitt personliga besök på tingsrätten den 13 juni 2008 informerades av en kvinnlig jurist att han inte behövde ställa säkerhet om han begärde kvarstad på sin bil. Efter det beskedet skrev han kvarstadsyrkandet för hand på sin stämningsansökan. Han förutsatte att kvarstadsansökan skulle behandlas direkt eftersom det var bråttom. Ingen informerade honom om motsatsen och den kvinnliga juristen sa att ”hon skulle ta hand om det”. Han påpekade också att han hörde av sig till tingsrätten per telefon flera gånger, men fick till svar att han skulle få besked per brev, samt att han inte fått något meddelande på sitt mobilsvar från tingsrätten.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen framgår att AA:s bil blev stulen. Under en förundersökning rörande misstanke om stöld m.m. togs bilen i beslag. AA gjorde anspråk på bilen. Förundersökningen lades dock ned av åklagare. Beslaget skulle således hävas.

text: Bestämmelser om vad som gäller beträffande utlämnande av egendom i en sådan situation finns i

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: , förkortad RB. I

text: 4 a §

text: RB föreskrivs att om en målsägande framställt anspråk på ett beslagtaget föremål och det är uppenbart att han eller hon har bättre rätt till föremålet än den hos vilken beslaget gjorts, får åklagaren innan åtal väckts besluta att föremålet ska lämnas ut till honom eller henne. En underrättelse om beslutet ska genast sändas till den hos vilken beslaget gjorts. Beslaget får då, enligt

text: 27 kap. 8 § andra stycket

text: RB hävas först tre veckor efter det att en sådan underrättelse har sänts. Enligt samma lagrums tredje stycke gäller när något beslut enligt 4 a § inte fattats – och det således inte är uppenbart att målsäganden har bättre rätt till föremålet – att om någon gjort anspråk på beslagtagen egendom under en förundersökning får beslaget hävas först tre veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas sänts till den som framställt anspråket.

text: I samband med att förundersökningen lades ned underrättades också AA av åklagaren om att han kunde väcka talan om bättre rätt och då även ansöka om att bilen skulle beläggas med kvarstad. AA gav in en stämningsansökan och yrkade att det skulle fastställas att han hade bättre rätt till bilen. Han framställde även ett kvarstadsyrkande. Tingsrätten kom dock inte att pröva detta yrkande. Min granskning i ärendet har begränsats till tingsrättens handläggning av AA:s stämningsansökan.

text: Kvarstad i tvistemål Kvarstad är en s.k. civilprocessuell säkerhetsåtgärd och innebär att en sökande kan få egendom som motparten innehar omhändertagen, eller på annat sätt undandragen dennes förfoganderätt, för att säkerställa verkställigheten av en framtida dom. Bestämmelser om kvarstad i tvistemål finns i

text: 15 kap.

text: RB. Enligt 2 § får domstol förordna om kvarstad bl.a. om någon visar sannolika skäl för att han har bättre rätt till viss egendom, som är föremål för rättegång, och det skäligen kan befaras att motparten skaffar undan, väsentligt försämrar eller på annat sätt förfogar över egendomen till skada för sökanden. Fråga om kvarstad tas upp endast på yrkande. Är rättegång inte anhängig ska yrkandet framställas skriftligen. Ett yrkande får inte bifallas utan att motparten har beretts tillfälle att yttra sig. Är det fara i dröjsmål får dock rätten omedelbart – genom ett s.k. interimistiskt beslut – bevilja åtgärden att gälla till dess annat förordnas (5 § andra och tredje stycket). Kvarstad får enligt 6 § beviljas endast om sökanden ställer säkerhet för skada som kan tillfogas motparten, men förmår sökanden inte ställa säkerhet och visar han synnerliga skäl för sitt anspråk får rätten befria honom därifrån. Är saken föremål för rättegång ska rätten enligt 8 § tredje stycket pröva om åtgärden fortfarande ska bestå när målet avgörs och rätten får även i samband med domen förordna om kvarstad.

text: Eftersom ett beslut om kvarstad avser att säkerställa att en blivande dom kan verkställas kan, trots den valda formuleringen i

text: 15 kap. 2 §

text: RB, en sådan åtgärd som huvudregel endast beviljas beträffande en talan som syftar till en verkställbar dom, dvs. vad som brukar betecknas som en fullgörelsetalan (se t.ex.

text: prop. 1980/81:84 s. 235

text: och

text: ff samt

text: NJA 1988 s. 13

text: NJA 1991 s. 200

text: och

text: NJA 2007 s. 718

text: ). Det är endast i särskilda undantagsfall möjligt att förordna om kvarstad vid en s.k. fastställelsetalan som innebär att käranden begär att domstolen ska uttala sig om huruvida ett visst rättsförhållande består eller inte, t.ex. genom att endast fastställa att käranden äger bättre rätt till viss egendom än svaranden (se

text: a. prop. s. 428

text: och Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 1, s. 15:6 f. och 15:16). AA:s yrkanden och omständigheterna när stämningsansökan gavs in AA hade, som redan nämnts, av handläggande åklagare fått en underrättelse om att beslaget av bilen skulle hävas. I underrättelsen angavs bl.a. att ”Ni kan hos tingsrätten begära att Ni skall få rätt till egendomen, d.v.s. väcka en talan om bättre rätt. I samband därmed kan Ni också ansöka om kvarstad. Kvarstad innebär att egendomen tas i förvar så länge rättegången pågår.”

text: I sin stämningsansökan, som var skriven på ordbehandlare, hade AA angett att ”Jag yrkar att tingsrätten fastställer att jag..har bättre rätt än svaranden till bilen.” samt för hand tillagt ”OBS önskar att få kvarstad på bilen”.

text: Det förefaller uppenbart att AA utformat sin stämningsansökan i enlighet med de anvisningar som han fått i åklagarens underrättelse. Det fanns emellertid likväl i varje fall två, delvis sammanhängande, problem med AA:s talan. För det första innebar hans yrkande i huvudsaken att han endast förde en fastställelsetalan. En dom i ett sådant mål kan, som framgått, normalt inte säkerställas genom ett beslut om kvarstad. För det andra saknades i fråga om kvarstadsyrkandet uppgift om grunderna för yrkandet, och inte heller hade säkerhet ställts eller något skäl angetts för att han skulle befrias från skyldigheten att ställa säkerhet.

text: AA har i sin anmälan hit uppgett att han, när han lämnade in stämningsansökan, talade med en kvinnlig jurist/notarie i cirka 30 minuter. Han har först i sitt yttrande över tingsrättens remissvar uppgett att de diskuterat bl.a. frågan om säkerhet och att han informerats om att en sådan inte behövdes. Han ska då ha frågat hur han skulle gå till väga eftersom han inte i den på förhand skrivna stämningsansökan angett att han yrkade kvarstad och fått till svar att han kunde skriva dit detta för hand. Han minns dock inte juristens namn.

text: Jag fann det inte meningsfullt att närmare ett år efter det att samtalet skulle ha ägt rum försöka utreda vem AA talade med och vad som sades. Jag vill dock betona att det är viktigt att den befattningshavare hos en domstol som tar emot en enskild rättssökande ger korrekta svar på de frågor som är lämpliga att besvara. I brist på närmare kunskap om vad som förekommit har jag emellertid inte grund för att kritisera tingsrätten i detta avseende. Borde AA ha förelagts att komplettera sin ansökan? Enligt

text: 42 kap. 3 §

text: RB ska rätten förelägga käranden att komplettera sin stämningsansökning om den inte uppfyller de föreskrifter som framgår av 2 § eller i övrigt är ofullständig. Detta gäller även i den mån komplettering krävs beträffande ett yrkande om kvarstad. En ofullständig ansökan kan avvisas om komplettering inte inkommer (jfr

text: 42 kap. 4 §

text: RB).

text: När det gäller frågan om i vilken utsträckning en domstol genom s.k. materiell processledning vid osäkerhet bör försöka utröna om en part framställt sitt yrkande så att den rättsföljd som han önskar åstadkomma blir möjlig att uppnå kan man ha olika uppfattning utan att någon av dem behöver vara felaktig.

text: I detta fall var situationen den att AA genom att väcka en fastställelsetalan och begära kvarstad framställt två i princip oförenliga yrkanden. För egen del är jag av uppfattningen att domstolen under sådana omständigheter kan – och bör – försöka bringa klarhet i vad käranden önskar åstadkomma.

text: AA hade vidare, som tingsrätten också noterat, inte angett att han framställde kvarstadsyrkandet även interimistiskt, dvs. att han begärde att domstolen i ett första steg skulle bevilja kvarstad utan att ha hört motparten. Av den underrättelse från

text: åklagarkammaren som han fogade till sin stämningsansökan framgick emellertid att beslaget av bilen skulle ”ligga kvar” till den 13 juni, dvs. samma dag som stämningsansökan gavs in, och att beslaget därefter, om det då inte förelåg något kvarstadsbeslut, skulle hävas och bilen utlämnas till den hos vilken beslaget hade verkställts.

text: Jag anser även att det under sådana omständigheter fanns anledning att fråga AA om yrkandet om kvarstad också framställdes interimistiskt. Det kan inte ha rått något tvivel om att AA insåg att det var ”bråttom”. En sökande som vill ha beslut utan motpartens hörande måste dock framgångsrikt kunna hävda att det föreligger fara i dröjsmål och dessutom måste han eller hon åberopa godtagbara, konkreta omständigheter till stöd för sitt påstående (Fitger, a.a., s. 15:28, jfr även Ekelöf m.fl., Rättegång III, 7:e uppl. s. 21).

text: Min uppfattning är således att tingsrätten inte endast borde ha förelagt AA att komplettera sin ofullständiga ansökan om kvarstad, utan även borde ha begärt besked om de oklarheter som fanns beträffande huvudyrkandet och i fråga om interimistiskt beslut om kvarstad.

text: Tingsrätten har uppgett att den förgäves försökte få kontakt med AA genom den advokatbyrå han hade uppgett i stämningsansökan. Jag noterar i denna del att det av AA:s stämningsansökan framgick att hans advokat vistades på sjukhus. De försök som gjordes att kontakta advokaten borde emellertid, i den aktuella situationen, ha dokumenterats. I de av AA till tingsrätten ingivna handlingarna hade ett mobiltelefonnummer till honom angetts. Varför tingsrätten inte försökte att få kontakt med honom på detta nummer, vilket – som jag ser det – borde ha skett, har inte framkommit. Inte heller utfärdades något skriftligt föreläggande. Tingsrätten kom i stället att utfärda stämning på den ingivna stämningsansökan. CC har, i frågan om AA borde ha förelagts att komplettera sin ansökan, påpekat att ett ställningstagande till ett interimistiskt kvarstadsyrkande inte hade kunnat göras innan beslaget hävdes. Jag vill emellertid framhålla att, även om beslaget redan hade hävts när AA kompletterat sin ansökan, hade det nödvändigtvis inte inneburit att det förelåg hinder mot att verkställa åtgärden. Även om beslaget hunnit hävas kunde det givetvis dröja innan motparten hämtade ut bilen (enligt uppgift från AA skedde detta först den 26 juni 2008) och det kunde dessutom finnas förutsättningar att belägga bilen med kvarstad även om den inte längre fanns hos polisen. Tredskodomens meddelande Svaranden delgavs stämning i målet den 19 juni 2008 och gav inte in något svaromål. DD har sedan i mitten av augusti kontaktat AA per telefon och frågat om han yrkade tredskodom. I en dagboksanteckning samma dag är angett att AA yrkade ersättning för rättegångskostnader med visst belopp i anledning av tredskodom. Samtalet ska enligt DD också ha gällt kvarstadsyrkandet. Han har uppgett att han tolkade AA som att denne återkallade kvarstadsyrkandet när denne begärde omedelbar dom. AA har, som framgått av hans skrivelser hit, emellertid inte uppfattat saken så.

text: Det var givetvis inte godtagbart att först i augusti utreda om AA vidhöll kvarstadsyrkandet och att då diskutera vilka kompletteringar som krävdes i den delen.

text: Dessutom måste det, som jag redan understrukit, ställas krav på tydlighet från domstolens sida vid kommunikation med parterna. Domstolen kan inte konstatera att en återkallelse av ett yrkande har skett grundat på en tolkning av en persons uttalande. En återkallelse måste, särskilt om det är fråga om en muntlig återkallelse av ett skriftligen framställt yrkande, vara så klar och entydig att det inte kan råda något tvivel om vad part har avsett. Återkallelsen ska också givetvis dokumenteras.

text: Jag tvingas således konstatera att kvarstadsyrkandet felaktigt aldrig kom att prövas i målet. Handläggningen av en beredningsjurist Det framgår av utredningen i målet att det handlades av en beredningsjurist vid tingsrätten. Jag vill därför även framhålla följande. En ändamålsenlig handläggning av ett tvistemål kan ibland kräva mer erfarenhet än vad en beredningsjurist eller notarie kan förväntas ha förvärvat under den ofta begränsade tid som de har tjänstgjort. När mål delegeras till beredningsjurister eller notarier är det därför av stor vikt att ansvarig domare är tillgänglig, har viss kontroll över målen och följer upp handläggningen. Detta är inte minst viktigt när det gäller yrkanden om säkerhetsåtgärder, eftersom en korrekt handläggning kan ha stor betydelse för sökandens rätt om denne får bifall till sin talan i sak.

text: Avslutande synpunkter De regler i

text: 27 kap.

text: RB som aktualiserats i detta ärende har tillkommit för att stärka målsägandens rätt (se bl.a.

text: prop. 1997/98:168 s. 15

text: ). Vidare har i början av 2000talet möjligheterna för en person att göra ett s.k. godtrosförvärv inskränkts och det ska i princip inte vara möjligt att göra ett sådant förvärv av stöldgods och annan olovligt tillgripen egendom (se

text: prop. 2002/03:17 s. 13

text: ). Avsikten med dessa reformer har bl.a. varit att underlätta för en person att återfå egendom som han eller hon berövats genom brott.

text: Detta ärende visar emellertid på de svårigheter som en målsägande som utsatts för tillgreppsbrott likväl kan möta när denne söker återfå sin i beslag tagna egendom. Kvarstad kan, som jag redan framhållit, i princip endast beviljas den som för en fullgörelsetalan, dvs. i ett fall som det aktuella begär att ett beslagtaget föremål ska lämnas ut till honom. En målsägande har således att avgöra hur talan bör utformas för att kvarstad ska kunna beviljas. Han eller hon måste vidare bestämma om ett yrkande om kvarstad ska framställas även interimistiskt och bedöma sina möjligheter att ställa den säkerhet som kan fordras. Jag finner mot denna bakgrund skäl att överlämna en kopia av detta beslut till riksdagens justitieutskott och Justitiedepartementet.

text: Med hänsyn till den betydelse som utformningen av åklagares underrättelse enligt

text: 27 kap. 8 § tredje stycket

text: RB kan ha i en situation som den aktuella överlämnar jag en kopia av detta beslut även till Åklagarmyndigheten. – – – – –

text: Jag är sammanfattningsvis mycket kritisk mot att AA inte förelades att komplettera sitt kvarstadsyrkande och mot att yrkandet inte kom att prövas i målet. Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en gymnasieskola för bristfälliga åtgärder med avseende på en elevs fortsatta skolgång m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA klagomål mot Västergårdgymnasiet i Södertälje kommun. I sin anmälan anförde hon bl.a. följande. Hon avstängdes från undervisningen vid Västergårdgymnasiet hösten 1997. Avstängningen gällde höstterminen 1997 och vårterminen 1998. Under den tid som hon var avstängd från Västergårdgymnasiet gick hon i årskurs 2 på det naturvetenskapliga programmet vid Gripenskolan i Nyköping. Under sommaren 1998 tog hon kontakt med rektorn vid Västergårdgymnasiet och meddelade att hon ville komma tillbaka för att fortsätta sina studier där i årskurs 3 på det naturvetenskapliga programmet. Rektorn meddelade henne då att det inte fanns någon plats i årskurs 3 på det naturvetenskapliga programmet och att hon borde ha hört av sig tidigare för att få behålla sin plats. Hon sökte då plats i årskurs 1 på det naturvetenskapliga programmet vid Västergårdgymnasiet. Trots att hon hade erforderliga betyg och trots att rektorn tidigare gett henne rådet att gå om årskurs 1 blev hon inte antagen. En ansökan från henne under hösten 1998 om att få påbörja årskurs 2 på det naturvetenskapliga programmet våren 1999 avslogs också av rektorn vid Västergårdgymnasiet.

text: Utredning

text: I ett remissvar anförde bildningsförvaltningen i Södertälje kommun, genom dåvarande tf. förvaltningschefen BB och dåvarande chefen för intagningskansliet CC, följande.

text: AA förvisades från Västergårdgymnasiet under läsåret 97/98 p g a upprepade hot och våld mot annan elev. AA erbjöds möjligheten att under förvisningen studera vid Gripenskolan i Nyköping. I april 1998 kontaktar elevens socialsekreterare rektor för Västergårdgymnasiet. Socialsekreteraren vill veta hur AA skall göra för att komma tillbaka till Västergårdgymnasiet ht -98. Rektor ber socialsekreteraren om kontakt med eleven. Socialsekreteraren informerar om att kontakt skall ske genom henne och socialsekreteraren informeras då om att AA omedelbart skall meddela skolan om hon vill ha en plats ht -98 på NV-programmet i åk 3.

text: När AA inte har hört av sig efter en månad utgår skolan i sin planering ifrån att hon ämnar fortsätta sina studier vid Gripenskolan i Nyköping. Den 18 juni, dvs mer än två månader efter rektors samtal med socialsekreteraren ringer AA rektor och meddelar att hon vill tillbaka till åk 3 på NV-programmet. Klasserna inför åk 3 är då fulla. Vid kontakt med Gripenskolan visar att AA inte fullgjort studierna på NV-programmet och därför inte heller har förutsättningar för att gå vidare till åk 3. AA har efter två år på NV-programmet endast 260 godkända poäng jämfört med förväntade ca 1 400 poäng, (bil 1.; här utelämnad, JO:s anm.) AA har inga godkända karaktärsämneskurser från NV-programmet. AA gör en förnyad ansökan till gymnasieskolan åk 1. Hon söker NV-programmet åk 1 i första hand, Fordonsprogrammet åk 1 i andra hand och Individuellt program i tredje hand (bil 2; här utelämnad, JO:s anm.). Skolans samlade bedömning är att AA saknar förutsättningar och motivation för att tillåtas en omgång av NV-programmet från åk 1. Enligt Gy-förordningens 6 kap 20 § beviljar rektor inte AA omgång. Den slutliga intagningen till åk 1 är för länge sedan klar. Till Fordonsprogrammet antas AA ej på grund av lång kö på reservlista och mycket sen ansökan. AA tas då in på det Individuella programmet med placering på Täljegymnasiet. Intagningsbeslut kan ej överklagas, enligt

text: skollagens

text: 5 kap 15 §

text: . Inför denna antagning träffar bildningschef DD och rektor henne tillsammans med hennes juridiska ombud. AA gör då klart att hennes motivation att gå på Västergårdgymnasiet inte har med studierna att göra utan med sociala skäl. Detta förändrar inte skolans uppfattning. Under hösten -98 studerar AA på det Individuella programmet på Täljegymnasiet. AA återkommer inför vårterminen med en begäran att få starta på NV-programmet åk 2. En undersökning av hennes studieresultat under hösten visar att hon inte slutfört några kurser och motiverar därför inte någon ändrad uppfattning, vilket AA får besked om. AA har under förvisningen fått möjlighet att fortsätta sina studier vid en skola i en annan kommun. AA har i god tid informerats om att hon måste meddela skolan om sina fortsatta studieplaner, trots att hon ej själv varit villig till kontakt. AA:s fortsatta studier har bedömts helt utifrån hennes studieresultat och studiesituation som för vilken annan elev som helst. AA har själv uttalat att enda orsaken att hon ville tillbaka till Västergårdgymnasiet var för att återigen kunna få kontakt med sina gamla kamrater. Hon har uttalat att även om hon skulle beviljats omgång skulle hon ändå inte slutfört utbildningen. Hennes enda önskan var att få gå läsåret 98/99 vid Västergårdgymnasiet. En skola är inte en social inrättning av det slaget. Skolan måste göra sin bedömning utifrån ett studieperspektiv. Hon har även haft möjlighet att fortsätta sina studier i Södertälje efter sin förvisning.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bildningsförvaltningen inkom därefter med vissa kompletterande handlingar.

text: I beslut den 29 september 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Följande har i ärendet framkommit beträffande beslutet om förvisning av AA från skolan. Rektorn vid Västergårdgymnasiet beslutade den 5 augusti 1997, i enlighet med då gällande delegationsordning, att AA skulle förvisas från skolan under läsåret 1997/98. Beslutet överklagades av AA till länsrätten som den 23 september

text: 1997 upphävde beslutet om förvisning på formell grund. I sin dom anförde länsrätten att ett slutligt beslut om förvisning av en elev är ett sådant beslut av

text: större vikt som inte får delegeras (jfr

text: 6 kap. 34 § kommunallagen

text: [1991:900]). Bildningsnämnden i Södertälje kommun beslutade därefter, vid ett extra sammanträde den 26 september 1997, att AA skulle förvisas från Västergårdgymnasiet med omedelbar verkan under läsåret 1997/98. Vid detta sammanträde beslutade nämnden också att ändra sin delegationsordning så att rektor inte längre har delegation att fatta beslut om förvisning av en elev.

text: Mot bakgrund av att länsrätten uppmärksammat frågan om beslutsordningen avseende beslut om förvisning av en elev och att bildningsnämnden därefter ändrat sin delegationsordning har jag inte funnit skäl att för egen del vidta någon åtgärd i denna del. Min granskning har i stället inriktat sig på frågan om AA:s skolgång efter läsåret 1997/98.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA inför höstterminen 1998 inte fick återvända till Västergårdgymnasiet.

text: Enligt

text: 6 kap. 29 § gymnasieförordningen (1992:394)

text: , i dess lydelse före den 2 januari 2000, får en elev, under vissa förutsättningar, stängas av från undervisningen helt eller delvis under högst två veckor av terminen eller förvisas från kommunens eller landstingets gymnasieskola för en viss tid, högst tre terminer utöver den termin när beslutet meddelas.

text: Ett beslut om förvisning av en elev från kommunens gymnasieskola är en tidsbegränsad åtgärd för elevens tillrättaförande. I förevarande fall avsåg beslutet om förvisning två terminer. AA var således alltjämt att anse som elev vid Västergårdgymnasiet. Remissvaret ger vid handen att skolan anser att en förutsättning för att AA skulle ha kunnat få återvända höstterminen 1998 var att hon själv hörde av sig i god tid före skolstarten. Skolan tog, såvitt framgår av utredningen, inte kontakt med henne i denna fråga. I stället togs initiativet av en socialsekreterare som vid sitt samtal med skolan fick besked om att AA omedelbart skulle kontakta skolan om hon ville ”ha en plats ht -98 på NV-programmet i åk 3”. När AA inte hörde av sig inom en månad från beskedet till socialsekreteraren utgick skolan i sin planering från att hon inte hade för avsikt att återvända. När AA sedermera, i juni 1998, kontaktade skolan fick hon beskedet att klasserna var fulla i årskurs 3.

text: Enligt min mening har skolan i detta avseende varit alltför passiv i förhållande till AA I samband med planeringen inför höstterminen 1998 har det ålegat skolan att på eget initiativ kontakta AA för att efterhöra hennes inställning till fortsatta studier vid skolan.

text: Av remissvaret framgår vidare att skolan ansåg att AA saknade förutsättningar och motivation för att tillåtas en omgång av NV-programmet från årskurs 1 höstterminen 1998.

text: Enligt

text: 6 kap. 16 § första stycket gymnasieförordningen

text: , i dess lydelse före den 2 januari 2000, skall rektorn vidta de åtgärder som behövs för att en elev skall kunna fortsätta studierna i gymnasieskolan om eleven har uppenbara svårigheter att följa undervisningen på sitt studieprogram. Det skall då övervägas om eleven skall gå

text: om en eller flera kurser, övergå till ett reducerat program eller annat nationellt program eller ett individuellt program. Om en elev inte har fått minst betyget Godkänd på en kurs har eleven, enligt paragrafens andra stycke, rätt att gå om kursen en gång. Har eleven slutfört en kurs två gånger och inte fått minst betyget Godkänd får rektorn besluta att eleven får gå om kursen ytterligare en gång om det finns särskilda skäl. Om en elev har fått betyget Icke godkänd på en stor andel av kurserna under ett läsår får rektorn, enligt paragrafens tredje stycke, medge att eleven går om också sådana kurser som eleven fått minst betyget Godkänd på detta läsår, om det finns särskilda skäl.

text: Det framgår av utredningen att AA erbjöds en plats vid en annan gymnasieskola i kommunen när hon inte fick komma tillbaka till Västergårdgymnasiet. Denna omständighet fråntar emellertid inte Västergårdgymnasiet ansvaret för AA:s fortsatta skolgång. Utredningen ger vid handen att några åtgärder enligt

text: 6 kap. 16 § gymnasieförordningen

text: inte övervägdes när det stod klart för skolan att AA ville återvända inför höstterminen 1998. Detta är anmärkningsvärt.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder ingen åtgärd från min sida. Med den uttalade kritiken avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Kritik mot Försäkringskassan för att den i ett beslut om sjukpenning inte angett vilken tidsperiod som prövningen omfattat

text: I en anmälan till JO anförde AA i huvudsak följande. Hon beviljades sjukpenning genom dom i kammarrätt. När Försäkringskassan verkställde domen fick hon bara sjukpenning för 40 sjukdagar. När hon ifrågasatte varför hon inte fick ytterligare ersättning fick hon beskedet att det medicinska underlaget i ärendet inte omfattade längre period än så. Hon hade inte informerats om att hon skulle skicka in ytterligare läkarutlåtanden till Försäkringskassan efter kassans beslut att avslå hennes ansökan om sjukpenning. Hon blev nu tvungen att skicka in ett retroaktivt läkarintyg. Till följd av kassans bristande information riskerade hon att bli utan ersättning för perioden.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Försäkringskassan. Vidare hämtades Försäkringskassans akt i ärendet in och granskades. Därefter yttrade Försäkringskassan sig efter remiss. AA yttrade sig i sin tur över remissvaret.

text: I sitt beslut den 19 januari 2010 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen bl.a. följande.

text: En prövning av rätten till sjukpenning är alltid begränsad till viss tidsperiod, vanligen samma period som det medicinska underlaget omfattar vid tidpunkten för Försäkringskassans grundbeslut. Försäkringskassan har utformat sitt beslut den 19 juli 2007 på så sätt att AA:s ansökan om sjukpenning avslagits fr.o.m. den 23 juli 2007 utan annan begränsning i tiden. Utformningen av beslutet har medfört att AA uppfattat att avslaget avsåg hennes rätt till sjukpenning fr.o.m. den 23 juli 2007 och framåt, trots att beslutet endast omfattade den sjukperiod för vilken medicinskt underlag inkommit, dvs. den 23 juli– 31 augusti 2007. Jag konstaterar att utformningen av det aktuella beslutet är bristfällig och kan ge upphov till missförstånd. För att undvika att missförstånd uppstår om vad Försäkringskassans prövning omfattar, bör kassan, enligt min mening, i sina beslut om sjukpenning uttryckligen ange den tidsperiod som avses. Detta kan lämpligen ske på så sätt att Försäkringskassan anger såväl startdatum som slutdatum för den tidsperiod som ett beslut omfattar.


title: Försäkringskassan har underlåtit att överlämna ett överklagande till länsrätten

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 29 maj 2007, anförde AA att Försäkringskassan hade underlåtit att överlämna hennes överklagande av ett beslut till länsrätten.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO. Försäkringskassan, länskontoret Stockholm, genom länsdirektören BB, anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan beslutade den 23 juli 2004 att inte betala ut sjukpenning från och med den 28 juli 2004. Den 16 september 2004 inkom AA med en begäran om omprövning av beslutet. Omprövningen den 18 oktober 2004 föranledde inte någon ändring av tidigare beslut. En överklagan av beslut om sjukpenning inkom till Försäkringskassan den 30 november 2004. Försäkringskassan svarade AA i brev den 1 december 2004 att det inte är möjligt att överklaga ett beslut om sjukpenning under kommuniceringstid. AA hade då två pågående ärenden om sjukpenning och sjukpenninggrundande inkomst som skickats till henne och som hon hade beretts tillfälle att inkomma med synpunkter på. AA meddelades att hon efter att beslut fattats i ärendena kunde inkomma med en ny överklagan inom två månader. Besluten om sjukpenning och sjukpenninggrundande inkomst har därefter omprövats av Försäkringskassan men inte överklagats. En ny överklagan om indragning av AA:s sjukpenning inkom till Försäkringskassan den 10 januari 2005. Försäkringskassan avvisade då begäran om överklagan av omprövningsbeslut den 18 oktober 2004 som för sent inkommen.

text: Yttrande

text: Försäkringskassan kan konstatera att AA har skickat den överklagandeskrivelse som inkom till Försäkringskassan den 30 november 2004 under den angivna kommuniceringstiden för förslag till beslut om sjukpenning och sjukpenninggrundande inkomst. Eftersom skrivelsen inkom under kommuniceringstiden har handläggaren på Försäkringskassan tolkat skrivelsen som en begäran om överklagan av de kommuniceringsbrev som den 15 november 2004 skickats till AA. Skrivelsen har inte betraktats som synpunkter som inkommit under

text: kommuniceringstiden eller som överklagan av omprövningsbeslut den 18 oktober 2004. Av rubriken på skrivelsen framgår att det gäller ”Överklagan om beslut grundande sjukpenning” och av innehållet i skrivelsen framgår bland annat att AA har synpunkter på att Försäkringskassan vill dra in och sänka hennes sjukpenning. Det framgår inte av skrivelsen vilken period eller vilket beslut som AA vill överklaga. För att klargöra vad överklagandeskrivelsen avsåg borde Försäkringskassan ha utrett om det fanns något beslut sedan tidigare som kunde överklagas och vad som skulle omfattas av överklagandeskrivelsen. Det enda beslut som var överklagbart vid tillfället då skrivelsen inkom var omprövningsbeslutet från den 18 oktober 2004. Enligt Försäkringskassans uppfattning borde den skrivelse som inkom till Försäkringskassan den 30 november 2004 ha tolkats som en överklagan av omprövningsbeslutet den 18 oktober 2004. Överklagandeskrivelsen har då inkommit i rätt tid. Försäkringskontoret Västerort kommer omedelbart att vidta erforderliga åtgärder med anledning av detta. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: skall den som överklagar ett beslut ange bl.a. vilket beslut som överklagas. En sådan uppgift behövs för att myndigheten lätt skall kunna identifiera det överklagade beslutet. Av praxis följer att denna föreskrift skall tillämpas mycket generöst, i vart fall när det är enskilda personer som har överklagat. Det innebär bl.a. att även otydliga uppgifter om det överklagade beslutet skall godtas, om det på annat sätt kan klarläggas vilket beslut som ett överklagande avser (

text: RÅ 1988 ref. 33

text: Om det vid överlämnandet av ett överklagande föreligger tveksamhet om skriftens egentliga syfte bör myndigheten, innan skriften överlämnas till domstol, underrätta klaganden om åtgärden (se JO 1999/2000 s. 188 och

text: RÅ 1988 ref. 33

text: Av utredningen i det aktuella ärendet framgår följande. Försäkringskassan meddelade den 18 oktober 2004 ett beslut om omprövning i ett av AA:s ärenden om sjukpenning. Den 30 november 2004 inkom AA med en skrivelse benämnd ”överklagande”. Skrivelsen gavs in inom besvärstiden för beslutet om omprövning, men saknade uppgift om vilket beslut som överklagades. Av remissvaret framgår att kassan hänförde överklagandet till ett pågående ärende och skriftligen informerade AA om att ”det inte är möjligt att överklaga ett beslut under kommuniceringstid”.

text: Som Försäkringskassan har anfört borde kassan ha utrett om det fanns något beslut sedan tidigare som kunde överklagas. Vidare borde kassan, efter föreskriven rättidsprövning, skyndsamt ha överlämnat handlingarna i ärendet till länsrätten och innan överlämnandet dessutom ha underrättat AA om åtgärden.

text: Med anledning av att Försäkringskassan den 1 december 2004 skriftligen upplyst AA att det inte är möjligt att ”överklaga ett beslut om sjukpenning under kommuniceringstid” vill jag därutöver framhålla följande.

text: De ställningstaganden som beslutsmyndigheten skall göra med anledning av ett inkommet överklagande innefattar endast en prövning av om överklagandet har kommit in i rätt tid och en bedömning av om det finns skäl att ompröva det överklagade beslutet. Frågan om ett beslut är överklagbart prövas av den myndighet som skall pröva överklagandet. Försäkringskassan hade således inte rätt att underlåta att vidta föreskrivna åtgärder med hänsyn till att överklagandet, enligt Försäkringskassans uppfattning, avsåg ett icke överklagbart beslut (jfr bl.a.

text: JO 2004/05 s. 373

text: ). Även i det fall överklagandet avser ett ännu icke meddelat beslut bör beslutsmyndigheten omgående överlämna skrivelsen med överklagandet till överinstansen och samtidigt underrätta densamma om att något beslut ännu inte har meddelats i det aktuella ärendet (jfr bl.a. JO 2002/03 s 396). Avslutande synpunkter Det inträffade medförde att kassan underlät att vidarebefordra ett överklagande till länsrätten, vilket givetvis är helt oacceptabelt. En klagande måste kunna lita på att ett överklagande snabbt vidarebefordras till rätt instans, så att det kan prövas. Bristande handläggning i detta avseende medför en avsevärd risk för rättsförlust för den enskilde. I förevarande fall innebar det att överlämnandet ägde rum först efter det att AA hade anmält händelsen hit, två och ett halvt år efter det att överklagandet hade givits in till Försäkringskassan. Kassan förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Jag utgår från att kassan genomför en översyn av rutinerna för hanteringen av överklaganden. – – –

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Haninge kommun för bristande uppföljning av en s.k. barnutredning som en extern konsult har arbetat med

sammanfattning: En socialnämnd inledde den 30 juni 2016 en s.k. barnutredning efter att ha fått in en orosanmälan. Nämnden gav en konsult i uppdrag att genomföra utredningen. Konsulten hade inte någon fast anställning vid nämndens förvaltning utan var inhyrd som konsult via ett konsultföretag. Utredningen blev klar den 25 januari 2017. I beslutet konstateras att utredningen borde ha slutförts i slutet av oktober 2016 med hänsyn till tidsfristen på fyra månader enligt 11 kap. 2 § andra stycket socialtjänstlagen. Utredningen drog dock ut på tiden och slutfördes först omkring sju månader efter att den inleddes. Nämnden hade inte fattat något beslut i ärendet om att förlänga utredningstiden. I beslutet kritiseras nämnden för bristande styrning och kontroll av utredarens arbete. Felen ledde till att utredningen tog för lång tid och till bristande dokumentation.

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Haninge kommun inledde den 30 juni 2016 en s.k. barnutredning efter en orosanmälan från hälso- och sjukvården. Nämnden uppdrog åt AA att genomföra utredningen. Hon hade inte någon fast anställning vid nämndens förvaltning utan var inhyrd som konsult via ett konsultföretag. Utredningen blev klar den 25 januari 2017.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB på Socialnämnden i Haninge kommun. I anmälan framfördes bl.a. följande. Socialnämnden inledde i juni 2016 en barnutredning om hans son CC. Utredaren flyttade från Stockholm till Norrland. Därefter gick det inte att få tag i henne. Utredningen drog ut på tiden och slutfördes först efter sju månader. Utredaren dokumenterade inte alla handlingar som BB skickade till henne; t.ex. saknades ett antal e-postmeddelanden.

text: Utredning

text: JO hämtade in muntliga upplysningar från socialförvaltningen. JO begärde därefter att Socialnämnden i Haninge kommun skulle yttra sig över BB:s anmälan. I remissen angav JO att svaret kunde begränsas till att avse nämndens uppföljning av arbetet med den aktuella utredningen.

text: Socialnämnden i Haninge kommun uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande.

text: Bakgrund:

text: 160630 inledde socialtjänsten utredning enligt 11 kap. Sol, gällande barnet CC, utifrån en anmälan från hälso- och sjukvården. Ärendet tilldelades en inhyrd konsult vid namn AA, som var upphandlad och uppfyllde kraven för tjänsten. Hennes uppgift var att utreda ärendet enligt bestämmelserna i SoL och

text: förvaltningslagen

text: och enligt rådande delegation. AA var en erfaren socionom som arbetat många år som socialsekreterare med myndighetsutövning. Som inhyrd konsult fick hon en muntlig uppdragsbeskrivning. Som bland annat omfattade beskrivning av verksamhetssystemet, Procapita. Delegations ordning, m.m. AA hade tillgång till verksamhetssystemet Procapita, eget tjänsterum och tillgång till arbetsledare för uppföljning av ärenden m.m. Arbetet som inhyrd konsult innebär att det ställs stora krav på förmågan att kunna arbeta självständigt och hantera en hög arbetsbelastning. Situationen på barnenheten var under sommaren och hösten 2016 hårt pressad på grund av många vakanser, högt inflöde av allvarliga ärenden samt stora svårigheter att hitta konsulter. Under hösten 2016 bad vi andra enheter på avdelningen Barn och Unga om hjälp för att kunna hantera ärendemängden. I detta läge tvingades vi hela tiden att göra prioriteringar efterhand som nya ärenden kom in. Barn som eventuellt var i behov av omedelbart skydd prioriterades och mindre allvarliga fick avvakta.

text: Uppföljning av ärendet.

text: Uppföljningen med AA i det aktuella ärendet skedde tillsammans med gruppledare DD, baserat på sedvanliga frågor till AA i personliga möten på socialkontoret. När AA svarat på frågorna så har hon redogjort för utredningsläget i ärendet. Uppföljningen skedde regelbundet utifrån AA:s behov av uppföljning i ärendet. I början av november 2016 blev AA:s privata situation så påfrestande att hon gick ned i arbetstid. Enhetschef EE beslutade i samförstånd med AA att hennes uppdrag skulle avslutas vid årsskiftet. AA hade kvar ett flertal utredningar som hon skulle/ville avsluta på egenhand då de endast skulle sammanställas i skrift. De utredningar som krävde externa utredningsinsatser fördelades på andra handläggare. Vår bedömning var att hon kunde slutföra aktuellt ärende hemifrån då den endast skulle sammanställas skriftligt enligt henne själv. Vi var överens med henne att det var en rimlig arbetsbelastning och att hon skulle hinna avsluta inom tidsramen. Under perioden AA arbetade hemifrån i syfte att sammanställa utredningarna blev det allt svårare att få kontakt med henne, uppföljningarna skedde via telefon och mejl kontakt. AA uttryckte i dessa kontakter att ärendet löpte på och att det var prioriterat. Se bilaga 1 [bilagorna utelämnade här, JO:s anmärkning]. Vid ett flertal tillfällen ställdes frågan till henne hur ärendet fortlöpte, de svar vi fick var att - aktuellt ärende var prioriterat och att hon skulle sammanställa utredningen 161130 (se mejl, bilaga 11 [bilagorna utelämnade här, JO:s anmärkning]). I mitten av december samma år upphörde nästan all kontakt med AA, hon gjorde sig oanträffbar i kontakten med socialtjänsten. I samband med detta kontaktades hennes uppdragsgivare, Sveriges socionomkonsulter, av

text: Enhetschef EE. För att genom dem försöka etablera kontakt med AA. Det visade sig att AA tagit med sig akten i det aktuella ärendet (se mejlkonversation, sid 5 bilaga 11 [bilagorna utelämnade här, JO:s anmärkning]), trots att detta strider mot våra rutiner. AA hade genom sin uppdragsgivare meddelat att hon skulle komma ner till Haninge kommun v 52 och lämna tillbaka akten och lämna in aktuell utredning. Detta skedde inte. Efter påtryckningar från socialtjänsten till hennes arbetsgivare lämnades akten tillbaks den 4 januari 2017. Den 24 januari tillsattes en ny konsult från samma uppdragsgivare, som fick i uppdrag att sammanställa aktuell utredning. I samband med att den nya konsulten avslutade sitt uppdrag (att sammanställa utredningen) fick socialtjänsten handskrivna anteckningar lämnade till oss genom AA:s konsultfirma. Anteckningarna (handskrivna papper) hade AA haft liggande hos sig utan vår kännedom, dessa hade inte skrivits in i vårt verksamhetssystem, (Procapita). BB kontaktade DD 170120 och begärde ut journalanteckningarna samt de mejlkonversationer han haft med AA under utredningstiden. Han ville också bli kontaktad av den nya handläggaren i ärendet. Det uppdagades i den kontakten med BB att det saknades vissa mejlväxlingar i verksamhetssystemet som han haft med AA. — — —

text: I samband med att akten skickats ned till socialtjänsten i Haninge kommun tillsattes en ny konsult i ärendet, som fick till uppgift att sammanställa aktuell utredning, denna avslutades 20170126 [rätteligen 2017-01-25, JO:s anmärkning].

text: Bedömning:

text: 1. Från socialtjänstens sida kan vi konstatera att det förekommit brister i handläggningen och uppföljningen av ärendet. Den externa utredningsåtgärd som är beslutad i ärendet är hembesök hos pappan detta har skett i samförstånd med pappan. — — —

text: 2. Det föreligger ej heller sådana omständigheter som enligt grunderna för lagstiftningen kunde föranleda en förlängning av utredningstiden. Med hänsyn till den arbetsbelastning som rådde på enheten, med anledning av personalbrist och svårigheter att få tag på konsulter för att tillfällig fylla vakanser, så medförde detta att det blev svårt att följa och följa upp utredningstider. 3. Ärendet har följts upp och uppföljningen har skett regelbundet utifrån de muntliga uppgifter AA lämnat kring ärendet och vad som gått att kontrollera i verksamhetssystemet. Hon har agerat på ett sådant sätt att myndigheten ej kunnat göra en helt rättssäker uppföljning då hon på frågor dels undanhållit viss information och givit en annan bild. 4. Problematiskt har varit att AA ej fört in vissa relevanta uppgifter i verksamhetssystemet. Journalanteckningen från Malmö Stadsdelsförvaltning som inkom efter att AA avslutat sin anställning i form av en skriven papperslapp. Mejlkonversationer mellan BB och AA som inte i sin helhet fanns inmatat i verksamhetssystemet. Detta har inte gått att kontrollera, då AA gjorde sig oanträffbar i kontakten med gruppledare och enhetschef. Vilket medfört att myndigheten agerat enligt helt andra premisser, än de som egentligen rått. 5. Nu när ärendet har uppdagats på detta sätt finns det ingen anledning att myndigheten JO-anmäler sig själv då detta redan har gjorts. Dock ska det göras en LEX Sarah anmälan. Rutinerna kring uppdragsbeskrivningar för konsulter håller på att tas fram.

text: 6. Yttrandet är upprättat av gruppledare DD, ärendet har gåtts igenom med förvaltningsjurist FF samt enhetschef EE. BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: En socialnämnd ska enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: En s.k. barnutredning ska enligt

text: 11 kap. 2 § andra stycket

text: SoL bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Finns det särskilda skäl får socialnämnden besluta att förlänga utredningen för viss tid.

text: Vid tidpunkten för ärendets handläggning i nämnden gällde bestämmelsen i

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om myndigheters skyldighet att dokumentera uppgifter i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Motsvarande bestämmelse finns i dag i

text: 27 § förvaltningslagen (2017:900)

text: som den 1 juli 2018 ersatte 1986 års lag. För socialtjänstens del finns dessutom särskilda regler om dokumentation i

text: 11 kap. 5 §

text: SoL.

text: Bedömning

text: Anmälan innehåller flera olika klagomål på nämndens hantering av barnutredningen. Jag har valt att rikta in min granskning på frågan hur nämnden följt upp arbetet med den aktuella utredningen.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att en s.k. barnutredning inleddes den 30 juni 2016. För att utföra utredningen anlitade nämnden AA som var anställd vid ett privat företag som arbetade med sociala utredningar.

text: Socialnämnden kan under vissa förutsättningar anlita andra personer än tjänstemän vid nämndens förvaltning för att utföra en utredning. Nämnden kan anlita uppdragstagare som är fysiska personer och som knyts till myndigheten på ett sådant sätt att de kan anses delta i dess verksamhet. En sådan uppdragstagare förutsätts stå under myndighetens arbetsledning och utföra arbetsuppgifter som normalt ska utföras av en anställd vid myndigheten. Detta får till följd att grundläggande regler, t.ex.

text: tryckfrihetsförordningens

text: , offentlighets- och

text: sekretesslagens (2009:400)

text: förvaltningslagens

text: och

text: socialtjänstlagens

text: bestämmelser, gäller för uppdragstagarens arbete (se t.ex.

text: JO 2005/06 s. 230

text: ). Uppdragstagaren står även under min tillsyn i den del han eller hon utfört arbete åt socialnämnden (se t.ex. JO 2001/02 s. 250).

text: Jag har i detta ärende inte tagit del av avtalet mellan socialnämnden och AA, men med utgångspunkt från vad som har kommit fram i ärendet utgår jag från att hon varit knuten till nämnden på ett sådant sätt att hon kan anses ha deltagit i myndighetens verksamhet.

text: Med hänsyn till tidsfristen i

text: 11 kap 2 § andra stycket

text: SoL borde utredningen ha slutförts senast i slutet av oktober 2016. Så skedde dock inte, utan utredningen slutfördes först den 25 januari 2017, dvs. omkring sju månader efter det att den inleddes. Nämnden hade inte fattat något beslut i ärendet om att förlänga utredningstiden.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att den haft regelbundna möten med AA i syfte att följa upp utredningen. När dessa möten skedde framgår dock inte av remissvaret. Däremot framgår av utredningen att nämnden i början av november 2016, alltså efter det att utredningen borde ha varit slutförd, fick information om att AA skulle gå ned i arbetstid på grund av privata skäl. Företrädare för nämnden och AA synes därefter ha kommit överens om att AA trots detta skulle avsluta den aktuella utredningen och att de var överens om att hon skulle hinna med att bli klar med utredningen ”inom tidsramen”. Vilken tidsram som avses framgår inte. Det framgår att nämnden därefter fick allt svårare att nå AA, och kontakten verkar ha upphört efter den 30 november 2016.

text: Nämnden fick sedan tillbaka akten i januari 2017 efter att nämnden hade kontaktat AA:s arbetsgivare. Den 24 januari 2017 fick en ny konsult från samma företag i uppdrag att slutföra utredningen. Utredningen avslutades sedan den 25 januari 2017.

text: Utredningen visar att AA inte dokumenterat alla handlingar som kommit in under utredningens gång. Det saknades bl.a. ett antal e-postmeddelanden. Jag vill därför framhålla att det av

text: 11 kap. 5 §

text: SoL framgår att handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. JO har vid flera tillfällen uttalat att det inte räcker med att de uppgifter som hämtats in under en utredning sammanställs när utredningen är slutförd. Det är utredarens uppgift att kontinuerligt tillföra akten alla de uppgifter som kan vara av betydelse. Anteckningar ska föras löpande och lämpligen i form av s.k. journalanteckningar. Detta hindrar inte att utredaren vid olika kontakter i ärendet gör anteckningar på lösa lappar till stöd för minnet. Uppgifterna ska dock utan dröjsmål tillföras akten. Dokumentationen ska föras så att det är möjligt att vid varje tidpunkt utläsa vad som har kommit fram (se t.ex.

text: JO 2005/06 s. 230

text: JO 2006/07 s. 289

text: och JO:s beslut den 19 april 2018 i dnr 458-2017). Självfallet gäller bestämmelserna om dokumentationsplikt oavsett om ett ärende handläggs av en tjänsteman vid nämndens förvaltning eller av en uppdragstagare som nämnden har knutit till sin verksamhet.

text: Vad sedan gäller frågan om socialnämndens uppföljning av arbetet med barnutredningen har jag noterat att utredningen borde ha varit klar redan i oktober 2016. Nämnden visste i november 2016 att AA skulle gå ned i arbetstid av privata skäl. Nämnden fick under december 2016 allt svårare att nå AA. Därför borde nämnden tidigt i december 2016 ha vidtagit åtgärder för att

text: säkerställa att utredningen slutfördes. Trots det synes det ha dröjt till januari 2017 innan nämnden reagerade och tog kontakt med AA:s arbetsgivare. Det är anmärkningsvärt att nämnden inte agerade tidigare än vad som kom att ske.

text: Socialnämnden har i sitt remissvar bl.a. hänvisat till AA:s eget agerande som nämnden menar försvårade uppföljningen av arbetet med utredningen. Jag vill med anledning av det påpeka att nämnden alltid har ett ansvar för utredningens bedrivande. Detta gäller också i de fall när nämnden tar hjälp av konsulter.

text: Utredningen visar att nämnden inte har styrt och kontrollerat utredarens arbete tillräckligt. Socialnämnden har också brustit i uppföljningen av hur utredningen bedrevs. I de fall nämnden anlitar inhyrd personal ställer det större krav på arbetsledning från nämndens sida. Ärendets hantering hos nämnden visar på bristande arbetsledning och uppföljning av den inhyrda konsultens arbete. Dessa fel ledde till att utredningen tog för lång tid och till bristande dokumentation, vilket inte är tillfredsställande. Socialnämnden i Haninge kommun förtjänar kritik för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.