avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Sveriges ambassad i Brasilia för handläggningen i ett migrationsärende

sammanfattning: Vid handläggningen av ett migrationsärende bedömde en ambassadtjänsteman att ett ingivet pass på grund av dess skick inte var giltigt. Handläggningen har inte föranlett kritik. I beslutet framhålls med hänvisning till 1 kap. 9 § regeringsformen vikten av att förvaltningsärenden handläggs på ett likformigt sätt i enlighet med deras sakliga förutsättningar.

text: Bakgrund och utredning

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Sveriges ambassad i Brasilia. I anmälan och därtill fogade handlingar angavs bl.a. följande.

text: I november 2008 försökte han hjälpa sin fosterdotter, BB, som är brasiliansk medborgare och bosatt i Brasilien, att få ett au pair-tillstånd i Sverige. Försöket omintetgjordes emellertid på grund av det sätt på vilket Sveriges ambassad i Brasilia handlade frågan om anteckning i BB:s pass av det au pair-tillstånd som Migrationsverket meddelade. Ambassaden vägrade att göra anteckningen i passet därför att passhandlingen, som dugt för att resa från Brasilien till Sverige och tillbaka, inte var tillräckligt fin. Efter många turer i ärendet fick BB nog och återvände till sin mors hem i Itabuna. Passhandlingen finns nu hos BB men av den scannade bild av passets två huvudsidor, som lämnades till Migrationsverket i samband med au pair-ansökan och då godtogs av verket, framgår att det inte var något större fel på passet.

text: Till stöd för sin anmälan bifogade AA utdrag från den e-postkorrespondens han haft med företrädare för utrikesförvaltningen. AA:s inledande e-postmeddelande i ärendet, som skickades den 6 november 2008, hade följande lydelse.

text: Ambassadör CC Min hustru och jag har adopterat en flicka från Brasilien som bor i Sverige. Hon har en syster, BB, som bodde med oss i Sverige åren 2002–2004 och gick i skola här. BB fick emellertid inte uppehållstillstånd och återvände till Brasilien i augusti 2004. Hon är just nu i Sverige som turist. BB har fått ett erbjudande att arbeta som au pair-flicka i Stockholmunder tiden den 8 december 2008–den 4 december 2009 och har hos Migrationsverket ansökt om uppehållstillstånd för au pair-tjänstgöring här i landet.

text: Migrationsverket prövar emellertid inte BB:s ansökan innan hon återvänt till Brasilien. Min hustru och jag kommer därför att åka med BB till Brasilien den 21 november och avser att besöka den svenska ambassaden i Brasilia den 4 eller 5 december för att få uppehållstillståndet inskrivet i BB:s pass. Vi kommer därefter att flyga tillbaka till Sverige den5 december kl. 18.00. Jag skriver detta meddelande för besked om när BB kan komma tillambassaden för att få uppehållstillståndet antecknat i sitt pass. Med vänlig hälsning AA F.d. justitieråd och ordförande i Högsta domstolen, f.n. ordförande för Lagrådets tredje avdelning.

text: Den fortsatta e-postväxlingen återspeglar ett flertal turer i ärendets handläggning fram till det att passet slutligen sänds till ambassaden, som dessförinnan utlovat att det skulle kunna hämtas den 3 eller 4 december, under förutsättning att det inkom senast den 1 december. Den 1 december sände ambassaden, DD, ett epostmeddelande till anmälaren där hon enligt de handlingar som anmälaren gett in till JO bl.a. skrev:

text: Vi fick BB:s pass idag men problem är att den är helt trasig. Pass kan absolut inte ser ut så där. Inte bara för Ambassadens stämpel men men en sådant pass reser hon igenstans. Jag ringde Policia Federal och frågade om det skulle vara gilltid och fick nej som svar. Passet kan absolut inte ha nånting trasig på bilderna eller sidorna som är inte klistrad. Det ser ut som bara hennes bild och signature av polisen blev blått nått sätt och dem sitter inte ihop längre. Den är jätte fuktigtskadat. Lamnering håller på lösnas. Passet kan absolut inte ha nånting konstig på sidorna som en namn eller ord eller nånting annat på sidorna. Den kan inte ha nån fläckar heller. Varje sidor av BB:s pass har ordet Yes på den och fläckar.

text: DD informerade vidare anmälaren om att sökanden måste be den federala polisen om ett nytt pass innan ambassaden kunde införa en stämpel. I ett e-postmeddelande den 4 december utvecklade DD varför hon inte ansett sig kunna stämpla passet. Hon anförde bl.a. att hon talat med den som ansvarade för migrationsfrågor, och fått besked att ett tillståndsbevis inte fick infogas på en sida som är makulerad eller där det finns anteckningar. Hon underströk att det fanns skrift på alla sidor i BB:s pass och att de hade skadats när någon försökt göra raderingar. Hon tillade att hon under sitt arbete som migrationsassistent aldrig sett ett pass som varit i så dåligt skick.

text: Utredning

text: Utrikesdepartementet anmodades att yttra sig. Utrikesdepartementet begärde i sin tur en redogörelse från ambassaden i Brasilia. Ambassadören CC upplyste därvid följande.

text: Ambassaden understryker följande generella bakgrundsinformation; ambassadens arbetsbelastning är hög med ett stort antal besökande högnivådelegationer årligen, ett ökande antal migrationsärenden, konsulära ärenden och annan verksamhet ofta av akut karaktär. För att möjliggöra en rimlig arbetsbelastning för personalen arbetar ambassaden bl.a. med särskilda mottagningstider och telefontider för passkunder,

text: migrationsärenden och övriga ärenden av bl.a. informationskaraktär. Systemet är upplagt för att möjliggöra för personalen att koncentrera sig på vissa ärenden i taget utan att hela tiden bli avbrutna av telefonsamtal med förfrågningar. Ambassaden informerar också om bedömda handläggningstider för migrationsärenden på hemsidan. AA har kritiserat ambassadens handläggning av ett specifikt migrationsärende och framfört bl.a. att de svar som ambassaden lämnat underhandläggningen ”inte alls passade” familjens reseplanering. Följande kommentarer till själva handläggningen kan vara relevanta. 1. AA informerade i november 2008 ambassaden om att ett au pair-tillstånd skulle införas i ett pass till en fosterdotter. Flickan hade tidigare nekats uppehållstillstånd och lämnat Sverige. Nu befann hon sig på semester i Sverige och hade fått erbjudande om ett au pair-arbete under ett års tid och ansökt hos migrationsverket om uppehållstillstånd under den perioden. Flickan behövde, p.g.a. gällande regler, återvända till Brasilien innan migrationsverket kunde handlägga ansökan. Beslut i ärendet var alltså inte fattat. Trots detta ansåg AA att ambassaden skulle ta emot AA vid en särskild av honom bestämd tidpunkt för att införa stickers med migrationsverkets ännu inte fattade beslut i flickans pass. 2. De datum som AA föreslagit var under en period då handläggaren varpå semester. Ersättaren var vid tillfället sjuk. Handläggaren svarade att den normala rutinen på ambassaden är att den sökande skickar sitt pass till ambassaden tillsammans med två fotografier och att handläggningstiden normalt är upp till 15 dagar. Passet kan därefter hämtas på ambassaden eller skickas tillönskat konsulat för utlämnande. Handläggaren konstaterade att p.g.a. semestrar och sjukdom samt ibland fallerande utrustning, ambassaden inte kunde garantera att handläggningen kunde slutföras i enlighet med AA:s önskemål. 3. AA hävdar att det faktum att de redan hade bokat återresa till Sverige var anledning till att ambassaden skulle ändra sin handläggning i just detta specifika fall. Problemet för ambassaden är att det inte enbart är i detta ärende som referenten anser att handläggningen skall prioriteras och att det, som på de flesta ambassader som handlägger migrationsärenden, finns en uppsjö av motiveringar för förtur. Av den anledningen informerar ambassaden tydligt på hemsidan om handläggningstiden samt att ambassaden rekommenderar att biljetter inte bokas förrän viseringsbeslutet är klart och stickers inklistrat i passet. Ambassaden understryker att vi inte kan ta ansvar för icke ombokningsbara biljetter. 4. Migrationsverket informerar ambassaden om att positivt beslut rörandeansökan fattats i slutet på november. AA accepterar att skicka passet med motsvarande FEDEX till ambassaden. Det anländer den 1 december och ambassaden accepterar att handlägga införandet av stickers innan den 5 december då AA och flickan skall resa tillbaka till Sverige. När passet väl anländer till ambassaden är det dock i sådant skick att det måste anses ogiltigt. Det är fuktskadat, har inskriven handskriven text på de flesta sidor som någon försökt ta bort och därmed gjort hål i flera passidor och fläckar. Lamineringen är på väg att upplösas, antagligen p.g.a. fukten. Handläggaren konsulterar den federala polisen som bekräftar att flickan måste söka nytt pass. AA anser att detta är en felaktig bedömning. Passet skickas tillbakatill sökanden utan uppehållstillstånd. Avslutningsvis är det min bedömning att ambassaden handlagt ärendet i enlighet med ambassadens rutiner och migrationsverkets regler och att vi trots en situation med mycket hög arbetsbelastning försökt att visa flexibilitet för att kunna möta den deadline – återresa med icke ombokningsbara biljetter – som AA krävt. Jag kan inte se att vi brustit i handläggningen eller ställt orimliga krav och tider för handläggningen. Jag kan inte heller se att vi kan ge förtur i varje enskilt ärende där detta krävs av den sökande eller av referentpersonen om inte ambassaden förstärks med en utsänd tjänsteman för handläggning av enbart migrationsärenden.

text: I Utrikesdepartementets yttrande anfördes inledningsvis följande.

text: Enligt

text: 4 kap. 22 § utlänningsförordningen (2006:97)

text: ska bevis om uppehållstillstånd föras in i utlänningens pass eller någon annan handling. Det finns inga föreskrifter i lag eller förordning om att passets giltighet ska granskas i samband med att beviset om uppehållstillstånd förs in i passet. I Migrationsverkets handbok för handläggning av migrationsärenden vid utlandsmyndigheterna (version 2008-02-01, CIRK-UM nr 1/2008, som gällde då det förevarande ärendet handlades vid ambassaden) framgår dock följande (avsnitt6.2.2, s. 54–55). ”Då de sökande beviljats uppehålls- och/eller arbetstillstånd uppmanas de att hämta sitt beslut personligen vid den utlandsmyndighet som angetts i ansökan (gäller tredjelandsmedborgare) och får där sitt tillståndinfört i passet. Det är viktigt att myndigheten vid detta tillfälle kontrollerar att passhandlingen är äkta och densamma som den som har bifogats den elektroniska ansökan. [– – –] Om utlandsmyndigheten vid den ovan nämnda kontrollen av passet eller i övrigt upptäcker att något inte står rätt till med ärendet, bör Migrationsverket underrättas för att ta ställning till om tillståndet ska återkallas.”

text: Departementet konstaterade att ansökan i detta ärende lämnats elektroniskt och att det i sådana fall i allmänhet endast företes inscannade kopior av passet. Efter att ha redogjort för vissa betänkligheter i den rådande ordningen rekommenderade departementet att om ett pass är i så dåligt skick att det inte kan anses vara gällande bör den som ska föra in bevis om uppehållstillstånd i passet underrätta Migrationsverket, som därvid får ta ställning till om tillståndet ska återkallas. Efter vissa ytterligare reflektioner kring de föreliggande handlingsalternativen avslutades departementets yttrande med följande slutsatser:

text: Även om en handläggare vid en utlandsmyndighet som inför ett bevis om uppehållstillstånd i ett pass ska kontrollera passets äkthet m.m. ska denne inte göra någon prövning i sak av passets giltighet eller dess materiella kvalitet och det saknas uttryckligt stöd i den nämnda handboken, att vägra föra in ett bevis om uppehållstillstånd på grund av passets bristande kvalitet. I stället bör, som angetts ovan, i sådana fall Migrationsverket underrättas. I förevarande fall synes ambassadens handläggning av ärendet när det gäller vägran att föra in bevis om uppehållstillstånd i passet närmast ha haft sin grund i ett servicetänkande från ambassaden i syfte att undvika att BB sedermera skulle riskera att stoppas vid inresa i Sverige på grund av passets bristande kvalitet, med åtföljande besvär och extrakostnader. Med hänsyn till de följder som ambassadens vägran att föra in beviset om uppehållstillstånd i passet fick för BB, som sedermera valde att inte resa till Sverige, beklagar Utrikesdepartementet det inträffade.

text: Departementet bifogade ett e-postmeddelande som rättschefen i Utrikesdepartementet EE den 26 november 2008 tillställt AA i anledning av att denne hade vänt sig till EE med en förfrågan om EE kunde göra något i ärendet. I meddelandet informerade han om att ambassaden i Brasilia är en liten utlandsmyndighet med nio tjänstemän, varav fyra är utsända från Sverige och de övriga fem lokalanställda. EE upplyste vidare att ambassaden är hårt ansträngd av migrations- och viseringsärenden som ska hanteras vid sidan av alla andra uppgifter som åvilar en utlandsmyndighet samt att ambassaden måste göra prioriteringar för att hantera ärendemängden och att kötiderna är långa.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716)

text: ska en utlänning som reser in i eller vistas i Sverige ha pass.

text: Enligt

text: 2 kap. 4 § utlänningsförordningen (2006:97)

text: får en resehandling godtas som pass (hemlandspass), om den är utfärdad av en behörig myndighet i det land där innehavaren är medborgare samt uppfyller de förutsättningar som anges i bestämmelsen. Det framgår även att en handling inte får godtas som pass om den inte tillåter återresa till hemlandet eller inresa till tredje land.

text: Enligt

text: 4 kap. 22 §

text: och

text: 5 kap. 10 §

text: utlänningsförordningen

text: ska bevis om uppehållstillstånd eller arbetstillstånd föras in i utlänningens pass eller någon annan handling. Som framgår av Utrikesdepartementets yttrande till JO finns det inga närmare regler om vilket slags prövning som ska föregå ett sådant införande.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska myndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Myndigheter ska med andra ord bedriva sin verksamhet likformigt och behandla alla ärenden enligt deras sakliga förutsättningar. Det får inte förekomma att någon särbehandlas, vare sig positivt eller negativt, på grund av sin samhällsställning eller av andra ovidkommande orsaker.

text: Bedömning

text: Det pass som sändes in till ambassaden har inte varit tillgängligt för granskning hos JO; det har i enlighet med anmälarens önskemål återsänts till BB. Enligt ambassaden var det när det inkom dit i så dåligt skick att det bedömdes vara ogiltigt. Ambassaden har därvid redovisat en relativt detaljerad beskrivning av vilka brister som handlingen var behäftad med. I frånvaro av annat underlag utgår min bedömning från att passhandlingen var i det skick ambassaden uppgett.

text: De regler som ambassadens handläggare hade att tillämpa när tillståndet skulle införas är inte entydiga. Vad som redovisats från Utrikesdepartementet om detta är något motsägelsefullt. Å ena sidan sägs, med hänvisning till anvisningar från Migrationsverket, att en ambassad ska kontrollera att passet är äkta och agera om något inte står rätt till med ärendet. Å andra sidan sägs att någon prövning i sak av passets giltighet eller materiella kvalitet inte ska göras. För sin del rekommenderar departementet att Migrationsverket bör underrättas för det fall ett pass är i så dåligt skick att det inte kan anses gällande, vilket får förstås så att tillståndsbeviset under sådana omständigheter tills vidare inte ska införas.

text: Varken regleringen i sig eller vad som anförts från departementets sida kan mot den bakgrunden sägas ge tydlig vägledning för hur en handläggare vid en ambassad ska förfara om en passhandling har sådana yttre brister att den inte bedöms som användbar för de ändamål den är till för. Även om ambassadens beskrivning av handlingen i detta fall inte helt verkar utesluta att det i och för sig kunde ha varit möjligt att infoga tillståndet anser jag därför inte att handläggaren kan påstås ha förfarit klandervärt när hon, efter att ha konsulterat bl.a. den federala polismyndigheten, underrättade anmälaren om hur hon bedömde ärendet; i princip har hon befunnit sig i en situation där hon riskerade att bli beskylld för att handla fel oavsett hur hon skulle ha gjort.

text: Under normala omständigheter torde en situation som denna inte behöva medföra andra problem än en viss fördröjning. Sökanden är beroende av att passhandlingen är i sådant skick att den utan bekymmer kan godtas vid gränskontroller m.m. Om handlingen ifrågasätts har sökanden alltså ett eget intresse av att få den ersatt. Problemet i detta fall var att anmälaren på sökandens vägnar hade planerat på sådant sätt att det inte fanns utrymme för att beakta en händelseutveckling som avvek från planen.

text: Ärenden av detta slag måste emellertid, av skäl som framgår i ambassadens yttrande, handläggas tämligen standardiserat – med begränsat utrymme för anpassning till varje sökandes individuella anspråk. Ambassaden har också i sina kontakter med anmälaren noga informerat denne om sina rutiner och att man inte kunde garantera att handläggningen skulle kunna utföras i enlighet med dennes önskemål. På sin webbplats rekommenderar ambassaden uttryckligen sökande att inte förfara så som anmälaren i detta ärende gjorde, dvs. boka resebiljetter innan allt är klart.

text: Från de synpunkter JO främst har att beakta (jfr 3 § i JO:s instruktion) är det avslutningsvis ofrånkomligt att notera vad anmälaren i ärendet upplyste om sin tidigare och nuvarande ställning som överordnad jurist i statens tjänst. Upplysningen gav ambassaden särskild anledning att iaktta stadgandet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Som berörts under rubriken Rättslig reglering råder ett självklart krav på att myndigheter ska behandla alla ärenden likformigt och sakligt utan hänsynstagande till förekommande personers samhällsställning eller andra ovidkommande omständigheter.

text: Ambassadens handläggning föranleder således inte någon kritik från min sida.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om dröjsmål med handläggningen av ett ärende om ersättning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF)

org: jo

text: I ett klagomålsärende framkom att Stockholms läns allmänna försäkringskassa i april 1989 beslutat att AA inte varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet. Efter det att AA överklagat kassans beslut fann Kammarrätten i Stockholm i en dom den 9 februari 1995 att AA var berättigad till ersättning enligt LAF för vissa sjukskrivningsperioder t.o.m. den 30 april 1989. I november 1995 kontaktade AA:s ombud, BB, försäkringskassan och yrkade att kassan skulle pröva om skadlig inverkan i arbetet förelegat efter den 30 april 1989.

type: stycke

text: I anmälan till JO klagade BB på kassans långsamma handläggning. Han anförde bl.a. att försäkringskassan under åren 1995–1998 inte vidtog någon åtgärd i ärendet. När kassan så småningom fattade beslut i ärendet, i februari 1999, var beslutsunderlaget ofullständigt. Länsrätten upphävde i ett beslut den 23 september 1999 försäkringskassans beslut och återförvisade målet till kassan för ny prövning. I länsrättens domskäl angavs bl.a. att kassan inte hade hört någon försäkringsläkare. Vid tiden för anmälan, i mars 2000, hade försäkringskassan ännu inte, trots att det gått ett halvt år sedan länsrättens dom, påbörjat någon handläggning.

text: BB:s anmälan remitterades till försäkringskassan, som inkom till JO med ett yttrande.

text: I sitt den 4 april 2001 meddelade beslut anförde JO Pennlöv följande i bedömningsdelen.

text: AA begärde i november 1995 att kassan skulle pröva om han hade varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet. Försäkringskassan påbörjade handläggningen av ärendet genom att infordra information om sjukskrivningsperioder och konstaterade i december 1995 att det inte fanns några sådana fall. Inget hände därefter i ärendet förrän över två år senare, då AA:s ombud kontaktade försäkringskassan och handläggningen återupptogs. Den troliga förklaringen till att ärendet under så lång tid legat utan att några åtgärder vidtagits är enligt kassan flyttning till nya lokaler och sammanslagning av lokalkontor.

text: Först den 29 januari 1999 fattade kassan beslut i ärendet. Beslutet överklagades till länsrätten, som i dom den 23 september 1999 upphävde kassans beslut och visade målet åter till kassan för ytterligare utredning; bl.a. hade kassan inte hört försäkringsläkaren. Länsrättens dom kom in till försäkringskassan den 30 september 1999. Någon handläggning med anledning av länsrättens dom skedde inte förrän JO:s remiss aktualiserade ärendet i april 2000. Då översändes ärendet till ett annat lokalkontor för att handläggningen skulle gå snabbare. Ärendet återkom till det beslutande lokalkontoret nio månader senare, i januari 2001. Då bedömde handläggaren att det ekonomiska underlaget för att fatta beslut om livränta behövde kompletteras, och en inkomstförfrågan sändes till AA:s tidigare arbetsgivare.

text: Detta ärende initierades således av den försäkrade i november 1995 och var därefter utan handläggning i över två år. Det tog försäkringskassan över tre år att fatta beslut i ärendet. När sedan länsrätten upphävde kassans beslut och visade målet åter till försäkringskassan för ytterligare utredning låg ärendet återigen utan åtgärd, denna gång från september 1999 till april 2000 då JO:s remiss fick till följd att handläggningen påbörjades.

text: Ett ärende som återförvisas till kassan från domstol skall handläggas med förtur. Jag anser det synnerligen allvarligt att försäkringskassan underlät att verkställa länsrättens dom; i synnerhet som ärendet i ett tidigare skede i handläggningen också legat utan åtgärd under lång tid. Det som förevarit tyder – inte minst med hänsyn till ärendets tidigare handläggning – enligt min mening på en uppenbar likgiltighet för gällande förfaranderegler.

text: När därefter ärendet skickades till ett annat lokalkontor för att handläggningen skulle gå snabbare tog det över åtta månader innan ärendet återkom till det beslutande lokalkontoret. Det visade sig då att ärendet behövde kompletteras ytterligare. Vid den tidpunkten hade det således gått över ett och halvt år sedan länsrättens dom och ärendet var fortfarande inte klart för avgörande. Jag finner även detta utomordentligt anmärkningsvärt.

text: Försäkringskassan uppgav i remissvaret att det inte finns något som tyder på att ärendet fördröjts på grund av bristande bevakningsrutiner. Jag vill här påpeka följande. Detta var ett ärende av otvetydig förturskaraktär. Om kassan låter ett sådant ärende ligga utan åtgärd under flera månader och därefter överlämnar det till ett annat lokalkontor för åtgärd bör kassan självfallet bevaka ärendet så att kassan i förekommande fall kan påskynda handläggningen. Det inträffade tyder snarare på utomordentliga brister i kassans bevakningsrutiner.

text: Sammantaget förtjänar försäkringskassan mycket allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet.

text: Det ankommer i första hand på domstol att ta ställning till försäkringskassans beslutsunderlag. Den delen av anmälan föranleder därför inte någon kommentar från min sida.

text: Det som hänt är av sådan karaktär att jag översänder kopior av detta beslut till riksdagens socialförsäkringsutskott och till Regeringskansliet (Socialdepartementet) för kännedom.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Likabehandlingsprincipen
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kultur- och fritidsnämnden i Nyköpings kommun har hanterat en förfrågan från ett politiskt parti om att hyra en lokal i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: Nyköpings kommun nekade partiet Alternativ för Sverige att hyra en lokal av kommunen med hänvisning till kommunens regler för lokalbokning. En företrädare för partiet efterfrågade vid upprepade tillfällen en mer utförlig motivering till varför man inte fick hyra en lokal, men utan att få det. JO konstaterar att det är först i yttrandena till JO som kommunen presenterade sina närmare skäl till varför partiet inte fick hyra en lokal (risk för ordningsstörningar). Enligt JO borde kommunen ha gett företrädaren en motivering när han frågade efter det. Det förhållandet att kommunen först i yttrandena till JO uppgav de närmare skälen till varför partiet nekades uthyrning kan enligt JO uppfattas som att kommunen vid tidpunkten för sitt besked till partiet inte hade gjort några sådana överväganden eller att kommunens ställningstagande i själva verket vilade på någon annan grund. Hänvisningen endast till risken för ordningsstörningar framstår enligt JO som en efterhandskonstruktion. JO konstaterar att kommunens hantering av partiets förfrågan inte har levt upp till regeringsformens krav på objektivitet. Kultur- och fritidsnämnden i Nyköpings kommun kritiseras för det och för den bristande motiveringen i svaret till partiet. I beslutet gör JO även uttalanden om huruvida en viss klausul i uthyrningsreglerna är förenlig med regeringsformens objektivitetsprincip.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Det politiska partiet Alternativ för Sverige (AfS) gjorde under hösten 2020 en förfrågan om att få hyra en lokal av Nyköpings kommun, lokalbokningen, för att hålla ett medlemsmöte. Kommunen nekade partiet att hyra lokal med hänvisning till punkterna 15 och 18 i Regler för uthyrning via lokalbokningen – hyresgästens ansvar (KFN18/10) som Kultur- och fritidsnämnden i Nyköpings kommun beslutat om.

text: Punkterna 15 och 18 i reglerna har följande innehåll:

text: 15. Nyköpings kommun hyr inte ut till någon förening, enskild etc, om uthyrningen kan befaras medföra störning av ordning eller innebära förekomst av olaglig verksamhet.

text: 18. Det är inte tillåtet att hålla möten/aktiviteter som tar avstånd från eller motverkar demokratiska värderingar eller som i övrigt strider mot kommunens policy i principiella frågor som bygger på delaktighet, jämställdhet, mångfald och integration.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 februari 2021 förde AA, som är företrädare för AfS, fram klagomål mot Nyköpings kommun där han ifrågasatte kommunens hantering av partiets förfrågan. Han uppgav bl.a. följande.

text: Kommunen har, trots att han efterfrågat ett förtydligande, inte förklarat på vilket sätt de aktuella punkterna i reglerna för uthyrning skulle vara tillämpliga på partiet. En uppfattning om tillämpligheten kan inte baseras på enskilda tjänstemäns lösa tyckande utan måste föregås av någon typ av utredning som rimligen ska dokumenteras. AA ifrågasatte om det är förenligt med likställighetsprincipen i

text: kommunallagen

text: att formulera en uthyrningsregel som kommunen gjort i punkten 18 i reglerna för uthyrning.

text: Till anmälan bifogade AA mejlkonversationer med kommunen efter att partiet den 20 oktober 2020 fått besked om att de inte fick hyra någon lokal.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från kommunen. Därefter uppmanade JO Kultur- och fritidsnämnden i Nyköpings kommun att yttra sig över anmälan, särskilt i förhållande till bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF), enligt vilken förvaltningsmyndigheter ska beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet.

text: Nämnden yttrade sig till JO första gången den 27 april 2021.

text: Nämnden anförde sammanfattningsvis följande om hanteringen av AfS:s förfrågan och vilka överväganden som gjordes för att neka till uthyrningen.

text: Efter samråd med en sakkunnig tjänsteman på kultur- och fritidsnämnden nekades partiet att hyra lokal. De överväganden som låg till grund för beslutet var en oro för att lokalen riskerade att fara illa på så sätt att mycket folk kunde samlas i och utanför med hög risk för störande av ordning samt att lokalen skulle utsättas för skadegörelse. När AfS tidigare hållit ett offentligt möte var det väldigt nära upplopp i centrala Nyköping. När partiet vid ett senare tillfälle genomförde ett möte organiserade flera föreningar alternativa aktiviteter för att oroligheter inte skulle bryta ut. Det föll väl ut den gången, men bedömningen nu var att kommunen inte kunde säkerställa att det lokala föreningslivet på motsvarande sätt skulle kunna genomföra de alternativa aktiviteter som kommunen bedömde nödvändiga för upprätthållande av ordningen.

text: Vidare anförde nämnden sammanfattningsvis följande om hur hanteringen förhåller sig till bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: Lokaluthyrningen i Nyköpings kommun är ingen myndighetsutövning utan en verksamhet som har till uppgift att hyra ut lokaler. Kultur- och fritidsnämnden har antagit regler för lokaluthyrningen för att ge verksamheten ett stöd i den dagliga verksamheten, dvs. att hyra ut lokaler. Reglerna är bl.a. ett stöd i förhållande till bestämmelserna i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: I förarbetet med den senaste revideringen av aktuella regler för uthyrning tog kommunen avstamp, särskilt i fråga om punkterna 15 och 18, i de råd som getts av Sveriges Kommuner och Regioner.

text: Kommunallagen

text: kräver att en kommun ska behandla sina invånare lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. Kommunen har därför, via kultur- och fritidsnämnden, upprättat riktlinjer om vad som ska gälla vid all uthyrning och upplåtelse, så att alla potentiella användare behandlas lika.

text: Mot bakgrund av att nämnden i sitt första yttrande endast redovisade sina överväganden i fråga om punkten 15 och inte även punkten 18 uppmanade JO nämnden att lämna in ett kompletterande yttrande.

text: I ett kompletterande yttrande till JO den 11 juni 2021 anförde nämnden att övervägandena för att neka AfS att hyra lokal enbart grundat sig i punkten 15 i reglerna för lokalbokningen. Att kommunen vid sin återkoppling till partiet den 20 oktober 2020 även hänvisade till punkten 18 var missvisande eftersom det var punkten 15 som åsyftades.

text: AA kommenterade nämndens yttranden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet (se

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF). Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) innehåller skydd för yttrandefriheten. I artikel 10 anges att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och oberoende av territoriella gränser.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip. Den innebär bl.a. att en enskild inte får särbehandlas på grund av personliga förhållanden såsom tro, åskådning, ras och nationalitet, om det inte finns rättsligt stöd för det.

text: Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en

text: myndighet. Även hur myndighetens agerande kan uppfattas är av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, [2019, JUNO], s. 54 f. och JO 2021/22 s. 402, dnr

text: m.fl.)

text: Objektivitetsprincipen gäller generellt, dvs. vid både myndighetsutövning och annat beslutsfattande samt vid s.k. faktiskt handlande.

text: Enligt den kommunala likställighetsprincipen, som har beröringspunkter med objektivitetsprincipen, ska kommuner behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat (se

text: 2 kap. 3 § kommunallagen

text: ). Utgångspunkten är följaktligen att kommunmedlemmarna ska vara likställda gentemot kommunen när det gäller såväl rättigheter som skyldigheter och att en kommunmedlem inte får gynnas eller missgynnas i förhållande till någon annan. (Se Bohlin, Kommunalrättens grunder, sjunde uppl. s. 141 och

text: prop. 1990/91:117 s. 149

text: f.)

text: Likställighetsprincipen är ett utflöde om en tanke om ekonomisk rättvisa där kommunmedlemmarna ska komma i åtnjutande av de gemensamma resurserna på ett rimligt rättvist sätt. Principen anses därför ha störst betydelse vid fastställande av avgifter och taxor men kan givetvis ha relevans också för andra förhållanden. (Se Madell och Lundin,

text: Kommunallagen

text: , [24 feb. 2022, JUNO], kommentaren till

text: 2 kap. 3 §

text: och Höök, Kommunallag [2017:725]

text: 2 kap. 3 §

text: , Lexino 2022-08-04 [JUNO] samt t.ex.

text: RÅ 1998 not. 80

text: Bedömning

text: Kommunen borde ha motiverat sitt ställningstagande Av utredningen framgår att AA vid upprepade tillfällen efterfrågade en mer utförlig motivering av på vilket sätt AfS inte lever upp till punkterna 15 och 18 i reglerna för lokalbokningen, men utan att få det. Kommunen har i den efterföljande mejlkonversationen enbart upprepat hänvisningen till innehållet i aktuella regler.

text: Enligt vad som kommit fram har kommunen först i sitt yttrande till JO redovisat sina närmare överväganden och angett vilka egentliga skäl man grundat sitt ställningstagande på. Det är inte godtagbart. Kommunen borde ha gett AA en utförligare motivering när han frågade efter det. Kultur- och fritidsnämnden i Nyköpings kommun, som ansvarar för lokalbokningen, kritiseras för detta.

text: Kommunens hantering av AfS:s förfrågan var inte objektiv I den mejlkonversation som kommunen hade med AA hänvisade man vid tre tillfällen till både punkten 15 och punkten 18 i reglerna för lokalbokningen för att neka uthyrningen. I sitt kompletterande yttrande till JO, som begärdes in eftersom kommunen i det första yttrandet endast redovisat sina överväganden i fråga om punkten 15, uppgav kommunen att man enbart grundat sig på punkten 15. Det förhållandet att kommunen vid sin återkoppling till partiet den 20 oktober 2020 även hänvisade till punkten 18 var enligt kommunen

text: missvisande eftersom det var punkten 15 som åsyftades, dvs. risken för ordningsstörningar.

text: Det är alltså först i yttrandena till JO som kommunen presenterade sina närmare skäl till varför AfS inte fick hyra en lokal. Detta kan uppfattas som att kommunen vid tidpunkten för sitt besked till partiet inte hade gjort några sådana överväganden eller att kommunens ställningstagande i själva verket vilade på någon annan grund än den som redovisats till JO. Vidare har kommunen inte redovisat på vilket sätt hänvisningen till punkten 18 var missvisande eller förklarat varför det dröjde till dess att JO begärde in ett kompletterande yttrande innan kommunen nämnde att man aldrig avsett att hänvisa till punkten 18. Mot den redovisade bakgrunden framstår kommunens uppgift att det endast var risken för ordningsstörning som var orsaken till att AfS inte fick hyra någon lokal som en efterhandskonstruktion.

text: Kommunens hantering av AfS:s förfrågan har inte levt upp till

text: regeringsformens

text: krav på objektivitet. Kultur- och fritidsnämnden kritiseras för detta. Punkten 18 i kommunens regler för uthyrning av lokaler AA har med hänvisning till likställighetsprincipen i

text: kommunallagen

text: ifrågasatt den typ av riktlinjer som ställs upp i punkten 18 i kommunens regler för uthyrning. Klausulen innehåller ett förbud mot att ge uttryck för vissa åsikter vid användningen av den hyrda lokalen.

text: Det är ett grundläggande krav att regler och riktlinjer som en kommun eller en annan myndighet antar ska vara förenliga med den allmänna objektivitetsprincipen som följer av

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Utan stöd i lag är det som utgångspunkt i strid med objektivitetsprincipen om en myndighet grundar ett beslut, eller något annat ställningstagande, enbart på de åsikter som någon ger – eller förväntas ge – uttryck för. Det är inte heller förenligt med den i

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF stadgade yttrandefriheten. (Se t.ex.

text: RÅ 1991 ref. 21

text: och JO 2021/22 s. 650, dnr

text: Hänsyn till allmän ordning eller säkerhet kan dock vara godtagbart enligt objektivitetsprincipen för att exempelvis inte hyra ut en lokal. Innan en myndighet med hänvisning till sådana hänsyn nekar en uthyrning behöver den dock göra en noggrann prövning av vilka problem som kan befaras och vad som kan göras för att ändå möjliggöra ett genomförande. En hänvisning till ordnings- eller säkerhetsskäl får givetvis inte användas som svepskäl.

text: Jag utgår från att kommunen ser över reglerna för uthyrning i ljuset av vad jag nu fört fram.

text: Utöver detta har jag inte anledning att i det här ärendet göra några särskilda uttalanden om den till objektivitetsprincipen närliggande likställighetsprincipen.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Gävle tingsrätt för bristfällig och långsam handläggning av ett tvistemål

sammanfattning: Vid Gävle tingsrätt har det funnits brist på domare. ChefsJO har granskat handläggningen av två tvistemål vid tingsrätten. I det ena tvistemålet ställdes den planerade huvudförhandlingen in på grund av domarbrist. Målet blev sedan liggande sju månader innan det på nytt sattes ut till huvudförhandling. När målet avgjordes hade handläggningen pågått i omkring ett år och två månader. I beslutet gör chefsJO vissa uttalanden om en domstols skyldigheter inför och efter att en förhandling ställs in. ChefsJO anser att det är mycket bekymmersamt att huvudförhandlingar ställs in för att de inte kan bemannas. Han konstaterar att det efterföljande dröjsmålet i utsättningen ledde till att handläggningen drog ut på tiden, men finner inte anledning att uttala någon kritik mot tingsrätten. I det andra tvistemålet uppgick den sammanlagda handläggningstiden till omkring tre år och tre månader. Under handläggningen hade tingsrätten hållit tre sammanträden för muntlig förberedelse och två huvudförhandlingar hade ställts in. Det hade även förekommit en period om nio månader då till synes inga aktiva handläggningsåtgärder hade vidtagits. ChefsJO gör i beslutet bedömningen att tingsrätten brustit i sin skyldighet att driva förberedelsen i riktning mot ett snabbt avgörande. Tingsrätten kritiseras för den bristfälliga och långsamma handläggningen. Även lagmannen kritiseras för att han inte har agerat för att få målet avgjort med den skyndsamhet som krävts.

text: Anmälan

text: I två anmälningar till JO den 6 september och den 18 september 2025 klagande AA (dnr 10088-2025) respektive BB (dnr 10630-2025) på Gävle tingsrätts handläggning av två tvistemål.

text: AA anförde bl.a. följande. Han är part i ett mål vid tingsrätten som inleddes 2022. Huvudförhandlingen har skjutits upp flera gånger utan att det funnits sakliga skäl för det. Detta skedde senast den 5 september 2025. Då ställdes förhandlingen in för att motpartens ombud inte hade fått del av handlingar i tid.

text: BB anförde bl.a. följande. Han företräder en part i ett mål vid domstolen där huvudförhandlingen ställdes in den 27 mars 2025 på grund av domarbrist. Sedan dess har ingenting hänt i målet.

text: Utredning

text: JO hämtade in bl.a. Gävle tingsrätts dagboksblad i respektive mål och begärde därefter att tingsrätten skulle yttra sig över anmälningarna.

text: Gävle tingsrätt yttrade sig genom lagmannen CC. I remissvaret på AA:s anmälan hänvisar tingsrätten till uppgifter som lämnas i yttrandet över BB:s anmälan. Det senare yttrandet redovisas därför först.

text: Tingsrättens yttrande i dnr 10630-2025 Domstolen anförde bl.a. följande om handläggningen.

text: Målet inleddes genom en ansökan om återvinning av en tredskodom som kom in till tingsrätten i november 2024. Tingsrätten höll sammanträde för muntlig förberedelse i januari 2025. Vid sammanträdet beslutades att huvudförhandling skulle hållas i april och parterna kallades muntligen till förhandlingen. Planen var att tre domare skulle avgöra målet. I början av mars blev rotelinnehavaren sjukskriven. Några veckor senare konstaterade tingsrätten att tillgängliga domare inte fanns till den planerade huvudförhandlingen varför den ställdes in. På grund av den ordinarie rotelinnehavarens sjukskrivning gjordes en organisationsförändring vilken innebar att ny rotelinnehavare blev en rådman som tillträdde sin tjänst i juni. Målet är nu utsatt till huvudförhandling i december.

text: Efter att ha redogjort för relevant lagstiftning redovisade tingsrätten i huvudsak följande bedömning.

text: För att rätt kunna bedöma omfattningen av de brister som jag anser att tingsrättens handläggning är behäftad med är det nödvändigt att kort beskriva hur arbetssituationen sett ut under den aktuella perioden. Som måhända är bekant är Gävle en av de orter där det finns ett pågående gängkrig. Detta har i vart fall pågått sedan 2020–2021 och är i mycket hög grad alltjämt framträdande och påverkar tingsrättens verksamhet. I skrivande stund kan noteras att tre olika skjutningar, varav en med dödlig utgång, inträffat inom tingsrättens domkrets den senaste månaden. Under den tid som konflikten pågått har tingsrätten hållit en mängd resurskrävande rättegångar angående mord, mordförsök, sprängningar med mera och därmed sammanhängande allvarlig brottslighet av annan karaktär; till exempel grovt vapenbrott. På grund av vakanser, sjukskrivningar (både på heltid och halvtid) samt andra hälsorelaterade begränsningar hos domare, har under större delen av den period som anmälan avser det i praktiken funnits endast fyra domare, inkluderande undertecknad, som kunnat hantera mer omfattande och allvarliga brottmål. Tingsrätten ska vid full kapacitet ha sju rådmän plus lagmannen. Personalsituationen har medfört att mål med häktade, ungdomsmål och andra mål och ärenden av förturskaraktär med nödvändighet har fått prioriteras. Med detta sagt så kan jag konstatera att tingsrätten inte levt upp till de krav som ställs på handläggningen i det mål som anmälan avser. Jag anser inte att de rådmän som varit involverade i målet har brustit i något avseende. Den ordinarie rotelinnehavaren vidtog lämpliga åtgärder för att målet skulle kunna avgöras när han väl var tillbaka efter sin sjukskrivning. Den rådman som bevakade roteln under den ordinarie rotelinnehavarens sjukskrivning vidtog erforderliga åtgärder. När det slutligen gäller den rådman som tog över roteln den 5 juni 2025 blev han omgående anlitad för att hantera mål som hade anknytning till gängkonflikten

text: och har därefter haft en tämligen full kalender med ett antal ganska komplicerade mål. Min slutsats är att det är mitt ansvar som lagman att, trots de utmaningar som personalbristen medfört, se till att sådana situationer som anmälan avser inte uppstår. Det finns inget annat att göra än beklaga den uppkomna situationen.

text: Av kompletterande upplysningar som JO hämtade in från tingsrätten beträffande personal- och arbetsläget framgick bl.a. att domstolen sedan en tid tillbaka har fem tingsfiskaler samt att en ordinarie rådman avslutade sin anställning i augusti 2025.

text: Inför ärendets avgörande begärde JO på nytt in tingsrättens dagboksblad där det framgick att tingsrätten meddelat dom i målet den 21 januari 2026.

text: Tingsrättens yttrande i dnr 10088-2025 Domstolen anförde bl.a. följande om handläggningen.

text: Tvistemålet som anmälan avser kom in till tingsrätten i oktober 2022. Målet har samband med två andra tvistemål som inleddes i november och december samma år. Tingsrätten har handlagt målen parallellt men inte fattat ett beslut om gemensam handläggning. Under handläggningen har sammanträde för muntlig förberedelse hållits vid tre tillfällen och två planerade huvudförhandlingar har ställts in. I oktober 2025 översändes ett utkast till huvudförhandlingsplan till parterna för synpunkter. Målen är preliminärt utsatta till huvudförhandling med start i slutet av januari 2026.

text: Inledningsvis vill jag hänvisa till mitt yttrande till Justitieombudsmannen i dnr 10630-2025 rörande arbetsbelastningen på tingsrätten. Även beträffande den nu aktuella anmälan torde samma omständigheter som jag redovisat i det yttrandet ha påverkat hanteringen av de aktuella målen vad gäller prioriteringar. Jag kan för övrigt konstatera att det sätt på vilket parterna och deras ombud fört de olika processerna inte varit ägnat att underlätta handläggningen. Detta är tyvärr inte någon ursäkt, möjligen en bidragande orsak, för de brister som tingsrättens handläggning är behäftad med. Tingsrätten har inte utnyttjat de bestämmelser som finns för att föra ett tvistemål fram mot ett avgörande inom rimlig tid. Handläggningen visar att en mängd omständigheter inte retts ut i tid. Tingsrätten borde ha varit betydligt mer aktiv och ställt krav på parterna med hjälp av de verktyg som framför allt

text: rättegångsbalken

text: tillhandahåller. Ett formellt beslut borde ha fattats om att handlägga målen gemensamt och i samband med det borde ha bestämts i vilket mål den fortsatta diarieföringen skulle ske. En tidsplan borde ha upprättats. I den mån parternas respektive talan var oklar borde tingsrätten exempelvis kunnat utnyttja möjligheten till ett s.k. stupstocksföreläggande. En sammanställning har upprättats i enlighet med

text: 42 kap. 16 § rättegångsbalken

text: . Dock torde handläggningen av samtliga tre mål ha tjänat på att sammanställningen hade producerats mycket tidigare än vad som blev fallet. Någon direkt

text: uppföljning efter att sammanställningen skickades till parterna förefaller inte ha skett. De muntliga förberedelser som hållits har inte varit tillräckligt grundliga då flera olika omständigheter inte har retts ut. Vad gäller ansvar för hanteringen så konstaterar jag att även om jag inte uppmärksammats på tillståndet i de aktuella målen förrän tingsrätten förelades att yttra sig till Justitieombudsmannen, så har jag sedan den 1 april 2024 de facto haft ansvar för situationen. Jag beklagar att jag har brustit i det avseendet och antar att detta förhållande kommer att medföra kritik från Justitieombudsmannen. För att i någon mån minimera tingsrättens tillkortakommanden har målen fördelats till en rådman som är effektiv i sin handläggning och målen är sålunda preliminärt utsatta till huvudförhandling med start i slutet av januari 2026. Vad gäller hanteringen före mitt tillträde som lagman avstår jag från att närmare kommentera ansvarsfrågan men jag är av den uppfattningen att tingsrätten som helhet förtjänar kritik. Jag avser att gå igenom händelseförloppet i dessa mål med all personal för att någon liknande situation inte ska uppstå igen. AA yttrande sig över tingsrättens remissvar och framställde senare ytterligare klagomål mot tingsrättens handläggning.

text: Av dagboksblad som JO hämtade in inför ärendets avgörande framgick att tingsrätten meddelat dom i alla tre målen den 2 februari 2026.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Vidare framgår av

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , RB, att rätten ska driva förberedelsen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande.

text: I

text: 42 kap.

text: RB anges ett antal handläggningsåtgärder som rätten ska vidta, om de inte är obehövliga, för att ett mål ska blir klart för ett avgörande.

text: I

text: 14 kap.

text: RB finns bestämmelser som reglerar förutsättningarna för att behandla flera mål mellan parter genom kumulation eller genom gemensam handläggning.

text: Enligt

text: 5 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol ska det under handläggningen av ett mål eller ärende fortlöpande registreras vilka handlingar som kommer in till domstolen, vilka åtgärder som domstolen utför i målet eller ärendet och vad som i övrigt förekommer i detta.

text: Av

text: 15 § förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion (tingsrättsinstruktionen) framgår att det för varje mål och ärende vid varje tidpunkt ska finnas en ansvarig domare.

text: Av 1 § tingsrättsinstruktionen framgår att lagmannen ansvarar för tingsrättens verksamhet och ska se till att den bedrivs effektivt och enligt gällande rätt. Av detta följer att lagmannen är den som är ytterst ansvarig för att mål och ärenden

text: drivs fram mot ett avgörande inom skälig tid. I det ansvaret ligger en skyldighet att agera och vidta åtgärder när ett mål inte kan avgöras inom rimlig tid. (Se bl.a. mina beslut JO 2025 s. 63, dnr 9421-2024 m.fl., och den 27 februari 2026, dnr 8774-2025).

text: Bedömning

text: Tingsrättens handläggning i dnr 10630-2025 Det aktuella tvistemålet inleddes vid tingsrätten i november 2024 och var klart för att avgöras i februari året därpå. Den 27 mars 2025 beslutade tingsrätten att huvudförhandlingen som var utsatt till den 24 april 2025 skulle ställas in på grund av domarbrist. Efter det avstannade handläggningen fram till slutet av oktober då tingsrätten på nytt kallade till huvudförhandling. Målet avgjordes i januari 2026 och den sammanlagda handläggningstiden uppgick slutligen till omkring ett år och två månader.

text: Jag har inget att anmärka på tingsrättens handläggning av målet fram till dess att den första huvudförhandlingen ställdes in. När det gäller domstolens hantering därefter vill jag framföra följande.

text: Tingsrätten har beskrivit att bemanningen vid domstolen har påverkats av bl.a. vakanser och sjukskrivningar under större delen av den period som anmälan avser. Tingsrätten ska normalt ha sju rådmän och en lagman. En följd av personalläget var att endast tre ordinarie rådmän och lagmannen kunde hantera de mer omfattande brottmål som pågick under den aktuella tiden. När den domare som ansvarade för tvistemålet blev sjukskriven i början av mars 2025 gjordes bedömningen att huvudförhandlingen i april inte kunde bemannas. Förhandlingen ställdes därför in.

text: Det är mycket bekymmersamt att huvudförhandlingar behöver ställas in på grund av domarbrist. När en domstols resurser inte räcker till för att bemanna en utsatt huvudförhandling ankommer det på domstolen och ytterst lagmannen att överväga om det finns åtgärder som kan vidtas för att se till att förhandlingen ändå kan genomföras som planerat (jfr JO 2025 s. 63, dnr 9421-2024 m.fl.). Det kan t.ex. handla om att omfördela mål eller ta in externa resurser. Om sådana åtgärder inte kan ske eller är otillräckliga och förhandlingen därför behöver ställas in är det angeläget att domstolen snarast kallar till en ny huvudförhandling. Inom vilken tid en ny förhandling ska sättas ut är beroende av bl.a. orsaken till att den förra förhandlingen ställdes in, vad saken gäller och hur gammalt målet är. (Jfr mitt beslut den 16 januari 2025, dnr 8128-2024 med där gjorda hänvisningar.)

text: Det framgår inte av tingsrättens yttrande om och i så fall vilka ansträngningar domstolen gjorde inför den första huvudförhandlingen för att se till att den blev av. Med tanke på att den ordinarie rotelinnehavaren blev sjukskriven i början av mars och huvudförhandlingen var tänkt att genomföras först i slutet av april, borde åtgärder av det slag som nämns ovan enligt min mening ha övervägts.

text: Efter att huvudförhandlingen hade ställts in blev målet liggande sju månader innan det på nytt sattes ut till huvudförhandling. Att målet fick vänta så länge på att sättas ut var naturligtvis inte tillfredsställande och innebar att handläggningen drog ut på tiden. Som jag uppfattar tingsrätten var tidsutdräkten en följd av den bemannings- och arbetssituation som förelåg vid tillfället.

text: Jag kan utifrån de uppgifter som tingsrätten har lämnat konstatera att personaloch arbetsläget hos domstolen har varit ansträngt. Som JO tidigare har framhållit är det under sådana förhållanden särskilt viktigt att domstolen är organiserad på ett sätt som skapar förutsättningar för en effektiv handläggning samt att det finns tydliga rutiner och prioriteringar i verksamheten för bl.a. utsättning av mål som inte är förtursmål (se JO:s uttalanden efter en inspektion av Hovrätten för Nedre Norrland i oktober 2022, dnr 7587-2022. Jfr mina uttalanden efter en inspektion av Kalmar tingsrätt i september 2025, dnr 9398- 2025). Detta är lagmannens ansvar.

text: Jag har i det här ärendet inte närmare granskat tingsrättens organisation och saknar kännedom om huruvida det under den aktuella tiden fanns tydliga rutiner för utsättning av mål där huvudförhandlingen tidigare hade ställts in. Mot den bakgrunden – och med beaktande av den tid inom vilken målet slutligen avgjordes – avstår jag från att uttala mig i frågan om tingsrätten borde ha hanterat utsättningen på ett annat sätt. Jag vill dock framhålla att det många gånger kan vara lämpligt att boka ut ett mål till huvudförhandling på nytt i nära anslutning till att en förhandling har ställts in och att sätta ut mål med längre framförhållning. En sådan handläggning bidrar till förutsebarhet för såväl domstolen som parterna.

text: I sammanhanget noterar jag vidare att tingsrätten inledningsvis bedömde att målet skulle avgöras av tre domare och att det ställningstagandet senare kom att ändras. Av en anteckning i dagsboksbladet framgår att tingsrätten den 27 oktober 2025 beslutade att målet skulle avgörs av en domare. Dagen efter kallade tingsrätten på nytt till huvudförhandling. Enligt min mening hade frågan om rättens sammansättning vid huvudförhandlingen med fördel kunnat övervägas i ett tidigare skede. Det kan inte uteslutas att målet då hade kunnat avgöras tidigare.

text: Sammanfattningsvis finns det alltså åtgärder som en domstol bör vidta för att se till att ett mål blir utsatt till huvudförhandling och avgjort inom skälig tid. Det som har kommit fram i ärendet ger mig inte tillräcklig anledning att uttala någon kritik mot tingsrätten i detta avseende. Jag vill dock understryka vikten av att mål inte blir liggande länge i väntan på att sättas ut.

text: Tingsrättens handläggning i dnr 10088-2025 Tvistemålet som anmälan avser anhängiggjordes vid tingsrätten i oktober 2022 och avgjordes i februari 2026. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick därmed till omkring tre år och tre månader.

text: En bidragande orsak till den långa handläggningstiden synes ha varit att det pågick två andra mål som hade samband med och handlades parallellt med det aktuella målet. Som tingsrätten framfört i sitt yttrande borde domstolen ha övervägt att med stöd av bestämmelserna i

text: 14 kap.

text: RB förordna att målen skulle handläggas gemensamt och samtidigt bestämt i vilket av målen diarieföring fortsatt skulle ske. Utredningen talar för att detta skulle ha underlättat handläggningen.

text: Den huvudsakliga anledningen till att målet pågick så länge var dock av allt att döma sättet på vilket tingsrätten bedrev förberedelsen i målet. Av utredningen framgår att tingsrätten höll sammanträde för muntlig förberedelse i april 2023, oktober 2023 och februari 2024. Protokollen från de två första sammanträdena är mycket kortfattade och jag noterar att tingsrätten inte vid något sammanträde upprättade en fullständig tidsplan för målets fortsatta handläggning. Efter den tredje muntliga förberedelsen, som ersatte en planerad huvudförhandling, skedde viss skriftväxling under mars, april och maj 2024. Såvitt framgår av dagboksbladet vidtog tingsrätten därefter inga aktiva handläggningsåtgärder för att driva målet framåt förrän i slutet av februari 2025. En sammanställning upprättades då i ett av sambandsmålen. Sammanställningen diariefördes dock inte i det aktuella målet, vilket är en brist. Några månader senare kallade tingsrätten på nytt till huvudförhandling att hållas i september 2025. Den huvudförhandlingen ställdes in samma vecka som den skulle ha genomförts på grund av att ett partsombud inte hade fått del av alla handlingar i målet. Handläggningen fortskred därefter och målet avgjordes slutligen i februari 2026.

text: Jag kan konstatera att tingsrättens handläggning inte har levt upp till kravet i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB att rätten ska driva förberedelsen i riktning mot ett snabbt avgörande. Även om parterna genom sin processföring kan ha bidragit till att handläggningen drog ut på tiden ligger ansvaret för att driva förberedelsen framåt ytterst på tingsrätten. Som tingsrätten har konstaterat i sitt yttrande, borde domstolen ha varit betydligt mer aktiv såväl i sin materiella som processuella processledning och använt sig av de möjligheter att påskynda målet som

text: rättegångsbalken

text: tillhandahåller.

text: Den bristfälliga och stundtals långsamma handläggningen ledde till att målet fick en handläggningstid som enligt min mening klart överstiger vad som är rimligt för ett mål av förevarande slag. Tingsrätten kritiseras för detta.

text: Som redovisats ovan har lagmannen ett övergripande ansvar för att mål och ärenden blir avgjorda inom skälig tid.

text: Det sagda innebär bl.a. att lagmannen ska se till att domstolen är organiserad på ett sätt som skapar förutsättningar för en effektiv handläggning av mål och ärenden. Det åligger också lagmannen att löpande hålla sig underrättad om arbetsläget och att självmant undersöka förhållandena om tillfredsställande

text: förklaringar inte ges till att äldre mål inte har avgjorts. (Se härom

text: NJA 2021 s. 83

text: , p. 11 och 12.)

text: JO har i flera tidigare ärenden betonat vikten av att en tingsrätt har fungerande rutiner för kontroll av äldre mål och ärenden som inte är avgjorda och konstaterat att ansvaret för att det finns ett sådant kontrollsystem ytterst vilar på lagmannen (se t.ex. JO:s beslut den 22 augusti 2019, dnr

text: med där gjorda hänvisningar).

text: Lagmannen CC har uppgett att han inte uppmärksammades på tillståndet i det aktuella målet och sambandsmålen förrän JO begärde att tingsrätten skulle yttra sig till JO i oktober 2025. Han hade då ansvarat för tingsrättens verksamhet i cirka ett och ett halvt år, bl.a. under den period om nio månader då till synes inga aktiva handläggningsåtgärder vidtogs i målet. Handläggningen av målet hade pågått i omkring tre år. Jag uppfattar CC som att han före JO:s begäran inte hade undersökt varför målet inte blivit avgjort. Även med beaktande av den rådande arbetsbördan och personalsituationen vid tingsrätten är det min uppfattning att CC härigenom har brustit i sin skyldighet att som lagman och därmed som ytterst ansvarig för domstolens verksamhet agera för att få målet handlagt och avgjort med den skyndsamhet som krävts. CC kan inte undgå kritik för detta.

text: Vad AA har framfört i övrigt och vad som annars har framkommit i ärendet ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Karin Hallåker har föredragit ärendena och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Uttalanden om när beslut bör fattas i skriftlig form. Även kritik mot en rättspsykiatrisk regionklinik för att utan lagstöd ha begränsat patienters möjlighet till telefonsamtal

sammanfattning: På en avdelning vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Vadstena har det tillämpats en rutin som begränsar antalet telefonsamtal som patienterna får ringa per dag samt längden på dessa. ChefsJO konstaterar att en sådan rutin utgör en begränsning av patienternas grundläggande fri- och rättigheter och att åtgärder av det slaget kräver stöd i lag. Kliniken har inte haft lagstöd för den rutin som tillämpats och kritiseras för detta. Kliniken har fattat ett individuellt beslut om inskränkning av en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster. ChefsJO uttalar att en myndighet, i de fall då det saknas en reglering för om ett beslut ska vara skriftligt eller inte, måste göra en lämplighetsbedömning. ChefsJO konstaterar att en sådan bedömning i de flesta situationer bör leda till att en myndighet fattar ett skriftligt beslut. En utgångspunkt måste enligt chefsJO vara att ett beslut i skriftlig form generellt sett är tydligare för enskilda. Ett sådant beslut underlättar förståelsen av beslutet och tillåter att man kan återvända till det, t.ex. inför ett ställningstagande till om man ska överklaga det. Ett skriftligt beslut minskar också risken för missförstånd mellan myndigheten och den enskilde. Enligt chefsJO måste en myndighet vid bedömningen av om ett skriftligt beslut ska fattas även ta hänsyn till vad beslutet avser och dess verkningar för den enskilde. Starka skäl talar för att beslut som kan överklagas fattas skriftligen. ChefsJO konstaterar att ett beslut om inskränkning av en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster är av ingripande karaktär och utgör en begränsning av dennes grundläggande fri- och rättigheter. Beslutet kan även överklagas till domstol. Ett sådant beslut bör därför fattas skriftligt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Rättspsykiatriska regionkliniken i Vadstena, Region Östergötland. Klagomålet avsåg klinikens rutiner för telefonsamtal på en avdelning med säkerhetsklass 2.

text: Utredning

text: Genom JO:s utredning framkom inledningsvis följande.

text: Det finns en rutin på avdelningen som innebär att patienterna får ringa högst tre samtal per dag (utöver samtal till myndigheter) och att varje samtal får pågå i högst 20 minuter. Samtal får äga rum mellan kl. 8.00 och kl. 20.00. Enligt vad som uppgavs av en tjänsteman vid kliniken ska personal närvara vid patienternas samtal men enligt ett rutindokument ska samtalen inte övervakas av personal.

text: Regionen anförde i sitt yttrande till JO bl.a. att rutinerna syftar till att säkerställa att samtliga patienter vid vårdinrättningen bereds möjlighet att nyttja elektroniska kommunikationsmedel. Rutinen är en rekommenderad reglering men avsteg kan ske i ömmande fall. Avdelningen anvisar tid och plats för nyttjande av kommunikationsutrustningen. Omständigheter kring vården kan göra att det är nödvändigt att personal finns i närheten när telefonsamtal förs.

text: Av utredningen framkom också att det beträffande anmälaren har meddelats ett beslut om inskränkning av hans rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster. Beslutet var tidsbegränsat till två månader och hade dokumenterats dels i anmälarens journal, dels i en underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg (IVO). I underrättelsen till IVO fanns en motivering till beslutet. Anmälaren underrättades muntligen om beslutet och sin rätt att överklaga beslutet. Enligt regionen ska beslut om inskränkning av rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster meddelas patienten muntligen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: , RF, föreskrivs att den offentliga makten utövas under lagarna. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all offentlig maktutövning ska vara grundad på en lag eller någon annan föreskrift.

text: I

text: 2 kap. 1 §

text: RF återfinns ett antal fri- och rättigheter som medborgarna är tillförsäkrade gentemot det allmänna, bl.a. yttrandefrihet och informationsfrihet. Yttrandefriheten innebär frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Informationsfriheten ger frihet att inhämta och ta emot upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden. Vidare anges i 6 § att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Skyddet i dessa fri- och rättigheter får begränsas genom lag i den utsträckning som framgår av 20–23 §§.

text: Lagstöd för att få vidta vissa tvångsåtgärder som begränsar den enskildes frioch rättigheter finns i lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV.

text: Av

text: 8 §

text: LRV framgår att bestämmelserna i

text: 24 §§

text: lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, gäller i tillämpliga delar vid sluten rättspsykiatrisk vård enligt LRV, om inte annat anges i

text: 8 a §

text: LRV.

text: Av

text: 8 a § första stycket

text: LRV framgår att patienter som är föremål för rättspsykiatrisk vård med beslut om särskild utskrivningsprövning och som vårdas på en sjukvårdsinrättning eller avdelning för vilken en förhöjd säkerhetsklassificering gäller, endast får använda sådan teknisk utrustning för elektroniska kommunikationstjänster som tillhandahålls av vårdgivaren. Vidare framgår att vårdgivaren ska tillhandahålla sådan utrustning för att säkerställa patientens rätt att stå i förbindelse med annan person.

text: Chefsöverläkaren får besluta att inskränka en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster, om det är nödvändigt med hänsyn till vården eller rehabiliteringen av patienten eller för att undvika att någon annan lider skada (

text: 20 b §

text: LPT).

text: Ett beslut om en inskränkning gäller, för en vuxen person, i högst två månader. När det inte längre finns förutsättningar för ett beslut om inskränkning ska chefsöverläkaren genast besluta att inskränkningen ska upphöra. Frågan om upphörande ska övervägas fortlöpande. IVO ska utan dröjsmål underrättas om beslut enligt 20 b §. (

text: 22 b §

text: LPT)

text: Av

text: 18 § första stycket 7

text: LRV följer att patienten får överklaga ett beslut om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster till allmän förvaltningsdomstol.

text: Ett beslut om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster jämte skälen för beslutet samt uppgift om beslut om upphörande av sådant beslut ska dokumenteras i patientens journal (2 § 10 och 11 förordningen [1991:1472] om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård).

text: I

text: 31 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, föreskrivs att det för varje skriftligt beslut ska finnas en handling som bl.a. visar dagen för beslutet, vad beslutet innehåller och vem eller vilka som har fattat beslutet.

text: I

text: 32 §

text: FL anges att ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt samt att en sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: Enligt

text: 33 §

text: FL gäller bl.a. följande. En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Om parten får

text: överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. En underrättelse om hur man överklagar ska innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det.

text: Bedömning

text: Avdelningens generella begränsningar av patienternas möjligheter till

text: telefonsamtal

text: AA vårdas på en avdelning för vilken en förhöjd säkerhetsklassificering gäller och där således regleringen i

text: 8 a §

text: LRV är tillämplig. På avdelningen tillämpas en rutin som innebär att patienter får ringa högst tre samtal per dag (utöver samtal till myndigheter) och att varje samtal får pågå i högst 20 minuter. Samtalen får äga rum mellan kl. 8.00 och kl. 20.00.

text: Som redogjorts för under rubriken Rättsliga utgångspunkter får de grundläggande fri- och rättigheter som återfinns i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: bara begränsas om det finns stöd för det i lag. Det har emellertid inte funnits något lagstöd för kliniken att genom en generell rutin eller ordningsregel begränsa antalet telefonsamtal som en patient får ringa per dag och inte heller längden på dessa. I förarbetena har det tvärtom betonats att patienter ska kunna kommunicera utan begränsning med den utrustning som vårdgivaren tillhandahåller, så länge det inte fattats ett individuellt beslut om inskränkning i rätten att använda elektroniska kommunikationstjänster (se

text: prop. 2013/14:119 s. 28

text: Kliniken har alltså utan lagstöd begränsat antalet telefonsamtal och längden på dessa. Det är särskilt anmärkningsvärt då kliniken tidigare upplyst om att en sådan rutin inte är förenlig med lagstiftningen (se JO:s protokoll från en inspektion av kliniken i december 2018, dnr 7317-2018). Jag är mycket kritisk till detta.

text: Jag har däremot inga synpunkter på avdelningens rutin som innebär att samtal inte får ske före kl. 8.00 och efter kl. 20.00. Sådana rutiner får som särskilt anmärkts i förarbetena närmast uppfattas som trivselregler tillkomna för att andra patienter inte ska störas. Jag vill dock påminna kliniken om att sådana generella trivselregler är frivilliga för patienten att följa. (Se

text: a. prop. s. 29

text: Det har framkommit att personal närvarar vid patienternas samtal. Det ligger då nära till hands att anta att personalen hör vad som sägs i samtalen. Eftersom det inte närmare har framgått på vilket sätt som personalen närvarar och om förfarandet faktiskt innebär att personalen tar del av innehållet i samtalen, kan jag dock inte dra några säkra slutsatser i frågan. Jag uttalar därför inte någon kritik i den delen, men vill erinra kliniken om att personal inte har rätt att avlyssna telefonsamtal eller på annat sätt ta del av innehåll i samband med att

text: patienten använder elektronisk kommunikation, t.ex. en dator (se mitt beslut JO 2023 s. 117, dnr 7702-2021).

text: Jag förutsätter att kliniken omgående ändrar sina rutiner så att de stämmer överens med lagstiftningen.

text: Formkraven för ett beslut om inskränkning av en patients rätt att använda

text: elektroniska kommunikationstjänster

text: Myndigheters beslut kan vara såväl muntliga som skriftliga.

text: Förvaltningslagen

text: reglerar emellertid inte när ett beslut ska vara skriftligt. Bestämmelser om krav på skriftlighet kan dock finnas i andra författningar.

text: När någon sådan reglering inte finns måste en lämplighetsbedömning göras. En sådan bedömning bör enligt min mening i de flesta situationer leda till att en myndighet fattar ett skriftligt beslut. En utgångspunkt måste vara att ett beslut i skriftlig form generellt sett är tydligare för enskilda. Ett sådant beslut underlättar förståelsen av beslutet och tillåter att man kan återvända till det, t.ex. inför ett ställningstagande till om man ska överklaga det. Ett skriftligt beslut minskar också risken för missförstånd mellan myndigheten och den enskilde. Vid bedömningen av om en myndighet bör fatta ett skriftligt beslut måste hänsyn även tas till vad beslutet avser och dess verkningar för den enskilde. Starka skäl talar för att beslut som kan överklagas fattas skriftligen. Att beslutet dokumenteras skriftligt är en förutsättning för en prövning i överinstansen. Skriftlighet leder också till att den enskilde på ett enkelt sätt kan ta till sig information om hur ett överklagande ska göras och inom vilken tid.

text: Muntliga beslut bör alltså företrädesvis kunna komma i fråga avseende enkla frågor där den enskilde inte har anledning att överklaga avgörandet.

text: Ett beslut om inskränkning av en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster är av ingripande karaktär och utgör en begränsning av dennes grundläggande fri- och rättigheter. Beslutet kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Enligt min mening bör därför ett sådant beslut fattas skriftligt.

text: Förvaltningslagens

text: formkrav för skriftliga beslut ska därmed tillämpas. Beslutet ska dokumenteras i en handling som bl.a. visar dagen för beslutet, vad beslutet innehåller och vem som fattat beslutet. Vidare ska beslutet som utgångspunkt innehålla en klargörande motivering, vilket innefattar uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. En klargörande motivering behöver inte anges om det är uppenbart obehövligt, men utrymmet för detta undantag måste anses vara ytterst begränsat vid beslut om inskränkning av en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster. Beslutet ska också innehålla en upplysning om hur parten ska gå till väga för att överklaga

text: beslutet. Beslutet ska alltså innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid. Eftersom ett beslut om inskränkning av en patients rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster gäller i högst två månader ska beslutet också innehålla en upplysning om beslutets giltighetstid.

text: Regionen har anfört att beslutet har dokumenterats i AA:s patientjournal. Det som angetts i journalen uppfyller dock inte samtliga de krav på ett skriftligt beslut som redogjorts för ovan.

text: Jag är kritisk till de brister som förekommit vid beslutet om inskränkning av AA:s rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster.

text: AA har enligt remissvaret underrättats muntligen om beslutet och sin rätt att överklaga det. Av

text: 33 §

text: FL framgår att myndigheten, för det fall en part inte begär att få en skriftlig underrättelse, bestämmer hur underrättelser ska ske. Lagstiftaren har dock i förarbetena till bestämmelsen gett uttryck för att utgångspunkten är att underrättelser ska ske skriftligen och att muntliga underrättelser bör lämnas endast i undantagsfall, främst då handläggningen i sin helhet har skett muntligt och beslutet är enkelt att motivera och förstå (se

text: prop. 2016/17:180 s. 324

text: Mot bakgrund av dessa uttalanden och då ett beslut av aktuellt slag är ingripande för den enskilde, bör patienten som utgångspunkt få en skriftlig underrättelse. Det kan naturligtvis finnas skäl för vårdgivaren att därutöver också muntligen upplysa patienten om beslutet och förklara dess innebörd. Vårdgivaren måste göra en bedömning i det enskilda fallet och lämna underrättelsen i en sådan form att patienten kan ta till sig informationen.

text: Ärendet avslutas.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun får allvarlig kritik för att ett barn var tillfälligt placerat hos en närstående under mycket lång tid innan nämnden fattade beslut om stadigvarande placering

sammanfattning: BB hade varit tillfälligt placerad hos sin storasyster AA under flera perioder sedan 2015. Den senaste placeringen pågick från den 25 mars 2022 till den 18 juli 2024, dvs. ca två år och fyra månader. JO anser att det ganska snart måste ha stått klart för nämnden att BB inte skulle komma att bo hos AA endast för en kortare tid. När det visade sig att placeringen inte endast skulle komma att bli tillfällig borde nämnden därför ha genomfört en fullständig familjehemsutredning för att klarlägga förutsättningarna för att stadigvarande placera BB hos AA. Familjehemsutredningen inleddes först i januari 2024 och avslutades inte förrän i juli samma år. JO är av uppfattningen att utredningen borde ha genomförts tidigare men också handlagts mer skyndsamt än vad som skedde. I beslutet gör JO också uttalanden om frågan om kostnadsansvar när en nämnd placerar ett barn utanför det egna hemmet. JO konstaterar att nämnden har brustit i sin handläggning genom att under mycket lång tid inte fatta beslut om stadigvarande placering av BB hos AA och även genom att dröja med att genomföra en familjehemsutredning. För dessa brister uttalar JO allvarlig kritik mot nämnden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten inom Farsta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun och uppgav i huvudsak följande. Hennes lillebror BB har varit nätverksplacerad hos henne under flera perioder sedan 2015. Den senaste närverksplaceringen pågick från den 25 mars 2022 till den 18 juli 2024, dvs. ca två år och fyra månader. Redan under 2023 förmedlade hon till socialtjänsten att hon ansåg att placeringen skulle bli stadigvarande. Trots det blev BB inte familjehemsplacerad hos henne förrän i juli 2024. Under tiden som BB har varit nätverksplacerad hos henne har hon inte fått något arvode utan bara omkostnadsersättning.

text: Utredning

text: JO begärde att Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över anmälan och besvara vissa angivna frågor.

text: I sitt yttrande redogjorde nämnden för ärendets handläggning och för de bedömningar som nämnden hade gjort.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den 1 juli 2025 trädde en ny socialtjänstlag (

text: ) i kraft och ersatte den tidigare gällande

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Bedömningen i det här fallet ska dock göras med tillämpning av de regler som gällde vid tidpunkten för nämndens handläggning, och därför redovisas i det följande bestämmelserna i 2001 års socialtjänstlag.

text: Socialnämnden ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. (Se

text: 5 kap. 1 §

text: SoL.)

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan, eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (se

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: Nämnden har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och sådana utredningar bör ha högsta prioritet inom socialtjänsten. Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose behoven. När det gäller barnets boende ska socialnämnden utreda vilken boendeform som passar bäst för att tillgodose barnets behov. (Se JO 2021/22 s. 523, dnr

text: , med vidare hänvisningar.)

text: Socialnämnden ska se till att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. (Se

text: 6 kap. 1 §

text: SoL.) En sådan placering kräver samtycke från barnets vårdnadshavare. Om barnet är över 15 år krävs även att barnet samtycker till placeringen (se

text: 11 kap. 10 § andra stycket

text: SoL).

text: När socialnämnden ska placera ett barn ska den i första hand överväga om barnet kan tas emot av någon nära anhörig eller annan närstående. Vad som är bäst för barnet ska dock alltid beaktas. (Se

text: 6 kap. 5 §

text: SoL.)

text: Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet. Socialnämnden får inte lämna

text: medgivande eller fatta beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. (Se 6 kap. 6 § första och andra stycket SoL.)

text: Ordet medgivande avser fall av s.k. privatplaceringar, medan beslut om vård gäller för de situationer då placering ska ske efter socialnämndens beslut om vård. Vid en privatplacering är det alltså inte nämnden som beslutar om placeringen, men för att barnet ska få bo i det hem som vårdnadshavaren vill krävs att nämnden lämnar medgivande till placeringen. Den medverkan som behövs från nämndens sida är då endast att den ska försäkra sig om att förhållandena i det hem där placeringen är tänkt att ske är tillfredställande. (Se JO:s beslut den 11 oktober 2023, dnr

text: I vissa fall kan en socialnämnd akut behöva placera ett barn utanför det egna hemmet för en kortare period. Barnet kan då placeras tillfälligt i en familj. Ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård och fostran kallas jourhem (

text: 6 kap. 6 § tredje stycket

text: SoL). Jourhem ska vara utredda och godkända hem som står redo att ta emot barn i avvaktan på att barnet ska kunna flytta tillbaka till vårdnadshavaren eller i väntan på en mer varaktig lösning (se

text: prop. 2006/07:129 s. 60

text: f.).

text: Socialnämnden kan även akut placera ett barn för en kortare tid hos en anhörig eller annan närstående. En sådan placering benämns ibland nätverks- eller anhörigplacering, och barnet placeras i sådana fall med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL. Enskilda hem i barnets nätverk som tar emot ett och samma barn för en eller flera kortare perioder omfattas inte av bestämmelserna om jourhem. Socialnämnden ansvarar även för att ett tillfälligt hem är lämpligt för det enskilda barnet (se

text: prop. 2006/07:129 s. 61

text: Som angetts ovan ansvarar socialnämnden för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I förpliktelsen ingår även ett kostnadsansvar för nämnden (se t.ex.

text: RÅ 1998 ref. 80

text: I och II,

text: HFD 2013 ref. 17

text: och JO 2019/20 s. 486, dnr

text: ). Nämnden har alltså även vid kortare placeringar som inte kan anses stadigvarande ett ansvar för att lösa frågor om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnet hos. Detta ansvar gäller även när ett barn placeras av nämnden hos en nära anhörig.

text: Bedömning

text: Inledning Det har framkommit att BB har varit placerad hos sin storasyster AA under flertalet perioder sedan 2015. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet är utgångspunkten att JO inte bör utreda förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden, om det inte finns särskilda skäl.

text: Jag har valt att rikta in min granskning på nämndens placering av BB hos AA under tiden mars 2022–juli 2024, och nämndens hantering av ersättning till AA

text: under samma period. Detta är delvis förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden men jag anser alltså att det finns särskilda skäl att frångå den s.k. tvåårsregeln i aktuellt avseende.

text: Nämndens placering av BB hos AA under tiden mars 2022–juli 2024 Den 25 mars 2022 fattade nämnden beslut om att placera BB hos AA med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL. Det var alltså fråga om en s.k. nätverksplacering som skedde med samtycke från BB:s vårdnadshavare. Nämnden har i sitt yttrande uppgett att placeringen inte föregicks av någon utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL eftersom den utifrån tidigare utredningar och placeringsperioder samt pågående familjebehandling hade god kännedom om BB:s livssituation och behov. Nämnden har också förklarat att det var tänkt att placeringen skulle vara tillfällig och att den syftade till att undersöka vilket stöd som behövdes för att BB skulle kunna få en stabil boendesituation hos sin vårdnadshavare.

text: Nämnden har redogjort för att en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL inleddes den 10 maj 2022 eftersom det var oklart var BB skulle bo för att hans behov av skydd och stöd skulle bli tillgodosedda. Under utredningens gång fattades den 21 juni 2022 beslut om att BB skulle placeras i jourhem men placeringen fullföljdes inte då den inte ansågs vara till BB:s bästa. Dagen därpå avslutades jourhemsplaceringen och den 21 juli 2022 fattades beslut om förlängning av placeringen hos AA till och med den 20 januari 2023. Jag noterar att nämndens uppgifter innebär att BB var placerad hos AA under en månad utan att det fanns något formellt beslut om detta. Det är en brist i handläggningen. Jag uppehåller mig inte vid den saken på annat sätt än att påpeka att det naturligtvis ska finnas ett formellt beslut under all den tid som ett barn är placerat utanför det egna hemmet genom en socialnämnds försorg.

text: Nämnden beslutade därefter att förlänga BB:s placering hos AA vid tre tillfällen. Samtliga beslut var tidsbegränsade till ca sex månader och fattades i samband med att nämnden övervägde vården enligt

text: 6 kap. 8 §

text: SoL. I slutet av januari 2024 inleddes en familjehemsutredning beträffande AA och först den 18 juli 2024 fattade nämnden beslut om att familjehemsplacera BB hos AA.

text: JO har frågat nämnden om vilka överväganden som gjordes avseende form och varaktighet för BB:s placering hos AA. Som svar på denna fråga har nämnden redogjort för vad som framkom vid övervägandena av vården. I det sammanhanget har nämnden i stor utsträckning bara redovisat omständigheter som förklarar varför vården av BB fortfarande var behövlig och varför han inte kunde bo hos sin vårdnadshavare. Nämnden har däremot inte redogjort för om några faktiska överväganden gjordes i fråga om hur och under vilken tid som BB skulle vara placerad hos AA, annat än att den placering som inleddes i mars 2022 var tänkt att vara tillfällig.

text: En placering av ett barn hos en nära anhörig för en kortare period förutsätter att placeringen är just tillfällig och att den alltså pågår under en begränsad tid, t.ex. i avvaktan på att barnet eller den unge kan flytta tillbaka till sina föräldrar eller i

text: väntan på en mer varaktig lösning. Det är viktigt inte minst för att barnets tillvaro ska vara förutsebar och för att barnet ska veta vad som ska hända. Även om det inte finns någon lagstadgad tidsgräns för när en placering övergår till att anses vara stadigvarande är tidsperspektivet av avgörande betydelse för hur nämnden ska agera, se JO 2021/22 s. 510, dnr

text: I det beslutet, som också avsåg Farsta stadsdelsnämnd, riktade JO kritik mot nämnden bl.a. för att ett barn hade varit tillfälligt placerad under en period om mer än sju månader. I ett annat beslut har JO kritiserat en tillfällig placering som varade i nio månader (se JO 2019/20 s. 486, dnr

text: Som framgått ovan var planeringen inte annan än att BB skulle vara placerad hos AA tillfälligt. Därefter kom nämnden dock att vid totalt fyra tillfällen efter varandra fatta beslut om placering av BB hos AA. Först efter nästan två år och fyra månader fattade nämnden beslut om att godkänna AA som familjehem åt BB. Av e-post som AA har gett in framgår att hon i oktober 2023 framförde att hennes uppfattning fortfarande var att det bästa för BB var om han placerades stadigvarande hos henne som familjehem. En biträdande enhetschef svarade att det saknades behövliga förutsättningar för ett sådant beslut. Av epostkonversationen framgår vissa förhållanden som låg till grund för den inställningen, men nämnden har inte förklarat varför en stadigvarande placering hos AA avfärdades. Mot bakgrund av att frågan inte hade utretts i närtid och att BB vid den aktuella tidpunkten redan hade varit placerade hos AA i omkring ett och halvt år framstår enligt min mening nämndens inställning i det avseendet som märklig.

text: Jag är av uppfattningen att det ganska snart måste ha stått klart för nämnden att BB inte skulle komma att vistas hos AA endast för en kortare tid. Nämnden borde därför, när det visade sig att placeringen inte endast skulle komma att bli tillfällig, skyndsamt ha genomfört en fullständig familjehemsutredning för att klarlägga förutsättningarna för att stadigvarande placera BB där. Jag ser mycket allvarligt på det faktum att BB, genom nämndens ovan beskrivna agerande, kom att vara ”tillfälligt” placerad hos AA i nästan två år och fyra månader.

text: Skyldigheten för nämnden att utreda ett familjehems lämplighet har kommit till för att skydda barnet. Bestämmelsen är grundläggande när det gäller familjehemsvården. Jag kan inte acceptera att nämnden inledde en familjehemsutredning först i slutet av januari 2024. Den utredningen avslutades för övrigt inte förrän i juli samma år. En utredning borde alltså ha genomförts tidigare men också handlagts mer skyndsamt än vad som skedde. Nämnden har brustit i sin handläggning även i detta avseende.

text: Nämndens hantering av ersättning till AA BB var alltså under perioden mars 2022–juli 2024 ”tillfälligt” placerad hos AA. Som jag ovan har konstaterat är detta en alltför lång tid för att den ska kunna anses ha varit av tillfällig natur.

text: Nämnden har uppgett att den hanterade kostnadsansvaret enligt gällande regelverk för placerade barn, att AA beviljades arvode från och med den 1 juni 2024 och att löpande omkostnadsersättning även hade utgått sedan tidigare.

text: JO brukar inte uttala sig om bedömningar som en myndighet har gjort och jag avser inte att frångå den principen nu. Det som har kommit fram i ärendet ger mig dock anledning att göra vissa generella uttalanden om nämndens skyldigheter när det gäller ersättning vid placeringar.

text: När nämnden placerar ett barn i ett annat hem än det egna ansvarar den gentemot hemmet för uppkomna kostnader. Som jag ovan har redovisat gäller detta ansvar även vid kortare placeringar som inte kan anses stadigvarande och när ett barn placeras hos en nära anhörig. Några bestämmelser som reglerar ersättningsskyldigheten finns inte. Ersättningen brukar delas upp i två delar, en omkostnadsdel och en arvodesdel. Sveriges Kommuner och Regioner (SKR) utfärdar cirkulär med rekommendationer och vägledning om ersättningsbelopp och därmed sammanhängande frågor.

text: Av SKR:s cirkulär framgår att rekommendationerna om arvode gäller såväl för familjehem där barnet och familjehemmet inte känner varandra sedan tidigare, som för familjehem som består av anhöriga eller andra närstående till barnet (nätverkshem). Enligt SKR kan det i vissa fall, beroende på omständigheterna, vara rimligt att enbart betala ut omkostnadsersättning vid en tillfällig placering i ett nätverkshem som inte är utrett och godkänt för uppdraget.

text: Enligt SKR är alltså utgångspunkten att arvode bör utgå även vid tillfälliga nätverksplaceringar, men att det kan vara rimligt att bara betala ut omkostnadsersättning i vissa fall. Jag konstaterar att när det är fråga om placeringar som från början är avsedda att vara tillfälliga men som genom nämndens beslut faktiskt pågår under en betydligt längre tid än så, kan det finnas större anledning att också arvodera det aktuella hemmet.

text: Avslutande synpunkter Nämnden har brustit i sin handläggning genom att under mycket lång tid inte fatta beslut om stadigvarande placering av BB hos AA och även dröja med att genomföra en familjehemsutredning.

text: I sitt yttrande till JO har nämnden bedömt att ärendet har hanterats korrekt och i enlighet med gällande lagstiftning. Nämnden fick den 12 maj 2021 kritik av JO

text: Cirkulär 21: 40 Ersättningar och villkor vid familjehemsvård av barn, unga och vuxna, vårdnadsöverflyttningar m.m. för år 2022, Cirkulär 22:41 Ersättningar och villkor vid familjehemsvård av barn, unga och vuxna, vårdnadsöverflyttningar med mera för år 2023 samt Cirkulär 23:50 Ersättningar och villkor vid familjehemsvård av barn, unga och vuxna, vårdnadsöverflyttningar med mera för år 2024

text: för att en tillfällig placering hade pågått i mer än sju månader (se JO 2021/22 s. 510). I JO:s begäran om yttrande till nämnden i detta ärende hänvisades till det beslutet. Mot den bakgrunden är det anmärkningsvärt att nämnden inte har kunnat se att handläggningen av aktuell placering har brustit i samma avseende.

text: Även detta gör att jag ser allvarligt på det som har kommit fram i det här ärendet. Jag förutsätter att nämnden vidtar de åtgärder som krävs för att dess tjänstemän ska ha tillräckliga kunskaper om hur ärenden om placering av barn utanför det egna hemmet handläggs på ett korrekt sätt.

text: Sammantaget förtjänar nämnden allvarlig kritik för de brister som jag har konstaterat ovan.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet föranleder ingen åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Malin Jonasson har föredragit ärendet och tf. byråchefen Maria Karlströms har deltagit i beredningen.