avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Visitation

title: Uttalanden om förutsättningarna för Tullverket att göra en kontroll enligt inregränslagen i ett gränsnära område

sammanfattning: JO:s granskning har omfattat de rättsliga förutsättningarna för en kontroll enligt inregränslagen i ett gränsnära område. En sådan kontroll kan göras inom ett förhållandevis stort geografiskt område där det även kan vistas individer som inte rest in från ett annat EU-land. Bedömningen måste därför göras med särskild omsorg. Ett exempel på en sådan situation är när kontrollen ska genomföras ombord på ett tåg som efter ankomsten till Sverige gjort ett eller flera uppehåll, där personer kan ha klivit ombord. Enligt JO förutsätter en kontroll enligt inregränslagen att det finns en eller flera omständigheter som ger anledning att anta att personen har passerat gränsen från ett annat EU-land. För att regeringsformens skydd mot kroppsvisitation inte ska urholkas måste det finnas ett tidsmässigt samband mellan gränspassagen och kontrollen. När en kontroll i det gränsnära området övervägs måste en tulltjänsteman genom frågor, kontroll av resehandlingar eller på något annat sätt söka klarlägga den grundläggande frågan huruvida resenären relativt kort tid före kontrollen har passerat gränsen. I det granskade fallet konstaterar JO att Tullverket inte presenterat något underlag som gav tulltjänstemännen anledning att anta att personen relativt kort tid före kontrollen passerat gränsen från ett annat EU-land. Det saknades därför rättsliga förutsättningar för de kontrollåtgärder som utfördes. JO kritiserar Tullverket för detta. JO uttalar vidare att dokumentationsskyldigheten för Tullverket bör utökas och skickar beslutet för kännedom till Regeringskansliet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 19 februari 2022 förde AA fram klagomål mot Tullverket med anledning av ett ingripande mot honom ombord på ett tåg. Han uppgav huvudsakligen följande.

text: Tåget hade avgått från Köpenhamn, Danmark, och stannat i Hyllie, Sverige, innan det kom till stationen Triangeln där han klev ombord. Kort efter att han hade satt sig ned kom två tulltjänstemän fram till honom. De öppnade hans väska och började ställa frågor till honom. De frågade bl.a. var han kom ifrån och om han hade något i väskan. Han svarade på frågorna och uppgav att han varit i skolan. Tulltjänstemännen uppmanade honom att kliva av tåget

text: tillsammans med dem vid Malmö centralstation för en kontroll. De tog med honom till ett rum där han fick ta av sig kläderna och göra knäböj naken. De ingrep mot honom för att han är av utländsk härkomst.

text: Utredning

text: Tullverket (överdirektören BB) yttrade sig den 23 augusti 2022 efter att berörda befattningshavare hade fått lämna synpunkter.

text: Tullverket redogjorde för bakgrunden till händelsen och för upplysningar från tulltjänstemännen enligt följande.

text: Tulltjänstemännen klev på tåget vid station Hyllie. De minns inte om AA uppmärksammades före eller efter station Triangeln och inte heller om han visade en resehandling. När de samtalade med en annan resenär stod AA bredvid, men han gick snabbt iväg när samtalet kom in på cannabis. De fick därför anledning att anta att AA hade cannabis med sig. Kort därefter samtalade de med AA, som tillfrågades om var han varit, vart han var på väg och om han hade något att deklarera. AA uppgav att han var på väg hem från skolan, vilket ifrågasattes av tjänstemännen med hänsyn till tiden på dygnet. AA:s svar uppfattades även i övrigt som undvikande och ifrågasättande. Han ville t.ex. inte svara på några följdfrågor kring var han varit efter skolan och uppgav att tjänstemännen inte hade med det att göra.

text: AA togs därför ut för kontroll och fördes till Tullverkets lokaler vid Malmö centralstation. AA:s väska och kläder kontrollerades, och en ytlig kroppsbesiktning av honom gjordes eftersom det fanns anledning att misstänka att han bar cannabis på kroppen. Han blev inte tillsagd att göra knäböj under den ytliga kroppsbesiktningen. Kontrollen dokumenterades inte eftersom det inte påträffades några restriktionsvaror på AA eller i hans bagage och han inte begärde det.

text: Tullverket redogjorde därefter för den rättsliga regleringen i lagen om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) och lagen om straff för smuggling (smugglingslagen) samt redovisade följande bedömning.

text: AA har påträffats på ett tåg ankommande från Danmark. Hela järnvägssträckan från Öresundsbron till Malmö central ligger mindre än 15 km från kusten. AA har därmed påträffats i trakterna vid Sveriges kust, i det s.k. gränsnära området. Det geografiska villkoret för att en kontroll ska få genomföras är därmed enligt Tullverkets mening uppfyllt. Det kan även konstateras att det har varit fråga om en selektiv kontroll, grundat på tulltjänstemännens iakttagelser av AA. För att det ska finnas ”anledning anta” att någon har med sig en restriktionsvara som inte har anmälts kan det vara tillräckligt att en tulltjänsteman på grund av en persons särskilda beteende får uppfattningen att personen har med sig något otillåtet. Det ska vara fråga om en konkret grund på så sätt att det i efterhand går att beskriva vilka omständigheter som låg till grund för kontrollen. Grunden kan dock vara svag och alla detaljer behöver inte vara kända. En tulltjänstemans subjektiva bedömning av en persons beteende kan således i allmänhet vara tillräcklig för att en kontroll ska få utföras. Ju längre bort från gränsen kontrollen

text: görs, desto mer krävs dock som regel för att nå upp till kravet på att det ska finnas anledning anta att personen har med sig en restriktionsvara. I det aktuella fallet har det varit fråga om en kontroll ombord på ett tåg från utlandet efter första stoppet i Sverige. Det har således funnits en möjlighet att AA inte kommit resande från utlandet. I den situationen kan det vara svårare att komma fram till att det finns anledning anta att personen är anmälningsskyldig, dvs. att personen har fört in varor från annat EU-land. Utifrån de uppgifter som har lämnats av tjänstemännen kan det i efterhand inte uteslutas att det i det aktuella fallet har funnits anledning att anta att AA har medfört en restriktionsvara och att han inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet. Det har i sådant fall funnits tillräcklig grund för att ta ut AA för kontroll och för att undersöka hans väska enligt regleringen i inregränslagen. Enligt Tullverkets mening kan det även ha funnits anledning att anta att AA hade med sig egendom som kunde tas i beslag på grund av misstanke om brott enligt smugglingslagen. Det kan därmed även ha funnits grund för att genomföra en kroppsvisitation och en ytlig kroppsbesiktning enligt regleringen i smugglingslagen. Eftersom inga restriktionsvaror påträffades och AA inte begärde det, upprättades inga dokument rörande kontrollen. Avslutningsvis beklagade Tullverket att AA upplevde sig ha blivit utsatt för en felaktig eller orättvis behandling.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Grundlagsskydd för den kroppsliga integriteten Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp och mot kroppsvisitation. Skyddet får begränsas genom lag. (Se

text: 2 kap.

text: och

text: 20 §§

text: regeringsformen

text: Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (se

text: 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken

text: Förutsättningar för en kontroll enligt inregränslagen Tullverkets rätt att utföra kontroller vid införsel eller utförsel över Sveriges gräns mot ett annat EU-land regleras i inregränslagen. Lagen är tillämplig endast på ett antal särskilt angivna s.k. restriktionsvaror, bl.a. narkotika (se 3 § 2).

text: Den som för in en vara från ett annat EU-land till Sverige ska anmäla varan till Tullverket bl.a. om varan omfattas av ett förbud mot införsel (se 4 §). Enligt 7 § får en tulltjänsteman undersöka bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande som medförs av en resande för att kontrollera att varor inte förs in i landet i strid med ett införselförbud. En sådan kontroll förutsätter inte att det finns någon brottsmisstanke, men den får inte ske slumpmässigt (se 2 §).

text: För att möjliggöra en kontroll enligt 7 § är var och en skyldig att stanna på en tulltjänstemans anmaning (se 5 §). En sådan anmaning får ges i två fall. I det första fallet får den ges till den som i omedelbart samband med inresa till

text: Sverige från ett annat EU-land eller vid utresa från Sverige till ett sådant land befinner sig i omedelbar närhet av en gränspassage (se 5 § första stycket 1).

text: När det gäller inresande måste den som stoppas en relativt kort tid dessförinnan ha anlänt till landet. I princip ska kontrollåtgärden inledas i nära nog direkt anslutning till inresan, och det ska finnas ett direkt samband mellan inresan och den senare företagna kontrollåtgärden. (Se

text: prop. 1995/96:166 s. 60

text: Det andra fallet gäller den som anträffas i trakterna invid Sveriges landgräns mot ett annat EU-land, eller kuster, eller i närheten av eller inom en flygplats eller ett annat område som har direkt trafikförbindelse med ett annat EU-land, om det finns anledning anta att han eller hon medför en vara som avses i 3 §, och att han eller hon inte fullgjort sin anmälningsskyldighet enligt 4 § (se 5 § första stycket 2).

text: Tullverkets befogenheter enligt smugglingslagen Om det finns anledning att anta att en person som i omedelbart samband med inresa till landet uppehåller sig bl.a. i trakterna invid Sveriges landgräns eller i närheten av eller inom en flygplats eller något annat område som har direkt förbindelse med utlandet har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av bl.a. brott enligt smugglingslagen och vissa narkotikabrott får kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning och urinprovstagning utföras på honom eller henne. En sådan åtgärd får beslutas av en tulltjänsteman. (Se 27 § andra stycket smugglingslagen.)

text: Bestämmelsen förutsätter att ett ingripande mot den som reser till Sverige görs relativt kort tid efter det att denne har kommit till området (se Åberg, lag [2000:1225] om straff för smuggling 27 §, Lexino 2022-06-01 [Juno]).

text: Om den undersökte begär det vid förrättningen eller om föremål tas i beslag ska protokoll föras och bevis utfärdas om gjord kroppsvisitation eller kroppsbesiktning (se 29 § andra stycket smugglingslagen).

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Det framgår av utredningen att AA blev föremål för ett tullingripande ombord på ett tåg när det befann sig i Sverige. Tåget hade avgått från Köpenhamn.

text: Jag kan konstatera att det helt saknas dokumentation från ingripandet. Även om det i detta fall inte funnits något dokumentationskrav i författning finns det ändå skäl att anmärka att avsaknaden av dokumentation har försvårat min granskning. Jag vill därför peka på värdet av att tvångsingripanden dokumenteras och återkommer till den frågan i mina avslutande synpunkter.

text: Tullverket har i sin redovisning av den rättsliga regleringen hänfört sig till inregränslagen och smugglingslagen. Jag gör min bedömning med tillämpning av de regelverken. Inregränslagen innehåller bestämmelser om Tullverkets

text: befogenheter vid både införsel och utförsel över Sveriges gräns från ett annat EU-land. Jag har riktat in mina generella uttalanden på vad som gäller vid införsel.

text: Tulltjänstemännen steg ombord vid stationen Hyllie och utförde sitt arbete under tågets färd in mot Malmö centralstation. AA har i anmälan uppgett att han steg på tåget vid Triangeln. Någon utredning som motsäger det har inte lagts fram. Jag utgår i fortsättningen från hans uppgift i det avseendet. Den bestämmelse i inregränslagen som aktualiseras är 5 § första stycket 2.

text: Förutsättningar för en kontroll enligt inregränslagen i ett gränsnära område

text: Särskild omsorg krävs vid bedömningen

text: Inregränslagen innehåller bestämmelser om Tullverkets befogenheter för kontroll av bl.a. införsel av varor från ett annat EU-land. Lagen syftar till att möjliggöra en kontroll av att restriktionsvaror inte förs in i landet utan att anmälningsskyldigheten fullgjorts. Var en kontroll kan göras beror på var Tullverket får uppmana någon att stanna.

text: Bestämmelsen i 5 § första stycket 2 inregränslagen möjliggör en kontroll inom ett förhållandevis stort geografiskt område utöver det område som är i omedelbar närhet av gränspassagen (det gränsnära området). Kontrollen kan därför komma att genomföras i en miljö där det finns personer, resenärer eller andra, som inte är inresande till Sverige och som inregränslagen därför inte är avsedd att tillämpas på. Bedömningen av de rättsliga förutsättningarna för en kontroll måste i dessa fall därför göras med särskild omsorg.

text: Ett exempel på en situation där bedömningen av förutsättningarna för en kontroll ställer särskilda krav på omsorg är när kontrollen ska genomföras ombord på ett tåg som efter ankomsten till Sverige gjort ett eller flera uppehåll, där personer kan ha klivit ombord.

text: Det måste finnas ett tidsmässigt samband mellan gränspassagen och kontrollen En kontroll förutsätter att det finns anledning att anta att den berörda personen medför en restriktionsvara och inte har fullgjort sin anmälningsskyldighet. I det ligger även att det ska finnas en eller flera omständigheter som ger anledning att anta att personen har passerat gränsen från ett annat EU-land. Beviskravet ”anledning anta” är lågt ställt. För att

text: regeringsformens

text: skydd mot kroppsvisitation inte ska urholkas måste det enligt min mening även för dessa fall uppställas ett krav på ett tidsmässigt samband mellan inresan och kontrollen. Detta kan för övrigt anses följa redan av att det i lagtexten talas om att den berörda personen ”medför” (och alltså inte exempelvis ”bär på sig” eller ”har med sig”) en restriktionsvara.

text: När en kontroll i det gränsnära området övervägs måste tulltjänstemannen genom frågor, kontroll av resehandlingar eller på något annat sätt söka

text: klarlägga den grundläggande frågan huruvida den berörda personen relativt kort tid före kontrollen har passerat gränsen från ett annat EU-land (se också Tullverkets RättsPM Kontroll i gränsnära område, 2021-04-20, Tullverkets dnr RTA-1376, s. 44 f. och 50 f.). Om det som därvid kommer fram inte ger anledning att anta att personen i fråga är inresande från ett annat EU-land, saknas försättningar för en kontroll med stöd av inregränslagen.

text: Inregränslagen gav inte stöd för kontrollen Av utredningen framgår att tulltjänstemännen steg på tåget vid Hyllie och att tåget därefter gjorde ett uppehåll vid Triangeln. Tulltjänstemännen måste därför under den fortsatta resan in mot Malmö ha varit medvetna om att det kunde finnas resenärer som inte varit ombord när tåget passerade gränsen till Sverige.

text: Som jag nämnt utgår jag från AA:s uppgift om att han steg på tåget vid Triangeln. Tulltjänstemännen har uppgett att de frågade AA bl.a. var han hade varit och vart han var på väg, men det framgår t.ex. inte att de uttryckligen frågade om han hade rest in från Danmark. Vidare minns tulltjänstemännen inte om AA uppvisade en resehandling.

text: Den utredning som Tullverket lagt fram ger inget klart svar på frågan vilka omständigheter som tulltjänstemännen lade till grund för bedömningen att AA hade passerat gränsen. Endast det förhållandet att tåget hade avgått från Köpenhamn var enligt min mening inte tillräckligt.

text: Min samlade bedömning är att det inte presenterats något underlag som gav tulltjänstemännen anledning att anta att AA rest med tåget från Köpenhamn, eller att han på annat sätt relativt kort tid före kontrollen passerat gränsen från ett EU-land. Det saknades således förutsättningar att kontrollera AA med stöd av inregränslagen. Utredningen ger dock inte stöd för att AA valdes ut för kontrollen av någon annan anledning än hans beteende när tulltjänstemännen samtalade med en annan resenär om cannabis.

text: Det fanns inte heller stöd för åtgärderna enligt smugglingslagen Det fanns alltså inte anledning att anta att AA passerat gränsen. Av det skälet saknades förutsättningar även för de åtgärder som tulltjänstemännen vidtog med stöd av smugglingslagen, bl.a. den ytliga kroppsbesiktningen.

text: AA har gjort gällande att han under kroppsbesiktningen blev tillsagd att göra knäböj. Hans uppgifter har dock tillbakavisats av tulltjänstemännen. Jag får konstatera att ord står mot ord och att ytterligare utredning sannolikt inte kommer att leda till ökad klarhet. Jag vill dock rent allmänt framhålla att det vid en ytlig kroppsbesiktning inte är tillåtet att beordra den undersökte att inta några särskilda kroppsställningar för att underlätta undersökningen (se

text: prop. 1981/82:2 s. 46

text: f.).

text: Avslutande synpunkter och kritik Tulltjänstemännen har genomfört en kontroll av AA med stöd av inregränslagen och vidtagit åtgärder enligt smugglingslagen utan att det fanns rättsliga förutsättningar för det. Åtgärderna innebar att AA:s rörelsefrihet inskränktes under en inte obetydlig tid och att han, framför allt genom den ytliga kroppsbesiktningen, utsattes för en undersökning som innebar ett intrång i den personliga integriteten.

text: Det är ett grundläggande rättssäkerhetskrav att tvångsmedel hanteras korrekt. Det är vidare en självklarhet att en tulltjänsteman har de rättsliga förutsättningarna klara för sig innan ett beslut om tvångsmedel fattas. I det här fallet har tulltjänstemännens överväganden brustit i den grundläggande frågan om huruvida AA relativt kort tid före kontrollen hade passerat gränsen till Sverige, trots att de med hänsyn till omständigheterna hade anledning att göra den bedömningen med särskild omsorg. Jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Tullverket kritiseras för att AA kontrollerades enligt inregränslagen och för att han kroppsvisiterades och blev föremål för en ytlig kroppsbesiktning enligt smugglingslagen, trots att det inte fanns rättsliga förutsättningar för åtgärderna.

text: Tullverkets dokumentationsskyldighet bör utökas Avsaknaden av dokumentation har, som jag nämnt, försvårat granskningen. Frågan om att införa ett dokumentationskrav för Tullverkets befogenheter att upptäcka brott har behandlats i ett betänkande som nyligen lämnats till regeringen (se

text: SOU 2022:48

text: I mitt remissvar påtalade jag vikten av att ingripanden dokumenteras för att JO effektivt ska kunna utöva sin tillsyn över Tullverket (se JO:s dnr R 78-2022). Vidare förde jag fram att ett dokumentationskrav innebär ett incitament för beslutsfattaren att tänka igenom om förutsättningarna för en viss åtgärd är uppfyllda.

text: Min granskning i det här ärendet illustrerar värdet av den dokumentationsskyldighet som jag efterlyste i remissvaret. Till det sagda vill jag, för ingripanden som inte görs i omedelbar närhet av en gränspassage, peka på de rättssäkerhets- och kontrollskäl som talar för en dokumentation av vad som föranlett kontrollen och att den genomförts inom det geografiska område som lagstiftningen medger.

text: Det finns därför skäl att skicka en kopia av beslutet till Regeringskansliet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län och Åklagarmyndigheten i Stockholm med anledning av långsam handläggning av ett ungdomsärende

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: Till en anmälan från AA som kom in till JO den 20 april 2001 hade fogats en skrivelse där denne och ytterligare tre personer bl.a. riktade kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, Söderorts polismästardistrikt, och en åklagare vid Åklagarmyndigheten i Stockholm med anledning av handläggningen av ett ungdomsärende. Av skrivelsen och de till denna fogade handlingarna framgick att de personer som undertecknat skrivelsen är polismän anställda vid Polismyndigheten i Stockholms län. I övrigt upplystes i huvudsak följande. Fredagen den 9 april 1999 kallades de fyra polismännen, som ingick i två dubbelpatruller, till en restaurang i Årsta med anledning av ett bråk. När polismännen kom till platsen visade det sig att flera människor hade blivit misshandlade av ett ungdomsgäng. Ungdomsgänget påträffades i närheten, och när polismännen skulle gripa gärningsmännen gick ungdomarna till angrepp mot dem. Polismännen hamnade i underläge och blev misshandlade. Efter det att förstärkning anlänt kunde några av gärningsmännen gripas. Under nio månader fram till och med den 26 januari 2000 hölls sedan 22 förhör i ärendet genom Söderortspolisens ungdomsgrupp. Därefter hände ingenting i utredningen under sju månader. Förundersökningsprotokollet blev klart den 29 augusti 2000. Efter slutdelgivning i september 2000 hade ärendet sedan legat sex månader hos åklagaren för ställningstagande.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar infordrades från polis- och åklagarmyndigheterna i ärendet K77797-99. Av dessa framgick bl.a. följande. Anmälan om våldsamt upplopp och våld mot polisman m.m. upprättades den 10 april 1999. Samma dag förhördes flera ungdomar under 18 år och delgavs misstanke om brott. Den 12 april 1999 lottades ärendet på åklagare. Den 19 oktober 2000 kom förundersökningsprotokollet in till åklagaren och åtal väcktes den 29 mars 2001.

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Stockholms län för upplysningar och yttrande om handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande från polismästaren i Söderorts polismästardistrikt.

text: Polismästaren anförde bl.a. följande.

text: Rubricerade ärende rör en händelse, rubricerad som våldsamt upplopp, våld mot tjänsteman med mera, vilken inträffade natten till lördagen den 10 april 1999 på Hjälmarsvägen och Årsta torg i Årsta i södra Stockholm. Anmälan upprättades samma natt av polisinspektören AA vid Globens närpolisområde, Söderorts polismästardistrikt. Den godkändes samma morgon kl. 06.00 av polisinspektören BB. Poliskommissarien CC inledde förundersökning i ärendet redan tidigare på natten. Handläggare vid kriminaljoursroteln vidtog under natten och dagen inledande utredningsåtgärder samt ombesörjde även att ärendet ajourfördes till utredningsrotelns ungdomsgrupp för den fortsatta handläggningen. Ärendet lottades på åklagare, kammaråklagaren DD, måndagen den 12 april. Initialt kom gruppchefen vid ungdomsgruppen, kriminalinspektören EE, att noteras som handläggare. Då hon återkom i tjänst den 14 april utsåg hon kriminalinspektören FF till handläggare med kriminalinspektören GG som biträde. Normalt ajourför den utsedda handläggaren själv de administrativa uppgifterna i RAR-systemet. Så skedde dock inte i detta fall, varför inte FF kom att formellt noteras som handläggare förrän EE kontrollerade ärendet den 31 oktober. Vad gäller de initiala utredningsåtgärderna skrev de närmast inblandade polismännen, förutom grundanmälan, varsin promemoria om händelserna i samband med avrapporteringen natten till den 10 april 1999. Annan tillkallad polispersonal höll också förhör med vittnen på platsen redan på natten. Vidare hördes fyra av de misstänkta av personal från kriminaljoursroteln på natten och förmiddagen den 10 april. De mer ingående målsägandeförhören med polisinspektören AA och polisassistenterna HH, JJ samt KK ägde rum mellan den 18 maj och den 16 juni. Personal från ungdomsgruppen, i första hand FF och GG, höll förhör med tolv vittnen mellan den 10 april och den 15 oktober. Här kan nämnas att några av vittnena inte var påtagligt samarbetsvilliga, till exempel kallades en person åtta gånger innan han infann sig till förhör. En av de misstänkta hördes redan den 19 juni och en den 31 augusti. Två hördes i oktober och två i januari 2000. Ersättningsyrkanden från polismännen inkom den 8 februari 2000. Efter detta vidtogs inte några direkta utredningsåtgärder i ärendet. I direkt anslutning till det här aktuella ärendet utreddes även ett par fall av misshandel och skadegörelse vilka redovisades i särskilda förundersökningsprotokoll.

text: Kommentarer beträffande handläggningen

text: Under vintern och våren 2000 var arbetsbelastningen vid ungdomsgruppen mycket hög med bland annat flera omfattande rånutredningar med ett stort antal frihetsberövade i vilka FF kom att bli engagerad. GG, som var tillfälligt tillkommenderad till ungdomsgruppen, återgick vid årsskiftet till sin ordinarie placering. Gruppchefen EE tillfrågade FF flera gånger om hon behövde hjälp med att sätta samman förundersökningsprotokollet men fick avböjande svar, varför hon inte vidare engagerade sig i ärendet förrän det under sensommaren framkom att det ännu inte var färdigställt och att underrättelse jämlikt

text: RB 23:18

text: inte heller skett. FF satte slutligen samman protokollet den 29 augusti varefter EE ombesörjde att de misstänkta och deras försvarare fick del av det mellan den 15 september och den 4 oktober. Under denna tid var FF kommenderad till annan verksamhet inom myndigheten.

text: Förundersökningen överlämnades direkt härefter till kammaråklagaren DD. Stämningsansökan är daterad den 29 mars 2001 och Stockholms Tingsrätt avkunnade dom i målet den 11 maj. Man kan alltså konstatera att under tiden mellan den 8 februari och den 29 augusti 2000 vidtogs inga dokumenterade åtgärder i ärendet vid ungdomsgruppen trots muntliga påminnelser från gruppchefen. På grund av den höga arbetsbelastningen koncentrerade EE också i huvudsak på de polisledda förundersökningarna. Den långa tidsutdräkten innan ärendet protokollerades är självfallet inte acceptabel och kan till en del förklaras, och kanske ursäktas, med arbetsbelastningen. Man måste tyvärr här konstatera att ärendet inte handlagts på ett tillfredsställande sätt. – – –

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Ärendet K77797-99 rör en utredning om misstanke om våldsamt upplopp och våld mot tjänsteman. De aktuella gärningarna inträffade den 10 april 1999 och fem av de sex misstänkta personerna var vid utredningens inledande under 18 år.– – –

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. Förundersökningen skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (1 §). Under förundersökningen skall utredas, vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal mot honom, vidare skall målet så beredas, att bevisningen kan vid huvudförhandlingen förebringas i ett sammanhang (2 §). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Finns inte längre anledning till dess fullföljande, skall den nedläggas (4 §). Av kommentaren till

text: rättegångsbalken

text: (Gullnäs m.fl. 23:27) framgår att motivet till att förundersökningen skall bedrivas skyndsamt är utredningens effektivitet och att straffet följer snarast efter brottet. I lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) finns särskilda bestämmelser om handläggning hos polis, åklagare och domstol av mål och ärenden om brott där den misstänkte inte fyllt 21 år (

text: 1 §

text: ). Av lagen framgår bl.a. att en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än 6 månader, skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske, senast inom sex veckor från delgivning enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda händelser (

text: 4 §

text: ). I

text: 2 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: finns vidare föreskrifter om bl.a. samråd mellan åklagare och polis i förundersökningar mot den som inte fyllt 18 år.

text: Bedömning

text: – – – Myndigheten vill tillägga att handläggningstiden i aktuellt ärende självfallet varit oacceptabelt lång och att myndigheten långt ifrån levt upp till LUL:s krav på särskilt skyndsam handläggning som gällt i förevarande undersökning. Myndigheten beklagar detta. Det är givetvis också olyckligt att handläggningen fördröjts ytterligare sedan ärendet överlämnats för åtalsprövning. Med anledning av vad som framkommit i förevarande ärende avser myndigheten att än en gång på lämpligt sätt informera berörd personal inom myndigheten om innebörden av nu aktuell bestämmelse i LUL.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Stockholm för upplysningar och yttrande om anledningen till att beslut i åtalsfrågan inte förelåg förrän i mars månad 2001. Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats yttranden från chefsåklagaren LL och kammaråklagaren DD.

text: DD

text: Den 12 april 1999 lottades ovanstående mål in på mig som förundersökningsledare. Några av de misstänkta hade då varit gripna i anslutningen till det våldsamma upploppet, lördagen den 10 april 1999, och sedan släppta efter 24:8-förhör. Förutom anmälan ang. våldsamt upplopp lottades det den 13 april 1999 in ytterligare två anmälningar beträffande bl. a misshandel och som var upprinnelsen till händelsen ang. våldsamt upplopp. Utredningen kom att handläggas hos ungdomsgruppen vid Söderortspolisen då några av de misstänkta var under 18 år. Enligt Åk 5:s rutiner för ungdomsmål skickades rutinmässigt till polisen en underrättelse om 4 § LuL beträffande skyndsamhetskravet och tidsfrister i ungdomsmål. Så skedde även i detta mål. Som handläggare utsågs insp. FF och insp. GG. Vid händelsen på Årsta Torg blev 41 stycken personer polisierade och fyra personer greps. Totalt blev nio personer diarieförda som skäligen misstänkta i målet. Åtal väcktes så småningom mot sex personer. Det stod från början klart att det skulle bli en omfattande utredning och att många personer skulle höras under utredningen, både målsäganden, vittnen och misstänkta. Jag hade många kontakter och sammanträffanden med utredningsmännen som från början av utredningen var två stycken. Under tiden från händelsen fram till årsskiftet 1999/2000 hölls åtskilliga förhör och utredningsläget klarnade. I samband med förhören och planering för förhören vet jag att förhörsledarna hade svårt att få personer att ställa upp och komma till förhör. För många förhör ändrades också tiderna. Vid årsskiftet återgick insp. GG till sin ordinarie tjänst och i detta läge återstod att utredningen skulle sammanställas och färdigställas samt delges de misstänkta och deras advokater. Likaså inväntades skadeståndsanspråk från de fyra målsägandena, som sedan inkom och är daterat 2000-02-08. Eftersom jag regelbundet med anledning av andra ärenden hade kontakt och sammanträffade med FF och med ungdomsgruppens gruppchef, insp. EE frågade jag kontinuerligt vad som hände och när utredningen kunde redovisas. Jag fick då till svars att det var på gång och att delgivning skulle ske. Jag vet dock att personalläget vid denna tid var mycket ansträngt vid ungdomsgruppen och att fristerna i ungdomsmål inte kunde hållas, inte heller i enklare ärenden. Detta hade från åklagarhåll påpekats vid flera tillfällen för ledningen för kriminalavdelningen vid Söderortspolisen. Eftersom ärendet inte redovisats efter sommaren 2000 trots muntliga påminnelser samtalade jag med gruppchefen EE. Hon skulle då själv se till att de misstänkta och respektive advokat blev delgivna jämlikt 23:18 RB. EE ombesörjde sedan delgivningen och redovisade utredningen som inkom den 12 oktober 2000 till åklagarmyndigheten. Samtidigt meddelade hon mig att en av de misstänkta skulle genom sin advokat inkomma med en skrivelse. Den 13 november 2000 hade jag telefonkontakt med advokaten och han skulle då sammanträffa med sin klient och inkomma med en skrivelse till åklagaren. Denna skrivelse, där den misstänkte ändrar sina uppgifter, inkom sedan till åklagaren den 5 december 2000. Åtal väcktes sedan mot sex av de misstänkta den 29 mars 2001. Utredningen var omfattande och det var flera protokoll. För att gå igenom målet och väcka åtal behövde jag avsätta flera dagar och med beaktande av arbetssituationen i övrigt var det svårt att hitta denna tid. Huvudförhandling hölls sedan den 25 april 2001 och dom i målet meddelades den 14 maj 2001.

text: Jag vill tillägga att under denna utredningstid hörde ingen av målsägandena av sig till mig och undrade över utredningen och inte heller väcktes frågan om målsägandebiträde. Det är inte tillfredställande att utredningen tog så lång tid och inte heller att åtal väcktes två år efter händelsen; speciellt med avseende på att målet var ett ungdomsmål. Även om det i förarbeten till LuL framgår att resursbrist och arbetsbelastning inte får medföra att tidsfristerna överskrids så är det så i praktiken. Denna omständighet samt utredningens omfattning och antalet hörda personer samt svårigheter att få till stånd förhör är orsakerna till att denna utredning drog ut på tiden.

text: LL

text: Till att börja med vill jag för egen del säga att jag anser att AA har fog för sin kritik avseende handläggningstiden. Varken antalet förhör eller omfånget på förundersökningsprotokollet indikerar att förundersökningen hade behövt ta så lång tid. Uppenbarligen beror tidsutdräkten till en del på att det har varit svårt att få till stånd vissa av förhören. Efter den 8 februari 2000 har det dock till synes inte vidtagits några utredningsåtgärder. Trots detta har det dröjt till den 12 oktober 2000 tills förundersökningsprotokollet inkom till åklagarkammaren. I det skedet var ärendet inte klart för beslut i åtalsfrågan, utan det hade kunnat ske först den 5 december, som framgår av DD:s yttrande. Att det sedan dröjde fram till den 29 mars 2001 innan åtal väcktes är givetvis inte heller tillfredsställande. Under den aktuella tidsperioden var arbetsläget på 5:e åklagarkammaren synnerligen ansträngt. Kammaren hade alldeles för lite personal med hänsyn till arbetsmängden. Under år 2000 inkom till kammaren fler brottsanmälningar än till någon annan kammare vid åklagarmyndigheten. Kammaren saknade dessutom chef under större delen av året. När situationen avseende personalläget förbättrades i början av år 2001 fanns det stora balanser på åklagartjänsterna. Ungdomsmål handläggs numera av fyra åklagare på kammaren. Vi har täta kontakter med varandra. Frågan om hur vi skall kunna förbättra förutsättningarna för att hålla den s.k. sexveckorsfristen diskuteras liksom andra frågor om hur vi skall kunna förkorta handläggningstiden och förbättra kvaliteten i ungdomsutredningarna. Hos Söderortspolisen tillhör ungdomsbrotten enligt beslut som nyligen fattats en av de högst prioriterade ärendekategorierna. Tillsammans med polisen försöker vi att hitta former för att uppfylla det skyndsamhetskrav som lagstiftaren har uppställt. Vi har nyligen haft ett möte på kammaren med alla ungdomsutredare hos Söderortspolisen. Vid mötet underströks skyndsamhetskravet och att det bör framgå av såväl åklagarakten som polisens utredningsakt vad orsaken är, i de fall tidsfristen inte kunnat hållas. Vi diskuterade även förundersökningsledarens roll, behovet av klara och tydliga direktiv och täta kontakter mellan förundersökningsledare och utredningspersonal. Sammanfattningsvis bedömer jag att det finns goda förutsättningar för att ungdomsmålen skall kunna skötas på ett bra sätt.

text: Åklagarmyndigheten

text: Polismannen AA har i skrivelser till Polismyndigheten i Stockholms län, Riksåklagaren och JO framfört synpunkter på hur åklagare och polis handlagt en förundersökning rörande våldsamt upplopp m.m. (C5-12-1456-01/K77797-99). Med anledning av AA:s skrivelse meddelade jag i beslut den 12 juni 2001 att skrivelsen inte gav anledning att anta att polis eller åklagare gjorts sig skyldiga till brott och att förundersökning därför inte skulle inledas (100 2001/0572). Jag har tillsynsvis inhämtat yttrande från chefen för 5:e åklagarkammaren över handläggningstiden i det aktuella ärendet. – – –

text: Det aktuella ärendet rör lagföring av fem personer för bl. a. våldsamt upplopp som förövats när gärningsmännen var 15 - 17 år gamla. Gärningen inträffande den 10 april 1999 och åtal väcktes i ansökan om stämning den 29 mars 2001.

text: Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare skall en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från delgivning av brottsmisstanke. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Mot bakgrund av detta skyndsamhetskrav är handläggningstiden före åtalsbeslutet i aktuellt ärende anmärkningsvärt lång. Det är djupt otillfredsställande att mycket unga personer som gjort sig skyldiga till allvarlig brottslighet får vänta i mer än två år på samhällets straffrättsliga reaktion. Jag beklagar att så blivit fallet. Genom yttranden från chefsåklagaren LL, kammaråklagaren DD, liksom yttranden till Riksdagens ombudsmän (JO) från Polismyndigheten i Stockholms län, framgår att en del av förklaringen till den långa handläggningstiden är det synnerligen ansträngda arbetsläge som under aktuell tid rådde vid såväl Söderortspolisen som 5:e åklagarkammaren. Det har också i yttrandena pekats på att det varit svårt att genomföra vissa utredningsåtgärder. Även om jag har förståelse för de omständigheter som lyfts fram i yttrandena är handläggningstiden i detta ärende allt annat än tillfredsställande. Den nytillträdde chefen för 5:e åklagarkammaren, chefsåklagaren LL, har tillsammans med Söderortspolisen redan påbörjat en översyn av handläggningen av ungdomsmål. Särskild uppmärksamhet riktas där mot handläggningstiden av dessa mål. Jag finner mot bakgrund härav inte skäl att vidta några vidare åtgärder i detta ärende. Jag kommer emellertid att följa det arbete som sålunda påbörjats på kammaren.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Därefter inhämtades muntliga upplysningar från kriminalinspektörerna FF och EE, kriminalkommissarierna MM och NN samt DD. Därvid framkom sammanfattningsvis följande.

text: FF: Hon blev tilldelad ärendet som handläggare den 14 april 1999. Eftersom det var ett stort ärende med över 60 inblandade personer, bedömde hon det som omöjligt att det skulle kunna bli klart inom sex veckor. Till en början fick hon hjälp av ytterligare en utredningsman. Hon hade kontinuerligt kontakt avseende ärendet med EE, som var väl medveten om att arbetssituationen gjorde det omöjligt att få ärendet klart inom sex veckor. Också DD kände till ungdomsgruppens arbetsbelastning. Såvitt FF kan erinra sig framförde DD aldrig några krav på att ärendet skulle prioriteras. Hon har inte heller något minne av att DD skulle ha stött på om ärendet under handläggningens gång. Arbetsbelastningen på ungdomsgruppen var mycket tung. Det fanns ungefär 600 ärenden i balans fördelade på ca åtta handläggare. EE försökte hela tiden att få förstärkning till ungdomsgruppen. FF kunde inte arbeta på heltid med ärendet, eftersom det fanns andra prioriterade ärenden som också krävde åtgärder. Under sommaren 1999 hölls ett antal förhör i ärendet. Det var svårigheter med att få personer att inställa sig till förhör. Det hände att man fick kalla ett vittne sju - åtta gånger innan förhöret kom till stånd. Totalt hölls det 22 förhör i ärendet. DD tillställdes kontinuerligt förhörsprotokollen i ärendet. Under november och december 1999 tvingades ungdomsgruppen lägga alla andra ärenden åt sidan för att koncentrera sig på ett större rånärende med 13 häktade personer. Det fanns då inte möjlighet att arbeta med det här aktuella ärendet. EE stötte vid något tillfälle på FF om att man måste

text: få ärendet klart. Skälet till att inget synes ha hänt i ärendet under tiden 8 februari den 29 augusti 2000 var att man hade många nya ärenden under våren med frihetsberövade personer. FF och EE hjälptes åt att sammanställa ärendet i slutet av augusti 2000.

text: EE: Hon är chef för ungdomsgruppen och förundersökningsledare för de polisledda ungdomsärendena. I de ärenden där åklagaren är förundersökningsledare är det åklagaren som styr utredningen. EE koncentrerar sig på de polisledda ärendena. Hon handlägger som regel själv ett 25-tal utredningar. Den 12 april 1999 genomgick Söderortspolisen en stor omorganisation. Tre polismän lämnade då ungdomsgruppen, eftersom de hade fått andra tjänster. Personalen hade dessförinnan uppgått till åtta personer. I april 1999 fanns det drygt 400 ärenden vid ungdomsgruppen. Ärendebalansen ökade ganska markant över sommaren, och vid årskiftet var den uppe i över 600 ärenden. Under hösten 1999 hade gruppen ett stort antal frihetsberövade. Sedan den hade förlorat de tre handläggarna var arbetsläget ohållbart. Det var svårt att hålla sexveckorsfristen i ärendena. EE tog upp frågan om arbetsläget med både MM och NN. Fyra tjänster utlystes därefter till ungdomsgruppen. Under tiden fick gruppen låna två utredningsmän från andra enheter. FF tilldelades ärendet den 14 april 1999 och fick i månadsskiftet maj ( juni 1999 hjälp av en inkommenderad utredningsman. FF hade möjlighet att arbeta full tid med ärendet. Hösten 1999 fick ungdomsgruppen in ett stort rånärende med tidvis upp till 15 anhållna personer, och man blev då tvungen att lägga alla andra ärenden inklusive ärenden med sexveckorsfrister åt sidan. Hela gruppen och en del inlånad personal blev engagerad i rånärendet. EE informerade rotelchefen och chefen för distriktskriminalen om den uppkomna situationen. En bit in på år 2000 påtalade DD att man måste få FF:s ärende klart. EE framförde detta till FF som lovade att färdigställa ärendet. EE tog därefter vid flera tillfällen kontakt med FF för att höra efter om hon behövde någon hjälp med att färdigställa ärendet. Det tillsattes också en ny utredningsman som kunde hjälpa FF med ärendet, eftersom den andra utredningsmannen hade återgått till sin gamla enhet. Vid ett tillfälle under sommaren 2000 påtalade DD på nytt att man måste få utredningen färdig. EE påminde ånyo FF om ärendet. I månadsskiftet augusti - september 2000 fick EE förundersökningsprotokollet från FF och verkställde sedan själv slutdelgivningen i ärendet.

text: MM: Han är chef för utredningsroteln vid Söderortspolisen. Utredningsroteln består av sex grupper med var sin gruppchef. Omorganisationen den 12 april 1999 innebar att utredningsroteln minskade sin personal med hälften, varvid ungdomsgruppen förlorade tre utredningsmän. EE tog då kontakt med honom och påtalade att gruppen inte kunde klara verksamheten om man inte fick ett tillskott av personal. Två utredningsmän tillfördes därefter ungdomsgruppen i början på maj månad 1999. Under hösten 1999 tillfördes ytterligare tre utredningsmän till ungdomsgruppen. Ungdomsgruppen hade och har alltjämt svårigheter att hinna med sexveckorsfristen. Det nu aktuella ärendet kände han inte till förrän det blev känt att en JO-anmälan hade gjorts. Eftersom utredningsroteln har många stora ärenden blir han inte alltid informerad om alla enskilda ärenden.

text: NN: Distriktskriminalen var under den aktuella tidsperioden organiserad i fyra rotlar. Ungdomsgruppen ingick i utredningsroteln. Arbetsbelastningen på ungdomsgruppen var mycket stor år 1999. MM och EE framförde vid något tillfälle att man hade problem med att hinna med ungdomsärendena och den s.k. sexveckorsfristen. Det tillfördes därför ett par befattningshavare till ungdomsgruppen under våren 1999. I samband med den resultatdialog som hålls två gånger per år inhämtar man underlag från de olika enheterna för att man skall få en bild av arbetsläget. Däremot tas det inte fram några listor som specifikt avser sexveckorsärendena.

text: DD: Hon började som åklagare 1982 och har lång erfarenhet av ungdomsärenden. Under den här aktuella tiden tjänstgjorde hon på 5:e åklagarkammaren i Stockholm. Åklagarkammaren har Söderorts polismästardistrikt som upptagningsområde och är tungt belastad med många frihetsberövade. Det har varit en ständig omsättning av åklagare på kammaren. Större delen av år 2000 saknade kammaren chef. I början av år 1999 bestämdes det att fyra åklagare på kammaren skulle dela på ungdomsmålen. Hälften av DD:s ärenden var ungdomsärenden. Hennes arbetsbelastning var mycket betungande. Hon arbetade upp till 50 timmar i veckan och fick ibland ta lördagar och söndagar i anspråk för arbetet. När ett ungdomsärende kom in till kammaren, skickade kansliet en så kallad skyndsamhetslapp till polisens utredare där tidsfristerna enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare påtalades. Polisens ungdomsgrupp hade en stor arbetsbelastning och hann inte med att hålla sexveckorsfristen. Tiderna hölls någotsånär i ärenden med bara en misstänkt. Oftast avsåg ärendena emellertid flera misstänkta och flera brott. I dessa ärenden var det sällan man lyckades få utredningen klar inom sex veckor. Ungdomsåklagarna har vid flera tillfällen tagit upp arbetssituationen på ungdomsgruppen med kammarchefen. De ville också ha ett sammanträffande med chefen för distriktskriminalen, men det blev inte av eftersom ungdomsgruppen fick tillskott av två utredningsmän. DD inträdde som förundersökningsledare i det aktuella ärendet den 12 april 1999 och tog då omgående kontakt med FF. Det stod genast klart att ärendets omfattning gjorde att det inte fanns någon möjlighet att få utredningen klar inom sex veckor. Hon var väl medveten om det ansträngda arbetsläget vid ungdomsgruppen och gjorde därför inte några försök att få fram ytterligare utredningsresurser till ärendet. Hon deltog aktivt i förundersökningen och hade flera möten med utredarna. Hon hade ständiga kontakter med EE rörande olika ärenden, och de brukade då också beröra det nu aktuella ärendet. Hon diskuterade också ärendet minst varannan vecka med FF. Vid årsskiftet 1999/2000 eller därefter fick hon besked om att ärendet var under slutförande. FF lovade henne sedan att ärendet skulle slutföras före sommaren 2000. Under sommaren hade DD en kontakt angående ärendet med EE, som då var upprörd över att FF inte hade färdigställt det. Det färdiga förundersökningsprotokollet kom in till åklagarkammaren den 19 oktober 2000. DD fick i samband därmed besked om att en av de misstänkta i ärendet genom sin advokat skulle framföra en erinran i ärendet. Eftersom det inte kom någon sådan, tog hon kontakt med advokaten i november 2000. En skrivelse från advokaten kom sedan in i början av december 2000. På grund av arbetssituationen vid kammaren hade DD inte möjlighet att ta ställning i åtalsfrågan förrän den 29 mars 2001. Hon

text: hade många andra prioriterade ärenden, bl.a. med frihetsberövade personer, som hon också måste ta ställning till.

text: Ärendet remitterades därefter till Polismyndigheten i Stockholms län för upplysningar och yttrande i följande hänseenden.

text: a) Hur många av ungdomsgruppens ärenden under åren 1999 - 2001 omfattades av den i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare föreskrivna sexveckorsfristen?

text: b) I vilka ärenden kom sexveckorsfristen att överskridas under åren 1999 - 2000 och hur lång tid uppgick dröjsmålet till i varje enskilt fall?

text: c) Vad var orsaken till att tidsfristen överskreds?

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande av polisintendenten och en utredning.

text: Av polisintendentens yttrande och den till detta fogade utredningen framgick bl.a. följande. År 1999 Antalet anmälningar uppgick till 1 746. 316 ärenden redovisades med förundersökningsprotokoll till åklagaren. I 169 av dessa ärenden gällde bestämmelserna i 4 § LUL. Sexveckorsfristen överskreds i 36 ärenden.

text: 112 ärenden överlämnades till åklagare för åtalsprövning. I 57 av dessa var regeln om sexveckorsfristen tillämplig. Fristen överskreds i 12 ärenden.

text: År 2000 Antalet anmälningar uppgick till 1 650. 394 ärenden redovisades med förundersökningsprotokoll till åklagaren. I 192 av dessa ärenden gällde bestämmelserna i 4 § LUL. Sexveckorsfristen överskreds i 49 ärenden.

text: 166 ärenden överlämnades till åklagare för åtalsprövning. I 75 av dessa var regeln om sexveckorsfristen tillämplig. Fristen överskreds i 11 ärenden. År 2001 Antalet anmälningar uppgick till 1 238. 248 ärenden redovisades med förundersökningsprotokoll till åklagaren. 179 ärenden överlämnades till åklagare för åtalsprövning. I 21 av dessa ärenden överskreds sexveckorsfristen.

text: En vanlig orsak till att sexveckorsfristen överskridits är enligt polismyndighetens utredning att misstänkta, målsägande och vittnen har varit svåra att nå eller att förmås att medverka till förhör. I andra fall har fördröjningen berott på att nya anmälningar beträffande samma misstänkta har kommit in på ett sent stadium. Vidare har väntan på protokoll från tekniska undersökning, analysbesked beträffande narkotika och andra sådana handlingar fördröjt handläggningen i ett antal ärenden. I några fall har utredningen överlämnats till åklagare för åtalsprövning inom tidsfristen men beslutet dröjt så att denna överskridits. I fråga om

text: åtskilliga ärenden har myndigheten emellertid inte kunnat lämna någon förklaring till att fristen inte kunnat hållas.

text: Polismyndigheten

text: Bedömning

text: – – – Söderorts polismästardistrikt har bifogat en sammanställning över de ärenden där sexveckorsfristen i 4 § LUL har överskridits. Av sammanställningen framgår att det i flera fall har varit fråga om sådana undantagssituationer där det har varit absolut nödvändigt att överskrida den aktuella fristen. I de fall där sexveckorsfristen har överskridits utan att det funnits laga skäl, kan polismyndigheten inte annat än beklaga att så har skett. Polismyndigheten anser att det är mycket viktigt att gällande bestämmelser efterlevs och myndigheten kommer ånyo att informera all personal om innebörden av 4 § LUL och om vikten av särskild skyndsamhet i förundersökningar där ungdomar är inblandade. Myndigheten vill också peka på att åtgärder har vidtagits inom Söderorts polismästardistrikt för att komma till rätta med problemen. Under år 2001 har förundersökningsledare och ungdomsutredare tillsatts vid polismästardistriktets tre närpolisområden. Dessa personer har under året utrett ca 300 brott, vilket har inneburit att den centrala ungdomsgruppen har avlastats. Rutinerna inom gruppen har vidare ändrats för att de föreskrivna tidsfristerna skall kunna hållas. Numera redovisas ärenden till åklagaren innan ersättningsanspråk från målsäganden har inkommit. Samarbetet med åklagarna har i övrigt intensifierats och förbättrats, vilket har inneburit att fler utredningar har kunnat läggas ned i ett tidigare skede än förut. Sammantaget har polismästardistriktet uppgivit att dessa åtgärder inneburit att de tidigare problemen med att upprätthålla de föreskrivna sexveckorsfristerna i det närmaste har eliminerats.

text: Bedömning

text: En förundersökning mot den som inte har fyllt arton år skall alltid ledas av åklagaren, om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader (3 § lagen (1964:167( med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL(). En sådan förundersökning skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter (4 § LUL).

text: Bestämmelsen ger således utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna sexveckorsfristen. Detta får dock ske endast om det är absolut nödvändigt. Som exempel på sådana situationer anges i förarbetena att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Vidare nämns det fallet att man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänks för eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Ett annat exempel är att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller

text: att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär däremot inte att fristen får överskridas. (se

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Det har under utredningen framkommit att ungdomsgruppen har haft stora svårigheter med att hålla den i 4 § LUL föreskrivna sexveckorsfristen. Denna har sålunda överskridits i sammanlagt 119 ärenden under åren 1999 - 2000. I ett antal fall synes det ha funnits godtagbara skäl till överskridandet. Beträffande flera ärenden har myndigheten däremot inte kunnat redovisa några sådana skäl. Det har vidare upplysts att ungdomsgruppen under två månader hösten 1999 låtit alla andra ärenden bli liggande obearbetade, inklusive ärendena med sexveckorsfrister, för att koncentrera sina resurser på ett omfattande ärende. Som nyss har nämnts innebär det förhållandet, att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde, inte att sexveckorsfristen får överskridas.

text: I det här aktuella ärendet dröjde det nästan två år från misstankedelgivningarna till beslutet i åtalsfrågan. Det kan således konstateras att sexveckorsfristen kraftigt överskridits. LL har i sitt yttrande gett uttryck för uppfattningen att man inte i antalet förhör och förundersökningsprotokollets omfång kan finna någon förklaring till att förundersökningen tog så lång tid. Med hänsyn bl.a. till att det var fråga om en relativt omfattande utredning har jag inte grund för att påstå att det saknats godtagbara skäl att i någon mån överskrida sexveckorsfristen. En handläggningstid om närmare två år kan emellertid självfallet inte godtas.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsavdelning vilar på avdelningens chef. Det ankommer således på denne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt. Till chefens arbetsuppgifter hör bl.a. att se till att ärendena fördelas mellan utredarna på ett lämpligt sätt samt att ombesörja att det finns väl fungerande prioriterings- och bevakningsrutiner. Det ankommer vidare på honom att informera närmast högre chef, om han gör den bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: och

text: 1 kap. 7 § polisförordningen (1998:1558)

text: ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt

text: 7 § första stycket verksförordningen

text: är en av de uppgifter som ankommer på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Jag vill vidare betona det angelägna i att undersökningsledaren utövar ett aktivt förundersökningsledarskap så att handläggningen av ärendena drivs framåt med godtagbar snabbhet (jfr.

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: [1947:948]). I de fall där det gäller en i lag fastlagd tidsfrist för handläggningen av ett ärende måste man uppenbarligen ställa särskilt stora krav på aktivitet från undersökningsledarens sida. Enligt min mening har åklagaren i det här aktuella fallet brustit i detta hänseende. Det kan exempelvis konstateras att utredningen har legat obearbetad under långa tidsperioder utan att åklagaren synes ha reagerat på något mera påtagligt sätt. DD har som förklaring till att hon inte försökte få fram ytterligare utredningsresurser till ärendet angett han hon var medveten om det ansträngda arbetsläget vid ungdomsgruppen. En åklagare som är förunder-

text: sökningsledare kan emellertid inte slå sig till ro med ett sådant konstaterande. Om åklagaren inte genom egna kontakter med utredaren och gruppchefen lyckas driva ärendet framåt i enlighet med lagstiftningens krav bör han eller hon vända sig till sin kammarchef. Det ankommer sedan på denne att genom kontakter med befattningshavare vid polismyndigheten på motsvarande nivå försöka utverka att ärendet förs framåt på ett godtagbart sätt. Om inte heller detta ger något resultat får frågan föras upp till överåklagaren som sedan får ta upp den på hög nivå inom polismyndigheten, ytterst med länspolismästaren. Åklagaren kan således inte, som i det här aktuella fallet, nöja sig med att hänvisa till att ungdomsåklagarna tidigare allmänt tagit upp frågan om arbetssituationen vid ungdomsgruppen med kammarchefen. Det kan vidare noteras att förundersökningsprotokollet kom in till åklagarmyndigheten den 12 oktober 2000 och att ärendet i varje fall den 5 december 2000 var klart för beslut men att DD inte fattade beslut i åtalsfrågan förrän den 29 mars 2001, dvs. först efter nästan fyra månader. Ställt i relation till den i 4 § LUL föreskrivna sexveckorsfristen framstår detta dröjsmål, oavsett skälen därtill, som helt oacceptabelt.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att ungdomsgruppen vid Söderorts polismästardistrikt vid Polismyndigheten i Stockholm i ett ärende där sexveckorsfristen i 4 § LUL varit tillämplig utan godtagbara skäl tagit omkring ett år och fem månader på sig för att genomföra en förundersökning samt att gruppen också i ett inte obetydligt antal andra ärenden under åren 1999 - 2001 överskridit sexveckorsfristen utan att kunna redovisa några sådana skäl. Det finns därför anledning att rikta allvarlig kritik mot myndigheten. Inte heller åklagarens handläggning av ärendet har stått i överensstämmelse med det krav på skyndsamhet som föreskrivs i LUL.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet motiverar inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Beslag
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Handläggningen av ett beslag vid Polismyndigheten i Skåne, polisområde Nordvästra Skåne, och arbetssituationen vid godsenheten i Helsingborg

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 28 mars 2006, klagomål mot Polismyndigheten i Skåne och åklagare vid Åklagarmyndigheten. Av anmälan och till anmälan fogade handlingar framgick bl.a. att AA var missnöjd med att åtal inte hade väckts i ett ärende och med att han hade lämnat in ett ”tekniskt bevis”, ett kassettband, till polisen för utredning men att bandet, trots flera förfrågningar, ännu inte hade återlämnats. Enligt en notering på ett beslagsprotokoll ställd till ”BB” (inspektören BB) hade AA begärt att få besked om var och när han kunde hämta bandet.

text: Utredning

text: Handlingar i Åklagarmyndighetens ärende dnr ÅM 2005/5299 m.fl., åklagarkammarens i Helsingborg ärende dnr 304A-3481-05 och polismyndighetens ärende K19490-05 infordrades och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades från inspektören CC vid godsenheten, närpolisområde Helsingborg.

text: Genom utredningen kom i huvudsak fram följande. I ett kriminalärende om falsk tillvitelse och falskt larm togs den 16 maj 2005 ett band till en telefonsvarare i beslag. Bandet tillhörde målsäganden AA. Den 12 juli 2005 beslutade åklagaren att inte väcka åtal i ärendet. AA har därefter, utan framgång, begärt omprövning av åtalsbeslutet vid ett par tillfällen. Den 12 juli 2005 hävde åklagaren beslaget av kassettbandet och beslutade att det skulle återlämnas till AA – I april 2006 upplyste CC att åklagarens beslut kom in till godsenheten i juli 2005 men att bandet ännu inte hade återlämnats. De hade dock inte fått någon begäran från ägaren om utlämnande (efter JO:s kontakt med godsenheten skickades kassettbandet med rekommenderad post till AA).

text: Vidare lämnade CC upplysningar om arbetssituationen vid den aktuella godsenheten enligt följande. På grund av hög arbetsbelastning blir vissa ärenden liggande. Om någon, till vilken gods får lämnas ut, kontaktar enheten och begär att få hämta godset brukar det lämnas ut omgående. När ärenden kommer in till

text: enheten vidtas åtgärder i de allra mest brådskande fallen, t.ex. om färskvaror skall återlämnas till en målsägande. Andra ärenden sätts in i balanspärmar i väntan på åtgärd. Det finns inte något särskilt system för nedarbetning av balanserna, som att t.ex. handlägga de äldsta först. Istället går man då och då igenom pärmarna och tar hand om de ärenden som bedöms vara mest angelägna. Det ligger f.n. cirka 1 000 ärenden med hävda beslag i balans från åren 2004, 2005 och 2006. I vissa fall avser hävningarna gods som skall förverkas. I uppskattningsvis 700-800 ärenden är det fråga om gods som skall lämnas till någon person. Den åtgärd som man skall vidta i sistnämnda ärenden är att ringa eller på annat sätt kontakta vederbörande och upplysa om att egendomen finns för avhämtande, något som ännu inte gjorts. Anledningen till de stora balanserna är den höga arbetsbelastningen och begränsade personalresurser. Årligen inkommer till enheten cirka 4 000 protokoll med varierande antal beslagspunkter. Av de nio personer som arbetar på enheten sysslar tre heltidsanställda handläggare med att expediera gods sedan beslag har hävts. Övriga på enheten, som huvudsakligen har andra uppgifter, hjälper ibland också till med det arbetet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vilka åtgärder som hade vidtagits med anledning av AA:s förfrågningar beträffande beslaget och anledningen till fördröjningen med att återställa godset till honom efter det att åklagaren hävt beslaget.

text: Vidare anmodades polismyndigheten att inkomma med upplysningar och yttrande över den till synes ansträngda arbetssituationen vid godsenheten och ange vilka åtgärder som myndigheten har för avsikt att vidta för att komma till rätta med de höga balanserna på enheten.

text: Polismyndigheten (dåvarande länspolismästaren DD) kom i juni 2006 in med ett remissvar enligt följande.

text: Upplysningar

text: Beslagsärendet Den 16 maj 2005 verkställde inspektören BB, Polisområde Nordvästra Skåne, beslag av ett kassettband tillhörigt AA (ärendet K19490-05, beslagsliggaren PONV-01593- 2005). Ärendet redovisades med förundersökningsprotokoll till Åklagarmyndigheten den 29 juni 2005. Kammaråklagaren EE, Åklagarkammaren i Helsingborg, hävde beslaget av kassettbandet den 12 juli 2005 och antecknade samtidigt att kassettbandet skulle återlämnas till AA. Godsenheten vid Polisområde Nordvästra Skåne underrättades om åklagarens beslut. Kassettbandet återställdes till AA först den 6 april 2006. Upplysningar från BB Inspektören BB har uppgett att hon samtalade med AA ett femtontal gånger efter det att hon redovisat utredningen till Åklagarkammaren i Helsingborg. Samtalen handlade om att AA var missnöjd med att åklagaren inte fullföljde ärendet och att han önskade återfå sitt kassettband. Utöver detta har BB mottagit en skrivelse från AA där han påpekar att han önskar besked om var och när han kan avhämta sitt kassettband.

text: BB har vidare uppgett att hon inte hade kännedom om att beslaget av kassettbandet var hävt utan att hon i stället, efter samtal med åklagaren, uppfattat att AA hade begärt överprövning av åklagarens beslut och att han av denna anledning ännu inte hade återfått kassettbandet.

text: Rutiner vid beslagsenheten Polisområde Nordvästra Skåne har anfört följande beträffande rutinerna vid beslagsenheten vad gäller hävda beslag. De ärenden som bedöms vara mest angelägna handläggs med prioritet medan övriga ärenden läggs i balans. Om rättsinnehavaren kontaktar godsenheten med önskemål om att återfå sin egendom behandlas detta regelmässigt så att det efterfrågade godset utlämnas omgående. I övriga ärenden skickas underrättelser till rättsinnehavarna i takt med att ärendena, med hänsyn till balansläget, blir föremål för handläggning. Situationen på enheten är ansträngd med omkring 1 000 hävda beslag från åren 2004–2006 i balans. Omkring 700 - 800 av dessa ärenden avser gods som skall återlämnas till rättsinnehavarna.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 27 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: följer att ett beslag omedelbart skall hävas om det inte längre finns skäl för beslag. Det finns i

text: rättegångsbalken

text: inte några särskilda bestämmelser om hur beslagtaget gods skall återställas. Den allmänt tillämpade rutinen är att den till vilket det beslagtagna skall lämnas ut underrättas om att beslaget har hävts och att godset kan avhämtas (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2005, s. 437).

text: Bedömning

text: Hanteringen av AA:s begäran Förklaringen till att kassettbandet inte återlämnades till AA när han begärde det synes vara att hans begäran inte kom att handläggas vid godsenheten. Att så inte blev fallet kan endast förklaras med att BB hade missuppfattat situationen och var av uppfattningen att kassettbandet alltjämt var föremål för beslag. Det är polismyndighetens uppfattning att BB, som hade avslutat ärendet för sin del, borde ha hänvisat AA till antingen åklagaren för besked om huruvida beslaget var hävt eller inte eller till godsenheten för att få tillbaka sitt kassettband. Att AA inte erhållit någon underrättelse från godsenheten om att beslaget var hävt har från polisområdets sida förklarats med den ansträngda arbetssituationen på enheten, Det är enligt polismyndigheten självfallet inte godtagbart att AA ännu åtta månader efter att beslaget hävts inte hade underrättats om att godset var tillgängligt för avhämtning.

text: Arbetssituationen vid godsenheten Ledningen för Polisområde Nordvästra Skåne har uppgett att de under en längre tid försökt komma till rätta med situationen på godsenheten. Polisområdet har nu beslutat att under juni–augusti 2006 genomföra en särskild insats för att komma till rätta med problemen. Personalen på enheten kommer att förstärkas dels genom förflyttningar av personal inom polisområdet, dels med ett antal sommarvikarier. Det är polisområdets bedömning att en sådan förstärkning kommer att förbättra situationen avsevärt.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: När det först gäller AA:s klagomål mot beslutet att åtal inte har väckts i det aktuella ärendet vill jag nämna följande. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfaran-

text: det. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Ett beslut att inleda eller lägga ned en förundersökning eller att väcka eller inte väcka åtal bygger på bedömningar, bl.a. av vilken bevisning det finns och vad man kan vänta sig få fram i undersökningen. I bedömningsfrågor kan man ha olika uppfattningar utan att någon av dem behöver vara felaktig. AA:s klagomål i denna del föranleder därför inte något ytterligare uttalande från min sida.

text: När det däremot gäller beslaget av kassettbandet ger polisens handläggning anledning till följande uttalanden från min sida.

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som bl.a. skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning tas i beslag. Om det inte längre finns skäl för beslaget skall det omedelbart hävas (8 § första stycket). Sedan ett beslag hävts skall det beslagtagna föremålet lämnas tillbaka. Enligt huvudregeln skall det lämnas till den från vilken det har tagits i beslag.

text: Av utredningen framgår att åklagaren hävde beslaget av AA:s kassettband i juli 2005 och att beslutet omgående kom polisens godsenhet tillhanda. Trots detta dröjde det ända till april 2006 – sedan JO kontaktat godsenheten – innan det ombesörjdes att kassettbandet återlämnades till AA. Ett så långt dröjsmål med en expediering av det här aktuella slaget är naturligtvis oacceptabelt. Redan under sommaren 2005 borde personalen på godsenheten ha underrättat AA om att han t.ex. kunde komma och hämta kassettbandet. – Vidare borde BB i samband med sina åtskilliga kontakter med AA själv ha tagit reda på vad som hade hänt med beslaget och informerat honom om detta eller åtminstone, som polismyndigheten anfört, hänvisat honom till antingen åklagaren för besked om huruvida beslaget var hävt eller inte eller till godsenheten för att få tillbaka sitt kassettband.

text: I ärendet har vidare kommit fram att arbetssituationen vid den aktuella godsenheten är mycket ansträngd. CC har redogjort för den höga arbetsbelastningen och bl.a. framhållit att det finns ett mycket stort antal ärenden med hävt gods från åren 2004–2006 som ännu inte har åtgärdats. I juni 2006 uppgav polismyndigheten i sitt remissyttrande att man under sommaren 2006 skulle genomföra en särskild insats, genom personalförstärkningar, för att komma till rätta med problemen vid enheten. Enligt polismyndighetens bedömning skulle detta förbättra arbetssituationen avsevärt.

text: Vid min inspektion av polisen i Helsingborg i maj 2007 kunde jag dock konstatera att det alltjämt finns brister vad gäller polismyndighetens hantering av beslagsliggaren, t.ex. fanns det fortfarande ett mycket stort antal äldre oredovisade beslag (se punkten 7.3 i inspektionsprotokollet, dnr 2045-2007). Jag uttalade då att jag förutsätter att polismyndigheten snarast företar en granskning av beslagsliggaren och vidtar nödvändiga åtgärder. Jag finner därför nu inte skäl att vidare uttala mig i saken.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


title: Anmälan mot Journalisternas Arbetslöshetskassa angående handläggningen av ett ärende om återkrav av arbetslöshetsersättning

text: Bakgrund

text: AA avskedades den 7 mars 1997 av GE Television AB. Svenska Journalistförbundet ansåg att avskedandet var felaktigt och drev ärendet i Arbetsdomstolen. Den 17 februari 1999 dömde Arbetsdomstolen i målet och förklarade avskedandet ogiltigt samt dömde GE Television AB att utge 55 000 kronor i allmänt skadestånd till AA. GE Television AB valde att utbetala skadestånd enligt

text: 39 § lagen (1982:80)

text: om anställningsskydd i stället för att rätta sig efter Arbetsdomstolens dom beträffande ogiltig förklaringen av avskedandet. Den 5 april 2000 undertecknade AA en slutavräkning mellan sig och GE Television AB enligt vilken han erhöll ersättning i följande poster; lön 602 709 kr, semesterersättning 98 950 kr, allmänt skadestånd 55 000 kr, normerat skadestånd 830 784 kr samt ränta 235 285 kr.

text: Medan tvisten pågick ansökte AA den 10 mars 1997 om arbetslöshetsersättning. Journalisternas Arbetslöshetskassa (kassan) beslutade att utbetala ersättning mot att AA undertecknade en förbindelse om att återbetala ersättningen om han skulle komma att erhålla lön, uppsägningslön eller avgångsvederlag från GE Television AB. Förbindelsen undertecknades den 19 juni 1997. AA fick arbetslöshetsersättning under veckorna 11-29 1997, 28-31samt 34-52 1998 och 1-10 1999, totalt 259 ersättningsdagar med 224 116 kronor.

text: Den 28 januari 2000 anmälde sig AA återigen hos arbetsförmedlingen och den 13 mars 2000 ansökte han ånyo om arbetslöshetsersättning hos kassan. Ansökningshandlingarna var inte kompletta och AA förelades flera gånger, bl.a. i mars och april, att komplettera dessa. Den 22 juni 2000 uppmärksammade kassan att dom fallit i målet och efterfrågade i brev till AA vilken lön eller avgångsvederlag han erhållit från GE Television AB. Den 13 juli 2000 krävde kassan AA på återbetalning av 224 116 kronor. Ett inbetalningskort bifogades och kassan informerade AA om att han senast den 24 juli kunde komma med synpunkter innan kassan skulle fatta beslut i ärendet. Vidare angavs att någon utbetalning inte skulle komma att ske i avvaktan på hans svar. AA begärde den 18 juli 2000 att kassan skulle vänta med att göra avdrag till dess han fått en ny tjänst alternativt upprätta en avbetalningsplan. Kassan meddelade den 20 juli 2000 att förbindelsen från 1997

text: gällde och inte kunde omförhandlas samt att kassan inte hade befogenhet att skjuta upp återbetalningen, eftersom pengarna var statsbidrag som kassan måste återbetala till AMS. Den 27 juli 2000 efterfrågade AA ånyo möjligheterna till avbetalningsplan och kvittning. Den 1 augusti 2000 uppgav kassan i brev till honom att kassan kunde bevilja avbetalningsplaner på skulder som avser ersättning som utgått felaktigt eller på felaktiga grunder. I hans fall skulle dock enligt kassan någon ersättning inte ha utbetalats om han inte hade undertecknat förbindelsen. Vidare nämndes att AA egentligen var ersättningssökande för första gången den 28 januari 2000. Den 31 augusti 2000 skickade kassan en betalningspåminnelse i vilken angavs att om inte skulden reglerades inom 14 dagar skulle kassan vara tvungen att vidta andra åtgärder. Den 13 november 2000 skickade kassan ytterligare en betalningspåminnelse i vilken det angavs att om skulden inte reglerades inom 14 dagar skulle kassan överlämna kravet till inkassobyrå. AA begärde den 23 november 2000 att få ut sin akt och att kassan skulle avvakta vidare åtgärder till dess han hade hunnit ta del av denna. Ytterligare skriftväxling angående AA:s akt och hans möjligheter att få ta del av denna följde. I brev den 3 januari 2001 som behandlar dessa handlingar uppgav kassan beträffande överlämnandet av ärendet till inkassobyrå att den skulle avvakta kassan styrelsesammanträde den 17 januari och varvid beslut skulle fattas i frågan. Något beslut fattades dock inte vid det styrelsesammanträdet utan först den 29 maj, då kassan beslutade att ärendet skulle överlämnas till inkasso. Kassan beslutade dock att avvakta med detta p.g.a. dels en begäran från advokatfirman Åberg och Salmi om utlämnande av samtliga beslut i ärendet, dels AA:s anmälan till JO. Dessförinnan den 20 maj 2001 beslutade kassan om återkrav enligt

text: 68 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring. Den 8 augusti 2001 beslutade kassan att tillerkänna AA arbetslöshetsersättning från den 1 februari 2000.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO begärde AA att JO skulle granska arbetslöshetskassans handläggning. De närmare skälen för hans missnöje framgår av anmälan.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) för utredning och yttrande. AMS försäkringsenhet anförde efter hörande av Journalisternas arbetslöshetskassa bl.a. följande. AA begär en granskning av arbetslöshetskassans handläggning och har sammanfattningsvis följande invändningar 1. den förbindelse om återbetalning som han undertecknat den 23 juni 1997 har inte förlängts att gälla efter den 12 december samma år 2. i förbindelsen anges inga villkor, när återbetalning skall ske eller att han ska meddela kassan när dom fallit eller han fått ersättning 3. kassan nämnde inte förbindelsen förrän ett halvår efter hans begäran om ersättning under år 2000 4. kassan har inte vid något tillfälle delgivit honom fattade beslut om ersättning och följaktligen har han heller inte fått någon besvärshänvisning 5. kassan har inte gjort någon rättelse av lämnade inkomstuppgifter för åren 1997-99 eller redovisat att skulden minskat

text: Försäkringsenheten kan vid en genomgång av handlingarna i ärendet inte finna annat än att 1. den förbindelse om återbetalning av erhållen arbetslöshetsersättning som AA undertecknat den 19 juni 1997 gäller tills vidare 2. återbetalningsskyldighet i ett fall som det nu aktuella uppkommer enligt gällande rättspraxis utan att någon förbindelse alls utfärdas eftersom AA under tid som han retroaktivt erhållit lön är anställd och således inte arbetslös och därför inte berättigad till arbetslöshetsersättning, jfr FÖD 1984:51, Länsrättens i Stockholm mål nr Ö 15957-96 där Kammarrätten i Stockholm och Regeringsrätten beslutat att inte meddela prövningstillstånd i mål nr

text: respektive mål nr 4491998 samt Kammarrättens i Stockholm mål 7166-l999 där Regeringsrätten den 2 juli 2000 beslutat att inte meddela prövningstillstånd. Återbetalningskravet grundas på det faktum att något inkomstbortfall på grund av arbetslöshet inte uppkommit. Förbindelsen som AA undertecknat får i sammanhanget ses som ett bevis om att han är införstådd med att återbetalningsskyldighet inträder om och när han får retroaktiv lön eller annan ersättning från sin arbetsgivare. 3. det sedan lång tid tillbaka är vedertaget att det är den som söker arbetslöshetsersättning som ska visa att rätt till ersättning föreligger och det ankommer också på den sökande att till kassan meddela ändrade förhållanden, som kan påverka bedömningen av rätten till ersättning (se ”Anmälan om arbetslöshet, Informationstext”). AA meddelade inte kassan när uppgörelsen med arbetsgivaren resulterat i utbetalning av retroaktiv lön. Kassan fick först i juli månad 2000 vetskap om att lön utgått vilket föranledde påtalande av förbindelsen som ett första led i att förmå AA att frivilligt återbetala erhållen arbetslöshetsersättning. 4. vid tidpunkten för AA:s JO-anmälan i april 2001 hade arbetslöshetskassan fattat ett beslut, innebärande beviljande av en ersättningsperiod, i mars 1997. Den arbetslöshetsersättning han fått under 1997-1999 har utgått under en och samma ersättningsperiod. Kassan har i yttranden redogjort för felaktigheter som förekommit i handläggningen av AA:s ärende efter att hans anmälan om arbetslöshet inkom till kassan den 13 mars 2000, innebärande bland annat felregistreringar som medfört följdfel. Nyssnämnda anmälan föranledde kassan att inledningsvis begära komplettering avseende uppgifter i arbetsgivarintyg och tidigare godkänd bisyssla och därefter i juni 2000 begära uppgift om vad domen i Arbetsdomstolen resulterat i. AA besvarade kassans begäran med att i sin tur begära omgående utbetalning av ersättning. Efter att kassan från AA:s tidigare arbetsgivare erhöll nödvändiga uppgifter för att ta ställning till återbetalning har kassan översänt inbetalningskort och givit honom möjlighet att inkomma med synpunkter samt besvarat hans förfrågan avseende betalningsplan och kvittning under juli månad. Oavsett de handläggningsfel av rent teknisk natur som kassan gjort hade kassan redan i juli månad 2000 kännedom om den retroaktiva lön som AA fått och därför bort fatta beslut om återbetalning av utbetald arbetslöshetsersättning omgående. Allra senast i november månad 2000, efter att två skrivelser, rubricerade som påminnelse respektive påminnelse återbetalning avsänts till AA dels den 31 augusti, dels den 13 november 2000 och det då för kassan måste ha framstått som klart att han inte avsåg att frivilligt återbetala skulden borde kassan ha fattat ett beslut om återbetalning. Av kassans skrivelse till AA daterad den 3 januari 2001 framgår att kassan hade för avsikt att överlämna ärendet till inkasso. Hur återkrav mot ersättningstagaren skall respektive bör hanteras anges i Föreningsrättsliga bestämmelser, Regelbok för arbetslöshetskassor, under uppslag 13 samt i bilaga 2. Kassan har först den 20 maj 2001 fattat beslut om återkrav och den 8 augusti samma år besvarat hans anmälan som inkom den 13 mars 2000 genom att beviljat honom en ny ersättningsperiod från den 1 februari 2000. AA:s påstående att han inte fått något beslut om ersättning med besvärshänvisning är vid tidpunkten för hans anmälan riktigt så till vida att han inte fått svar på sin anmälan om arbetslöshet som inkom den 13 mars 2000.

text: 5. den felaktiga handläggning som kassan redogjort för har fått till följd att kassan inte lämnat underlag så att AA:s inkomstuppgifter för åren 1997-99 korrigerats. I de fall ett återkrav av utbetald ersättning riktas mot en ersättningstagare anses den ersättning som återkravet avser inte längre som en skattepliktig inkomst. De handläggningsrutiner som kassan bör tillämpa anges i bilaga 3 till uppslag 13 i tidigare nämnda Regelbok för arbetslöshetskassor. Kassan anger i yttrande att nya inkomstuppgifter kommer att utfärdas. I Arbetsmarknadsstyrelsens föreskrifter för arbetslöshetskassor,

text: AMSFS 1997:14

text: , 19 § anges att arbetslöshetskassor skall föra ett särskilt kravregister avseende bland annat felutbetalt belopp och belopp som återkrävs. Vid vilken tidpunkt aktuella belopp införs i registret torde bli avhängigt av när kassan anser att det föreligger felutbetalda eller återkrävda belopp. I den mån ersättningsbelopp som betalas ut på preliminär basis inte kan föras in i kravregistret torde anledning finnas att ha annan bevakning på dessa. Möjligen hade en bevakningsfunktion kunnat förhindra också de registreringsfel som kassan uppger ha skett. Arbetslöshetskassans beslut om återkrav den 20 maj 2001 hade kunnat ha en utförligare motivering.

text: Till yttrandet var bifogat ett yttrande från Journalisternas Arbetslöshetskassa som anförde bl.a. följande.

text: AA inkommer med ansökan om ersättning 2000-03-13 då han är anmäld arbetslös hos AF from 2000-01-28. Handlingarna är inte kompletta och kassan skickar begäran om kompletteringar ett flertal gånger. I juni 2000 inkommer den sista begärda kompletteringen och kassan påbörjar efter detta handläggning av ärendet. När slutregistrering skall göras av handlingarna framkommer också att AA har undertecknat en förbindelse. Kassan efterhör därför i brev 000622 till AA om någon lön har utbetalats från GE Television. Kassan erhåller inget beslut från AA utan kassan kontaktar arbetsgivaren och får per fax 000712 underlaget på vad som är utbetalt. Av detta framkommer att AA undertecknat en sammanställning av en slutavräkning mellan honom och GE Television, denna undertecknas 000405 och där framkommer att GF erhållit lön med 602 709 kr, semesterersättning 98 950 kr, allmänt skadestånd 55 000 samt normerat skadestånd 830 784 och ränta med 235 285 kr. Enligt arbetsgivarens uppställning har lön utbetalts för del av mars 1997 samt april - dec 97, jan dec 98 samt januari och del av februari 99. Kassan begär 000713 att AA skall återbetala ersättning som är utbetald under åren 1997, 1998 och 1999 med 224 116 kr. AA begär att få göra en avbetalning av utbetald ersättning vilket kassan nekar honom detta då han endast någon månad tidigare erhållit sin utbetalning, vi begär att han betalar in hela summan. Som AA själv uppger så har han vid kontakt i juni med kassan fått uppgift om att han är berättigad till ersättning fr.o.m. 000128 men att ingen ersättning kommer att utbetalas förrän han har reglerat sin skuld. Här har dock en felaktig hantering av AA:s ärende gjorts. Beskrivningen av vad som hänt är svår att förklara för den som inte har kännedom om vårt system men både ett tankefel och en felregistrering genererade i att det blev flera fel. När AA inkom med sina ansökningshandlingar i mars 00 visste vi inte att han fått sin löneutbetalning från GE Televison. I vårt system fann vi att han återkom inom 52 veckor sedan det att han tidigare erhöll ersättning och därför prövades han inte som ”ny”. Det är ju först fr.o.m. det att vi får visshet om att han fått lön och att han skall återbetala det han fått under 97, 98 och 99 som han skulle ha prövats på det arbete han slutade 000131. När hela ärendet är komplett registreras inte skulden på rätt sätt, det missas även i handläggningen att han skall prövas för en ny ersättningsperiod som är baserad på det arbete han avslutat 000131 och därmed fortsätter han på den tidigare perioden, den som han skall återbetala. I och med detta får han inte något beslut om att han skall ha en ny period. (Beslut skickas endast en gång per period)

text: AA:s insända kassakort för veckorna 0005-0008 blir heller inte registrerade. I och med detta skapas ingen utbetalningsspecifikation där uppgift om den ersättning kassakorten genererat till framkommer och att den har dragits till skulden. Då AA inte heller inkommer med ytterligare kassakort uppmärksammas inte denna felhantering. (utbetalningsspecifikationerna skrivs inte ut av kassan utan sker genom drift hos dataföretag som ombesörjer överföring av uppgifter både till AMS och till Föreningssparbanken). I och med den felaktiga skuldsättningen blir konsekvensen också att inte inkomstuppgifter för åren 97, 98 och 99 blir rättade. Den hantering som sedan har skett är att undertecknad har från handläggarna fått uppgift om att AA har fått lön och är därmed återbetalningsskyldig till ersättning. Att hans ärende inte har skickats över till inkassobyrå beror på att AA har begärt att kassan skall avvakta detta. Vid kassans styrelsemöte i januari 01 behandlades inte AA:s ärende p.g.a. tidsbrist utan först vid sammanträdet 010529 beslutade styrelsen att AA:s ärende skall översändas till inkasso. Samtidigt inkommer en begäran från Advokatfirman Åberg och Salmi om tillgång till kassans samtliga beslut i AA:s ärende. Då denna skrivelse saknar fullmakt från AA har kassan tillskrivit advokatfirman om begäran om detta. Undertecknad tog beslut om att avvakta att översända ärendet till inkasso och i samband med detta inkom även skrivelsen från er. Sammanställning av AA:s övriga invändningar: Då AA har erhållit lön för perioden 970310-990217 anses AA som anställd under denna tid och att han därmed skulle vara berättigad till ersättning tidigast efter 990218. Oavsett om det hade utbetalts en eller två ersättningsperioder gäller förbindelsen. Då AA i april 00 erhöll utbetalningen från GE Televison och kassan då inte hade fått kompletterande handlingar utan ärendet var så att säga under utredning borde AA själv informerat kassan om detta. Förbindelsen är utformad på sådant sätt att AA inte kan missförstå att när lön, uppsägningslön eller avgångsvederlag kommer att utgå från GE Television AB har han förbundit sig att återbetala den ersättning som har utgått under denna tid och att det därmed också är självklart att det är han själv som måste meddela oss då arbetsgivaren inte alltid vet om att förbindelsen finns eller att kassan inte med automatik får informationen. Vid de få gånger som har utbetalts ersättning med förbindelse så är det Svenska Journalistförbundet som har gjort förfrågningen om detta och det kan inte undgå någon medlem att inte förstå att det är pengar som utbetalas som ”förskott” i avvaktan på att förhandlingar om begärda löneanspråk är klara.

text: Vid varje uppehåll kräver kassan att medlemmarna skall inkomma med intyg över vad han har gjort i sitt uppehåll, och om uppehållet är ett länge sådant skall även ”Anmälan om arbetslöshet” insändas för att se vilken dag medlemmen åter anmälde sig hos AF. Det är inte så som AA uppfattat det att han har blivit prövad för en ny ersättningsperiod vid sina tidigare uppehåll. Om AA:s kassakort hade registrerats hade ersättningen självklart gått till att reglera skulden men detta är inte detsamma som att kassan har godkänt en avbetalningsplan. Av insända kassakort för veckorna 0005-0008 har 1 227 kr avdragits från AA:s skuld. – – –

text: Beslut om ny ersättningsperiod som gäller from 000131 är nu utfärdat och vi kommer att utfärda kassakort för veckorna 0009 - fram till dags dato så att AA kan deklarera dessa. Likaså kommer nya inkomstuppgifter att utfärdas.

text: AA gavs möjlighet att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: När det gäller AA:s återbetalningsskyldighet följer, såsom angetts i AMS remissvar, denna av allmänna principer som kommit till uttryck i praxis. Jag har därför begränsat min utredning till att avse frågan huruvida handläggningen av AA:s

text: ansökan om arbetslöshetsersättning i mars 2000 och ärendet om återbetalning har varit korrekt från formell synpunkt.

text: Arbetslöshetskassornas möjlighet att återkräva felaktigt utbetald ersättning regleras i

text: 68 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring (ALF). Hanteringen av återkrav behandlas närmare i Föreningsrättsliga bestämmelser – Regelbok för arbetslöshetskassor. Även om det i AA:s fall inte är fråga om en direkt tillämpning av

text: 68 §

text: ALF utan en återbetalningsskyldighet som följer av allmänna principer som kommit till uttryck i rättspraxis bör hanteringen av återkravet mot honom hanteras i likhet med övriga återkrav. Av nämnda regelbok framgår att beslut om återkrav skall sändas till ersättningstagaren med delgivningskvitto eller i rekommenderat brev med mottagningsbevis. Utöver det första beslutet bör vidare kravåtgärder vanligen anstå tills beslutet inte längre kan överklagas. I första hand skall kassan försöka få till stånd frivillig återbetalning av vad ersättningstagaren felaktigt erhållit, exempelvis genom att få honom att gå med på en avbetalningsplan eller kvittning. Kommer ingen överenskommelse till stånd bör kassan följa kravrutiner som innebär följande. En första påminnelse skickas två månader efter beslutet, ytterligare en månad därefter skickas påminnelse nummer två och en månad efter denna skickas en betalningsanmaning med upplysning om att kassan kan komma att vidta indrivningsåtgärder genom kronofogdemyndigheten om inte betalning sker efter angiven tid. När denna tid är till ända skall en ansökan om betalningsföreläggande göras hos kronofogdemyndigheten. En utbetald ersättning anses i och med att ett återkrav riktas mot en ersättningstagare inte som en skattepliktig inkomst och i regelboken anges vilka handläggningsrutiner kassorna bör följa för att kontrolluppgifterna till skattemyndigheten skall bli riktiga. Vidare kan nämnas att arbetslöshetskassorna enligt 19 § i AMS föreskrifter för arbetslöshetskassor (

text: AMSFS 1997:14

text: ) skall föra ett kravregister där det skall framgå bl.a. felutbetalt belopp, belopp som återkrävs, huruvida ärendet har överklagats och vilka kravåtgärder som vidtagits.

text: Av remissvaret från kassan har framkommit att det inte stod klart för kassan att Arbetsdomstolen hade meddelat dom i målet och att AA skulle få ersättning från sin tidigare arbetsgivare när han ansökte om arbetslöshetsersättning i mars 2000. Enligt kassan ledde detta till tankefel och felregistreringar som i sin tur genererade nya fel. Av utredningen har dock framkommit att kassan i juli 2000 fick del av slutavräkningen mellan AA och hans tidigare arbetsgivare. Denna information borde under alla förhållanden, såsom AMS anfört i sitt remissvar, ha lett till att kassan omgående fattade ett beslut om återbetalning.

text: Kritik kan vidare riktas mot arbetslöshetskassans hantering av ärendet om återkrav. Kassan har i flera avseenden inte följt rutinerna för hur återkrav skall hanteras. Särskilt anmärkningsvärt är att AA krävdes på återbetalning innan något beslut i frågan var fattat. Vidare hade kassan redan i januari 2001, också det innan beslut om återkrav var fattat, för avsikt att besluta om att ärendet skulle överlämnas till inkassobyrå. Beslut i denna fråga fattades sedermera den 29 maj 2001 d.v.s. innan tiden för omprövning och överklagande av beslutet om återkrav löpt ut.

text: Vid en korrekt hantering av ärendet borde en justering av AA:s inkomstuppgifter åren 1997-1999 ha skett i samband med att återkrav riktades mot honom.

text: Slutligen borde kassan långt tidigare än den 8 augusti 2001 tagit ställning till om AA skulle beviljas arbetslöshetsersättning från den 1 februari 2000. Vad som i övrigt förekommit föranleder inte några uttalanden från min sida. Med den kritik som ligger i det sagda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
God man/förvaltare
Myndighetsutövning, gränsen för
Tillsyn

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Hultsfreds kommun, angående underlåtenhet att besvara e-post från enskilda m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 mars 2009, klagade AA på Överförmyndarnämnden i Hultsfreds kommun och den gode mannen BB. I sin anmälan anförde han bl.a. följande. Den 13 februari 2009 skickade han e-post till BB och efterfrågade information om en utbetalning till honom för ett avslutat godmansuppdrag. En månad senare fick han ett svar från kommunjuristen CC. BB hörde emellertid inte av sig. Den 16 mars 2009 ringde han därför upp henne varvid hon anförde ”varför ska jag svara på din e-post?”

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till överförmyndarnämnden för yttrande. Nämndens ordförande DD inkom den 3 april 2009 med ett remissvar, i vilket anfördes bl.a. följande.

text: BB:s roll gentemot AA har uteslutande varit rollen god man gentemot entledigad god man. BB har sålunda uteslutande agerat såsom företrädare för sin huvudman gentemot AA. BB är således, i sin roll som god man, inte underkastad förvaltningsrättslig lagstiftning. Överförmyndarnämnden anser därför inte att den uppkomna problematiken är ett ärende för JO, utan möjligen för överförmyndarnämnden eller möjligen för länsstyrelsen. AA yttrade sig över remissvaret och bifogade en handling där det anges att BB är handläggare på kommunens ställföreträdarenhet.

text: Muntliga upplysningar om BB:s anställning inhämtades, varvid kommunjuristen CC uppgav följande. Kommunens ekonomikontor har anställt 1,6 personer (däribland BB) som arbetar på kommunens ställföreträdarenhet. De har anställts som handläggare uteslutande i syfte att förordnas som god man av domstol eller av överförmyndarnämnden och arbetar endast med sina godmansuppdrag. Lön utbetalas av kommunen med avdrag för godmansarvodena.

text: BB yttrade sig muntligen över AA:s anmälan, varvid hon uppgav bl.a. följande. När AA slutade sitt uppdrag som god man gav han in en redovisning och yrkade ersättning för utfört arbete. Ett par dagar efter det att hon hade fått beslutet om hans arvode fick hon e-post från AA med följande innehåll ”Påminnelse ett”. Hon bedömde att det inte fanns anledning att besvara e-postmeddelandet. Ett par veckor senare blev hon uppringd av AA. De diskuterade bl.a. huruvida hon hade rätt att överklaga beslutet om arvode. Hon uttalade sig inte på det sätt som AA gör gällande och var inte oförskämd.

text: AA yttrade sig över de uppgifter som BB lämnat.

text: Bedömning

text: Under JO:s tillsyn står i princip bara myndigheter och deras anställda. Förmyndare, gode män och förvaltare står däremot inte under JO:s tillsyn. De är uppdragstagare men har inte myndighetsutövande funktioner. I fråga om de som arbetar som gode män på ställföreträdarenheten i Hultsfreds kommun framgår emellertid att deras godmansuppdrag innehas som en uppgift i deras tjänst hos kommunen. Mot den bakgrunden anser jag att jag är oförhindrad att i sak pröva klagomålen mot BB (JO 1991/92 s. 450).

text: Förvaltningslagen (1986:223)

text: får anses vara tillämplig på de anställda vid ställföreträdarenheten (jfr

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, Hellners m.fl., 2:a uppl. s. 54).

text: Av

text: 4 § förvaltningslagen

text: framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: I konsekvens med min uppfattning att

text: förvaltningslagen

text: var tillämplig i detta fall, anser jag att det ovan nämnda e-postmeddelandet från AA till BB borde ha besvarats av henne på något sätt.

text: AA och BB har olika uppfattning om vad den sistnämnda yttrade vid det telefonsamtal som ägde rum mellan dem. Jag anser inte att det finns skäl att utreda frågan ytterligare.

text: Jag vill framhålla att gränsen mellan åtgärder som omfattas av JO:s tillsyn och sådana som inte gör det inte är helt enkel att dra i bl.a. situationer som den här aktuella. Mot den bakgrunden låter jag saken bero med de uttalanden som jag nu gjort.

text: Ärendet avslutas.