title: Bruket av engelskspråkiga e-postadresser i Regeringskansliet

sammanfattning: Utformningen av myndigheters e-postadresser ligger utanför det kärnområde, där språklagen kräver att endast svenska får användas. Att en sådan adress avfattats på engelska kan inte heller anses utgöra ett hinder mot den möjlighet att kommunicera med svenska myndigheter på svenska som enligt språklagen ska finnas. Men språklagen ålägger även det allmänna ett särskilt ansvar för det svenska språkets användning och utveckling. Ansvarets räckvidd måste bl.a. vara beroende av vilken roll och ställning en myndighet har. Regeringskansliet är därvid unikt. Just dess bruk av enbart engelskspråkiga e-postadresser rimmar illa med det särskilda språkvårdsansvar som från statens sida ställs på myndigheterna. Det har befunnits stå i strid med språklagens krav.

text: Bakgrund och utredning

text: I anmälningar till JO påtalades att Regeringskansliet enbart använder sig av engelskspråkiga e-postadresser, t.ex registrator@primeminister.ministry.se.

text: Regeringskansliet anmodades att yttra sig över anmälningarna och ge sin syn på huruvida myndighetens användande av enbart engelska e-postadresser stod i överensstämmelse med

text: språklagen

text: . I sitt yttrande anförde Regeringskansliet huvudsakligen följande.

text: Departementen registrerade e-postadresser 1994. Vid denna tidpunkt fanns inte någon möjlighet att använda bokstäverna å, ä och ö i e-postadresser, varför valet föll på engelska e-postadresser. Sådana e-postadresser ansågs dessutom lämpliga vid internationella kontakter.

text: Språklagen

text: trädde i kraft den 1 juli 2009, samma dag som Sverige blev ordförande i EU:s ministerråd. Det har inte ansetts lämpligt att under pågående ordförandeskap göra några förändringar i Regeringskansliets e-post-adresser. Ett arbete kommer inom kort att inledas för att se över möjligheten att använda såväl det svenska som det engelska språket i Regeringskansliets e-postadresser.

text: Rättslig reglering

text: Den 1 juli 2009 trädde

text: språklagen

text: i kraft.

text: Språklagen

text: innehåller bl.a. bestämmelser om språkanvändning i offentlig verksamhet. Lagen stadgar att svenska är huvudspråk i Sverige (

text: 4 §

text: ). Som huvudspråk är svenskan samhällets gemensamma språk, som alla i Sverige bosatta ska ha tillgång till och som ska kunna användas

text: inom alla samhällsområden (5 §). Det allmänna har ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas (6 §). Språket i domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ som fullgör uppgifter i offentlig verksamhet är svenska (10 §). Det sistnämnda är avsett att ge uttryck för vad som sedan lång tid tillbaka gäller i Sverige, nämligen att de offentliga organen arbetar på svenska, skriftligt såväl som muntligt (

text: prop. 2008/09:153 s. 48

text: Lagstiftaren kan på särskilda områden besluta om andra principer. Det framgår av lagens 3 §. Där stadgas att om en annan lag eller en förordning innehåller någon bestämmelse som avviker från

text: språklagen

text: , gäller den bestämmelsen. Men

text: språklagens

text: krav utgör alltså huvudregler, som ska tillämpas så länge det inte finns undantag i lag eller förordning.

text: Innebörden av att svenska är huvudspråk i Sverige utvecklas i förarbetena (

text: prop. 2008/09:153 s. 17

text: Som huvudspråk ska svenskan vara det samhällsbärande språket i Sverige. Konkret innebär det att all offentlig verksamhet bygger på svenska språket. Lagar stiftas och publiceras på svenska, handläggningsspråket vid förvaltningsmyndigheter och domstolar är svenska och kommunikation med myndigheterna kan alltid ske på svenska. Beslut och andra viktigare handlingar som ska expedieras upprättas som huvudregel på svenska och information tillallmänheten om offentlig verksamhet finns alltid på svenska. – – – Denna roll som svenska språket har i samhället betyder att det ska vara tillräckligt för den som verkar och bor i Sverige att behärska svenska för att kunna delta i samhällslivet och ta tillvara sina rättigheter och fullgöra sinaskyldigheter. Den enskilde ska alltså kunna utgå från att han eller hon vid kontakter med myndigheter alltid har möjlighet att kommunicera – muntligt och skriftligt – på svenska. I förarbetena anförs vidare att det svenska språket, för att kunna fylla funktionen som huvudspråk och därmed vara samhällets gemensamma språk, måste användas och utvecklas inom alla samhällsområden. Med den roll som det allmänna har i samhället är det därför ytterst viktigt att det allmänna i sin verksamhet ger en tydlig signal om att svenskan är samhällets gemensamma språk (

text: prop. 2008/09:153 s. 18

text: f.).

text: Konkret innebär det allmännas särskilda ansvar för att svenska språket används och utvecklas bl.a. att svenska ska användas i stället för andra språk när det är möjligt med hänsyn till verksamheten och att åtgärder ska vidtas för att förhindra att svenska språket tappar mark inom alla de områden som omfattas av offentlig verksamhet (

text: prop. 2008/09:153 s. 19

text: Efter att vissa remissinstanser under lagstiftningsprocessen hade framfört att det var oklart vad det allmännas ansvar innebär uttalade regeringen följande (

text: prop. 2008/09:153 s. 19

text: f.):

text: Behovet av insatser för att värna svenskan som huvudspråk skiftar ... mellan olika sektorer av samhället. Därför är det inte möjligt att i lagen närmare precisera vad ansvaret innebär. Vår bedömning är alltså att detaljerade åtgärder inte primärt bör komma till stånd genom lagstiftning, men att det allmänna bör ges ett särskilt ansvar för att det svenska språket fortsatt används och utvecklas. Myndigheter och andra offentliga organ där behov av åtgärder kan finnas bör analysera den egna verksamheten och komma fram till hur de i det löpande arbetet ska leva upp till sitt ansvar att värna svenskan som vårt huvudspråk.

text: Bedömning

text: Av ett tidigare JO-beslut som gällde tillämpning av

text: språklagen

text: framgår bl.a. följande.

text: Det går att urskilja två tydliga utgångspunkter i

text: språklagens

text: regler om det svenska språkets ställning. Den första är att svenskan är vad som kan betecknas som förvaltningsspråk och ska användas i det allmännas kärnverksamheter, det s.k. kärnområdet. Regleringen är tvingande; här får andra språk inte användas. Kärnområdet omfattar sådana förfaranden och allmänna handlingar som är av särskilt stor betydelse inom den offentliga verksamheten, såsom den politiska beslutsprocessen, domstolsförhandlingar, domar, protokoll, beslut, föreskrifter, verksamhetsberättelser och andra dokument av liknande karaktär. Den andra utgångspunkten är att svenskan såsom huvudspråk härutöver ska kunna användas inom alla samhällsområden.

text: Utanför kärnområdet är regleringen avsedd att vara flexibel. Det innebär dock inte att myndigheter kan göra fria lämplighetsöverväganden; huvudregeln är att svenska ska användas.

text: Intresset av att utanför kärnområdet använda ett annat språk måste alltid vägas mot det allmännas ansvar för det svenska språkets användning och utveckling. Undantag från

text: språklagens

text: krav ska motiveras av sakliga skäl. De får inte sträcka sig längre än vad som är nödvändigt i det särskilda fallet. Enbart det förhållandet att användandet av ett annat språk kan te sig bekvämt eller rationellt från den enskilda myndighetens synpunkt är inte tillräckligt.

text: Beträffande Regeringskansliets e-postadresser gör jag följande bedömning.

text: Utformningen av en myndighets e-postadress får anses ligga utanför kärnområdet. Även om en på engelska avfattad e-postadress i någon mån kan försvåra för den som inte behärskar engelska att kommunicera med en myndighet är svårigheten inte alls så betydande att den i sig kan anses utgöra ett hinder för den enskilde att använda svenska vid kontakter med myndigheten.

text: Språklagen

text: innebär alltså generellt sett inte ett förbud för myndigheter att ha e-postadresser på främmande språk. Lagen innefattar emellertid ett allmänt krav på att, enkelt uttryckt, en myndighet så långt möjligt ska använda svenska. Kravets räckvidd skiftar som framgått mellan olika sektorer av samhället (se ovan om den rättsliga regleringen).

text: Det särskilda ansvaret för att svenskan används och utvecklas (

text: 6 § språklagen

text: ) måste enligt min mening vara beroende bl.a. av vilken roll och ställning myndigheten har.

text: Regeringskansliet har självfallet en vidsträckt internationell kontaktyta, där engelskspråkiga e-postadresser kan underlätta arbetet. Emellertid torde en minst lika betydande del av de e-postmeddelanden som sänds till kansliet komma från svenskspråkiga avsändare. Regeringskansliet har vidare en unik ställning i det svenska stats- och samhällslivet. Det är uppenbart att just dess bruk av engelskspråkiga e-postadresser stämmer illa överens med det särskilda ansvar som från statens sida ålagts myndigheterna för det svenska språkets användning och utveckling. I detta sammanhang vill jag även erinra om regeringens uttalanden i

text: språklagens

text: förarbeten angående vikten av att det allmänna i sin verksamhet ger en tydlig signal om att svenskan är samhällets gemensamma språk.

text: Mot den bakgrunden och då det inte synes föreligga några större svårigheter, varken av tekniskt eller av annat slag, att införa och använda även svenskspråkiga e-postadresser framstår Regeringskansliets bruk av enbart engelska adresser sammanfattningsvis inte som förenligt med

text: språklagen

text: Det yttrande Regeringskansliet avgett till JO får tolkas så att man där och såvitt angår principfrågan inte är av någon annan uppfattning än den jag nu gett uttryck för. Det ursprungliga skälet till att adresserna avfattades på engelska synes bl.a. ha haft att göra med tidigare rådande tekniska förutsättningar. Att någon översyn inte gjorts under senare tid hänger samman med Regeringskansliets verksamhet under Sveriges tid som ordförandeland i EU andra halvåret 2009. Eftersom några begränsningar av det slaget inte längre tycks föreligga finns det inga hinder mot att en anpassning till

text: språklagen

text: sker. Att döma av vad som anförts från Regeringskansliets sida torde ett sådant arbete numera vara inlett. Det finns alltså skäl att utgå från att problemet är på väg att lösas. Ärendet hos JO kan därmed avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot en kommunal nämnd angående ordningen för prövning av frågor om undantag från kommunens föreskrifter om avfallshantering

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: I ett ärende hos JO (dnr 2611-2004) hämtades muntliga upplysningar in från miljöchefen AA vid miljökontoret i Leksands kommun. Av upplysningarna framkom bl.a. följande. En anmälan om uppehåll i sophämtningen skall ges in till Leksand Vatten AB, det kommunala bolag som utför renhållningen i Leksands kommun. Bolaget meddelar skriftligen om uppehåll medges eller inte och lämnar således både positiva och negativa besked. Först sedan den som är missnöjd med ett sådant besked har skrivit till bolaget och vidhållit sin begäran överlämnas ärendet till Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Leksands kommun för prövning och beslut.

type: stycke

text: Med anledning av upplysningarna beslutade JO Berggren att inleda ett initiativärende mot Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Leksands kommun. Nämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över ordningen för prövning av frågor om undantag från kommunens föreskrifter om avfallshantering.

text: Utredning

text: Nämnden anförde i huvudsak följande (bilagorna utelämnade här).

text: I enlighet med 22 och 23 §§ föreskrifter för avfallshantering i Leksands kommun prövas frågor om undantag från bestämmelserna i 23 § av renhållaren Leksand Vatten AB, som är ett kommunalt bolag. Bolaget har en blankett som kan användas för att göra en anmälan, se bilaga 1. När anmälan inkommit till bolaget utreds frågan och beslut om att medge eller inte medge uppehåll görs. På blanketten noterar bolaget om uppehåll beviljas eller ej. Sökande får därefter besked om att uppehåll beviljas, se bilaga 2, eller att uppehåll ej medges, se bilaga 3. För de fastighetsägare, som inte är nöjda med renhållarens bedömning, kan miljöoch hälsoskyddsnämnden fatta beslut i det enskilda ärendet. Fastighetsägaren får då inkomma med en skrivelse med de uppgifter som krävs för nämndens handläggning. Beslut om uppehåll eller ej fattas då i varje enskilt fall. Beslutet kan överklagas. Av de skrivelser som inkommit till nämnden har vissa varit formulerade som en överklagan av Leksand Vattens beslut. I andra fall har inte skrivelsen formulerats

text: som en överklagan. Skrivelser har inkommit både via bolaget och direkt till nämnden. Nämnden hanterar inte inkomna skrivelser som en överklagan utan fattar, efter eventuell komplettering och kommunicering, beslut. Detta beslut kan i sin tur överklagas. Eventuell överklagan handläggs och om samma bedömning kvarstår skickas överklagandet till länsstyrelsen.

text: Till remissvaret fogades bl.a. Föreskrifter för avfallshantering i Leksands kommun som antogs av kommunen den 24 februari 1999. Föreskrifterna innehåller bl.a. följande.

text: Undantag från renhållningsordningens bestämmelser

text: 22 § Undantag. Frågor om undantag prövas, då inte annat framgår av denna föreskrift, av miljö- och hälsoskyddsnämnden. 23 § Uppehåll i hämtning. Uppehåll i hämtning vid permanentbostad kan efter anmälan till renhållaren medges fastighetsinnehavare om fastigheten inte kommer att utnyttjas under sammanhängande tid om minst 6 månader. För fritidsbostad kan uppehåll medges om fastigheten inte kommer att användas under en sammanhängande hämtningsperiod (15 maj–15 september). Anmälan skall vara inlämnad minst en månad före den avsedda uppehållsperioden påbörjas. Det skriftliga besked som bolaget lämnar när uppehåll inte medges (bilaga 3) har i huvudsak följande innehåll.

text: Ansökan om uppehåll från sophämtning

text: Ni har ansökt om uppehåll från sophämtning för er fritidsfastighet. Enligt renhållningslagstiftningen gäller att det avfall som uppkommer i en kommun ska omhändertas där. Fastighetsägaren har således skyldighet att lämna avfallet till kommunen och kommunen har skyldighet att omhänderta avfallet. Ni kan således inte av bolaget befrias från skyldigheten att lämna avfallet vid av kommunen anvisad plats så länge ni nyttjar ert fritidshus. För att erhålla undantag från skyldigheten att lämna avfall krävs enligt föreskrifter för avfallshantering i Leksands kommun att fastigheten inte används under en hämtningsperiod. Av er ansökan framgår att fastigheten används och att avfall uppstår. Leksand Vatten AB kan enligt gällande bestämmelser därmed ej medge uppehåll från sophämtning.

text: I beslut den 26 januari 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: 15 kap.

text: miljöbalken

text: innehåller bestämmelser om avfallshantering m.m. Enligt 18 § tredje stycket kan fastighetsinnehavare eller nyttjanderättshavare som vill ha tillstånd att själva ta hand om avfall som uppkommit hos dem och som annars skall tas om hand av kommunen ansöka om sådan dispens hos den berörda kommunen. Bestämmelsen är tillämplig också för den situationen att fastigheten utnyttjas i så begränsad omfattning att något avfall över huvud taget inte uppstår (se Bengtsson

text: m.fl.,

text: Miljöbalken

text: , En kommentar, Del I, s. 15:28). Varje kommun får meddela närmare föreskrifter om prövningen.

text: 3 kap. 16 § kommunallagen (1991:900)

text: reglerar möjligheten att lämna över vården av kommunala angelägenheter till kommunala företag. I andra stycket erinras om att vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning enligt

text: 11 kap. 6 § regeringsformen

text: får överlämnas endast om det finns stöd för det i lag.

text: Prövningen av frågor om undantag från kommunens föreskrifter för avfallshantering innefattar myndighetsutövning. Det saknas stöd i lag för att överlåta till en entreprenör att besluta i sådana frågor. De av kommunfullmäktige antagna föreskrifterna för avfallshantering kan därför inte ges den innebörden att frågorna i något fall undandras kommunens prövning. Med detta följer att den som ansöker om uppehåll i avfallshämtning utan ytterligare åtgärder för egen del skall få sin ansökan prövad av vederbörande kommunala nämnd. En annan sak är att det vid den prövningen av praktiska skäl kan finnas anledning att inhämta renhållarens uppfattning i saken.

text: Jag förutsätter att miljö- och hälsoskyddsnämnden med beaktande av vad jag nyss har sagt ser över ordningen för den aktuella prövningen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
God man/förvaltare
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot en domare för bristande saklighet och opartiskhet i ett ärende om förvaltarskap

sammanfattning: I ett ärende om anordnande av förvaltarskap vid Malmö tingsrätt uppkom svårigheter att komplettera utredningen med ett läkarintyg på grund av att den enskilde som ärendet gällde inte medverkade till att bli läkarundersökt. I ärendet hade tingsrätten interimistiskt anordnat förvaltarskap och utsett en förvaltare för den enskilde. Den ansvarige domaren förelade förvaltaren att inkomma med ett läkarintyg. I föreläggandet uttryckte domaren sig på ett sätt som uppfattades som att han ansåg att förvaltaren borde se till att en läkarundersökning genomfördes av den enskilde mot dennes vilja. ChefsJO uttalar att det måste betraktas som osäkert i vilken mån en förvaltare över huvud taget kan samtycka till läkarundersökningar för den enskildes räkning. I det här fallet gav föreläggandet felaktigt sken av att förvaltaren utan närmare överväganden och med långtgående medel kunde tvinga den enskilde till en läkarundersökning. Genom att utforma föreläggandet som han gjorde levde domaren inte upp till kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. Domaren kritiseras även för bristande saklighet och opartiskhet beträffande utformningen av ett föreläggande till överförmyndarnämnden samt för vissa telefonkontakter i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Överförmyndarnämnden Malmö Stad klagomål mot Malmö tingsrätts handläggning av ett ärende om anordnande av förvaltarskap. Av anmälan med bilagor framgick i huvudsak följande.

text: Ärendet inleddes efter att chefsrådmannen AA hade varit ordförande vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i ett tvistemål mellan en person (i JO:s beslut benämnd NN) och dennes bostadsrättsförening. NN:s bostadsrätt riskerade att förverkas på grund av vanvård. Tvisten avslutades genom en förlikning som bl.a. innefattade att NN:s bostadsrätt var förverkad och att anstånd med avflyttning gavs till den 31 december 2024. Efter sammanträdet i tvistemålet initierade AA ett ärende om anordnande av förvaltarskap för NN.

text: Den 11 oktober 2024 beslutade Malmö tingsrätt att interimistiskt anordna förvaltarskap för NN.

text: Den 19 november 2024 ringde AA tillsammans med NN:s pappa till en handläggare vid överförmyndarnämnden. AA krävde att handläggaren skulle redogöra för varför NN:s bostadsrätt inte blivit såld och att överförmyndarnämnden skulle ge stöd åt förvaltaren att lösa NN:s situation.

text: Under ärendets handläggning fick överförmyndarnämnden uppdrag från tingsrätten att inhämta läkarintyg beträffande NN. Under hösten 2024 framkom vid kontakter med NN:s vårdcentral att vårdcentralen saknade patientkännedom eftersom det inte hade förevarit någon vårdkontakt sedan 2016. Överförmyndarnämnden hade flera kontakter med vårdcentralen och den 25 november 2024 fick nämnden ett brev från ansvarig läkare som uppgav att möjligheterna att utfärda läkarintyg hade uttömts, bl.a. genom försök till hembesök. I avsaknad av läkarintyg avstyrkte överförmyndarnämnden samma dag att slutligt förvaltarskap skulle anordnas för NN.

text: Den 13 januari förelade AA på nytt överförmyndarnämnden att inkomma med läkarintyg. I föreläggandet angavs bl.a. följande.

text: Enligt ett interimistiskt beslut från den 10 oktober 2024 har [NN] i dag förvaltare. Förvaltaren har rätt att besluta i både frågor som rör [NN:s] ekonomiska förhållanden och som rör [NN:s] person. Det kan under sådana förhållanden inte vara särskilt svårt att skaffa fram ett läkarintyg. Tingsrätten upprepar föreläggandet om att Överförmyndarnämnden ska inkomma med läkarintyg [– – –] Efter att överförmyndarnämnden på nytt avstyrkt att förvaltarskap skulle anordnas förelade AA den 28 januari 2025 NN:s förvaltare att inkomma med läkarintyg. I föreläggandet angavs bl.a. följande.

text: Enligt tingsrätten är det angeläget att [NN:s] hjälpbehov undersöks. Det framstår inte som acceptabelt att låta bli att slutligt förordna förvaltare med hänvisning till att det är svårt att få fram ett läkarintyg, särskilt som oviljan att ha kontakt med omvärlden kan antas vara en del av en förmodad sjukdomsbild. Du är genom interimistiskt beslut [NN:s] förvaltare. Ditt uppdrag omfattar att sörja för hans person, bevaka hans rätt och förvalta hans egendom. Det innebär att du både i teorin och i praktiken kan fatta alla sorters beslut åt honom. Du kan alltså utan vidare beställa en låssmed till lägenheten, som ser till att du kommer in där; ensam eller tillsammans med bokad läkare från vårdcentral. Mot den angivna bakgrunden förelägger tingsrätten dig, i din egenskap av förvaltare, att senast den 14 februari 2025 inkomma med läkarintyg avseende [NN:s] behov av förvaltarskap. Eftersom ärendet brådskar vore det bra om intyget kom tidigare än den angivna fristen. Den 10 februari 2025 inkom förvaltaren med ett läkarintyg och skrev följande i ett mejl.

text: Hej [N.], Tack för ditt stötande [rätteligen stöttande, JO:s anm.] samtal. Jag har nu varit på plats med doktor, låssmed och ordförande., Vi ringde på och doktorn ropade på [NN], tyvärr inget svar. Plötsligt stod [NN] i trappan, han hade varit ute. Doktorn började prata med honom och sedan satt vi i trappan i ca 1 timmes tid, han ville inte släppa in oss, vill inte ha hjälp med något. Tyvärr jag håller inte med. [NN] behöver hjälp. Här kommer underlaget från doktorn. Välkommen att ringa mig om hur jag skall gå vidare nu till på onsdag…avvakta?... Överförmyndarnämnden ifrågasatte lämpligheten av tingsrättens handläggning och uppgav att vissa åtgärder saknat lagstöd.

text: Utredning

text: JO begärde att tingsrätten skulle yttra sig över anmälan och redovisa sin bedömning av det som kommit fram. Bedömningen skulle särskilt beröra följande frågor.

text: • Hur tingsrättens handläggning förhåller sig till kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: när det gäller det som förs fram i anmälan beträffande o telefonsamtalet med överförmyndarnämnden den 19 november 2024, o föreläggandet till överförmyndarnämnden den 13 januari 2025 samt o föreläggandet till den interimistiskt förordnade förvaltaren den 28 januari 2025 och övriga kontakter som förevarit med förvaltaren. • Förutsättningarna för att förelägga den interimistiskt förordnade förvaltaren att inkomma med läkarintyg, på det sätt som skett den 28 januari 2025. • Vilka rättsliga möjligheter som finns att tillgå för att få in ett läkarintyg eller annan likvärdig utredning när den enskilde inte vill medverka till sådana åtgärder.

text: Tingsrätten, genom lagmannen BB, kom in med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande av AA, som numera är lagman i en annan tingsrätt.

text: AA uppgav i huvudsak följande.

text: Behovet av läkarintyg

text: _ _ _ I november månad blev jag kontaktad per telefon av [NN]:s pappa, som förklarade att han – efter kontakter med den interimistiskt förordnade förvaltaren … – hade förstått att frågan om läkarintyg inte kom framåt. Jag och pappan ringde då (i ett trepartssamtal) upp handläggaren på ÖFN [överförmyndarnämnden, JO:s anm.] för att fråga vad som hände. Samtalet handlade om läkarintyget som behövdes för att förvaltarskapsärendet skulle kunna slutföras. Försäljningen av lägenheten var inte i sig en fråga, varken för tingsrätten eller för ÖFN.

text: ÖFN yttrade sig till tingsrätten den 25 november 2024. I yttrandet angav ÖFN att endast en vårdgivare hade kunnat lokaliseras, som tyvärr inte hade lyckats etablera någon kontakt med [NN]. Vårdgivaren hade till ÖFN uppgett att det enligt deras bedömning inte fanns underlag att begära handräckning av polis, varför vårdgivaren ansåg sig ha uttömt möjligheterna att utfärda ett läkarintyg. Mot den bakgrunden avstyrkte ÖFN slutligt anordnande av förvaltarskap. Vid handläggning av ärenden om förvaltarskap gäller som bekant lagen (

text: ) om domstolsärenden. Enligt

text: 12 §

text: ska domstolen se till att ärendet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Ärendetypen är indispositiv på det sättet att domstolen har det slutliga ansvaret för att ärendet blir tillräckligt utrett. Med tanke på domstolens utredningsskyldighet kunde jag inte acceptera ÖFN:s ställningstagande. I ett mail den 13 januari 2025 förelade jag därför på nytt ÖFN om att inkomma med läkarintyg. ÖFN besvarade föreläggandet redan nästa dag, med ett förnyat besked om att något läkarintyg inte kunde inhämtas. Som tillkommande utredning fanns en tjänsteanteckning från ett samtal som ÖFN haft med förvaltaren …, i vilket [förvaltaren] bl.a. förklarat att hon inte hade lyckats etablera någon kontakt med [NN]. I detta skede skrev jag det av ÖFN ifrågasatta föreläggandet till förvaltaren. Föreläggandet utformades närmast som ett imperativ, för att förvaltaren vid behov skulle kunna visa upp det för exempelvis en låssmed. Innan det skriftliga föreläggandet skickades, ringde jag emellertid upp [förvaltaren] och förklarade situationen samt underströk tydligt att det inte fanns något äventyr kopplat till föreläggandet. Som jag uppfattade saken, så välkomnade [förvaltaren] föreläggandet och hade inget emot detsamma. Det är troligen denna telefonkontakt som [förvaltaren] refererar till i sitt mail den 10 februari 2025. Jag är i sammanhanget helt trygg med att hon tyckte att mitt samtal var ”stöttande” och inte ”stötande”. [Förvaltaren] lyckades sammanföra [NN] med en läkare. Hon efterkom föreläggandet och skickade den 10 februari 2025 in ett läkarintyg, i vilket den intygsskrivande läkaren bedömde att [NN] på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande, var ur stånd att vårda sin egendom. I och med det kunde handläggningen fortskrida. En annan kollega, rådmannen …, fattade det slutliga beslutet om förvaltarskap.

text: Min syn på de frågor som JO vill ha belysta

text: […] [Telefonsamtalet med Överförmyndarnämnden den 19 november 2024] – – – I ett ärende som detta – som är rättsvård och inte är rättskipning i egentlig bemärkelse – har tingsrätten en egen utredningsskyldighet. Det innebär att domstolen inte kan acceptera att ärendet avgörs på ett ofullständigt underlag. Den behövliga utredningen måste tas fram och det är ytterst domstolens ansvar att se till att det sker (se Mikael Mellqvists kritik av

text: NJA 2018 s. 350

text: i Utredningskravet i förvaltarskapsärenden, JT 2018-19, s. 94 ff). Som illustration kan Högsta domstolens bedömning i

text: NJA 2014 s. 731

text: nämnas. Ärendet handlade om upphörande av förvaltarskap. Huvudmannen – som hade begärt att förvaltarskapet skulle upphöra – hade flera gånger förelagts att inkomma med läkarintyg, men något sådant hade inte lämnats in. Tingsrätten och hovrätten lät otydligheten gå ut över huvudmannen, vilket konkret innebar att förvaltarskapet fick bestå. Högsta domstolen konstaterade att det förhållningssättet innebar ett grovt rättegångsfel, varför underrätternas beslut undanröjdes och ärendet återförvisades till tingsrätten.

text: Enligt min bestämda uppfattning kan ett indispositivt förvaltarskapsärende inte ”göras dispositivt” genom att brister i utredningen tillåts styra utgången. Det är lika illa om en person med behov av förvaltarskap lämnas utan sådan hjälp, som om en förvaltare förordnas för en person som saknar sådant behov. Det nu aktuella ärendet avsåg en person som på goda grunder kunde antas lida av psykisk ohälsa, innefattande bl.a. att han isolerade sig och saknade förmåga att sköta nödvändiga kontakter med omvärlden. Domstolen hade färsk erfarenhet – i form av tvistemålet – av att denna ohälsa kunde medföra stora och akuta problem för personen. Under sådana förhållande vore det orimligt att negligera hjälpbehovet med hänvisning till att personen inte tog önskade kontakter med samma omvärld. Detta gav jag uttryck för i samtalet med ÖFN den 19 november 2024, även om jag inte vill tro att mina ord föll på det sätt som handläggaren antecknat. Det jag sade var att tingsrätten och ÖFN med fog skulle framstå i en dålig dager om vi inte lyckades säkerställa att personen fick den hjälp han behövde. Varken tingsrätten eller ÖFN hade med själva lägenhetsförsäljningen att göra, men båda instanserna hade ett ansvar att se till att ett läkarintyg ordnades fram. Den avgörande skillnaden mellan mitt och ÖFN:s synsätt, vilken var tydlig redan då och som med tiden blivit allt tydligare, var att ÖFN ville nöja sig med ett otillräckligt underlag, vilket jag inte var beredd att göra. [Föreläggandet till Överförmyndarnämnden den 13 januari 2025] Jag vidhåller att det behövdes ytterligare utredning i ärendet. Det var inte ett godtagbart alternativ att avsluta ärendet utan tillräckligt underlag. Jag skulle givetvis önska att ÖFN själva sökte alternativa vägar framåt, eftersom det är de som löpande hanterar dessa frågor. När de passivt konstaterade att de inget kunde göra, så ville jag ge dem uppslag till utestående möjligheter. Det var min förhoppning att ÖFN kunde hjälpa den interimistiskt förordnade förvaltaren att komma vidare. Om hon – som, enligt vad jag förstått, här hade sitt första uppdrag som förvaltare – skulle vidta några egna åtgärder, så behövde hon få vägledning och stöttning. Även om ÖFN har en tillsynsfunktion, så är det inom övriga myndighetssverige vanligt att myndigheter samtidigt – dvs. parallellt med en sådan tillsynsfunktion – hjälper sina aktörer att göra rätt. [Föreläggandet till den interimistiskt förordnade förvaltaren den 28 januari

text: 2025 och övriga kontakter som förevarit med förvaltaren]

text: Av

text: 11 kap. 16 § andra stycket föräldrabalken

text: följer att rätten i ärenden om anordnande godmanskap eller förvaltarskap ska inhämta yttranden från den enskildes make eller sambo, barn och framtidsfullmaktshavare, överförmyndaren och vårdinrättning, om det inte är obehövligt. Av bestämmelsen följer vidare att yttranden också, om det behövs, ska inhämtas från andra närstående samt från den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom socialtjänsten och den eller de nämnder som utövar regionens ledning av omsorgsverksamheten. Det kan noteras att det inte av bestämmelsens ordalydelse följer att rätten kan inhämta ett yttrande från en förvaltare eller god man, även om det i praktiken är mycket vanligt att sådana aktörer yttrar sig i dessa ärenden. I det aktuella ärendet inhämtades inte bara ett yttrande från förvaltaren, utan denna förelades också att inkomma med utredning i form av ett läkarintyg. Den uppgiften ankommer normalt sett på ÖFN, vilket följer av

text: 11 kap. 17 a § första stycket föräldrabalken

text: . I förarbetena till bestämmelsen diskuteras gränsdragningen mellan tingsrättens utredningsansvar och ÖFN:s bistånd i sammanhanget. Inget i förarbetena tyder på att ÖFN skulle ha en exklusiv rätt att inhämta utredning, vilket jag tolkar som att tingsrätten – också efter 2014 års lagändring – kan inhämta sådan. Problemet i det förevarande fallet var att det visat sig svårt att få [NN] att medverka till någon läkarundersökning. För att en sådan alls skulle komma till stånd krävdes, vad det verkade, inblandning från den interimistiska förvaltaren. Tingsrätten ställde därför sitt föreläggande till henne.

text: Föreläggandet innefattade ett förslag på hur hon kunde gå till väga för att få fram ett läkarintyg. Jag bedömde att det var nödvändigt med en så pass detaljerad beskrivning, med tanke på att hon (trots den bästa vilja att hitta en lösning) stod ganska handfallen inför den besvärliga situationen. I den bästa av världar hade ÖFN stått för denna vägledning av förvaltaren, men när de inte ville göra det så gjorde jag det. Det ska i sammanhanget åter understrykas att jag – innan föreläggandet skickades – ringde upp förvaltaren och förklarade problemet. Jag underströk att föreläggandet som skulle skickas till henne inte var förenat med något äventyr och att hon därför – om hon ville – kunde låta bli att följa detsamma. Förvaltaren hade inget emot att bli förelagd, utan verkade mest lättad över att det kanske kunde finnas en väg framåt. Förvaltaren har därefter ringt till mig vid något ytterligare tillfälle. Ett sådant var inför försäljningen av bostadsrätten. Hon undrade då om hon kunde fullfölja försäljningen av bostadsrätten, trots att det slutliga förvaltarskapet var överklagat av ÖFN. Även denna kontakt hade sannolikt med fördel hanterats av ÖFN, men när ÖFN inte ville besvara hennes frågor så framstod det inte som rimligt att också jag skulle vägra svara på hennes frågor. […] Vilka rättsliga möjligheter som finns att tillgå för att få in ett läkarintyg eller annan likvärdig utredning när den enskilde inte vill medverka till sådana åtgärder. Problemet med att få fram ett läkarintyg är inte unikt, men frågan ställdes här på sin spets eftersom tingsrätten hade egna förstahandsuppgifter om [NN], vilket gjorde att det framstod som orimligt att – som ÖFN föreslog – avslå förvaltarskapet med hänvisning till bristen på utredning. Frågan om hur läkarintyg kan inhämtas är belyst i bl.a.

text: NJA 2014 s. 731

text: p. 10, där Högsta domstolen uttalade följande: För att möta domstolens behov av läkarintyg är enligt

text: 6 kap. 9 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: en läkare, som är verksam inom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården, under vissa förutsättningar skyldig att utföra undersökningar och ge utlåtanden över dessa, se 3 kap. 1 § 3, 5 kap. 2 § och 8 kap. 2 § Socialstyrelsens föreskrifter (

text: SOSFS 2005:29

text: ) om utfärdande av intyg inom hälso- och sjukvården m.m. Den av Högsta domstolen anvisade metoden hade emellertid inte fungerat. Läkarna på den vårdenhet som [NN] var listad vid, var inte beredda att begära handräckning för att genomföra en läkarundersökning. För egen del anser jag att den metod som använts här är rimlig och fullt acceptabel. Jag har fått uppfattningen att ÖFN anser att inhämtande av läkarintyg faller utanför en förvaltares behörighet. Frågan om förvaltarskapets gränser är belyst i olika sammanhang. På senare tid berörs den vid införandet av bestämmelsen i

text: 12 kap. 2 § tredje stycket föräldrabalken

text: (se

text: prop. 2016/17:30

text: ss. 29 f.) Det mest träffande förarbetsuttalandet finns måhända i

text: prop. 1987/88:124 s. 172

text: , där det uttalades att [i] de fall då förvaltaren har förordnats att representera huvudmannen i någon icke ekonomisk fråga, t.ex. rörande den sociala vårdlagstiftningen, bör huvudmannen ofta kunna tillerkännas en viss självständighet. Risken för negativa konsekvenser av kolliderande rättshandlingar på det området torde vara försumbar med hänsyn till den officialprövning som åligger sociala myndigheter m.fl. I allmänhet bör huvudmannen också själv få bestämma i frågor som rör hans boende liksom innehållet i erbjuden vård. En förvaltare bör således i normala

text: fall inte företräda huvudmannen när det gäller frågor om samtycke till t.ex. operativa ingrepp. Detta hindrar naturligtvis inte att man från bl.a. vårdinrättningars sida inhämtar förvaltarens synpunkter. Också betänkandet

text: SOU 2015:80

text: belyser frågan. På sidan 411 anges att Av förarbetena (beträffande förvaltare) framgår att i allmänhet bör den enskilde själv få bestämma i frågor som rör innehållet i erbjuden vård, men detta hindrar inte att man inhämtar förvaltarens synpunkter. God man eller förvaltare har inte heller getts någon särskild roll inom ramen för det allmänna regelverket avseende hälso- och sjukvården och tandvården. Personer som saknar förmåga att själva ta ställning i frågor om samtycke till vård torde därför, enligt gällande regler, sällan kunna få hjälp av en god man eller förvaltare i dessa frågor. Att gränsdragningen för förvaltares behörighet är extra svår i frågor om sjukvård hänger samman med att de tangerar grundläggande fri- och rättigheter, som skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). Med det sagt måste det rimligen beaktas att det som är aktuellt här är en mycket enkel läkarundersökning, utan några som helst fysiska provtagningar eller andra ingrepp. Enligt min bedömning bör det utan vidare anses ligga inom en förvaltares behörighet att sammanföra sin huvudman med en läkare, så att en okomplicerad men nödvändig läkarundersökning kan genomföras.

text: Avslutande anmärkningar

text: Avslutningsvis finns det anledning att påpeka att om det inte går att få ett läkarintyg, så måste domstolen avgöra frågan på något annat underlag. En lösning, skisserad av Mikael Mellqvist i den artikel som jag hänvisade till i det föregående, skulle vara att domstolen baserar sitt avgörande på exempelvis uppgifter från anhöriga, lämnade vid förhör vid tingsrätten. Det hade knappast varit en mer rättssäker ordning än den som använts i ärendet. Om domstolen i det aktuella ärendet grundat sitt avgörande på uppgifter från de närmast anhöriga, så hade med all sannolikhet ett förvaltarskap anordnats. En sak är säker: Att låta brister i utredningen gå ut över de hjälpbehövande kan inte vara rätt väg att gå. Det skulle inte bara vara juridiskt felaktigt, utan skulle också innebära ett svek mot några av samhällets allra svagaste.

text: Lagmannen BB redovisade i huvudsak följande bedömning.

text: Telefonsamtalet med Överförmyndarnämnden den 19 november 2024

text: – – – AA har i sitt bifogade yttrande anfört att samtalet handlade om läkarintyget och att syftet från AA:s sida var att efterhöra varför det dröjde med intyget. Försäljningen av bostadsrätten var enligt AA inte i sig en fråga vid samtalet. Min kommentar – för det fall samtalet i stället har haft detta innehåll – är att det ligger inom ramen för tingsrättens ansvar i ärendet att inhämta ett läkarintyg och att detta kan göras genom ett uppdrag till Överförmyndarnämnden (

text: 11 kap. 17 a §

text: FB). Att följa upp ett sådant föreläggande med ett telefonsamtal framstår därmed inte som omotiverat.

text: Föreläggandet till Överförmyndarnämnden den 13 januari 2025

text: – – – Att förelägga Överförmyndarnämnden att inkomma med utredning i ärendet, t.ex. ett läkarintyg, faller inom ramen för tingsrättens ansvar i ärendet (

text: 11 kap. 17 a §

text: FB). Det aktuella föreläggandet innehåller emellertid formuleringar som vanligen inte förekommer i förelägganden från en domstol.

text: Vad gäller bedömningen kring saklighet och opartiskhet hänvisar jag till min avslutande kommentar. Detsamma gäller vad jag där anför om möjligheterna för tingsrätten att inhämta läkarintyg.

text: Föreläggandet till den interimistiskt förordnade förvaltaren den 28 januari 2025 och övriga kontakter som förevarit med förvaltaren

text: I

text: 11 kap. 16 § andra stycket

text: FB räknas upp den krets av personer och myndigheter från vilken tingsrätten ska inhämta yttranden om det inte är obehövligt, alternativt om det behövs. Förvaltaren nämns inte i bestämmelsen. Något positivt lagstöd som grund för att förelägga en förvaltare på det sätt som AA har gjort finns således inte. I den frågan kan jag bara hänvisa till AA:s egna yttrande, av vilket framgår att ett sådant föreläggande enligt hans mening ryms inom ramen för gällande rätt. Föreläggandet har enligt AA föregåtts av en telefonkontakt med förvaltaren där han informerade henne om det kommande föreläggandet och förklarade att detta inte skulle vara förenat med något äventyr och att hon därför kunde låta bli att följa detsamma. Föreläggandet är utformat på ett sätt som avviker från de förelägganden domstolar normalt beslutar. I föreläggandet berörs därtill frågor som faller utanför tingsrättens uppdrag och ansvar i ett ärende om förvaltarskap. Trots den muntliga kontakten mellan AA och förvaltaren inför att föreläggandet beslutades kan det finnas en risk att förvaltaren ser sig som skyldig att utföra det som tingsrätten efterfrågar, även om en sådan skyldighet inte följer av lag. Begäran kan möjligen också riskera att försätta förvaltaren i en intressekonflikt mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 12 kap. 2 § tredje stycket

text: FB. Jag hänvisar i övrigt till min avslutande kommentar. – – –

text: Vilka rättsliga åtgärder som finns att tillgå för att få in ett läkarintyg eller annan likvärdig utredning när den enskilde inte vill medverka till sådana åtgärder

text: I 11 kap. 16–17 a §§ FB framgår de rättsliga förutsättningarna för att inhämta utredning i ärenden om anordnande av förvaltarskap. Med stöd av 17 § har tingsrätten möjlighet att inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Tingsrätten kan enligt

text: 17 a §

text: FB uppdra åt överförmyndaren att ge in sådan utredning till tingsrätten. Det är tingsrättens uppfattning att det utöver de nämnda bestämmelserna saknas rättsliga förutsättningar för att inhämta utredning i ärenden om anordnande av förvaltarskap. Om den enskilde inte vill medverka till upprättandet av ett läkarintyg och annan likvärdig utredning så som journalutdrag eller yttrande från vårdinrättning saknas, får ansökan därför prövas på det befintliga underlaget. Den nu beskrivna ordningen kan leda till avgöranden som i och för sig är formellt riktiga, men som från en materiell utgångspunkt framstår som otillfredsställande.

text: Avslutande kommentar

text: Av AA:s egna yttrande framgår att hans beslut och kontakter i ärendet har sin grund i tingsrättens utredningsskyldighet enligt

text: 12 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden. När Överförmyndarnämnden inte har kunnat ta fram det underlag som tingsrätten har efterfrågat har AA i stället försökt inhämta underlag på annat sätt. Att avgöra ärendet på ett bristfälligt underlag har för AA inte varit något alternativ.

text: De åtgärder tingsrätten vidtar inom ramen för utredningsskyldigheten måste naturligtvis vila på laglig grund. Åtgärderna får heller inte vidtas på den grunden att tingsrätten driver ärendet i en viss riktning eller att den ansvariga domarens egna övertygelse om vilket slutresultatet bör bli kommer att styra handläggningen. Om så skulle vara fallet strider handläggningen mot kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Även om åtgärderna inte skulle ha ett sådant syfte måste naturligtvis handläggningen genomföras på ett sådant sätt att den inte kan uppfattas som annat än saklig och opartisk, vilket naturligtvis är särskilt viktigt när det kommer till formella förelägganden men naturligtvis också i kontakter av mer informell karaktär. AA:s egna överväganden, syften och intentioner kring de åtgärder han vidtagit i ärendet framgår utförligt av hans yttrande till vilket jag hänvisar. Jag vill avslutningsvis peka på den svårighet som det befintliga regelverket medför när det medicinska underlaget i ett ärende om anordnande av förvaltarskap är bristfälligt. Att utredningsskyldigheten i detta avseende är långtgående framgår tydligt av Högsta domstolens avgörande från 2014 (

text: NJA 2014 s. 731

text: ). Tingsrättens möjligheter att fullfölja sin utredningsskyldighet och komplettera underlaget framstår emellertid i praktiken som begränsade.

text: Rättslig reglering

text: Domstolar ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet, utan även hur en myndighets eller en tjänstemans agerande har uppfattats är av betydelse. Man talar därför ibland om en subjektiv och en objektiv sida av bestämmelsen. Med den subjektiva sidan menas hur myndigheten själv anser sig ha agerat, medan den objektiva sidan avser hur myndighetens agerande kan uppfattas utifrån. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är alltså tillräcklig för att handlandet ska kunna anses strida mot grundlagens krav. Myndigheter, och dess företrädare i tjänsten, bör således agera på ett sätt som inte ger intryck av att de är osakliga eller partiska. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2023, JUNO, s. 57 och bl.a. JO 2020/21 s. 515, dnr

text: Om någon på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande är ur stånd att vårda sig eller sin egendom, får rätten besluta att anordna förvaltarskap för honom eller henne. Förvaltarskap får dock inte anordnas, om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat, mindre ingripande sätt får hjälp. (Se 11 kap. 4 och 7 §§ första stycket

text: föräldrabalken

text: Förvaltaren har inom ramen för förvaltaruppdraget ensam rådighet över den enskildes egendom och företräder denne i alla angelägenheter som omfattas av uppdraget (se

text: 11 kap. 9 § första stycket föräldrabalken

text: ). Förvaltaren ska omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde (se

text: 12 kap. 3 § föräldrabalken

text: Innan rätten anordnar förvaltarskap ska den inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Rätten får uppdra åt överförmyndaren att inhämta sådan utredning. (Se 11 kap. 17 och 17 a §§ första stycket

text: föräldrabalken

text: En läkare i den offentligt bedrivna vården är i viss utsträckning skyldig att utföra undersökningar och ge utlåtanden över dessa på begäran av domstol eller överförmyndare (se

text: 6 kap. 9 § patientsäkerhetslagen

text: [2010:659]). Enligt Socialstyrelsens föreskrifter på området ska ett intyg som huvudregel utfärdas efter en undersökning av intygspersonen (se 5 kap. 2 § Socialstyrelsens föreskrifter om att utfärda intyg i hälso- och sjukvården [

text: HSLF-FS 2018:54

text: ]). Det finns inga lagliga möjligheter för en tingsrätt eller en överförmyndare att tvinga någon att låta sig undersökas mot sin vilja i syfte att ett intyg ska kunna utfärdas.

text: Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt mot husrannsakan och liknande intrång (se

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: ). En begränsning av detta skydd får endast ske genom lag (se

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: Bedömning

text: Inledning Klagomålen i ärendet rör AA:s handläggning av ett ärende om anordnande av förvaltarskap och åtgärder han vidtagit i samband med att ett läkarintyg skulle inhämtas beträffande NN.

text: Telefonsamtalet till Överförmyndarnämnden Malmö Stad Den 19 november 2024 ringde AA tillsammans med NN:s pappa upp en handläggare vid Överförmyndarnämnden Malmö Stad. Enligt en tjänsteanteckning upprättad av överförmyndarnämnden var AA upprörd över att NN:s bostadsrätt ännu inte var såld och ville att överförmyndarnämnden skulle verka för att så skulle ske. Av tjänsteanteckningen framgår även att frågan om inhämtande av läkarintyg berördes. AA har uppgett att samtalet handlade om läkarintyget. Enligt honom gav han uttryck för att det vore orimligt att negligera NN:s hjälpbehov med hänvisning till att denne inte tog önskade kontakter med omvärlden och han sa att tingsrätten och överförmyndarnämnden med fog skulle framstå i dålig dager om de inte lyckades säkerställa att personen fick den hjälp han behövde.

text: Jag konstaterar att uppgifterna om vad som närmare sades under samtalet delvis går isär. Det är dock utrett att samtalet i vart fall handlade om hur ett läkarintyg skulle kunna inhämtas. Det står även klart att samtalet, på AA:s initiativ, skedde tillsammans med NN:s pappa. Pappan hade vid denna tidpunkt framfört ett yrkande om att förvaltarskap skulle anordnas för NN och var således NN:s motpart i ärendet.

text: En domare får aldrig uppträda så att hans eller hennes opartiskhet kan sättas i fråga. I det ligger att domaren måste vara varsam med vilka åtgärder som vidtas, både till sätt och innehåll. Jag har förståelse för att AA ansåg att det var angeläget att ett läkarintyg kunde tillföras utredningen. Även med beaktande av ärendetypens speciella karaktär kan lämpligheten av att en domare tillsammans med en annan part i ärendet ringer till överförmyndaren i syfte att få till stånd en åtgärd som den enskilde motsätter sig ifrågasättas. En sådan åtgärd riskerar ur ett objektivt perspektiv att uppfattas som att domaren agerar tillsammans med en av parterna. Detta gäller även när syftet med samtalet, enligt vad som framkommit, är föranlett av en önskan att hjälpa den enskilde. Samtalet till överförmyndarnämnden kan alltså uppfattas som att AA inte var opartisk. Det har även av AA:s egna uppgifter framkommit att han i samtalet uttryckte sig i värderande ordalag, vilket ytterligare kan ha förstärkt det intrycket. Han kan därför inte undgå kritik.

text: Det har inte gått att utreda vad som i övrigt togs upp i samtalet, varför det inte föranleder någon kritik från min sida.

text: Föreläggandet till förvaltaren att inkomma med läkarintyg Efter att överförmyndarnämnden inte hade lyckats få fram ett läkarintyg förelade AA den 28 januari 2025 den interimistiskt förordnade förvaltaren att inkomma med läkarintyg. Enligt AA hade föreläggandet föregåtts av ett telefonsamtal med förvaltaren där han upplyste henne om att hon kunde låta bli att följa föreläggandet. Jag ifrågasätter i och för sig inte detta.

text: Som tingsrätten har angett i sitt yttrande finns det enligt

text: 11 kap.

text: 17 a §§

text: föräldrabalken

text: inget positivt lagstöd för att förelägga en förvaltare att inkomma med ett läkarintyg. Däremot finns det som utgångspunkt inte något formellt hinder att förelägga en part att komma in med utredning i ett visst avseende, under förutsättning att ansvaret för utredningen inte flyttas över till parten (se

text: NJA 2014 s. 731

text: , p. 12). Detta bör gälla även när parten är ställd under förvaltarskap och föreläggandet ställs till parten genom förvaltaren. Det framstår därtill som en självklarhet att en interimistiskt förordnad förvaltare ofta har värdefull information att lämna inför tingsrättens avgörande och därför hörs i fråga om huruvida slutligt förvaltarskap ska anordnas för den enskilde.

text: Trots den nämnda utgångspunkten ska följande sägas. Rättsfallet

text: NJA 2014 s. 731

text: avsåg ett ärende om upphörande av förvaltarskap som hade initierats av den enskilde. I förevarande ärende var det fråga om ifall förvaltarskap skulle anordnas för NN, som motsatte sig förvaltarskap. Jag anser inte att det är givet att det även i en sådan situation är lämpligt att förelägga den enskilde att inkomma med ett läkarintyg. Under alla förhållanden måste en sådan åtgärd föregås av noggranna överväganden.

text: I förevarande fall var föreläggandet emellertid inte riktat till NN genom förvaltaren, utan föreläggandet att inkomma med läkarintyg var ställt direkt till förvaltaren i denna egenskap. Som tingsrättens lagman angett var föreläggandet utformat på ett sätt som avviker från de förelägganden domstolar normalt beslutar. Föreläggandet kan inte uppfattas på något annat sätt än att det gav uttryck för vad AA ansåg att förvaltaren skulle göra. Jag delar lagmannens uppfattning att det, trots telefonkontakten med förvaltaren, fanns en risk för att förvaltaren uppfattade sig som skyldig att göra det som stod i föreläggandet. Jag tar här fasta på att det angavs i föreläggandet att ”Det framstår inte som acceptabelt att låta bli att slutligt förordna förvaltare med hänvisning till att det är svårt att få fram ett läkarintyg, särskilt som oviljan att ha kontakt med omvärlden kan antas vara en del av en förmodad sjukdomsbild”.

text: AA:s instruktioner har, även om de skett av välvilja, inte heller respekterat förvaltarens uppdrag att själv avgöra vad som bäst gagnar den enskilde.

text: Föreläggandet kan inte förstås på annat sätt än att AA ansåg att förvaltaren borde se till att en läkarundersökning genomfördes av NN mot dennes vilja. I vilken mån en förvaltare över huvud taget kan samtycka till läkarundersökningar för den enskildes räkning måste betraktas som osäkert.

text: I allmänhet bör huvudmannen själv få bestämma i frågor som rör hans boende och innehållet i erbjuden vård. En förvaltare kan därför inte företräda huvudmannen när det gäller frågor om samtycke till t.ex. operativa ingrepp (se

text: prop. 1987/88:124, s. 172

text: ). När den enskilde saknar förmåga att uttrycka sin mening i sådana frågor är det förvaltaren ensam som bestämmer om vård är nödvändig och, om så bedöms vara fallet, beslutar om inriktningen av vården tillsammans med vårdansvariga (se

text: NJA 2021 s. 1181

text: , p. 8).

text: En förvaltares inställning till psykiatrisk tvångsvård är inte heller avgörande för frågan om vård kan ske med samtycke (se

text: prop. 1990/91:58, s. 242

text: ). Även inom andra områden av personlig karaktär är förvaltaren inte behörig att företräda den enskilde annat än under mycket speciella omständigheter (se

text: samt

text: NJA 2021 s. 547

text: II och

text: NJA 2021 s. 1181

text: ). Därutöver är det t.ex. oklart om en förvaltare är behörig att för den enskildes räkning ansöka om insatser enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade när den enskilde motsätter sig insatsen (se Högsta förvaltningsdomstolens beslut om prövningstillstånd den 15 oktober 2025 i mål nr

text: Mot bakgrund av det just sagda är det min uppfattning att AA:s information till förvaltaren att hon kunde fatta ”alla sorters beslut” åt NN samt ”utan vidare” beställa en låssmed till NN:s lägenhet och åka dit med en läkare var direkt felaktig. Detta besked präglades inte av respekt för NN:s integritet och kom i

text: konflikt med hans rätt att, mot sin vilja, inte utsättas för kroppsligt ingrepp eller husrannsakan och liknande intrång.

text: Föreläggandet till förvaltaren medförde en risk för att förvaltaren ansåg sig skyldig att följa det. Det gav även felaktigt sken av att förvaltaren utan närmare överväganden och med långtgående medel kunde tvinga den enskilde till en läkarundersökning för att ett läkarintyg skulle kunna utfärdas. Genom att utforma föreläggandet som han gjorde har AA inte levt upp till kravet på saklighet.

text: Härutöver hade AA kontakter med förvaltaren på telefon. Av vad som framkommit handlade dessa dels om det som kom på pränt i föreläggandet, dels om försäljningen av bostadsrätten. Min syn på de frågor som angavs i föreläggandet har redovisats ovan. Frågan om hur förvaltaren skulle förfara med försäljningen av NN:s bostadsrätt låg helt utanför AA:s uppdrag att besvara. Att en domare ger råd till en förvaltare avseende åtgärder som det åligger förvaltaren att besluta om riskerar ur ett objektivt perspektiv att uppfattas som att domaren inte är opartisk i förhållande till den enskilde. AA:s agerande har därför inte uppfyllt kravet på opartiskhet.

text: Utformningen av föreläggandet och telefonkontakterna med förvaltaren har inte levt upp till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet, och AA förtjänar kritik för det. Jag ser allvarligt på det inträffade, särskilt eftersom förvaltaren också följde AA:s instruktioner i föreläggandet. Föreläggandet till Överförmyndarnämnden Malmö Stad Den 25 november 2024 avstyrkte Överförmyndarnämnden Malmö Stad att förvaltarskap skulle anordnas för NN med hänsyn till att möjligheterna att inhämta ett läkarintyg var uttömda. Den 13 januari 2025 förelade AA på nytt överförmyndarnämnden att inkomma med ett läkarintyg avseende NN.

text: I föreläggandet hänvisar AA till att förvaltaren har rätt att besluta i de frågor som rör NN:s ekonomiska förhållanden och dennes person samt att det under sådana förhållanden inte kan vara särskilt svårt att skaffa fram ett läkarintyg.

text: Jag hänvisar till det som anförts under föregående rubrik och kan konstatera att även föreläggandet till överförmyndarnämnden gav intryck av att AA:s uppfattning var att förvaltaren kunde, och borde, besluta om läkarundersökning för NN:s räkning. Varken detta innehåll eller tonen i föreläggandet uppfyller kraven på saklighet. AA kritiseras för detta.

text: Avslutande uttalanden Som framgår direkt av bestämmelsen i

text: 11 kap. 17 § föräldrabalken

text: är det inget absolut krav att ett läkarintyg ska tillföras utredningen, även om det regelmässigt bedöms som nödvändigt. Det saknas därtill lagliga medel för en domstol att tvinga en enskild att medverka till en läkarundersökning, när en

text: sådan utgör en förutsättning för att ett läkarintyg ska kunna utfärdas. Jag har, precis som Malmö tingsrätt redovisat i sitt yttrande, förståelse för att en tingsrätt kan hamna i en svår situation när det inte går att inhämta ett läkarintyg och ärendet därmed riskerar att få en materiellt oriktig utgång på grund av denna brist i utredningen. En tingsrätt måste dock respektera gränserna för de lagliga möjligheterna att få fram ett läkarintyg. Jag kan konstatera att så inte skedde i det här fallet.

text: Det som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Beatrice Norin har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet

title: Kritik mot Dalslands folkhögskola, Västra Götalandsregionen, för handläggningen av en begäran om att få ta del av en allmän handling

sammanfattning: Sedan ett betyg begärts ut av en enskild har folkhögskolan på eget initiativ informerat den som betyget avsåg om detta. Skolans agerande har bedömts som olämpligt mot bakgrund av de intressen som bär upp offentlighetsprincipen. Även fråga om att betyget inte lämnats ut.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Dalslands folkhögskola. Klagomålen rörde handläggningen av en begäran om att få ta del av allmän handling. Hon anförde bl.a. följande.

text: Hon begärde att få ut ett betyg avseende en elev vid skolan. Hon fick som svar att betyget inte kunde lämnas ut. Sedan hon påmint om sin begäran fick hon reda på att den assistent som handlade frågan skickat vidare den e-postkorrespondens som hon haft med skolan till den person som betyget avsåg.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till berörd nämnd inom Västra Götalandsregionen. I remissvar anförde styrelsen för Dalslands folkhögskola bl.a. följande (bilagor utelämnade här).

text: Nedan följer en redogörelse för händelseförloppet. Fredagen den 29 juni, (kl. 22.44) inkom till myndigheten en begäran om att få ut ett betyg rörande en deltagare vid Dalslands folkhögskola. Förfrågan skickades per e-post och innehöll förutom uppgift om AA:s för- och efternamn även uppgift om hennes postadress, se bilaga 1. Den framställda begäran besvarades på morgonen måndagen den 2 juli (kl. 08.44), se bilaga 2. På förmiddagen den 5 juli inkom e-post från AA. Av meddelandet framgick bl.a. att deltagaren inte själv hade tillgång till de efterfrågade handlingarna och att dessa behövdes för ett eventuellt arbete. AA upplyste även myndigheten om att hennes identitet skulle hemlighållas, se bilaga 3. Strax därefter inkom ytterligare ett mail från AA vari det framgick att hon inte längre var i behov av betygen och att hon önskade förbli "anonym", se bilaga 4. AA informerades om att deltagaren redan fått information om hennes begäran, se bilaga 5. När den berörda deltagaren kontaktades fick hon även del av e-postkonversationen mellan AA och företrädaren för Dalslands Folkhögskola, se bilaga 6 och 7.

text: Den 12 juli (kl. 11.51) fick undertecknad förvaltningschef del av e-postmeddelande daterat den 5 juli (kl. 20.44). En bekant till AA (BB) var avsändare. Undertecknad svarade omgående att betyg är en offentlig handling som kan begäras ut anonymt. Vidare beklagade undertecknad det inträffade, se bilaga 8. Den 13 juli (kl. 08.39) översändes på begäran av BB kontaktuppgifter avseende en enskild medarbetare på myndigheten per e-post. Svar inkom samma dag (kl. 16.23), se bilaga 9. Diskussionen med BB fortsatte därefter per mail, se bilaga 10. Vid denna tidpunkt hade AA redan gjort en anmälan till JO. Sammanfattning och kommentar Dalslands folkhögskola har mottagit en begäran om att få ta del av betyg avseende en av skolans deltagare. Inga handlingar har lämnats ut med anledning av den framställda begäran. Folkhögskolan är väl medveten om den skyldighet som föreligger för myndigheten att på begäran skyndsamt lämna ut kopior på allmänna handlingar i den mån dessa inte är belagda med sekretess. I det aktuella fallet kan myndigheten dock konstatera att de begärda handlingarna tyvärr inte lämnades ut i enlighet med begäran. Innan den bristande hanteringen uppdagades och myndigheten hunnit rätta till sitt misstag återkallades begäran. Med hänsyn till den bristande hantering som uppdagats ser myndigheten nu över sina rutiner/avser att arbeta fram rutiner för hantering av begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Rutinerna kommer att följa den av regionen upprättade handläggningsordningen. ("Handläggningsordning för utlämnande av allmänna handlingar och uppgifter ur allmänna handlingar", framtagen av juridiska avdelningen.) Förvaltningen ämnar även verka för en förvaltningsgemensam utbildning rörande dessa frågor med övriga Regionfolkhögskolor. Utbildningen är planerad till den 28/11. Dalslands folkhögskola har inte vidtagit några efterforskningar avseende vem som framställt den aktuella begäran eller i vilket syfte den framställts till myndigheten. Den som framställt begäran har vid kontakt med myndigheten själv uppgett sitt namn, sin adress och sin e-postadress. Den till myndigheten inkomna begäran som förvaras hos myndigheten är att betrakta som en allmän handling. Uppgifter i en allmän handling kan endast hemlighållas med stöd av lag. Uppgifterna om namn, adress och e-postadress som angetts i den aktuella begäran kan således hemlighållas endast för det fall dessa omfattas av sekretess.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få ut en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran om att få en avskrift eller en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som begäran gjorts.

text: I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF anges att en myndighet inte, på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling, får efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Bestämmelsen innebär att var och en har rätt att ta del av alla offentliga handlingar hos en myndighet utan att uppge vem han eller hon är eller

text: vad handlingen ska användas till, det s.k. anonymitetsskyddet. Ett undantag från denna huvudregel föreligger då efterforskning av sökandens identitet och ändamålet med framställningen behövs för att myndigheten ska kunna avgöra om handlingen kan lämnas ut. Detta undantag blir framför allt tillämpligt när den efterfrågade handlingen innehåller sekretessbelagda uppgifter. Sökanden kan då genom att uppge sin identitet och redogöra för syftet med sin begäran visa att handlingen kan lämnas ut utan risk för att den som skyddas av sekretessen lider men.

text: Vad först avser AA:s begäran om att få ta del av en allmän handling konstaterar jag att betyget borde ha lämnats ut i nära anslutning till hennes första begäran. Skolans handläggning har således brustit i denna del, något som skolan också gett uttryck för i sitt remissvar. Jag noterar att skolan vidtagit åtgärder för att minska risken för att liknande händelser ska inträffa i framtiden. Med hänsyn till det sistnämnda och då AA återtog sin begäran finner jag inte skäl att ytterligare uppehålla mig vid frågan.

text: Av utredningen framgår att den assistent vid skolan som handlade utlämnandefrågan informerat den vars betyg framställningen avsåg om att handlingen begärts ut av AA. Detta skedde genom att AA:s e-postkorrespondens med skolan skickades vidare vid två tillfällen. Assistenten synes ha agerat på eget initiativ. AA hade vid sina kontakter med skolan uppgett sitt namn. Assistentens agerande strider därför inte mot efterforskningsförbudet. Mot bakgrund av de intressen som bär upp offentlighetsprincipen framstår dock tjänstemannens agerande som olämpligt.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det ovan anförda.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Sekretess

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg och region Mitt, för att vissa uppgifter om en enskilds personliga förhållanden redovisats i beslut om särskild permission och placering i avskildhet

sammanfattning: I flera beslut om placering i avskildhet och särskild permission har anstalten Hinseberg och region Mitt redovisat uppgifter från en rättspsykiatrisk utredning. Utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen omfattas av den s.k. kriminalvårdssekretessen i 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. JO uttalar i beslutet att eftersom Kriminalvårdens beslut i allmänhet är offentliga, är det viktigt att beslutsfattare noga överväger vilka uppgifter om den enskilde som behöver redovisas i ett beslut. Det måste göras en avvägning mellan kravet på motivering enligt 20 § förvaltningslagen (1986:223) och den enskildes intresse av att uppgifter av känslig natur inte röjs. Kriminalvården får kritik för att uppgifter från den rättspsykiatriska utredningen redovisades i besluten. Enligt JO:s uppfattning hade Kriminalvården kunnat avstå från att redovisa vissa uppgifter som hämtats från den rättspsykiatriska utredningen i de aktuella besluten, utan att sätta kravet på motivering av beslut åt sidan.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 januari 2014 klagade AA på utformningen av vissa beslut som anstalten fattat. AA anförde i huvudsak följande:

text: I vissa beslut om placering i avskildhet och särskild permission har anstalten Hinseberg och region Mitt redovisat uppgifter från en rättspsykiatrisk utredning. Hon har inte samtyckt till att Kriminalvården ”utlämnar” dessa uppgifter. Eftersom offentlighetsprincipen gäller för Kriminalvårdens beslut innebär myndighetens agerande att allmänheten har fått möjlighet att ta del av den rättspsykiatriska utredningen.

text: Utredning

text: De aktuella besluten begärdes in och granskades.

text: Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan. I remissen angav JO att det skulle framgå av Kriminalvårdens yttrande om uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen omfattas av sekretess och om det fanns ett behov av att redovisa dem i de aktuella besluten.

text: I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen BB, följande.

text: Anmälan

text: AA har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvården avseende hur myndigheten har utformat vissa beslut, med anledning av att uppgifter som framkommit vid en rättspsykiatrisk undersökning har tagits med i dem. Kriminalvården har anmodats att yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan samt huruvida vissa uppgifter omfattas av sekretess och om det fanns behov av att redovisa dem i de aktuella besluten. AA menar att Kriminalvården brutit mot vad som benämns

text: 16 § patientsäkerhetslagen (1982:763)

text: . Enligt Kriminalvårdens uppfattning avses emellertid troligen

text: 6 kap. 16 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt. Information har vidare inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA verkställer ett livstidsstraff sedan den 29 mars 2006. Den 20 april 2006 ankom hon första gången till anstalten Hinseberg och placerades i riksmottagningen för utredning inför beslut om särskilda villkor. Inför utredningen rekvirerade anstalten bland annat utlåtandet över den rättspsykiatriska utredning som genomförts från Svea Hovrätt. Av beslut om avskildhet fattat av anstalten Hinseberg den 5 november 2013, liksom av fyra omprövningsbeslut fattade av anstalten den 15 november 2013, den 25 november 2013, den 5 december 2013 och den 13 december 2013, framgår bl.a. följande. ”Av riksmottagningens utredning framgår att risken för återfall i kriminalitet i den rättspsykiatriska utredningen bedömdes som hög då AA uppvisade en mycket starkt återhållen aggressivitet som tillsammans med bristande impulskontroll och hennes avsaknad av insikt i problematiken bedömdes öka risken.” Dessa uppgifter framgår även av region Mitts omprövning av avskildheten genom beslut fattat den 13 november 2013 samt av två beslut om särskild permission, fattade av anstalten Hinseberg den 20 november 2013 respektive den 5 december 2013.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis 1. om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen, 2. om beslutet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart, 3. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande, 4. om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen, eller 5. om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i

text: 8 kap.

text: regeringsformen

text: och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande. Har skälen utelämnats, bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand. Av

text: 35 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, (motsv. 7 kap. 22 § sekretesslagen [1980:100]) framgår följande. Sekretess gäller hos domstol i

text: brottmål samt i annat mål eller ärende som bestämmelserna om förundersökning i brottmål är tillämpliga på, för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som framkommer vid särskild personutredning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Motsvarande sekretess gäller i en annan myndighets verksamhet för att bistå domstol med sådan utredning. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst femtio år. Av

text: 35 kap. 15 §

text: OSL (motsv. 7 kap. 21 § sekretesslagen [1980:100]) framgår att sekretess gäller inom Kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst femtio år. Av

text: 1 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, (motsv. 1 kap. 7 § 3 stycket lagen [1974:230] om kriminalvård i anstalt, KvaL) framgår bl.a. att det för en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år ska, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller (1) placering i anstalt, (2) vistelse utanför anstalt enligt 10 kap. 1 och 2 §§, och (3) särskilda utslussningsåtgärder enligt 11 kap. 1 §. Av 6 kap. 7 § 1 stycket 2 p FäL framgår bl.a. att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården. Av 10 kap. 2 § FäL framgår att en intagen får, om det finns särskilt ömmande skäl, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt för viss kort tid (särskild permission) om (1) hans eller hennes behov av vistelse utanför anstalt inte kan tillgodoses genom permission enligt 1 §, och (2) vistelsen utanför anstalt kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Av

text: 1 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: , PSL, framgår bl.a. att lagen syftar till att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. Av 1 kap. 2 § PSL framgår att med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: tandvårdslagen (1985:125)

text: , lagen (

text: ) om omskärelse av pojkar samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (

text: ) om handel med läkemedel. Av

text: 6 kap. 16 §

text: PSL framgår följande. Den som, utan att höra till hälso- och sjukvårdspersonalen, till följd av anställning eller uppdrag eller på annan liknande grund deltar eller har deltagit i enskilt bedriven hälso- och sjukvård får inte obehörigen röja vad han eller hon därvid fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Av

text: 2 § förordningen (1990:893)

text: om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. framgår bl.a. att om dom meddelas i ett mål där den tilltalade är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt, ska en kopia av domen samma dag sändas till häktet eller kriminalvårdsanstalten. Av

text: 3 §

text: ovan nämnda förordning framgår bl.a. att om den tilltalade döms till fängelse, ska det till kopian av domen eller till domsbeviset fogas ett exemplar av (1) yttrande enligt lagen (

text: ) om särskild personutredning i brottmål, m.m., (2)

text: läkarintyg som avgetts enligt lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., och (3) utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Enligt Kriminalvårdens uppfattning är

text: patientsäkerhetslagen

text: , PSL, tillämplig på den sjukvårdsverksamhet som bedrivs inom Kriminalvården, dock inte på hela Kriminalvårdens verksamhet.

text: 6 kap. 16 §

text: PSL är alltså enligt myndighetens uppfattning inte tillämplig i den nu aktuella situationen. Såvitt avser frågan om de aktuella uppgifterna omfattas av sekretess är Kriminalvården av uppfattningen att utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen, och därmed uppgifterna i den, omfattas av den s.k. kriminalvårdssekretessen i

text: 35 kap. 15 §

text: OSL, vilken dock inte gäller för beslut fattade av Kriminalvården. Om det fanns behov av att redovisa uppgifterna från riksmottagningens utredning i de aktuella besluten måste bedömas mot bakgrund av kravet på motivering av beslut som ställs upp i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär (Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl. s. 237). Att vissa uppgifter som framkom vid den rättspsykiatriska utredningen legat till grund för den riskbedömning som gjordes i riksmottagningens utredning, är inte något anmärkningsvärt i sig (jfr

text: 1 kap.

text: och

text: 33 §§

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse). Uppgifterna från riksmottagningens utredning har sedan, tillsammans med övriga omständigheter, legat till grund för de beslut som redogjorts för enligt ovan. I de nu aktuella besluten har riskbedömningar rörande AA varit av stor betydelse, då risken för återfall i kriminalitet och/eller risken för våldshandlingar har varit avgörande för bedömningen i ärendena. Motiveringskravet är viktigt ur ett rättssäkerhetsperspektiv och av ett besluts motivering bör det, utöver skälen som legat till grund för beslutet, gå att utläsa var dessa uppgifter hämtats ifrån. Skälen för ett beslut får utelämnas helt eller delvis bland annat om det är nödvändigt med hänsyn till enskildas personliga förhållanden. Detta är dock ett undantag från huvudregeln om motiveringskrav och bör användas restriktivt. Enligt Kriminalvårdens uppfattning kan de aktuella uppgifterna inte anses vara av så känslig natur att det var nödvändigt att utelämna dem av hänsyn till AA:s personliga förhållanden. Kriminalvården anser sammanfattningsvis inte att vad som har framkommit av utredningen ger stöd för att myndighetens hantering av uppgifterna gällande AA har varit felaktig. Avslutningsvis kan nämnas att Kriminalvården i en framställan till Justitiedepartementet 2009 om översyn av vissa sekretessbestämmelser rörande myndighetens verksamhet pekat bl.a. på problemen med att den s.k. kriminalvårdssekretessen i

text: 35 kap. 15 §

text: OSL för enskildas förhållanden inte gäller för beslut.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Kriminalvården har även gett uttryck för uppfattningen att utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen, och därmed uppgifterna i den, omfattas av den s.k. kriminalvårdssekretessen i

text: 35 kap. 15 §

text: OSL. Jag har inte någon annan uppfattning i denna fråga. Som Kriminalvården anfört gäller den s.k. kriminal-

text: vårdssekretessen inte för beslut fattade av Kriminalvården. Som Kriminalvården anfört måste behovet av att redovisa uppgifterna från riksmottagningens utredning i de aktuella besluten bedömas mot bakgrund av det krav på motivering av beslut som följer av

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Eftersom Kriminalvårdens beslut i allmänhet är offentliga är det också viktigt att beslutsfattaren noga överväger vilka uppgifter om den enskilde som behöver redovisas i ett beslut. Det måste göras en avvägning mellan kravet på motivering enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: och den enskildes intresse av att uppgifter av känslig natur inte röjs. Jag är medveten om att denna avvägning kan vara svår att göra.

text: Uppgifter om den enskildes personliga förhållanden kan naturligtvis behöva redovisas i ett beslut för att det ska vara möjligt att förstå vilka faktiska förhållanden som varit avgörande för myndighetens beslut. Samtidigt får det inte förekomma att myndigheten slentrianmässigt redovisar uppgifter om den enskilde som saknar betydelse i det aktuella fallet. När det gäller uppgifter om vilka brott som den intagne är dömd för eller andra känsliga uppgifter om t.ex. sjukdomar och missbruk eller förhållanden som rör anhöriga osv. måste beslutsfattaren vara särskilt försiktig. Som Kriminalvården anfört bör det framgå av beslutet varifrån uppgifter som varit avgörande för beslutet har hämtats. Beslutsfattaren bör dock överväga hur detaljerade de redovisade uppgifterna behöver vara.

text: När det gäller de två besluten om särskild permission kan jag konstatera att det framgår av anstaltens beslut att den funnit att de skäl som AA anfört för att beviljas permission inte utgör särskilt ömmande skäl. Det står i beslutsmotiveringen. Anstalten kunde därför, enligt min mening, ha avslagit ansökan om permission enbart med hänvisning till att det inte fanns särskilt ömmande skäl. Om anstalten hade utformat beslutet på det sättet hade det, enligt min mening, inte varit nödvändigt att göra en riskbedömning. Rimligtvis hade det då heller inte varit nödvändigt att redovisa de omständigheter som var av betydelse vid riskbedömningen. Slutsatsen blir alltså att anstalten hade kunnat avstå från att redovisa uppgifter som hämtats från den rättspsykiatriska utredningen i de aktuella besluten om permission, utan att sätta kravet på motivering av beslut åt sidan. Jag är kritisk till att uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen redovisades i beslutet.

text: När det gäller besluten om placering i avskildhet delar jag Kriminalvårdens uppfattning att risken för våldshandlingar har varit avgörande för bedömningen i ärendena. I besluten finns dock en omfattande redovisning inte bara av tidigare våldshändelser under verkställigheten utan även nytillkomna uppgifter som – som det får förstås – varit anledningen till att frågan om placering i avskildhet blev aktuell just i november 2013. Av Kriminalvårdens yttrande framgår att riksmottagningens utredning gjordes 2006, alltså sju år innan de aktuella besluten fattades. Eftersom utredningen låg så långt tillbaka i tiden och det fanns omständigheter från senare tid som redovisades i besluten, är det rimligt att anta att uppgifterna från riksmottagningens utredning inte varit av avgörande betydelse för myndighetens beslut. Jag anser därför att det hade varit tillräckligt att redovisa att det framgår av riksmottagningens utredning att risken för återfall i kriminalitet bedömts som hög. Min

text: slutsats blir alltså att Kriminalvården hade kunnat avstå från att redovisa de övriga uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen i de aktuella besluten om placering i avskildhet, utan att sätta kravet på motivering av beslut åt sidan. Jag är kritisk till att vissa av uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen redovisades i beslutet.

text: Detta beslut rör konsekvenserna av vissa sekretessbestämmelser i Kriminalvårdens verksamhet som denna myndighet önskat en översyn av. Därför översänds beslutet till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Barn- och ungdomsnämnden i Järfälla kommun för handläggningen av ett ärende om byte av förskola

sammanfattning: Ett beslut att bevilja en ansökan om byte av förskola bedöms utgöra ett s.k. gynnande förvaltningsbeslut, som kan ändras eller återkallas endast under vissa särskilda förutsättningar. Med hänsyn till att sökanden inte lämnat vilseledande uppgifter och då det inte heller förelåg någon annan omständighet som kunde medföra rätt att ändra beslutet till nackdel för sökanden var det fel att återkalla det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot barn- och ungdomsförvalt-ningen i Järfälla kommun. AA anförde bl.a. följande. Hon ställde sin dotter i kö för att byta förskola och fick en plats på den förskola hon önskade byta till. Hon tackade ja till platsen och blev kontaktad av förskolan som bekräftade att hennes dotter skulle börja där. Två månader efter att hon tackat ja till platsen krävde kommunen att även dotterns pappa skulle godkänna bytet. När han inte gjorde det förlorade dottern platsen på den nya förskolan.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade föredraganden hos JO upplysningar per telefon från BB, placeringsassistent vid barn- och ungdomsförvaltningen. BB uppgav sammanfattningsvis följande.

text: AA fick den 14 april 2010 erbjudande om byte av förskoleplats för sin dotter. Till erbjudandet fogades ett häfte med taxor och regler inom barnomsorgen. Av häftet framgår att om det finns två vårdnadshavare ska båda skriva under erbjudandet om förskoleplats. AA accepterade erbjudandet och skrev under. På blanketten anges även att man läst och godkänt kommunens regler. BB uppmärksammade inte att inte båda vårdnadshavarna skrivit under erbjudandet förrän vid en egenkontroll den 8 juni 2010. Eftersom AA:s dotter ännu inte börjat på den nya förskolan kunde det hela rättas till. BB skickade tillbaka det undertecknade erbjudandet till AA tillsammans med information om att även den andra vårdnadshavaren måste skriva under erbjudandet för att dottern skulle kunna erhålla platsen. AA uppgav att hon skulle komma att bli ensam vårdnadshavare varför förvaltningen höll den nya

text: platsen preliminärt till den 28 juni 2010 för att ge henne möjlighet att komma in med dokumentation i saken. Det kom dock inte in någon dokumentation.

text: JO anmodade därefter Barn- och ungdomsnämnden i Järfälla kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle särskilt belysa om något beslut fattats med anledning av att AA accepterade det lämnade erbjudandet om byte av förskoleplats och, om ett sådant beslut fattats, huruvida det har kunnat ändrats vid en senare tidpunkt.

text: Som sitt remissvar gav nämnden in en skrivelse som upprättats på förvaltningen. I skrivelsen anfördes i huvudsak följande.

text: AA fick den 14 april 2010 erbjudande om byte av förskoleplats för sin dotter. Till erbjudandet bifogades de fastställda ”Taxor och regler inom barnomsorgen i Järfälla”. Dessa anvisningar är fastställda av Barn- och ungdomsnämnden. Här framgår att om det finns två vårdnadshavare ska båda skriva under erbjudandet om plats, på blanketten anges också att man läst och godkänt kommunens regler. Erbjudande om byte av plats skickades ut till förskolan. Placeringen skulle gälla från 11 augusti 2010. Rutinen är sedan att förskolan tar kontakt med föräldrar angående inskolning. Efter en egenkontroll av placeringsassistenten i början av juli 2010 (rätteligen juni, JO:s anm.) upptäcktes att rutinerna i handhavandet på placeringsenheten brustit då enbart en av vårdnadshavarna hade skrivit under. Det medförde att blanketten skickades åter för underskrift av den andra vårdnadshavaren. Placeringsassistenten var i kontakt med AA och kom överens med henne om att platsen skulle hållas kvar till dess vårdnadshavaren inkom med dokumentation som styrkte att hon var boendeförälder. Ingen dokumentation inkom inom den avtalade tiden vilket också medförde att platserbjudandet togs bort. Barnet har i efterhand lagts tillbaka i kön och med ursprungligt ködatum. Enligt de regler som hittills tillämpats i Järfälla, har ordningen varit den att båda vårdnadshavarnas underskrift krävts vid accepterande av platserbjudande. Skälet till den tillämpningen kan kopplas till att rättsläget i frågan om vad som hör till den dagliga omsorgen har varit otydligt. Barn- och ungdomsförvaltningen kommer under hösten göra en översyn av ”Taxor och regler för barnomsorgen i Järfälla”, Barn- och ungdomsnämndens regler och tillämpning av

text: skollagen

text: . Eventuella justeringar enligt gällande rättspraxis kommer att beaktas.

text: Med anledning av att nämnden inte besvarat de frågor JO ställt i sin remiss anmodades nämnden att inkomma med ett förnyat remissvar.

text: Nämnden gav in ett reviderat remissvar där sammanfattningsvis följande tillägg hade gjorts.

text: Efter det att AA godkänt platsen och skickat tillbaka den påskrivna blanketten fattades ett beslut om placering och placeringsbeslut skickades ut till förskolan. Platserbjudandet drogs sedan tillbaka då de fastställda rutinerna inte följts. Placeringsassistenten meddelade både förskolan och AA detta per telefon. Inget byte av förskoleplats har ägt rum. Något annat beslut har inte fattats.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 8 kap.

text: och

text: 12 §§

text: skollagen (2010:800)

text: ansvarar hemkommunen för att barn som är bosatta i Sverige erbjuds förskoleverksamhet. Förskoleverksamheten ska enligt

text: 8 kap. 5 § skollagen

text: erbjudas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas arbete eller studier eller barnets eget behov. Motsvarande bestämmelser fanns vid den i detta ärende aktuella tidpunkten i 2 a kap. 1 och 6 §§ i då gällande skollag (

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB). Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11 och 13 §§ FB. Barnets vårdnadshavare har i enlighet med ovanstående regler både en rätt och en skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva bestämmanderätten (

text: 6 kap. 13 §

text: FB). Om föräldrarna inte sammanbor måste dock med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig träffa de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. Det kan t.ex. gälla frågor om barnets mat och kläder samt hur barnet ska tillbringa sin fritid. Däremot kräver beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning, gemensamt beslut (prop. 1975/76 s. 178).

text: JO har i flera beslut gjort bedömningen att placeringen av ett barn i förskolan normalt är att anse som en del av den dagliga omsorgen och därmed något som den vårdnadshavare som barnet bor hos kan bestämma om (jfr JO:s ämbetsberättelse 1999/00 s. 283 samt JO:s beslut den 24 januari 2002, dnr

text: ). I beslut den 30 mars 2004 (dnr 2293-2002) var frågan om en kommun, med kännedom om att den ena vårdnadshavaren motsatte sig en placering, kunde bevilja en plats eller om det krävdes båda vårdnadshavarnas samtycke. JO konstaterade att gällande lagstiftning inte gav något klart svar. Då frågan var föremål för utredning av 2002 års vårdnadskommitté tog JO inte ställning i saken. Några förändringar av lagstiftningen har dock inte skett. Skolinspektionen har i beslut den 9 mars 2010 (dnr 41-2009:3395) ansett atten kommun haft rätt att placera barn vid en förskola utan att söka samtycke från båda vårdnadshavarna.

text: När det gäller det aktuella ärendet vill jag anföra följande.

text: Av utredningen framgår att barn- och ungdomsnämnden fastställt vissa regler för barnomsorgen i kommunen. Enligt dessa ska, för det fall ett barn har två vårdnadshavare, båda skriva under och godkänna ett byte av förskola. Jag kan konstatera att nämndens krav på båda vårdnadshavares undertecknande inte överensstämmer med den uppfattning som JO och Skolinspektionen tidigare uttalat i saken.

text: Endast modern, AA, hade ansökt om och efter platserbjudande den 14 april 2010 bekräftat byte av förskola för sin dotter. Förvaltningen uppmärksammade i det skedet inte att det saknades godkännande från flickans andra vårdnadshavare. Av nämndens remissvar framgår att förvaltningen fattade ett beslut och att ett

text: placeringsbeslut skickades ut till förskolan. Efter det att förvaltningen i början av juni 2010 uppmärksammat att de fastställda rutinerna inte följts ”drogs placeringsbeslutet tillbaka”. AA:s dotter har senare ”lagts tillbaka” med ursprungligt ködatum i kön för förskoleplats.

text: Det saknas anledning för mig att här diskutera innehållet i nämndens regler om barnomsorgen i kommunen. Däremot finns skäl att komma in på frågan om det placeringsbeslut som nämnden fattade och som skickades ut till förskolan är ett s.k. gynnande förvaltningsbeslut. Enligt de principer som har utbildat sig i förvaltningsrättslig praxis vinner ett gynnande beslut normalt s.k. negativ rättskraft senast vid den tidpunkt när beslutet har expedierats eller på annat sätt tillkännagetts för adressaterna. Ett sådant beslut kan inte utan vidare ändras. För att ett gynnande förvaltningsbeslut ska kunna upphävas eller ändras på ett för den enskilde negativt sätt krävs att vissa särskilda förutsättningar är uppfyllda. Ett beslut kan återkallas med stöd av förbehåll i själva beslutet eller i den författning som ligger till grund för beslutet. Återkallelse är också möjlig av hänsyn till säkerhetsskäl. Slutligen kan återkallelse ske om den enskilde har utverkat det gynnande beslutet genom vilseledande uppgifter.

text: Nämnden synes inte ha insett problematiken med att gynnande förvaltningsbeslut endast i undantagsfall kan återkallas eller ändras till den enskildes nackdel. Det är förvånande att nämnden inte ens efter JO:s remiss synes ha uppmärksammat förhållandet. Det aktuella placeringsbeslutet, som innebar att nämnden beviljade AA:s ansökan, var enligt min mening ett gynnande förvaltningsbeslut. Såvitt framgår av utredningen i ärendet skickades beslutet till förskolan som därefter underrättade AA om bytet av förskola. Beslutet hade därmed vunnit negativ rättskraft och kunde ändras/återkallas endast under vissa särskilda förutsättningar. Med hänsyn till att AA inte lämnat vilseledande uppgifter och då det inte heller förelåg någon annan omständighet som kunde medföra rätt att ändra beslutet till nackdel för AA var det fel att återkalla det. Nämnden förtjänar kritik för handläggningen av ärendet.

text: Med den kritik som uttalats avslutas ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Omprövning Rättelse

title: En allmän försäkringskassa kan inte överlåta till den försäkrade att avgöra om ett beslut skall omprövas med stöd av 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring.

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Även fråga om brister i hanteringen av den försäkrades önskemål att närvara vid socialförsäkringsnämndens sammanträde

text: I en mot Stockholms läns allmänna försäkringskassa riktad anmälan med bilagor framgick bl.a. följande.

text: AA hade begärt att få närvara när hennes arbetsskadeärende skulle behandlas vid socialförsäkringsnämndens sammanträde den 3 augusti 1999. Hon ringde den 30 juli och anmälde förhinder och ville därför att hennes ärende skulle behandlas vid ett senare sammanträde. Föredraganden meddelade dock att ärendet inte kunde skjutas upp längre. Sammanträdet den 3 augusti ställdes emellertid in och flyttades till den 10 augusti utan att AA underrättades om detta. Socialförsäkringsnämnden fattade vid sammanträdet den 10 augusti beslut i AA:s ärende. Den 23 augusti inkom AA:s med ett överklagande av beslutet till försäkringskassan. I en journalanteckning den 1 september antecknas följande. Av BB:s journal framgår att df vill att beslutet skall ogiltigförklaras. Vi får erbjuda df en prövning enligt AFL 20:10a i SFN, dvs df får komma till SFN och framföra sina synpunkter – SFN beslutar därefter om ärendet kan ändras med stöd av AFL 20:10a punkt 2 – ofullständigt underlag. Den 3 september antecknas följande i journalen. Informerat df om ovanstående och att hon själv får bestämma om hon anser att hon har sådan muntlig information till nämnden att hon vill att SFN prövar om de kan ändra sitt beslut eller om vi ska skicka det direkt till länsrätten. Först den 6 september gör försäkringskassan enligt en anteckning i journalen en rättidsprövning samt konstaterar att socialförsäkringsnämnden kommer att ta upp ärendet för prövning enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring (AFL).

text: Den 28 september 1999 beslutade socialförsäkringsnämnden, efter att ha hört AA muntligen, att inte ändra beslutet den 10 augusti 1999.

text: Anmälan remitterades till försäkringskassan, som kom in med ett yttrande. AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt den 9 november 2000 meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande.

text: AA hade begärt att få närvara när socialförsäkringsnämnden behandlade hennes livränteärende. Hon kallades därför till nämndens sammanträde den 3 augusti 1999. När hon anmälde förhinder och önskade att hennes ärende skulle flyttas till ett annat sammanträde nekade kassan henne detta. Försäkringskassan har i remissvaret anfört att den i stället borde ha gått med på hennes begäran. Jag delar den uppfattningen.

text: När sedan sammanträdet den 3 augusti 1999 blev inställt och AA:s ärende därigenom kom att i stället behandlas vid socialförsäkringsnämndens sammanträde den 10 augusti underlät försäkringskassan att kalla henne till det sammanträdet. Försäkringskassan har uppgett att det bl.a. berodde på att det var semestertider och att kassan därför inte uppmärksammade att AA önskade närvara vid sammanträdet. Även om anledningen till den uteblivna kallelsen uppenbarligen beror på ett misstag är jag kritisk till kassans handläggning. Inte minst mot bakgrund av att kassan tidigare nekat henne att flytta hennes ärende till ett annat sammanträde borde försäkringskassan ha varit mera observant i detta avseende.

text: Enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) skall försäkringskassan ändra ett beslut i ett ärende, som har fattats av kassan och inte prövats av domstol, om någon i lagrummet särskilt angiven uppenbar felaktighet föreligger i beslutet.

text: Försäkringskassan är således skyldig att ändra sina egna beslut om dessa innehåller en sådan kvalificerad felaktighet som anges i 20 kap. 10 a § AFL. När ett beslut överklagas av en enskild och beslutet inte har fattats med stöd av 20 kap. 10 a § AFL skall försäkringskassan pröva om beslutet kan ändras i enlighet med bestämmelsen. Syftet med dessa uttryckliga regler angående omprövning av beslut i AFL var att möjliggöra snabba och enkla rättelser.

text: Av utredningen framgår att försäkringskassan när AA överklagade socialförsäkringsnämndens beslut erbjöd henne att avgöra om hon ville att socialförsäkringsnämnden skulle pröva ärendet igen enligt 20 kap. 10 a § AFL eller om kassan skulle översända ärendet direkt till länsrätten. Såsom jag har framhållit ovan skall försäkringskassan när ett beslut överklagas på eget initiativ pröva om detta kan ändras enligt 20 kap. 10 a § AFL. Ansvaret för att en sådan prövning sker ligger hos försäkringskassan oberoende av den enskildes önskemål. Något utrymme för den enskilde att avgöra om en sådan prövning skall ske finns inte. – Genom kassans agerande fördröjdes också översändandet av AA:s överklagande till länsrätten.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till försäkringskassans handläggning av ärendet i aktuella avseenden.