title: Initiativärende mot en kommunal nämnd angående handläggningen av tillsynsärenden enligt miljöbalken och djurskyddslagen (1988:534)

text: Initiativet

text: Till JO inkom under hösten 2006 uppgifter om att det förelåg brister i Miljö- och byggnämndens i Värmdö kommun handläggning av ett djurskyddsärende avseende hundhållning. Från nämnden inhämtades de beslut som meddelats samt ärendeutskrifter i nämndens ärenden avseende den aktuella hundhållningen. Vad som framkommit sammanställdes i en promemoria enligt följande.

text: Djurägaren medgavs den 22 oktober 1996 tillstånd för hållande av 10 vuxna yorkshireterrier. Miljö- och hälsoskyddsnämnden (numera Miljö- och byggnämnden) i Värmdö kommun beslutade den 12 november 2002 (dnr 2000- 2257) att med stöd av

text: 16 § djurskyddslagen (1988:534)

text: återkalla tillståndet. Dessutom beslutade nämnden att med stöd av

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: förbjuda hållande av hundar på fastigheten och vid vite om 50 000 kr förelägga djurägaren att snarast, dock senast sex månader från delfående av beslutet, upphöra med all hundhållning på fastigheten. Delgivning av beslutet skedde den 24 februari 2003. Miljö- och byggnämnden beslutade den 9 september 2003 att hos länsrätten hemställa om utdömande av det förelagda vitet, att med stöd av

text: 16 § djurskyddslagen

text: återkalla kenneltillståndet samt att med stöd av

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: förbjuda hållande av hundar på fastigheten och vid vite om 100 000 kr förelägga djurägaren att snarast och senast fyra månader från delfående av beslutet upphöra med all hundhållning på fastigheten. Delgivning av detta beslut skedde den 14 januari 2004. Nämndens ansökan om utdömande av det i beslutet den 12 november 2002 förelagda vitet kom in till Stockholms tingsrätt, Miljödomstolen, den 17 oktober 2003. Ansökan synes dock dessutom ha getts in till Länsrätten i Stockholms län som den 6 juli 2004 avskrev målet (nr 18623-03) från vidare handläggning med hänvisning till att nämnden samma dag hade återkallat sin ansökan. Nämnden beslutade den 15 juni 2004 att hos miljödomstolen hemställa om utdömande av det i beslutet den 9 september 2003 förelagda vitet samt att med stöd av

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: förbjuda hållande av hundar på fastigheten och vid löpande vite om 20 000 kr per månad förelägga djurägaren att snarast och senast tre månader från delfående av beslutet upphöra med all hundhållning på fastigheten. Delgivning av detta beslut synes ha skett den 21 april 2005. Nämndens ansökan om utdömande av det i beslutet den 9 september 2003 förelagda vitet kom in till miljödomstolen den 6 juli 2005.

text: Med anledning av nämndens ansökningar förpliktade miljödomstolen den 23 mars 2006 i mål nr M 522-03 och M 27298-05 djurägaren att till staten utge vite med sammanlagt 150 000 kr. Av inhämtade upplysningar framgår att miljödomstolens dom har överklagats och att Svea hovrätts, Miljööverdomstolen, mål nr M 3590-06 inte är avslutat. Länsrätten avvisade den 11 augusti 2006 i mål nr 15669-06 en ansökan från nämnden om utdömande av vite med hänvisning till att det enligt

text: 20 kap. 2 § 8 miljöbalken

text: är miljödomstol som prövar sådana frågor enligt balken. Nämnden skickade den 15 augusti 2006 ansökningen om utdömande av vite till miljödomstolen. I dagboksbladen förekommer ett stort antal anteckningar om klagomål på störningar från hundhållningen samt om vanvård av hundar. Bland annat kom det under mars månad 2005 in uppgifter till nämnden om att en hund som en person skulle köpa från djurhållaren var undernärd och hade hjärtfel. Hunden hade därför lämnats tillbaka. I ärendet (dnr 2005-633) förekom också uppgifter om att hunden hade behandlats illa av djurhållaren. Den ansvarige handläggaren gjorde den 5 september 2005 följande anteckning i diariet: ”Uppgifterna i klagomålet är noterat. Ärendet bedöms dock inte att kunna drivas vidare (civilrättsligt).” Därefter finns ingen ytterligare åtgärd antecknad i det ärendet. Den 31 mars 2005 genomfördes en oanmäld inspektion på fastigheten (dnr 2005- 745). Djurhållaren var inte hemma. Från inspektionen noterades bl.a. att ett par yorkshireterrier var instängda i ett rum, att golvet var smutsigt och att det fanns flera högar med avföring från hundar på en fönsterbräda. Ett planerat besök som ursprungligen hade bokats in med djurhållaren till den 26 april 2005 sköts på dennas initiativ upp fem gånger och genomfördes den 3 oktober 2005 (i beslutet om omhändertagande anges tidpunkten till den 1 september 2005, se dock dagboksbladet.) Nämnden noterade att det trots att bostaden/kennellokalen var städad luktade kraftigt av avföring och urin från hundarna. Veterinären som var med vid inspektionen kontrollerade cirka tio hundar utan att notera någon anmärkning om vanvård men att djurhållaren svårligen kunde sköta ett så stort antal hundars behov av vård, rastning och social stimulans. Risken för otillåtna parningar bedömdes vara stor med efterföljande djurskyddsproblem såsom förlossningskomplikationer för unga tikar. Risken för spridning av smittsamma sjukdomar bedömdes också som stor när så många hundar levde tätt och tvingades uträtta sina behov inomhus. Därefter begärde nämnden den 26 augusti 2006 hjälp från polismyndigheten för att kunna genomföra en oanmäld inspektion. Denna inspektion genomfördes den 19 september 2006 och nämnden beslutade samma dag (dnr 2005-745) att omedelbart omhänderta samtliga hundar enligt 32 § första stycket 1 och 3

text: djurskyddslagen

text: . Beslutet underställdes Länsstyrelsen i Stockholms län och nämnden anmälde samtidigt att det fanns förutsättningar att enligt

text: 29 §

text: djurskyddslagen

text: besluta om förbud för djurhållaren att ha hand om djur. Länsstyrelsen beslutade den 12 oktober 2006 (dnr

text: 196 och 2821-06-73197) att nämndens beslut skulle bestå samt att beslutet skulle gälla även efter omhändertagandet födda och ofödda valpar. Vidare beslutade länsstyrelsen att tills vidare förbjuda djurhållaren att ha hand om hundar.

text: Av handlingarna framgick sålunda att nämnden den 12 november 2002 förbjöd hållande av hundar på den aktuella fastigheten och att hundhållningen upphörde först genom nämndens ingripande enligt

text: djurskyddslagen

text: den 19 september 2006.

text: Jag beslutade att i ett initiativärende utreda nämndens handläggning av ärendena.

text: Utredning

text: Miljö- och byggnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig. Nämnden anförde i ett yttrande den 12 december 2006 följande.

text: Ärendet

text: I september 2006 omhändertogs samtliga hundar vid en kennel utan tillstånd. Länsstyrelsen beslutade om djurförbud och att djuren skulle säljas. Ingripandet skedde efter en serie anmälningar och beslut som överklagats. Kommunens ansats att med föreläggande sätta kraft bakom beslut har inte ”vunnit laga kraft” förrän dom meddelades i Miljööverdomstolen den 11 november 2006.

text: Bakgrund

text: Den 22 oktober 1996 gav miljö- och hälsoskyddsnämnden tillstånd att på rubricerad fastighet hålla tio yorkshireterrier. Sedan ett flertal klagomål på störningar från kennelverksamheten inkommit till nämnden beslutade nämnden att begränsa antalet hundar till fyra (1997-06-17). Beslutet överklagades och länsstyrelsen biföll överklagan 1998-08-20 och upphävde nämndens beslut. Miljö- och hälsoskyddsnämnden beslutade att överklaga länsstyrelsens beslut. Länsrätten avslog 1999-04-08 överklagan. Miljö- och hälsoskyddsnämndens beslut 1997-06-17 grundar sig på hälsoskyddslagen och begreppet sanitär olägenhet som ansågs föreligga med en verksamhet med tio hundar som orsakade påtagliga störningar för grannarna. Efter förnyade klagomål på verksamheten beslutade nämnden 2002-11-12 att med stöd av

text: miljöbalken

text: förbjuda hållande av hundar på fastigheten vid vite om 50 000 kronor. Samtidigt återkallades tillståndet till kennelverksamhet enligt

text: djurskyddslagen

text: . Beslutet delgavs hundägaren 2003-02-24. Miljö- och byggnämnden beslutade 2003-09-09 att döma ut förelagt vite och vid vite av 100 000 kronor förelägga hundägaren att senast fyra månader efter delfåendet ha upphört med hundhållningen. Beslutet delgavs hundägaren 2004-02-14. Miljö- och byggnämnden beslutade hemställa om utdömande av förelagt vite 2004-06-15 samt att med stöd av

text: miljöbalken

text: förbjuda hundhållning på fastigheten vid löpande vite om 20 000 kr/månad. Miljödomstolen beslutade 2006-03-27 att djurägaren förpliktigas att till staten utge vite med 150 000 kronor. Beslutet överklagades. Miljööverdomstolen beslutade 2006-11-06 att inte meddela prövningstillstånd. Miljödomstolens dom står fast. Under tiden inkom nya klagomål på störningar och vanvård av hundarna. Därför företogs en inspektion 2005-03-31. Då bedömdes att veterinär bör kontrollera hundarna och avgöra om någon vanvård kan konstateras. På grund av svårigheter att få kontakt med hundägaren och därmed tid för inspektion sköts inspektionen upp till efter sommaren och utfördes först 2005-10-03. Ägaren till kenneln har satt i system att inte svara eller öppna då förvaltningen tagit kontakt. Veterinären undersökte tio hundar och kunde inte konstatera vanvård eller sjukdomar hos hundarna. Dock bedömdes förhållandena sådana att en oanmäld inspektion borde genomföras efter ett tag. Avsikten var att genomföra denna före sommaren 2006, men av olika skäl gick det inte att samordna en insats från fyra organ förrän september 2006. Då fann man 146 hundar som omhändertogs av polisen. Hundarna fördes till hundstallet . . . Veterinären konstaterade inte direkt vanvård av djuren, men en undermålig och direkt olämplig miljö samt bristande pälsvård. Efter några veckor beslutades om djurförbud och försäljning av hundarna.

text: Förvaltningens bedömning

text: Störning från det stora antalet hundar har varit omfattande och beslut har tagits med stöd av

text: miljöbalken

text: för att få stopp på de olägenheter som verksamheten förorsakat grannar. På grund av svårighet att delge hundägaren fattade beslut och den långa handläggningstiden i miljödomstolen har ärendet dragit ut på tiden och inte avgjorts i Miljööverdomstolen förrän fyra år efter nämndens beslut om förbud att hålla hundar på fastigheten.

text: Klagomål och misstankar om vanvård av hundarna inkom under 2005 men framför allt sommaren 2006. Med anledning härav gjordes inspektion med deltagande av veterinär på hösten 2005 och med veterinär och polis i september 2006. Miljö- och byggnämndens beslut 2006-06-07 skickades till länsrätten med hemställan om utdömande av vite. Tyvärr skickades beslutet till fel instans vilket innebar att ärendet översändes till miljödomstolen först den 15 augusti 2006. Som framgår av ovanstående bakgrundsbeskrivning har nämndens tillsynsverksamhet i huvudsak behandlats i enlighet med hälsoskyddslagen och

text: miljöbalkens

text: bestämmelser om sanitär olägenhet. Då misstankarna framfördes om att brister i hundhållningen förekom började ärendet även hanteras enligt

text: djurskyddslagen

text: . Lagens bestämmelser var grund för beslut om omhändertagande av 146 hundar i september 2006. Miljö- och byggförvaltningen insåg tidigt att kennelägaren inte borde få syssla med hunduppfödning, men kunde först sen vanvård konstaterats och verifierats av länsstyrelse/länsrätt nå sitt mål om ett slut med verksamheten. Reglerna om störning leder inte till något snabbt resultat eftersom de kan överklagas i instans efter instans. Vi konstaterar att verksamheten under senaste året gått helt överstyr och att hundägaren förmodligen gömt undan ett flertal hundar vid tidigare inspektioner. – – – Vi är trots allt av den uppfattningen att ärendet handlagts i enlighet med den tillsynsverksamhet som ålägges nämnden enligt miljöbalk och djurskyddslag. Visst är handläggningen utdragen och inte helt i linje med

text: förvaltningslagens

text: regler, men det hänger samman med kraven på rättssäkerhet.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheternas beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO uttalar sig således inte om vilka beslut som handläggningen av ett ärende bör utmynna i eller om ett beslut är riktigt i sak.

text: Nämnden har i detta ärende haft att tillämpa såväl bestämmelser i

text: djurskyddslagen

text: som i

text: miljöbalken

text: . Bestämmelserna i

text: djurskyddslagen

text: avser att tillförsäkra att djur behandlas väl.

text: Miljöbalken

text: innehåller bestämmelser till skydd för människors hälsa och för miljön.

text: Enligt

text: 16 § djurskyddslagen

text: krävs tillstånd till t.ex. kennelverksamhet. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till att den sökande kan anses lämplig att bedriva verksamheten och att de anläggningar i vilka verksamheten skall bedrivas är lämpliga från djurskyddssynpunkt. Ett tillstånd kan återkallas. Nämndens beslut att återkalla ett tillstånd får överklagas hos länsstyrelsen,

text: 38 § djurskyddslagen

text: . Nämnden kan bestämma att beslutet skall gälla omedelbart även om det överklagas (se 74 § andra stycket djurskyddsförordningen [1988:539] samt, för tiden innan den 1 juli 2006,

text: 39 § andra stycket djurskyddslagen

text: ). Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna i 16 § kan enligt

text: 36 § djurskyddslagen

text: dömas till böter eller fängelse i högst två år. Om brottet är att anse som ringa skall inte dömas till ansvar.

text: Nämnden beslutade den 12 november 2002 att återkalla tillståndet att driva kennelverksamhet. Beslutet, som delgavs verksamhetsutövaren den 24 februari 2003, har inte överklagats och har vunnit laga kraft under mars månad 2003. Efter denna tidpunkt har således kennelverksamheten bedrivits utan tillstånd. Av handlingarna framgår inte att nämnden i anslutning till detta gjort några särskilda överväganden enligt djurskyddslagstiftningen. Nämnden kände till att det fanns ett mycket stort antal hundar på fastigheten och fick i vart fall under mars 2005 del av uppgifter om vanvård av hundar. Trots detta dröjde det till september 2006 innan nämnden i ett beslut grundat på

text: djurskyddslagen

text: tog ställning till hundhållningen. Jag ser mycket allvarligt på detta dröjsmål. Jag ifrågasätter också nämndens beslut den 9 september 2003 att återkalla ett tillstånd som genom ett lagakraftvunnet beslut redan var återkallat.

text: Parallellt med djurskyddsärendet har nämnden handlagt ett ärende enligt

text: miljöbalken

text: . I beslutet den 12 november 2002 förbjöd nämnden med stöd av

text: 26 kap.

text: och

text: 14 §§

text: miljöbalken

text: hållande av hundar på den aktuella fastigheten samt förelade djurägaren vid vite av 50 000 kr att snarast dock senast sex månader efter delfående av beslutet upphöra med hundhållning. Av ett tjänsteutlåtande som upprättats inför nämndens beslut framgår att förvaltningen gjorde bedömningen att kennelverksamheten utgjorde en olägenhet för de närboende. Bland annat åberopades

text: 9 kap. 3 § miljöbalken

text: och

text: 36 § förordningen (1998:899)

text: om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Sedan detta beslut har vunnit laga kraft har nämnden ansökt om utdömande av vitet. Nämnden har därefter i ytterligare vitesförelägganden försökt förmå djurägaren att upphöra med verksamheten. Handläggningen i dessa delar tyder på att nämnden aktivt försökt att komma till rätta med de olägenheter som bedömts föreligga.

text: När det gäller nämndens ansökningar om utdömande av vite anmärker jag följande. En ansökan om utdömande av vite prövas enligt huvudregeln av länsrätt (se lagen [1985:206] om viten). Har vitet förelagts med stöd av

text: miljöbalkens

text: regler prövas dock frågan av miljödomstolen (1 § andra stycket viteslagen och

text: 20 kap. 2 § miljöbalken

text: ). Uppenbarligen har dessa bestämmelser inte varit helt kända för nämnden eftersom ansökan vid två tillfällen gjorts till fel instans. Av handlingarna framgår emellertid att ansökningarna har kommit miljödomstolen till handa. Den felaktiga hanteringen har dock fått till följd att handläggningen onödigt fördröjts.

text: En ansökan om utdömande av vite som ställts till miljödomstolen och som beslutats av nämnden den 15 juni 2004 har inte kommit in till miljödomstolen förrän den 6 juli 2005. Den utdragna handläggningen förefaller svårförklarlig. Nämnden har uppgett att delgivningssvårigheter i vissa fall medfört en lång handläggningstid. Det nu påtalade dröjsmålet kan dock inte förklaras med delgivningssvårigheter. Ett beslut om att hos domstol ansöka om utdömande av ett vite kan inte överklagas av verksamhetsutövaren och behöver inte heller delges denne.

text: Enligt min uppfattning har nämndens handläggning försvårats av och blivit otydlig på grund av att nämnden handlagt ärenden som styrs av olika regelsystem i samma beslut. Naturligtvis kan det vara så att en verksamhet eller störningskälla ger upphov till olika typer av problem som nämnden har att ta ställning till och det kan i sådana fall vara lämpligt att handlägga de olika frågorna i ett sammanhang. Många gånger kan det dock vara lämpligt att hantera de skilda ärendetyperna i separata beslut. I vart fall måste ett eventuellt gemensamt beslut utformas så att det tydligt framgår vilka överväganden som har gjorts i de olika delarna och hur beslutet i respektive del kan överklagas.

text: I detta fall har nämnden haft att pröva verksamheten utifrån såväl

text: djurskyddslagens

text: som

text: miljöbalkens

text: bestämmelser. I ett och samma beslut har nämnden (se t.ex. beslut den 9 september 2003) hemställt om utdömande av ett tidigare förelagt vite, med stöd av

text: djurskyddslagen

text: återkallat ett kenneltillstånd samt med stöd av

text: miljöbalken

text: vid nytt vite förelagt verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. Utöver det faktum att det är olika överväganden som skall göras i de olika sakfrågorna är det också olika bestämmelser om hur besluten kan överklagas. En ansökan om utdömande av vite kan som tidigare nämnts inte överklagas utan den skall direkt lämnas till den domstol som har att pröva frågan, ett återkallande av ett kenneltillstånd överklagas hos länsstyrelsen och ett föreläggande enligt

text: miljöbalken

text: överklagas hos miljödomstol. Med hänsyn till det sagda borde nämnden enligt min mening i allt fall när det gäller djurskyddsrespektive miljöbalksärendena ha handlagt dem i skilda beslut.

text: Med dessa uttalanden och med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Häkte Omplacering

publisher: Justitieombudsmannen

title: Placering i häkte av intagen som verkställer fängelsestraff

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan daterad den 4 december 2003 anförde AA följande. Han avtjänade ett fängelsestraff i anstalten Svartsjö när han häktades, misstänkt för ny brottslighet, och överfördes till häktet Stockholm. Trots att häktningen senare hävdes hölls han kvar i häktet.

type: stycke

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal lånades in och granskades. Av denna framgick bl.a. att AA, med anledning av att han hade häktats, placerades i häktet Stockholm den 30 oktober 2003, att häktningsbeslutet hävdes av Stockholms tingsrätt den 25 november 2003 och att AA förflyttades åter till anstalten Svartsjö den 10 december 2003.

text: Därefter remitterades ärendet till Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Kronoberg för yttrande.

text: I sitt remissvar hänvisade kriminalvårdsmyndigheten, genom kriminalvårdschefen BB, till ett yttrande av tf. arbetslagschefen CC och anförde att han inte kunde finna att AA hade fog för sina klagomål. I det åberopade yttrandet anförde CC följande.

text: AA dömdes den 3 juni 2003 av Svea hovrätt till fängelse 10 månader för misshandel och olaga hot, ett straff som började verkställas den 18 augusti 2003. Beslut fattades att AA skulle placeras på anstalten Svartsjö fr.o.m. den 24 september 2003. Anstalten Svartsjö är en öppen anstalt och har den lägsta säkerhetsklassificeringen när det gäller rymning, möjligheter till differentiering och personaltäthet. Den 27 oktober 2003 greps AA på Svartsjöanstalten av polisen, misstänkt för våldtäkt på sin flickvän i ett av anstaltens besöksrum. Han anhölls samma dag och häktades den 30 oktober 2003. Huvudförhandling i målet hölls den 2 december 2003 i Stockholms tingsrätt och dom skulle meddelas den 9 december 2003, en vecka efter huvudförhandlingen. I samband med att huvudförhandlingen avslutades hävdes häktningen. AA ville då åka tillbaka till Svartsjö i avvaktan på domen eftersom han visste att han skulle bli frikänd. Undertecknad tillsammans med placeringsenheten gjorde bedömningen att Svartsjö inte var någon lämplig placering för klienten om han skulle bli dömd för våldtäkt

text: utan skulle i sådant fall få en ny anstaltsplacering, på en avdelning anpassad för målgruppen. AA blev kvar på häktet Stockholm i avvaktan på domen. När domen sedermera föll den 9 december 2003 visade det sig att AA var oskyldig till anklagelsen och han placerades återigen på anstalten Svartsjö den 10 december 2003. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Med anledning av att det förekommit olika uppgifter om när häktningsbeslutet avseende AA upphävdes, inhämtades muntliga upplysningar från Stockholms tingsrätt, varvid framkom att beslutet upphävdes den 25 november 2003.

text: I beslut den 9 november 2005 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Frågan i ärendet är om det fanns någon rättslig grund för att hålla AA i häktet sedan Stockholms tingsrätt den 25 november 2003 upphävt häktningsbeslutet.

text: Enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. får den som skall förpassas till kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd i anslutning härtill förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Bestämmelsen tar i första hand sikte på tiden omedelbart innan en dömd införs i kriminalvårdsanstalt för verkställighet av domen. Bestämmelsen har emellertid i praxis ansetts tillämplig också när en intagen skall överföras från en anstalt till en annan. En sådan utvidgad tillämpning torde dock förutsätta att frågan om ändrad anstaltsplacering har aktualiserats och att förvaringen i häkte sker i avvaktan på beslut i den frågan (se t.ex. JO 1988/89 s. 99).

text: Kriminalvårdsmyndigheten har i sitt remissvar anfört att AA inte återfördes till anstalten Svartsjö när häktningsbeslutet upphävdes eftersom den anstalten inte ansågs vara en lämplig placering för honom om han skulle komma att dömas i enlighet med det nya åtalet. Frågan om ändrad anstaltsplacering kunde således bli aktuell först den 9 december 2003 när tingsrättens dom skulle meddelas. Vid sådant förhållande kunde enligt min mening AA inte förvaras i häkte med stöd av 11 § lagen om beräkning av strafftid m.m. annat än om det behövdes med hänvisning till transportförhållandena. Jag är mycket kritisk till att myndigheten, i stället för att återföra AA till anstalten, utan rättsligt stöd höll honom kvar i häktet efter den 25 november 2003.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Uttalanden om en polismans skyldighet att anmäla till socialnämnden när en förälder frihetsberövats med anledning av misstankar om brott

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot kriminalinspektören BB vid Polismyndigheten i Östergötlands län. Hon uppgav i sin anmälan bl.a. följande. Hon är ensam vårdnadshavare för ett barn som är två år. Den 25 april 2008 frihetsberövades hon med anledning av misstankar om brott. Hon satt därefter häktad under två och en halv månad. Barnens pappa bodde utomlands. Trots detta underrättade inte BB socialtjänsten om det inträffade. Detta fick till följd att hennes barn var ”utan vårdnadshavare” under lång tid.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från BB, som uppgav bl.a. följande. Han var utredare i det aktuella ärendet och enligt hans minnesbild var han i kontakt med såväl socialtjänsten som barnets far och morföräldrar. Fadern hade nyligen flyttat till Åland och meningen var att AA skulle flytta efter. När hon frihetsberövades åkte dock fadern tillbaka till Sverige. Som BB minns det fanns det ytterligare ett barn i familjen. Han var vidare ”nästan säker” på att han skrev en anmälan till socialtjänsten. Den borde finnas i det s.k. allmänna diariet.

text: Vid en kontroll hos polismyndigheten kunde dock någon sådan anmälan inte återfinnas i det allmänna diariet. Enligt uppgift från socialförvaltningen (mottagningssekreterare vid Norrköpings kommun, socialkontor Norr) hade någon skriftlig anmälan från polisen inte kommit in dit, och det fanns inte heller någon journalanteckning som tydde på att polisen muntligen hade hört av sig om den aktuella saken.

text: Vissa handlingar i polismyndighetens aktuella ärenden infordrades och granskades.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som framförts i AA:s anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar till vilket fogades bl.a. en promemoria från BB.

text: BB upplyste i promemorian sammanfattningsvis följande. AA hämtades till förhör den 21 april 2008 med anledning av att hon misstänktes för inblandning i tre rån. Hämtningen utfördes av honom och en kollega. Eftersom AA hade två små barn beslutade de att verkställa hämtningen vid hennes arbetsplats. De visste att hon dessförinnan hade lämnat sina barn. Efter det första förhöret frigavs AA och hon kallades till ytterligare ett förhör. AA inkom för förhör den 25 april, och efter förhöret beslutade åklagare att hon skulle anhållas. De diskuterade då med henne hur de skulle göra med hennes barn. BB har ett svagt minne av att AA uppgav att barnen fanns på dagis och att de kom överens om att ta kontakt med hennes mamma, så att hon kunde hämta barnen. Naturligtvis var det så att de visste att barnen var väl omhändertagna. – AA:s pojkvän DD, som var far till barnen, kom sedan och hämtade nycklar till lägenheten efter det att AA godkänt att de lämnades ut till honom. Redan då förberedde BB pojkvännen på att AA troligen skulle vara häktad under en längre tid. – Under den tid AA satt häktad flyttade DD tillbaka till Sverige och tog hand om sina barn. Vid flera tillfällen fick AA, under övervakning, besök av sina barn i häktet. Eftersom även DD under häktningstiden var misstänkt för inblandning fick inte han ha någon kontakt med AA. Kontakten mellan barnen och AA sköttes därför av hennes mamma. – Inte vid något tillfälle under utredningen påtalade AA att hon var ensam vårdnadshavare till något av barnen. I ”mantal” finns endast uppgifter om att hon och DD är föräldrar till båda barnen. Hon har inte heller uttryckt något missnöje över att DD har tagit hand om barnen.

text: I remissvaret upplyste polismyndigheten inledningsvis bl.a. att BB tidigt under utredningen haft vetskap om att AA var vårdnadshavare för två minderåriga barn och att han med hänsyn till sin tjänstgöring som närpolis haft god kännedom om anmälningsplikten till socialnämnden enligt

text: 3 § polislagen (1984:387)

text: Polismyndigheten gjorde därefter följande bedömning.

text: Polisens samverkan med andra myndigheter regleras i

text: 3 § 2 stycket polislagen

text: ). Paragrafen hänvisar till bestämmelsen i 14 kapitlet

text: 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: om myndigheters skyldighet att anmäla till socialnämnden då ett barn kan behöva nämndens skydd. Av uppgifterna i arrestantbladet [– – –] och BB:s promemoria [– – –] framgår, enligt polismyndighetens uppfattning, att BB agerat och vidtagit de åtgärder som i den aktuella situationen erfordrades för att trygga omsorgen om AA:s båda barn. En utredare har ett stort ansvar för att olika åtgärder som vidtas under en förundersökning, bland annat sådana som är till skydd för minderåriga, dokumenteras i form av en tjänsteanteckning eller promemoria. Att anteckningar görs över vad som förevarit i ett ärende är såväl en förutsättning för den enskildes rättstrygghet som för part att få full insyn i ärendet och därmed möjlighet till rättelse eller klagomål. Har ett ärende dokumenterats korrekt bereds även överordnad myndighet, liksom tillsynsorganen som JO och JK, möjlighet att bilda sig i en uppfattning om handläggningen vid en eventuell kontroll. Polismyndigheten anser att BB har brustit i sin skyldighet att dokumentera vad som överenskommits med AA och hennes mor angående de båda minderåriga barnen. Polismyndigheten kommer att verka för att förbättra rutinerna angåendedokumentationsskyldigheten för utredande personal i frågor rörande bland annat omsorger om frihetsberövade personers minderåriga barn.

text: AA yttrade sig över remissvaret och uppgav bl.a. att en anhörig till slut gjorde en anmälan till socialtjänsten på grund av att hennes barn inte mådde bra och att socialtjänsten skarpt ifrågasatt att någon anmälan inte gjorts tidigare av polisen. – Även AA:s mor yttrade sig med anledning av polismyndighetens remissvar och uppgav bl.a. att BB kontaktade henne den 25 april 2008 och frågade om hon kunde hämta barnen eftersom AA skulle vara kvar hos polisen.

text: I ett beslut den 21 oktober 2009 anförde chefsJO Melin följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: 3 § polislagen

text: . I bestämmelsen föreskrivs bl.a. att polisen ska samarbeta med myndigheter och organisationer vilkas verksamhet berör polisverksamheten och att det särskilt åligger polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom socialtjänsten och snarast underrätta dessa om förhållanden som bör föranleda någon åtgärd av dem. I bestämmelsen hänvisas vidare till

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: Enligt

text: 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen

text: är bl.a. myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Denna bestämmelse medför således en plikt för vissa offentliga organ och befattningshavare vid dessa att göra anmälningar. Anmälningsplikten gäller, som framgått, polismyndigheter och deras anställda.

text: Anmälan ska göras till socialnämnden om något gör att nämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Med detta avses alla de fall då det kan antas att brister i omsorgen om en underårig eller något annat förhållande i hemmet medför fara för den underåriges hälsa eller utveckling och det kan finnas anledning för socialnämnden att bevaka den unges intressen, i sista hand med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Barn med frihetsberövade föräldrar kan ofta antas behöva någon form av stöd från socialnämndens sida (

text: prop. 2002/03:53 s. 64

text: Socialstyrelsen har meddelat allmänna råd om anmälan om missförhållanden enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: SOSFS 2003:16

text: ) och har även i en handbok, Anmälningsskyldighet om missförhållanden som rör barn (2004), behandlat anmälningsskyldigheten närmare. I handboken, som finns tillgänglig på Socialstyrelsens hemsida, framhålls att det är barnets behov som ska vara utgångspunkten i en anmälningssituation och att anmälningsskyldigheten inte är kopplad till omständigheter som innebär att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa till skydd för ett barn genom att omhänderta barnet eller vidta åtgärder utan samtycke från barnet och/eller vårdnadshavarna, utan en möjlighet att erbjuda barnet och familjen adekvat stöd eller hjälp (se handboken s. 33).

text: Det är en bedömningsfråga om omständigheterna är sådana att det finns anledning att misstänka att socialnämnden kan behöva ingripa till ett barns skydd, och frågan måste avgöras från fall till fall (se JO 1993/94 s. 264). Att bedöma om kriterierna för att göra en anmälan till socialtjänsten är uppfyllda eller inte är onekligen en svår uppgift (se

text: prop. 2002/03:53 s. 65

text: ). Som framgått förutsätter anmälningsplikten dock inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa, utan det räcker att det föreligger misstankar om att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd för att anmälningsplikt ska inträda.

text: I bl.a. JO 1995/96 s. 247 har frågan om omfattningen av anmälningsskyldigheten enligt dåvarande

text: 71 § socialtjänstlagen

text: (som motsvaras av nu gällande

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: ) behandlats. I beslutet betonas att det är socialnämnden som har det yttersta ansvaret för barns välfärd när ordinarie vårdnadshavare av något skäl sviktar i sina uppgifter och att det är socialnämndens ansvar att vidta de åtgärder som kan vara påkallade i det enskilda fallet samt att socialnämnden också är den myndighet som har den överblick som krävs för att bäst kunna vidta erforderliga åtgärder till skydd för barnet. JO uttalade i beslutet att en förutsättning för att socialnämnden ska kunna lösa denna uppgift självfallet är att nämnden verkligen får den information som en anmälan syftar till samt att den anmälningsplikt som åvilar olika kategorier av offentliga tjänstemän är absolut och således inte får bli föremål för överväganden av tjänstemännen själva. – Detta innebär alltså att en anmälan alltid ska ske för det fall det framkommer misstankar om att ett barn kan behöva socialnämndens skydd. I förarbetena framhålls att det är socialtjänstens och inte anmälarens sak att utreda och avgöra allvaret i barnets situation (

text: prop. 2002/03:53 s. 65

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att om en förälder till ett minderårigt barn frihetsberövas måste polisen naturligtvis försäkra sig om att någon annan tar hand om barnet och t.ex. hämtar det på förskolan. Det kan handla om kontakt med den andre föräldern, släktingar, vänner till den frihetsberövade eller socialtjänsten. Därutöver har en polismyndighet och dess anställda en absolut anmälningsplikt till socialnämnden om missförhållanden som rör barn.

text: I det nu aktuella fallet har BB uppgett att de båda barnen togs om hand först av AA:s mor och senare av barnens far. Han har vidare uppgett att AA inte upplyste honom om att hon hade ensam vårdnad om ett av barnen. Enligt polismyndigheten har BB agerat och vidtagit de åtgärder som i den aktuella situationen erfordrades för att trygga omsorgen om AA:s båda barn.

text: Jag kan således konstatera att BB vidtog vissa åtgärder i syfte att trygga omsorgen om barnen, vilket givetvis var bra. Frågan är dock om han dessutom borde ha gjort en anmälan till socialnämnden om saken. Vid den initiala kontakten med JO:s handläggare i ärendet var BB ”nästan säker” på att han hade gjort en anmälan, men utredningen har sedan gett vid handen att så inte var fallet. Som jag uppfattar polismyndigheten anser den att omständigheterna var sådana att det inte fanns skäl

text: att också anmäla saken till socialnämnden för ett eventuellt ingripande från dess sida till skydd för barnen.

text: Redan det förhållandet att en förälder som bor tillsammans med två minderåriga barn frihetsberövats på grund av misstankar om inblandning i upprepad allvarlig brottslighet bör, enligt min mening, leda till att en anmälan till socialnämnden görs. Det ankommer sedan på nämnden – och alltså inte på den enskilde polismannen – att avgöra om några särskilda åtgärder krävs för barn i den situationen. Jag anser således att BB, oavsett att han inte kände till att AA var ensam vårdnadshavare till ett av barnen, borde ha gjort en anmälan till socialnämnden. Att så inte skedde framstår som särskilt förvånande med tanke på dels att BB själv förutsåg att frihetsberövandet troligen skulle komma att bestå under en längre tid, dels att barnens far sedan själv blev misstänkt för brott i samma utredning. För sin underlåtenhet att fullgöra denna anmälningsskyldighet förtjänar BB kritik. I likhet med polismyndigheten anser jag vidare att han borde ha dokumenterat de kontakter han hade rörande AA:s barn.


nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Försäkringskassan för långsam handläggning, m.m. i två ärenden om EU-familjeförmåner (föräldrapenning)

sammanfattning: Beslutet berör bl.a. informationsutbytet mellan EU-medlemsländer då någon ansöker om EU-familjeförmån. Försäkringskassan kritiserades såväl för att ha gjort en obefogad förfrågan till annat EU-medlemsland som för att inte genom förfrågan till det andra landet ha utrett de faktiska förhållandena i sin helhet. Försäkringskassan kritiserades även för långsam handläggning, bristande tillgänglighet, m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 augusti 2010, uppgav AA bl.a. följande. Föräldrapenning för barnen BB och CC har inte utbetalts till DD, som hon företräder, sedan november 2009. För att få besked om varför har hon utan framgång försökt kontakta Försäkringskassan via telefon, brev och e-post. Försäkringskassans handläggningstid i ärendet rörande BB uppgick vid tiden för hennes anmälan till JO till åtta månader.

text: Utredning

text: Handlingar begärdes in och granskades. Anmälan remitterades därefter till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan anförde i remissvar den 3 december 2010, genom försäkringsdirektören EE, bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: DD arbetar i Sverige och omfattas av svensk socialförsäkring. Hans hustru bor tillsammans med parets fem barn i Polen och förvärvsarbetar inte. En enskild person med tillgång till Internet kan göra anmälan om föräldrapenning och begära ersättning genom att använda Försäkringskassans självbetjäningstjänst. För att kunna använda sig av den tjänsten behöver man barnens fullständiga personnummer. I DD:s fall saknas de sista fyra siffrorna i hans döttrars personnummer och han var därför hänvisad till att göra sina blankettbeställningar via servicetelefon och att sända in handlingar med posten till Försäkringskassans inläsningscentral.

text: Utredning

text: I den interna utredningen har följande framkommit. DD:s försäkringsärenden rör döttrarna BB, född den 17 maj 2002, och CC, född den 18 september 2003.

text: Handläggningen av ärendet rörande dottern BB DD anmälde föräldrapenning den 18 december 2009. Den 18 januari 2010 begärde han föräldrapenning för perioden den 14 december 2009–den 10 januari 2010. I ett annat föräldrapenningärende skickade en handläggare den 11 februari ett brev till en försäkrad, FF. Brevet innehöll uppgifter om DD:s dotter BB:s födelsedatum och uppgifter om de perioder för vilka DD begärt ersättning. Däremot fanns det i brevet inte några uppgifter om BB:s namn, fullständiga personnummer eller något annat som gjorde det möjligt för FF att identifiera DD eller hans dotter. I Försäkringskassans interna utredning uppgav sedan handläggaren att hon råkat sammanblanda FF:s och DD:s ärenden. Handläggaren trodde att BB var FF:s dotter och förde därför in uppgifter om BB i brevet till FF. Av handlingarna framgår att DD fick reda på sammanblandningen genom AA som biträdde både DD och FF. I den interna utredningen angav handläggaren att hon måste ha haft de båda ärendena aktiverade samtidigt i det elektroniska ärendehanteringssystemet (ÄHS). DD:s SGI fastställdes den 25 februari. Handläggaren skickade samma dag en förfrågan till Polen om DD uppfyllde förutsättningarna för att kunna vara berättigad till sjukpenningdagar med belopp överstigande grundnivån. Det har av den interna utredningen inte framkommit varför denna åtgärd vidtogs. Vid BB:s födelse var Polen inte medlem i EU varför DD inte kunde uppfylla 240-dagarsvillkoret i Polen. Vidare samma dag begärde DD föräldrapenning för perioden den 12–den 21 februari. DD skrev i e-post inkommen den 14 mars till Försäkringskassan att han väntade på utbetalning och att han begärde att någon på Försäkringskassans internationella kontor skyndsamt skulle kontakta honom. Dagen efter kopierades meddelandet in i ÄHS-journalen. Någon ytterligare åtgärd vidtogs inte. I ett e-postmeddelande inkommet till kundcenter den 18 mars begärde DD att få bli kontaktad av ”ansvarig avdelningschef” på det internationella kontoret i Malmö. Epostmeddelandet kopierades in i ÄHS-journalen. Samma dag skrev handläggaren till DD om att justera ansökan så att ersättning även kunde betalas ut för helger. DD kontaktade kundcenter per telefon den 24 mars och justerade ansökan. DD begärde den 12 april föräldrapenning för perioden den 26 mars–den 5 april. Samma dag begärde han även föräldrapenning för perioden den 14 december 2009– den 21 februari 2010, vilket var en skriftlig bekräftelse på den justering av ansökan som DD muntligen hade gjort den 24 mars. En handläggare gjorde den 23 april följande anteckningar i ÄHS-journalen. DD har ansökt om hel, respektive en fjärdedels ersättning beräknad på den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI), s.k. s-dagar. Av e-post den 14 mars framgår att barnet bor i Polen. DD bor i Sverige och uppfyller därför inte kravet på rumslig kontakt med barnet under de dagar han begärt ersättning. En utredning om barnets skolgång bör göras då barnet fyller 8 år i maj. Handläggaren bedömde att inga utbetalningar kunde göras då ärendet måste utredas vidare beträffande den rumsliga kontakten och att adressen till dotterns skola i Polen skulle begäras från DD för att utreda barnets skolgång. Handläggaren expedierade den 23 april en skrivelse rubricerad som ett beslut fattat med tillämpning av

text: 20 kap. 2 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Enligt skrivelsen hade DD inte rätt till någon ersättning från och med den 14 december 2009 eftersom han inte hade vårdat barnet under den aktuella tiden. I skrivelsen angavs vidare att rätten till föräldrapenning utreddes utifrån uppgifter om att DD arbetade i Sverige, att hans dotter bodde i Polen och att det för rätt till ersättning krävs att en förälder har rumslig kontakt med sitt barn. Av skrivelsen framgick vidare att Försäkringskassan skulle göra en utredning kring dotterns skolgång. Handläggaren angav i den interna utredningen att hon i syfte att ”få igång” utredningen beslutat att skriva till DD om den rumsliga kontakten och om dotterns skolgång. Skrivelsen skulle också tjäna som en slags kommunicering. Att skrivelsen

text: utformades som ett beslut förklarade handläggaren med att det saknades en brevmall och handläggarstöd för att utreda barnets skolgång. I stället för att fritt formulera ett brev använde handläggaren den mall som är avsedd för provisoriska beslut. DD frågade i ett brev inkommet den 11 maj när han kunde förvänta sig ett beslut i ärendet och önskade skyndsamt besked om det via Internet. DD:s skrivelse tillfördes akten. Någon ytterligare åtgärd vidtogs inte. DD begärde i ett brev inkommet den 14 maj föräldrapenning för perioden den 30 april–den 10 maj. Samma dag begärde DD omprövning av det provisoriska beslutet den 23 april. Han vände sig i skrivelsen mot att han inte ansetts ha haft rumslig kontakt med sin dotter och mot den långa handläggningen. Han kom även in på att information rörande hans dotter lämnats till FF. DD begärde svar senast den 31 maj. Skrivelsen tillfördes ärendet. Någon ytterligare åtgärd vidtogs inte. DD:s arbetsgivare kontaktade Försäkringskassan den 28 maj med önskemål om att få bli kontaktad. Försäkringskassan kontaktade arbetsgivaren per telefon den 10 juni och frågade bl.a. om DD:s arbetstider respektive tjänstledigheter. Detta för att utreda DD:s rumsliga kontakt med dottern BB. Arbetsgivaren begärde att få förfrågan skriftligt. Försäkringskassan skickade den 11 juni en förfrågan om arbetstid och tjänstledighet till arbetsgivaren. Arbetsgivaren kontaktades den 12 oktober eftersom något svar inte hade kommit till Försäkringskassan. Arbetsgivaren uppgav då att ett intyg om DD:s arbetstid och frånvaro skulle faxas till Försäkringskassan. Arbetsgivaren skickade ett fax den 13 oktober med uppgifter som visade att DD varit ledig under de perioder han begärt föräldrapenning och att han därför uppfyllt kravet på rumslig kontakt med sin dotter. Den 15 oktober ringde en polsktalande handläggare från Försäkringskassan upp DD för att reda ut om någon föräldrapenning betalats ut av de polska myndigheterna. Uppgiften behövdes för beräkning av ersättningsnivå. DD talade om att någon ersättning inte betalats ut. DD:s uppgifter bedömdes uppenbarligen tillförlitliga varför man valde att inte begära in ett skriftligt intyg. Försäkringskassan informerade DD om att han endast är berättigad till ersättning beräknad på grundbeloppet på 180 kronor per dag. Försäkringskassan expedierade ett beslut den22 oktober och ersättning utbetalades enligt begäran.

text: Handläggningen av ärendet rörande dottern CC DD:s anmälde föräldrapenning den 23 maj 2010. Den 21 juni begärde han föräldrapenning för tiden den 8–den 15 juni. Ärendet överfördes från Nationellt försäkringscenter (NFC) Göteborg city till NFC Visby den 14 juli. En ny begäran om föräldrapenning inkom den 10 september för tiden den 7–den 30 augusti. Den 14 oktober inkom begäran om föräldrapenning för tiden den 28 september–den 5 oktober. Försäkringskassan kontaktade den 15 oktober myndigheterna i Polen för att utreda om någon föräldrapenning betalats ut för barnet där. Ersättning ska i sådana fall avräknas från barnets dagar i Sverige. Svar från de polska myndigheterna har ännu inte kommit och ärendet är därför fortfarande under handläggning. Det har i den interna utredningen inte kunnat klarläggas varför man inte valde att tillfråga DD såsom man gjort i fallet med dottern BB.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Långsam handläggning och brister i bemötandet Handläggning av familjeförmånsärenden kräver oftast utredning och kontakt med utländska myndigheter och dessa förhållanden kan inverka fördröjande på handläggningen.

text: Handläggningstiden i ärendet rörande dottern BB uppgick till 9 månader och handläggningstiden i ärendet rörande dottern CC har hittills uppgått till över 4 månader. Den långa handläggningstiden i ärendet rörande dottern BB beror i allt väsentligt på att handläggningen brustit genom att man inte agerat korrekt och inte återkopplat till DD då han begärt kontakt. Hade DD:s krav på att bli kontaktad hanterats riktigt hade handläggningen kunnat påskyndas. Försäkringskassan beklagar den mycket bristfälliga handläggningen. Det provisoriska beslutet och hanteringen av skrivelsen med omprövningsbegäran Försäkringskassans skrivelse till DD den 23 april fick formen av ett provisoriskt beslut. Handläggarens avsikt var att skriftligen vända sig till DD för en kompletterande utredning. Istället använde sig handläggaren en felaktig mall för denna åtgärd. Enskilda måste självfallet kunna utgå från att besked som Försäkringskassan lämnar är riktiga. Även om det inte var handläggarens avsikt att meddela ett beslut kunde DD knappast uppfatta saken på annat sätt än att ett beslut hade meddelats. Om DD:s skrivelse den 14 maj 2010 hade hanterats som en omprövningsbegäran skulle felet ha blivit upptäckt och handläggningen rimligen kunnat påskyndas. Försäkringskassan beklagar bristerna i handläggningen. Sammanblandningen med ett annat ärende Befattningshavare som har fått förtroendet att behandla sekretessbelagda uppgifter är skyldiga att sköta detta uppdrag med stor noggrannhet och omsorg. Internutredningen har visat att handläggaren inte har levt upp till dessa krav. Omständigheten att det i brevet till FF inte lämnats några uppgifter som kunde identifiera DD eller hans dotter inverkar inte på denna bedömning. Försäkringskassan ser mycket allvarligt på detta och Försäkringskassan utreder för närvarande vilka åtgärder som kan vidtas vad gäller den enskilda handläggaren.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Från Försäkringskassan inhämtades att GG var den handläggare som sammanblandade FF:s och DD:s ärenden och därför den 11 februari 2010 sände ett brev rörande BB till FF.

text: Bedömning

text: Utlämnandet av uppgifter som kan omfattas av sekretess Det är av största vikt att den befattningshavare vid en myndighet som fått förtroendet att behandla sekretessbelagda uppgifter sköter sitt uppdrag med erforderlig omsorg och noggrannhet. Befattningshavaren har ett personligt ansvar om han eller hon röjer sekretessbelagda uppgifter.

text: Av utredningen framgår att Försäkringskassans handläggare GG den 11 februari

text: 2010 sände ett brev till FF. I brevet angavs de perioder för vilka DD ansökt om föräldrapenning för BB samt BB:s födelsedatum. Dessa uppgifter kan ha omfattats av sekretess. Handläggaren har uppgett att det inträffade hade sin grund i att hon råkade sammanblanda FF:s och DD:s ärenden och att hon därför trodde att BB var FF:s dotter. Det inträffade är inte acceptabelt. GG förtjänar allvarlig kritik för den bristande noggrannhet som hon enligt min mening har visat i ärendet.

text: Utredningen av föräldrapenningärendena För en stor del av befolkningen är socialförsäkringsersättning, som t.ex. föräldrapenning, av stor betydelse för försörjningen. Det är därför mycket

text: angeläget att Försäkringskassans handläggning av sådana ärenden sker effektivt och rättssäkert i enlighet med bestämmelserna i bl.a.

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Det innebär bl.a. att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (

text: 7 § förvaltningslagen

text: Försäkringskassan har i remissvaret redogjort för handläggningen av BB:s ärende. Utifrån redogörelsen kan konstateras att DD den 18 januari 2010 inkom med en begäran om föräldrapenning för BB och att Försäkringskassan fattade beslut i ärendet först den 22 oktober 2010, således efter en handläggningstid om nio månader. Den långa handläggningstiden är självfallet inte godtagbar. Det kan konstateras att handläggningen av ärendet präglats av perioder av passivitet. Exempelvis blev ärendet, då DD:s arbetsgivare inte hörde av sig sedan kassan skickat en förfrågan till denne, liggande i fyra månader innan arbetsgivaren kontaktades på nytt.

text: DD kunde inte uppfylla det s.k. 240-dagarsvillkoret i Polen till följd av att Polen inte var medlem i EU vid BB:s födelse. Trots detta skickade kassans handläggare den 25 februari 2010 en förfrågan till Polen för att utreda saken. Det är naturligtvis inte acceptabelt att Försäkringskassan gör en obefogad förfrågan till annat medlemsland.

text: Försäkringskassan har en skyldighet att utreda om en förälder har fått en förmån enligt utländsk lagstiftning som motsvarar föräldrapenning. Officiell information från annat land ska därvid inhämtas. Den information som sökanden lämnar är således inte tillräcklig för kassans bedömning. Skäl att underlåta att utreda frågan om ersättning från Polen utgått för BB till hennes mor eller DD fanns därför inte trots den information DD lämnat till kassan. Kassan borde, enligt min mening, ha kontaktat myndigheterna i Polen för att utreda om någon föräldrapenning betalats ut för BB där.

text: Den 23 maj 2010 inkom DD med anmälan om föräldrapenning för CC. Den 21 juni 2010 begärde han föräldrapenning för tiden den 8–den 15 juni 2010, den 10 september 2010 för tiden den 7–den 30 augusti 2010 och den 14 oktober 2010 för tiden den 28 september–den 5 oktober 2010. Först den 15 oktober 2010 kontaktade Försäkringskassan myndigheterna i Polen för att utreda om någon föräldrapenning betalats ut för barnet där. Enligt min mening borde Försäkringskassan med större skyndsamhet kontaktat myndigheterna i Polen för att utreda frågan.

text: Sammantaget förtjänar Försäkringskassan kritik för sin hantering av föräldrapenningärendena.

text: Det provisoriska beslutet den 23 april 2010 Av utredningen framgår att Försäkringskassans handläggare den 23 april 2010 expedierade en skrivelse till DD rubricerad som ett provisoriskt beslut. Av skrivelsen framgick att Försäkringskassan provisoriskt beslutade att DD inte hade rätt till föräldrapenning från och med den 14 december 2009.

text: Av kassans remissvar framgår att handläggaren har uppgett att skrivelsen skulle tjäna som en slags kommunicering och att den sändes för att ”få igång” utredningen. Skälet till att skrivelsen upprättades efter den mall som är avsedd för provisoriska beslut var att det saknades en brevmall och handläggarstöd för att utreda barnets skolgång. Det inträffade är uppseendeväckande och självfallet inte acceptabelt. Handläggaren borde, då en brevmall för det avsedda syftet saknades, givetvis ha formulerat en skrivelse på egen hand. Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade.

text: Hanteringen av DD:s begäran om omprövning av det provisoriska beslutet Av utredningen framgår att DD i skrivelse den 14 maj 2010 begärde omprövning av det provisoriska beslutet den 23 april 2010. Skrivelsen tillfördes ärendet utan någon vidare åtgärd. Det inträffade är oacceptabelt. Skrivelsen skulle självfallet ha hanterats som en begäran om omprövning. Om skrivelsen hade hanterats som en begäran om omprövning skulle, som Försäkringskassan har anfört, de fel som begåtts ha upptäckts och handläggningen rimligen kunnat påskyndas. Jag är kritisk till kassans hantering av DD:s begäran om omprövning av det provisoriska beslutet.

text: Bristande tillgänglighet Av utredningen framgår att DD den 14 mars, den 11 maj och den 14 maj 2010 sökte kontakt med Försäkringskassans handläggare utan att återkoppling skedde. Det inträffade är otillfredsställande. DD borde, i enlighet med Försäkringskassans riktlinjer, ha blivit kontaktad av handläggare inom 48 timmar från det att kontakt söktes med kassan. Försäkringskassan förtjänar kritik för sin underlåtenhet i detta avseende.

text: Övrigt Vad AA anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Omhändertagande Verkställighet Vårdnad

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Vänersborgs kommun bl.a. för att nämnden har "verkställt" en domstols beslut om vårdnad genom ett omedelbart omhändertagande enligt LVU

sammanfattning: Sedan tingsrätten beslutat att en pappa skulle få ensam vårdnad om sin 13-årige son ansökte pappan om stöd från socialtjänsten för att flytta över pojken från mamman till honom. Efter att vissa försök misslyckats beslutade socialnämnden att omedelbart omhänderta pojken med stöd 6 § LVU och begärde handräckning av polis för att verkställa överflyttningen. LVU är en skyddslagstiftning som ska se till att barn och ungdomar under vissa särskilda förutsättningar får den hjälp och det stöd som de behöver när insatserna inte kan ges med de berörda personernas samtycke. Beslut om vård enligt LVU får inte fattas för att tillgodose något annat ändamål än de som anges i LVU. Socialnämnden får allvarlig kritik av JO för att förvaltningen dels har försökt hjälpa den ena föräldern att ”verkställa” vårdnadsdomen bakom ryggen på den andra föräldern, dels för att nämnden har beslutat om ett omedelbart omhändertagande enligt LVU i stället för att hänvisa vårdnadshavaren till att ansöka om verkställighet av vårdnadsdomen hos domstol enligt de särskilda reglerna om detta i 21 kap. föräldrabalken. JO gör också vissa uttalanden om verkställigheten som sådan, men riktar i den delen ingen kritik mot nämnden.

text: 2015-03-09 4983-2013

text: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

text: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Vänersborgs kommun bl.a. för att nämnden har ”verkställt” en domstols beslut om vårdnad genom ett omedelbart omhändertagande enligt LVU.

text: Bakgrund

text: I en dom den 10 april 2013 förordnade Vänersborgs tingsrätt att AA ensam skulle ha vårdnaden om hans och BB:s gemensamma son CC, född 2000 (mål nr T 6976- 11). Tingsrätten förordnade vidare att CC skulle ha rätt till umgänge med BB, bl.a. varannan vecka från onsdag till måndag. Vad tingsrätten hade förordnat om vårdnad och umgänge skulle gälla utan hinder av att domen inte hade vunnit laga kraft. Den 30 april 2013 överklagade BB domen.

text: Den 3 maj 2013 beslutade förste vice ordföranden i Socialnämnden i Vänersborgs kommun att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. I beslutet antecknades under rubriken Aktuell situation följande:

text: CC:s föräldrar har sedan flera år en långvarig och allvarlig konflikt, som medfört att CC påverkats negativt och visat allvarliga symptom på att inte må bra. Tingsrätten har fattat beslut att fadern ska ha enskild vårdnad om CC och att CC ska ha sitt

text: huvudsakliga boende hos fadern. Modern har under en längre tid nekat fadern umgänge med CC och samverkar inte heller till att Tingsrättens dom ska verkställas.

text: Socialförvaltningen verkställde omhändertagandet med biträde av polis och CC placerades samma dag på Familjecentrum Fyrbodal tillsammans med fadern.

text: Den 7 maj 2013 beslutade förste vice ordföranden att det omedelbara omhändertagandet av CC skulle upphöra och gav följande motivering till detta:

text: CC bedöms inte längre vara i behov av skydd då han nu är tillsammans med sin pappa och vårdnadshavare. CC och pappa upplevs som hjälpsökande och villiga att ta emot föreslagen insats. Bedömning görs att CC och pappa kan vara fortsatt placerade på Familjecentrum Fyrbodal med stöd av

text: Socialtjänstlagen

text: 4 kap. 1 §

text: den planerade tiden till och med 130510. Därefter fortsatt stöd på hemmaplan i form av enskilda samtal med CC och familjesamtal gemensamt. CC och pappa kommer även ta emot stöd från BUP i samarbete med socialtjänsten.

text: Den 8 maj 2013 beslutade Hovrätten för Västra Sverige att inte meddela prövningstillstånd i det överklagade vårdnadsmålet.

text: Anmälan

text: BB framförde klagomål mot Socialnämnden i Vänersborgs kommun. Hon uppgav bl.a. att nämnden hade verkställt domen om vårdnad genom beslutet att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Hon uppgav även att socialtjänsten utan grund hade stöttat AA i hans beslut att inte följa vad tingsrätten hade förordnat om CC:s rätt till umgänge med henne.

text: Utredning

text: JO hämtade in socialförvaltningens journalanteckningar om CC för tiden den 1 april–1 juni 2013 och beslutet från Inspektionen för vård och omsorg (IVO) av den

text: 14 april 2013 i ärende med dnr 8.2-24859/2013.

text: Därefter begärde JO att Socialnämnden i Vänersborgs kommun skulle yttra sig över vad BB hade anfört.

text: Som sitt remissvar gav nämndens socialutskott in ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid nämndens förvaltning. I utlåtandet anfördes i huvudsak följande:

text: Socialtjänstens tidigare kännedom

text: Socialtjänsten har kännedom om BB:s son CC sedan 111024 då en anmälan från BUP inkom till socialtjänstens mottagningsgrupp. BUP hade en oro för CC:s psykiska hälsa utifrån en pågående och stark föräldrakonflikt. Beslut fattades 111107 om att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL. Utredningen avslutades utan åtgärd 120305.

text: Socialtjänstens handläggning

text: 130418 fattades beslut om att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL. Ärendet aktualiserades genom en anmälan från Granåsskolan 130410 som kände stor oro för CC:s mående och beteende. 130418 ansökte CC:s fader AA om stöd i att verkställa tingsrättens dom gällande vårdnad och boende, som innebar att han tilldömts enskild vårdnad om CC samt att CC ska vara boende hos fadern. BB tilldömdes umgänge med CC onsdag till måndag varannan vecka. AA uppgav till socialtjänsten att BB motarbetat alla försök till verkställighet av domen och AA hade inte träffat CC sedan i december 2012.

text: I utredningens inledningsskede gjordes flera försök av socialsekreterare att ta till umgänge mellan CC och hans pappa AA, för att successivt möjliggöra verkställighet av tingsrättens dom. Detta lyckades inte, då BB inte ville medverka i den planering som gjorts. Efter att flera försök gjorts gällande att få modern att samverka till umgänge och verkställighet av tingsrättsdomen besökte socialsekreterare 130503 CC på hans skola för att samtala med honom och försöka få honom att följa med till sin pappa AA. CC avvek från skolan under mötet med socialsekreterare och bedömning gjordes att CC inte skulle följa med frivilligt. Senare samma dag gjordes bedömningen att tvångsåtgärder var nödvändiga för att bryta den destruktiva situation som CC befann sig i och då det inte varit möjligt att på frivillig väg få CC till sin pappa. Socialnämndens 1:e vice ordförande fattade beslut om att enligt

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta CC och att enligt

text: 11 §

text: LVU placera CC och hans pappa AA på Familjecentrum Fyrbodal med syftet att de inledningsvis skulle få professionellt stöd i sin relation. För att kunna verkställa beslutet gjordes bedömningen att det var nödvändigt med polishandräckning. Polis var således med när CC och hans mamma BB påträffades och de åkte efter socialsekreterare och CC, för att tillse att de kom till Familjecentrum Fyrbodal där CC:s pappa AA väntade på honom. 130506 [beslutet är daterat den 7 maj 2013, JO:s anm.] fattade socialnämndens l:e vice ordförande beslut om att omhändertagandet skulle upphöra enligt

text: 9 §

text: LVU. CC och hans pappa var fortsatt placerade på Familjecentrum Fyrbodal enligt 4 kap. l § SoL under tiden 130506 - 130510. Bedömning gjordes av fadern och socialsekreterare att inget umgänge mellan CC och hans mamma BB skulle ske under de första två veckorna, detta för att CC och hans pappa skulle få egen tid efter att ha varit ifrån varandra under lång tid. AA ansökte om stöd i umgänge 130513. Han ville att CC inledningsvis skulle få träffa sin mamma BB på ett tryggt sätt för att successivt kunna ha umgänge enligt tingsrättens dom. BB erbjöds umgänge med CC i närvaro av socialtjänsten 130530 och 130604. Inget umgänge kom till stånd då BB inte kom och inte heller meddelade sig. 130614 kontaktade BB ansvarig handläggare via mail och önskade få tid för umgänge med CC så snart som möjligt. Umgänge planerades till 130619 och skedde enligt planering i socialtjänstens lokaler med socialsekreterare närvarande. Ytterligare ett umgänge skedde 130703 på samma sätt som vid föregående umgänge, detta enligt AA:s önskemål. Efter umgänget uttryckte CC till socialsekreteraren att han kände sig pressad av sin mamma, han tyckte att hon lade ansvar på honom och han uttryckte att han inte vill rymma igen. Han sade också att han vill fortsätta träffa sin mamma med socialtjänsten närvarande. Han ville också ha en fast tid för telefonsamtal med sin mamma om han skulle ringa till henne. 130704 meddelade BB socialsekreterare att hon inte ville ha något mer umgänge med socialtjänsten närvarande. BB erbjöds ändå umgänge med CC 130718, vilket hon avböjde. Socialsekreterare erbjöd BB ett möte med henne och l:e socialsekreterare för ett samtal kring umgänge och socialtjänstens handläggning, vilket hon också avböjde. 130801 och 130812 kontaktade socialsekreterare BB via mail för att efterfråga hennes inställning till umgänge med CC, hon hänvisade till tidigare svar d.v.s. att hon inte var intresserad av umgänge med socialtjänsten närvarande och att hon inte ville att socialsekreterare skulle kontakta henne mer i frågan om umgänge. Utredning enligt 11 kap. l § SoL avslutades 130817. Under hela utredningstiden har socialsekreterare haft kontakt med AA:s juridiska ombud. Viss kontakt har även varit med BB:s juridiska ombud. Kontakt med BB har huvudsakligen skett via mail, enligt hennes önskemål.

text: Myndighetens bedömning

text: De bedömningar som gjorts i ärendet under utredningstiden har skett efter noggrant övervägande och med utgångspunkt från CC:s situation och mående. Beslutet om att omedelbart omhänderta CC var nödvändigt, då alla andra möjligheter till att verkställa tingsrättens dom uttömts samt att det bedömdes vara nödvändigt utifrån CC:s hälsa och fortsatta utveckling. Avseende umgänge så ansökte AA under utredningstiden om stöd vid umgänge mellan CC och hans mamma BB, för att successivt kunna utöka umgänge till att vara i enlighet med tingsrättens dom. Det har också varit förenligt med CC:s egna önskemål om umgänge. BB yttrade sig över remissvaret. Hon framförde även nya klagomål mot socialnämnden för bl.a. handläggningen av ärenden rörande CC och mot en domare vid Vänersborgs tingsrätt.

text: JO hämtade in tingsrättens dom om vårdnad i mål T 6976-2011 och slutligt beslut i mål nr Ä 27-13. I samband med detta uppgav tingsrättens arkivarie att det inte fanns några verkställighetsärenden registrerade som hade avslutats under 2013, förutom mål nr Ä 27-13, som skrevs av från vidare handläggning den 18 februari 2013.

text: Socialnämndens agerande efter att AA hade ansökt om hjälp att flytta CC till honom

text: Rättslig reglering Socialnämnden har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, där det framgår att socialnämnden ska verka för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden. I sin omsorg om barn och ungdomar ska nämnden tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts.

text: Socialtjänstens insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler om detta finns i LVU. Enligt

text: 2 §

text: LVU ska det fattas ett beslut om vård om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Av uttalanden i förarbetena framgår dels att en så allvarlig åtgärd som ett tvångsomhändertagande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl, dels att det för ett ingripande krävs att det inte bara finns en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge utan en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (

text: prop. 1989/90:28 s. 62

text: Beslut om vård enligt LVU fattas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden. Socialnämnden får dock, enligt

text: 6 §

text: LVU, besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas om det för det första är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och för det andra rättens beslut inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om

text: socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande (

text: 6 § andra stycket

text: LVU).

text: I

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: , FB, finns bestämmelser om verkställighet av det som allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser är det tingsrätten som beslutar om verkställighet efter ansökan av part. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt

text: 21 kap.

text: FB är att barnets bästa ska komma i det främsta rummet och att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad.

text: Ett överlämnande av barn ska i första hand ske med parternas frivilliga medverkan. Innan en domstol förordnar om verkställighet får den ge bl.a. en tjänsteman inom socialtjänsten i uppdrag att verka för att den som har hand om barnet frivilligt ska göra det som han eller hon är skyldig att göra enligt domstolens förordnande (

text: 21 kap. 2 §

text: FB). När en överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. Enligt 3 § får tingsrätten, om den förordnar om verkställighet, förelägga om vite eller besluta att barnet ska hämtas genom polismyndighetens försorg. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får tingsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada. Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner att det är nödvändigt av hänsyn till barnets bästa (5 §). Rätten ska vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa (6 §). Vid hämtning ska som huvudregel någon som kan vara till stöd för barnet närvara. Finns det en sådan kontaktperson för barnet som avses i SoL bör denne anlitas. Om det är möjligt ska en barnläkare, barnpsykiatriker eller barnpsykolog medverka (11 §).

text: Den som obehörigen skiljer ett barn under 15 år från någon som har vårdnaden om barnet döms, enligt

text: 7 kap. 4 § första stycket brottsbalken

text: , BrB, för egenmäktighet med barn till böter eller fängelse i högst ett år, om gärningen inte utgör brott mot frihet. Detsamma gäller om den som gemensamt med någon annan har vårdnaden om ett barn under 15 år utan beaktansvärt skäl egenmäktigt för bort barnet eller om den som ska ha vårdnaden obehörigen bemäktigar sig barnet och därigenom själv tar sig rätt. Brottet egenmäktighet med barn lyder under allmänt åtal, men enligt

text: 7 kap. 6 §

text: BrB får åklagare åtala endast om åtal är påkallat ur allmän synpunkt.

text: Ansvar kan alltså drabba en vårdnadshavare som efter ett domstolsbeslut om att han eller hon ska ha vårdnaden hämtar barnet – kanske under uppslitande scener – utan att anlita laga former för att verkställa beslutet. Detta innebär inte att det skulle vara otillåtet att själv hämta ett barn när det inte finns någon oenighet om detta. Det torde också finnas en viss nödrätt till barnets bästa.

text: Händelseförloppet Vänersborgs tingsrätt beslutade i en dom den 10 april 2013 bl.a. att AA ensam skulle ha vårdnaden om CC, som vid den tidpunkten bodde hos BB. Domen gällde i den delen omedelbart. Den 18 april tog AA kontakt med socialförvaltningen och bad, enligt journalanteckningarna, om stöd i fråga om hur överflyttningen av CC från mamman till honom skulle gå till. Han uppgav i ett samtal med förvaltningen den 22 april att han också önskade stöd i form av en kontakt med BUP och psykolog.

text: Socialförvaltningen gjorde vissa försök att få till ett umgänge mellan CC och AA för att på så sätt successivt göra det möjligt att verkställa tingsrättens dom. BB och förvaltningen kunde dock, enligt journalanteckningarna, inte komma överens om var en första träff mellan AA och CC skulle äga rum och om någon från socialförvaltningen skulle vara närvarande när CC träffade sin pappa. Den 25 april skickade BB ett e-brev till förvaltningen. Hon uppgav då bl.a. att CC inte kände något förtroende för socialtjänsten och att det därför inte var möjligt att någon från socialförvaltningen närvarade när CC skulle träffa pappan. BB uppgav även att hon önskade att kommunikationen mellan henne och AA i fortsättningen skulle ske genom deras respektive ombud.

text: Under kontakterna mellan socialförvaltningen, BB och AA lades ett förslag fram om att AA och CC skulle träffas i en bowlinghall. Den 26 april, efter en diskussion med två andra socialsekreterare, upprättade den ansvariga socialsekreteraren följande tjänsteanteckning:

text: Aktuell situation Lämnar info om vad som hänt de senaste dagarna samt den kontakt som hållt med föräldrar, deras ombud och BUP. Den oro för att mamma inte kommer att fullfölja sitt eget förslag kring hur pappa och CC ska träffas första gången lyfts upp till diskussion samt hur hon troligtvis kommer att påverka CC:s psykiska mående och möjlighet till goda stunder med pappa negativt. Bedömning Bra om pappa skickar inbjudan till bowling som mamma föreslagit och om CC kommer till bowlingen bör minst två socialsekreterare närvara, dels för att säkerställa att mötet inte innehåller påtryckningar från pappa och för att trygga upp för pappa så att inte mamma uppger att pappa uppträtt olämpligt under mötet. Bedömning görs att CC efter det mötet inte ska tillbaka till mamma utan att han och pappa erbjuds placering tillsammans där de får möjlighet att umgås och börja om lite från början i sin relation. Socialtjänsten bör i mötet med CC och pappa vara tydliga med att det inte finns alternativ och att detta nu är bestämt. Så att CC kan vara lugn i att han inte sviker mamma genom detta och att detta är ett beslut som inte pappa har tagit utan socialtjänsten. För att trygga upp situationen ytterligare och vara beredd på allt är det bra att ha backup av polis. Om det visar sig att CC bryter ihop och det finns behov av fysiskt stöd i att få med CC från platsen kan vi ta hjälp av polisen på plats. Viktigt är också att koppla in psykolog Emil så snart som möjligt så att han kan påbörja samtalsbehandling redan dagen efter med pappa och CC. Socialförvaltningen informerade AA och hans ombud om sin planering. Träffen mellan AA och CC i bowlinghallen blev dock inte av eftersom BB inte lyckades förmå CC att gå dit.

text: Följande dag, den 3 maj, besökte två socialsekreterare CC på skolan för att samtala med honom och försöka få honom att frivilligt följa med till familje-centrum Fyrbodal där pappa väntade. Enligt en journalanteckning blev CC ledsen vid mötet och sprang ut från rummet utan kläder och skor. Socialsekreteraren valde enligt anteckningen att inte springa efter CC eftersom de befann sig i skolan och då bedömningen gjordes att CC inte skulle följa med dem frivilligt.

text: Senare samma dag beslutade socialnämndens förste vice ordförande att omedelbart omhänderta CC enligt

text: 6 §

text: LVU. Av en tjänsteanteckning den dagen framgår bl.a. följande: Mamma har under lång tid, ca två år motarbetat alla pappas försök till att lösa konflikten genom samarbete, hon har också valt att bryta gemensamma överenskommelser samt tidigare tingsrättsbeslut samt undanhållit CC från pappa i långa perioder. Bedömning görs att vi måste ingripa direkt och att vi inte kan vänta längre och tro att situationen går att lösa på frivillig väg då mamma har nekat kontakt med socialtjänsten och ej vill medverka till en förändrad situation för CC och bistå verkställighet att tingsrättsdom där pappa tilldömts vårdnaden och boendet. Bedömning Som framgår av den rättsliga reglering som jag redogjort för ovan är utgångspunkten att socialtjänsten får bistå föräldrar när ett barn ska flytta från den ena till den andra föräldern. Socialförvaltningens medverkan förutsätter båda föräldrarnas samtycke och förvaltningen ska arbeta i samråd med dem.

text: I det här fallet diskuterade socialförvaltningen inte planeringen inför mötet i bowlinghallen med BB och tycks inte ens ha informerat henne om att förvaltningen då skulle försöka förmå CC att följa med till pappan. Inte heller gjordes besöket i CC:s skola i samråd med BB. Förvaltningen har således försökt att ”verkställa” domen om vårdnad bakom ryggen på BB. Detta står i uppenbar strid med hur socialtjänsten ska arbeta. Det kan också ifrågasättas hur förvaltningens planering och agerande i detta skede förhåller sig till bestämmelserna om egenmäktighet med barn i

text: 7 kap. 4 §

text: BrB.

text: Enligt nämndens remissvar gjorde förvaltningen bedömningen att tvångsåtgärder var nödvändiga för att bryta den destruktiva situation som CC befann sig i och då det inte hade varit möjligt att på frivillig väg flytta över CC till pappan.

text: LVU är en skyddslagstiftning som ska se till att barn och ungdomar under vissa särskilda förutsättningar får den hjälp och det stöd som de behöver när insatserna inte kan ges med de berörda personernas samtycke. Beslut om vård enligt LVU får självfallet inte fattas för att tillgodose något annat ändamål än de som anges i LVU. Vidare är det först om det är sannolikt att ett barn behöver vård enligt LVU som det, under de förutsättningar som jag redogjort för ovan, får fattas beslut om ett omedelbart omhändertagande.

text: Jag betvivlar inte att den utdragna tvisten mellan CC:s föräldrar var påfrestande för pojken och noterar att CC:s skola hade gjort en anmälan om oro för honom. Jag ifrågasätter alltså inte att nämnden hyste en oro för CC:s hälsa och utveckling. Vid

text: bedömningen av nämndens agerande går det emellertid inte att bortse från att pappan efter tingsrättens dom den 10 april hade ensam vårdnad om CC och att pappan en vecka senare hade sökt hjälp hos socialtjänsten för bistånd med överflyttning av CC från mamman till honom. Han önskade också stöd i form av en kontakt med BUP och en psykolog som kunde ”ta emot CC vid behov och eventuellt stötta pappa i föräldraskapet”. Pappan förefaller alltså ha varit positiv till att CC skulle få det stöd han kunde behöva med anledning av flytten till honom.

text: Den första förutsättningen för ett beslut om omedelbart omhändertagande är, som framgår ovan, att nämnden bedömer att det är sannolikt att den unge är i behov av vård enligt LVU, dvs. vård som inte kan ges med vårdnadshavarens – i det här fallet pappans – samtycke. Den frågan har inte ens berörts i nämndens remissvar. Där förklaras i stället att beslutet att omhänderta CC ”var nödvändigt, då alla andra möjligheter till att verkställa tingsrättens dom uttömts samt att det bedömdes vara nödvändigt utifrån CC:s hälsa och fortsatta utveckling”. I den journal-anteckning som gjordes samma dag som CC omhändertogs sägs bl.a. att ”vi måste ingripa direkt och att vi inte kan vänta längre och tro att situationen går att lösa på frivillig väg då mamman […] ej vill medverka till en förändrad situation för CC […]”. I beslutet om omedelbart omhändertagande finns en redogörelse för den aktuella situationen. Där beskrivs konflikten mellan föräldrarna och sägs att CC påverkats negativt och visat allvarliga symptom på att inte må bra. Något egentligt skäl till varför situationen var så akut att ett omedelbart omhändertagande var oundvikligt anges inte och behovet av vård enligt LVU berörs inte heller här. Beslutet om omedelbart omhändertagande upphävdes efter några få dagar. Enligt det beslutet bedömdes CC ”inte längre vara i behov av skydd då han nu är tillsammans med sin pappa och vårdnadshavare”. Det kan tilläggas att någon ansökan om vård inte gavs in till förvaltningsrätten.

text: Sammantaget kan jag, mot bakgrund av det som har kommit fram i utredningen, inte dra någon annan slutsats än att beslutet att omhänderta CC fattades enbart av det skälet att det ansågs angeläget att snarast genomföra överflyttningen av CC från mamman till pappan, dvs. för att ”verkställa” tingsrättens dom om vårdnad.

text: Som jag har påpekat tidigare är det i första hand föräldrarna själva som ska se till att ett barn lämnas över när en domstol har beslutat om en ändring av vårdnaden. Om föräldrarna så önskar kan socialtjänsten bistå dem med överflyttningen. Om föräldrarna däremot är oense och barnet inte frivilligt lämnas över till vårdnadshavaren ska socialtjänsten självfallet inte bistå vårdnadshavaren med detta. Han eller hon får i stället vända sig till domstol och begära verkställighet enligt reglerna i

text: 21 kap.

text: FB.

text: Jag har inte någon invändning mot att socialförvaltningen tog kontakt med BB när AA vände sig till förvaltningen för att få hjälp med överflyttningen av CC. Förvaltningen kunde naturligtvis också, utifrån en bedömning av CC:s bästa, föra en diskussion med AA och BB om stöd och hjälp från förvaltningens sida. Det borde dock i det här fallet i ett tidigt skede ha stått klart för förvaltningen att det

text: inte skulle komma att bli fråga om en överflyttning i samförstånd mellan föräldrarna. I stället för att ingripa på det sätt som gjordes borde nämnden ha hänvisat AA till att ansöka om verkställighet av tingsrättens dom med stöd av bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: FB. De bestämmelserna har kommit till för att värna om barnets intressen när föräldrarna inte själva kan genomföra överflyttningen av barnet efter ett domstolsbeslut om en ändring av vårdnaden eller boendet. Genom att socialförvaltningen agerat vid sidan av bestämmelserna i FB har de regler som syftar till att tillvarata barnets bästa i en situation som den aktuella åsidosatts.

text: Det är förvånande att socialförvaltningen under handläggningen av ärendet inte verkade för att AA skulle ansöka om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB och anmärkningsvärt att nämnden i sitt yttrande till JO inte ens har berört de bestämmelserna. Dessa omständigheter ger, i förening med förvaltningens hela agerande i ärendet, anledning att ifrågasätta förvaltningens kunskaper om regelverket på området.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att förvaltningen har försökt hjälpa den ena föräldern att ”verkställa” vårdnadsdomen bakom ryggen på den andra föräldern, att nämnden har beslutat om ett omedelbart omhändertagande enligt LVU i stället för att hänvisa vårdnadshavaren till att ansöka om verkställighet enligt reglerna i

text: 21 kap.

text: FB samt att reglerna i FB över huvud taget inte tycks ha övervägts under handläggningen av ärendet. Sammantaget är bristerna i handläggningen allvarliga. För detta ska nämnden kritiseras.

text: Verkställighet av beslut om omedelbart omhändertagande genom polishandräckning

text: Bedömning Av

text: 43 §

text: LVU framgår att polismyndigheten ska lämna biträde bl.a. för att på begäran av socialnämnden, en ledamot av nämnden eller en tjänsteman som nämnden har förordnat, genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. I lagen anges inte några ytterligare förutsättningar för när polishandräckning ska få användas eller några närmare anvisningar om hur en sådan åtgärd ska genomföras. Rent allmänt vill jag framhålla att det endast i nödfall bör komma ifråga att anlita polis och att omhändertagandet självklart ska utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet.

text: Jag har i det föregående avsnittet kritiserat nämnden för beslutet att omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Om man bortser från den saken och enbart bedömer verkställigheten som sådan finner jag skäl att i den delen uttala följande.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att det var nödvändigt med polishandräckning för att verkställa beslutet om omedelbart omhändertagande. Utredningen ger mig inte underlag för att hävda att det saknades förutsättningar för nämnden att begära handräckning av polis. Även sedan nämnden har begärt handräckning är det emellertid nämnden som har det övergripande ansvaret för att åtgärden genomförs på ett lämpligt sätt. Situationen vid ett polisingripande kan exempelvis i värsta fall

text: utveckla sig på ett sådant sätt att omhändertagandet bör skjutas upp. Det är i så fall socialnämnden som ansvarar för att det sker.

text: Av en journalanteckning som gjordes av socialsekreteraren DD den 3 maj framgår följande under rubriken Verkställning av beslut:

text: U.t. åker tillsammans med socialsekreterare EE för att möta upp polisen för verkställande av beslut. Polisen inväntar socialtjänsten en bit från moderns bostad. Modern åker förbi tillsammans med CC och polis gör bedömningen att åka efter. U.t. och kollega kör bakom polisbilen. Efter ca 1 km stannar modern då polisen satt på blåljus. Socialtjänsten väntar en bit från då polis rekommenderat detta. CC följer med polisen och modern går fram till socialtjänstens bil för att få mer information om vad som händer. EE går ut och förklarar situationen för modern medan u.t. sitter kvar i bilen. Polisen åker efter socialtjänsten till Fyrbodals familjecentrum. CC är under bilfärden ledsen […]. Anteckningen ger anledning att ifrågasätta om man från socialtjänstens sida över huvud taget hade tänkt igenom och diskuterat olika handlingsalternativ med polisen för det fall att något oväntat skulle inträffa under verkställigheten. Den ger också ett intryck av att socialsekreterarna i alltför hög utsträckning lämnade över till polisen att bestämma hur man skulle agera i den situation som uppstod. Det är alltså tveksamt om socialtjänsten tog tillräckligt ansvar för att se till att handräckningen genomfördes på ett så skonsamt sätt som möjligt för CC. Jag har dock inte underlag för att uttala någon kritik mot socialnämnden för agerandet i den här delen.

text: Övrigt

text: Det som BB har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Vad gäller BB:s klagomål mot en domare vid Vänersborgs tingsrätt har jag samrått med justitieombudsmannen Lars Lindström.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik mot socialnämnden som framgår av det ovan anförda.

text: På grund av den allvarliga kritiken mot socialnämnden finner jag skäl att sända en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg, IVO, som är ordinarie tillsynsmyndighet för socialtjänsten.