title: Länsstyrelsernas ärendeförteckningar för år 2017

text: Redogörelse för handläggningen

text: I ett brev den 15 januari 2018 gav Justitiekanslern vissa anvisningar beträffande länsstyrelsernas ärendeförteckningar för år 2017. I anvisningarna uppmanade Justitiekanslern alla länsstyrelser att bl.a.

text: Alla länsstyrelser sände under februari och mars 2018 in sina ärendeförteckningar till Justitiekanslern. Ett antal länsstyrelser har på uppmaning av Justitiekanslern kompletterat sina förteckningar och besvarat frågor.

text: Generellt om länsstyrelsernas ärendeförteckningar och redovisningar

text: Med de kompletteringar som ett antal länsstyrelser lämnat och de svar som lämnats på frågor från Justitiekanslern under granskningen, är länsstyrelsernas ärendeförteckningar kompletta.

text: De allra flesta ärendeförteckningarna har numera en utmärkt struktur. Alltfler länsstyrelser redovisar i samband med ärendeförteckningen även sin egen uppfattning om läget på myndigheten i allmänhet och i ärendehandläggningen i synnerhet. Detta utgör en värdefull grund för Justitiekanslerns granskning av förteckningarna. Av stort värde är också den sammanställning av alla ärenden att förklara (”JK-rapport” i Platina-systemet kompletterad med innehållet i förklaringarna) som flertalet länsstyrelser ger in.

text: Nästan alla länsstyrelser har, för de ärenden som ska förklaras, lämnat utdrag ur såväl tidigare som nuvarande diariesystem. Förklaringarna till varför ärendena ännu inte är avgjorda är i allmänhet tillfyllest även om det också finns exempel på mycket schablonmässiga förklaringar.

text: Diarieföringen vid länsstyrelserna

text: Såvitt granskningen utvisar, diarieförs de allra flesta ärenden och allmänna handlingar inom rätt tid och på ett korrekt sätt. Dock förekommer olika typer av felaktigheter. Några sådana felaktigheter är följande.

text: Alla länsstyrelser har redogjort för åtgärder de vidtagit för att säkerställa att medarbetarna är medvetna om de restriktiva kriterierna i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL för att underlåta diarieföring.

text: Vid länsstyrelserna åligger det numera i de allra flesta fall handläggare att föra diariet. Det är därför naturligt att de flesta redovisade åtgärderna utgör bred utbildning och information. Framför allt tas frågor om offentlighetsprincipen och diarieföring upp vid introduktionsutbildningar och återkommande utbildningar om diariesystemet och om digital handläggning. Flera länsstyrelser redovisar också punktinsatser riktade mot delar av organisationen.

text: Åtskilliga dokument har producerats för att höja kvaliteten i diarieföringen. Dokumenten är till viss del gemensamma för länsstyrelserna (handböcker och riktlinjer) men somliga länsstyrelser har också egna checklistor m.m.

text: Flera länsstyrelser använder sitt centraldiarium eller motsvarande för att följa upp, kontrollera och kvalitetssäkra diarieföringen. Detta sker när ett ärende avslutas eller vid arkivering. Det förefaller mestadels ske genom stickprov.

text: Justitiekanslern anser att länsstyrelserna vidtagit relevanta åtgärder för att säkra diarieföringens kvalitet. Mot bakgrund av att registreringen numera vanligen utförs av ett stort antal handläggare och att Justitiekanslern vid sin granskning upptäcker tillkortakommanden, finns det dock all anledning för länsstyrelserna att fortsatt uppmärksamma diarieföringens kvalitet. Särskilt viktig synes vara den återkoppling till vederbörande handläggare som vissa länsstyrelser redovisar som ett inslag i den interna kontrollen. På så sätt får den enskilde handläggaren bättre kunskap om vad reglerna innebär konkret för registrering av just dennes ärenden.

text: Vid granskningen av 2016 års ärendeförteckningar träffade Justitiekanslern på åsikten att diarieföring kunde underlåtas beträffande allmänna handlingar hos en länsstyrelse enbart av den anledningen att handlingen dessutom återfinns i ett elektroniskt register hos en central myndighet. Alla länsstyrelser har i samband med årets ärendeförteckning redogjort för det arbete en länsstyrelsegemensam arbetsgrupp utfört för att skapa klarhet beträffande karaktären av dessa centrala register och deras offentligrättsliga effekter för diarieföringen vid länsstyrelserna. Arbetsgruppen har undersökt tre centrala register hos Naturvårdsverket (VIC Natur, LONA och KlivIT) och ett register hos Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (WIS). Arbetsgruppen delar Justitiekanslerns bedömning att registrering av en handling i VIC Natur inte medför att en länsstyrelse kan underlåta att diarieföra handlingen. En av handlingarna i VicNatur är de värderingar som gjorts inför reservatsbildningar. Justitiekanslern har vid granskningen kunnat se att alla länsstyrelser inte diarieför dessa värderingar. Det synes även skifta mellan handläggare vid samma länsstyrelse.

text: Arbetsgruppen har rekommenderat länsstyrelserna att även ta fram rutiner för hur handlingar i de övriga tre centrala registren (LONA, KlivIT och WIS) ska diarieföras och bevaras hos länsstyrelsen.

text: Justitiekanslern vill att alla länsstyrelser vid ärendeförteckningen för 2018 redovisar det fortsatta arbetet med att ta fram rutiner för hur handlingar i LONA-, KlivIT- och WIS-registren ska diarieföras och bevaras vid länsstyrelsen.

text: Länsstyrelsernas ärendebalanser

text: Antalet hos länsstyrelserna öppna ärenden äldre än sex månader har fortsatt att minska och uppgår nu till knappt 31 000. Även antalet öppna ärenden äldre än tre år har minskat och uppgår nu till cirka 1 650; en nedgång med nästan en tredjedel under de senaste tre åren. Svårigheten att redovisa antalet ärenden som registreras i Jordbruksverkets register kan visserligen påverka det totala antalet något. Den påfallande kraftiga minskningen av ärenden äldre än tre år torde dock inte annat än marginellt kunna påverkas av dessa jordbruksärenden.

text: Intrycket av en positiv balansutveckling förstärks av den redovisning alla länsstyrelser lämnat om de satsningar man genomfört för att minska balanserna. Satsningarna har främst rört avarbetning av balanser och förkortning av handläggningstider i ärenden om bildande av naturreservat och byggnadsminnesförklaringar. Dessa två ärendegrupper utgör också flertalet av de mycket gamla ärendena hos länsstyrelserna. Bland satsningarna på naturreservatsärenden bör särskilt nämnas att vara mer aktiv i förhandlingsarbetet och att vara tydligare gentemot markägare i förhandlingarna. Även andra ärendegrupper har berörts av satsningarna; t.ex. djurskydd, vattenskyddsområden och miljöskydd. Satsningen på handläggning av naturreservatsärenden har gått hand i hand med extra resurser som möjliggjorts genom tilldelning av särskilda medel från Naturvårdsverket. I övrigt har satsningarna innehållit handlingsplaner, strategier, prioriteringar och gemensamma målbilder, nya arbetssätt, nya stöd- och styrdokument och noggrann ärendeuppföljning.

text: Den ovan redovisade utvecklingen mot allt färre mycket gamla öppna ärenden torde enligt Justitiekanslerns mening till stor del vara ett resultat av de ambitiösa satsningarna på avarbetningar av balanser. Detta är särskilt glädjande eftersom avarbetningen till stor del berör ärendegrupper, vars handläggningstider av hävd ansetts svåra att påverka. Justitiekanslern kommer även i fortsättningen att följa utvecklingen av handläggningstiderna. Justitiekanslern har från länsstyrelser erfarit att ovannämnda extra medel från Naturvårdsverket kan komma att upphöra inom kort. Därför finns det anledning att särskilt noga följa hur ärendebalanserna utvecklas hos de länsstyrelser som har många mycket gamla ärenden om naturreservatsbildningar.

text: Länsstyrelsernas handläggning av överklaganden av länsstyrelsens beslut

text: Justitiekanslerns granskningar av ärendeförteckningarna för åren 2015 och 2016 visade att länsstyrelserna i ett betydande antal ärenden inte uppfyllt kravet att skyndsamt överlämna inkomna överklaganden till överinstans. Särskilt vanligt var detta bland överklaganden inom området lantbruk och landsbygd. Länsstyrelserna identifierade inom detta område några otydliga uttalanden i Jordbruksverkets rutinbeskrivning för överklaganden. Länsstyrelserna ansåg att denna otydlighet orsakade många av dröjsmålen med att överlämna överklaganden till överklagningsinstansen. Länsstyrelsernas chefsjuristnätverk påtalade det olämpliga i dessa formuleringar i Jordbruksverkets rutinbeskrivning och rekommenderade varje länsstyrelse att ta upp detta med verket. I samband med årets ärendeförteckningar har alla länsstyrelser redogjort för att man gemensamt överlagt med företrädare för Jordbruksverket, vilka ”åtagit sig att se över de aktuella rutinerna som föranleder problem så att de inte längre skapar otydlighet vad gäller kravet på skyndsamt överlämnande av överklagande till överinstans”.

text: Justitiekanslern vill att alla länsstyrelser – gärna gemensamt – vid ärendeförteckningarna för år 2018 redogör för resultatet av Jordbruksverkets översyn och att varje länsstyrelse redovisar hur man inom området lantbruk och jordbruk under 2018 uppfyllt skyndsamhetskravet.

text: Länsstyrelserna har vid årets ärendeförteckningar särskilt redovisat handläggningstider under år 2017 för ärenden om överklaganden av länsstyrelsens beslut inom alla områden. Sammantaget visar redovisningarna att drygt 90 % av överklagandena överlämnas till överinstansen inom en vecka och att de flesta av de övriga överlämnas strax därefter. Det finns dock vid flera länsstyrelser därutöver ett antal ärenden som långt ifrån uppfyller skyndsamhetskravet. Vissa av dessa har koppling till den ovan beskrivna problematiken inom området lantbruk och jordbruk. Vissa andra ärenden som blivit liggande alltför länge berör frågor om effektiv bevakning av överklaganden som kommer till myndigheten under handläggarens ledighet. Andra överklaganden har vilat i avvaktan på att länsstyrelsen felaktigt utreder om klaganden har rätt att överklaga eller att länsstyrelsen lika felaktigt avvaktar ett aviserat återkallande av överklagandet.

text: Det är principiellt viktigt att en länsstyrelse, som i strid mot den enskildes vilja fattat ett för denne betungande beslut, skyndsamt överlämnar den enskildes överklagande till domstol eller annan överinstans. Den enskildes överklagande innebär ju en begäran att en domstol eller annan överinstans ska slita tvisten mellan det allmänna företrädd av länsstyrelsen och den enskilde. Att i en sådan situation låta begäran/överklagandet bli liggande hos länsstyrelsen under lång tid riskerar att minska tilltron till förvaltningens objektivitet.

text: Justitiekanslern anser det tillfredsställande att det stora flertalet av överklagandena behandlas skyndsamt. Det finns vidare anledning hoppas att länsstyrelserna kan komma till rätta med problemen inom området lantbruk och jordbruk. Även om så skulle bli fallet, kan det inte accepteras att vissa överklaganden – även om de är få till antalet – blir liggande utan acceptabel orsak månadsvis innan de överlämnas till överinstans. Företeelsen måste även fortsatt motverkas av länsstyrelserna genom t.ex. rutiner, information, utbildning och kontroll.

text: Alla länsstyrelser ska till ärendeförteckningen för år 2018 foga diarieutdrag för överklaganden över länsstyrelsens beslut som inkommit under 2018 och avgjorts efter längre handläggningstid än 30 dagar eller fortfarande inte avgjorts när ärendeförteckningen ges in. Med handläggningstid avses därvid tiden från det överklagandet kom in till dess att länsstyrelsen antingen överlämnade överklagandet till överinstans eller själv ändrade beslutet så som klaganden begärt. För varje sådant ärende ska fogas en tydlig förklaring varför handläggningstiden blivit så lång.

text: Länsstyrelsernas arbete för att motverka mutor

text: Nästan alla länsstyrelser har redovisat dokument som har utarbetats i fråga om mutor. De flesta länsstyrelser har tagit fram egna riktlinjer, ofta integrerad i en representationspolicy. Flera av dessa riktlinjer är handfasta, operativa och pedagogiskt upplagda. Några av dem – t.ex. Länsstyrelsen i Gotlands län – behandlar även den speciella roll landshövdingen beskrivits ha i domen i

text: NJA 2008 s. 705

text: . Många länsstyrelser använder Finansdepartementets och Sveriges Kommuner och Landstings skrift ”Om mutor och jäv – en vägledning för offentligt anställda”.

text: Frågor om mutor tas regelmässigt upp vid de återkommande introduktionsutbildningarna för nyanställda och som ett naturligt inslag i arbeten om tjänstemannarollen och värdegrunder.

text: Länsstyrelsen i Jämtlands län har arbetat på ett intressant sätt. Myndighetens internrevision genomförde en enkät bland alla medarbetare. Den utvisade att endast tre av de svarande under de senaste två åren erbjudits en förmån där en motprestation förväntades. 83 % ansåg att de kontrollfunktioner som enheten har, gör det sannolikt att ett försök till mutbrott skulle upptäckas. 24 % ansåg sig ha otillräcklig kunskap om reglerna. Myndigheten beslutade därför en handlingsplan, som innefattar information och diskussioner, rutiner för anmälningar om misstankar och inventering av risker.

text: Några länsstyrelser redovisar att man deltar i myndighetsnätverket mot korruption, som på regeringens uppdrag verkar för att utveckla och intensifiera myndigheternas arbete med att upptäcka och förebygga korruption och andra oegentligheter.

text: Justitiekanslern anser att de allra flesta länsstyrelser vidtagit adekvata åtgärder för att motverka mutor. Ambitionsgraden varierar. Länsstyrelserna i Stockholms och Västra Götalands län hör till dem som har mest genomarbetade egna dokument. Som inom så många andra områden, skulle länsstyrelserna kunna dra nytta av att jämföra sina insatser med varandra.

text: Behandling av ärenden där en länsstyrelse är både sökande och beslutande i samma förvaltningsärende

text: Länsstyrelsernas breda verksamhet medför att det stundom inträffar den brydsamma situationen att myndigheten behöver söka ett tillstånd, dispens, bidrag e.d. hos sig själv. Justitiekanslern uppmanade därför länsstyrelserna att tillsammans med ärendeförteckningen ge in de dokumenterade rutiner som finns för handläggning i sådana situationer.

text: Några av länsstyrelserna har egna skriftliga dokument om denna situation, utarbetade för hela myndigheten eller för viss enhet. Länsstyrelsen i Kronobergs län hör till dem som tagit fram en användbar skriftlig rutin, som innehåller såväl förvaltningsrättsliga aspekter som praktiska rutiner. Andra hänvisar till ett pågående länsstyrelsegemensamt arbete att ta fram mallar och rutiner för sådana ärenden. Några länsstyrelser har berört frågan i sina riktlinjer för jävssituationer. Många har uppgivit att situationen behandlas vid internutbildningar.

text: Regelverket för länsstyrelserna ger en möjlighet att lösa de aktuella situationerna. 25 § länsstyrelseinstruktionen (45 § i den tidigare instruktionen) gör det möjligt för en länsstyrelse att ställa någon av sina anställda till en annan länsstyrelses förfogande för att delta i beredning av ett ärende eller – om bl.a. jäv föreligger – även för att avgöra ett ärende. En vanlig inställning bland länsstyrelserna är att man när länsstyrelsen är både sökande och beslutsmyndighet väljer mellan att

text: Olika länsstyrelser tycks lägga olika tyngdpunkter vid valen mellan dessa alternativ.

text: Justitiekanslern anser att man vid valet av åtgärd måste beakta karaktären av det beslut som ska fattas. Om myndigheten har stora möjligheter att avgöra ärendet genom skönsmässiga bedömningar eller om länsstyrelsens ansökan konkurrerar med andra parters ansökningar talar mycket för att utnyttja möjligheten i 25 § länsstyrelseinstruktionen. Om beslutets innehåll närmast utgör en registrering eller annat konstaterande av att vissa förhållanden föreligger, torde det finnas större möjligheter att använda något annat av alternativen. Vid valet av tillvägagångssätt bör beaktas inte bara på vilket sätt ett opartiskt beslut bäst kan uppnås utan också hur hanteringen av ärendet kan uppfattas av omgivningen.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Stockholms län

text: Länsstyrelsens satsningar för att minska balanserna i ärenden om naturreservat och byggnadsminnen synes enligt myndighetens egen statistik och enligt ärendeförteckningen ha burit viss frukt. Justitiekanslern anser det värdefullt att detta arbete fortsätter även under 2018 och lika viktigt att det fortsätter även framgent, eftersom det fortfarande – trots goda insatser de senaste åren – finns åtta öppna reservatsbildningar som startade före år 2007 och två pågående ärenden om byggnadsminnesförklaringar som inleddes i slutet av 1980- respektive början av 1990-talen.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen på samma övergripande sätt som i år redovisar det fortsatta arbetet med att minska ärendebalanserna för naturreservat och byggnadsminnen.

text: Vid diarieföringen av ett antal ärenden inom enheten för ekonomi och upphandling borde ärendemeningarna, d.v.s. uppgift om vad ärendet rör, ha varit mer utförliga. Länsstyrelsen bör uppmärksamma detta.

text: Justitiekanslern kritiserade efter granskningen av 2016 års ärendeförteckning att länsstyrelsen inte följer lagregeln om minsta frekvens för inspektioner av bevakningsföretag (”så snart det finns anledning till det, dock minst en gång vartannat år”). Länsstyrelsen har nu effektiviserat och anställt nya medarbetare för att kunna uppnå den i lagen om bevakningsföretag bestämda frekvensen av inspektioner. Trots detta räknar länsstyrelsen inte heller under åren 2017 och 2018 med att inspektera fler än sammanlagt 80 av de 107 bevakningsföretagen. Justitiekanslern konstaterar att lagstiftaren gjort en tydlig prioritering av inspektionerna genom att i författningen ange frekvensen. Länsstyrelsen har under flera år nu underlåtit att rätta sig efter den prioriteringen och nöjer sig i stället med att räkna med att ”på sikt kunna genomföra tillsyn av alla företag inom en tvåårsperiod”. Detta är anmärkningsvärt. Länsstyrelsen måste se till att snabbast möjligt nå den i lagen föreskrivna frekvensen för inspektioner.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen när den lämnar in sin ärendeförteckning för 2018 redovisar planerade och genomförda åtgärder för att snabbast möjligt uppnå den lagenliga frekvensen för inspektioner av bevakningsföretag.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Uppsala län

text: Antalet ärenden som är äldre än tre år har fortsatt att minska och ärenden att förklara har nästan halverats jämfört med tidigare års redovisning.

text: När det gäller naturreservatsärenden redovisade länsstyrelsen i fjol sina planer för att avsluta öppna sådana ärenden. Justitiekanslern kan konstatera att länsstyrelsen inte fullt ut levt upp till sina intentioner, bl.a. återstår fem öppna ärenden som inletts 2006 eller tidigare.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen i sin ärendeförteckning för 2018 redogör för den fortsatta avarbetningen av reservatsärendena.

text: Länsstyrelsen har beträffande flera ärenden om byggnadsminnesförklaringar redovisat i år – liksom tidigare – att man inte prioriterat att fatta beslut i ärendena. Bland dessa finns ärenden som kommit in 2007 eller tidigare.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen i nästa års ärendeförteckning redovisar hur man ser på den fortsatta prioriteringen av dessa ärenden.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Södermanlands län

text: Det totala antalet öppna ärenden äldre än tre år har minskat från en redan tidigare jämförelsevis låg nivå. Genom tillfälliga resursförstärkningar har antalet sådana ärenden om naturreservat halverats.

text: De två ärenden om byggnadsminnesförklaringar som inleddes år 1988 (dnr 432-917-2012 och 432-1113-2012) är fortfarande inte avgjorda. Handläggningen av dessa har dock återupptagits. Det ena ärendet avvaktar besked från landstinget efter de allmänna valen i år och det andra ärendet beräknas kunna avslutas under 2018.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen när den lämnar in sin ärendeförteckning för 2018 särskilt redovisar dessa två mycket gamla ärenden om byggnadsminnesförklaringar om de inte avgjorts under 2018.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Östergötlands län

text: Justitiekanslern noterar med tillfredsställelse att länsstyrelsen numera utövar tillsyn över överförmyndarna i en omfattning som fullt ut överensstämmer med regeln i 21 § förmynderskapsförordningen.

text: Vid miljöskyddsenheten finns några ärenden där förklaringarna till varför ärendena fortfarande inte är avgjorda jämförda med diarieutdragen, tyder på att alla allmänna handlingar inte diarieförts (dnr 555-6975-14, 555-567-14, 555-10214-13, 555-1063-13 och 555-2530-13).

text: Justitiekanslern kritiserade efter granskningen av 2016 års ärendeförteckning att länsstyrelsen inte följer lagregeln om minsta frekvens för inspektioner av bevakningsföretag (”så snart det finns anledning till det, dock minst en gång vartannat år”). Av årets ärendeförteckning sammanställd med tidigare redovisningar framgår att länsstyrelsen totalt har att tillse 32 företag, att man inte inspekterade något företag under 2016, att man inspekterade tio företag under 2017, att man planerar att tillse 19 företag under 2018 och januari 2019. Från och med år 2019 avser man att inspektera med en frekvens som helt överensstämmer med lagregleringen. Justitiekanslern konstaterar att lagstiftaren gjort en tydlig prioritering av inspektionerna genom att i författningen ange frekvensen. Länsstyrelsen har under flera år nu underlåtit att rätta sig efter den prioriteringen. Detta är anmärkningsvärt. Länsstyrelsens planer att tillse 19 av de 32 företagen i år och därefter fortsätta inspektera i lagenlig omfattning måste förverkligas.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Jönköpings län

text: Det totala antalet ärenden äldre än tre år ligger kvar på en mycket låg nivå.

text: Länsstyrelsen redovisar ett flerårigt arbete för att förkorta handläggningstider för bildande av naturreservat och vattenskyddsområden. För reservatsbildningarna har detta medfört att den genomsnittliga handläggningstiden, som år 2015 var åtta år, nu minskat till kortare tid än tre år. Detta är särskilt glädjande eftersom förkortningen gjorts i en ärendegrupp, vars handläggningstider av hävd ansetts svåra att påverka.

text: Beträffande vattenskyddsområden frågar länsstyrelsen Justitiekanslern om det är korrekt att avsluta ärendet eller att hålla det öppet när man förväntar sig att sökanden behöver lång tid för att komplettera sin ansökan. Länsstyrelsen önskar Justitiekanslerns vägledning i frågan. Justitiekanslern hänvisar med anledning av frågan till sitt uttalande i beslutet efter granskningen av 2016 års ärendeförteckning från Länsstyrelsen i Norrbottens län (beslut 2017-06-29, dnr 397-17-2.8 m.fl. s. 16 f).

text: Justitiekanslern har under granskningen ställt frågor till handläggare vid länsstyrelsen om diarieföring i ärenden om att bilda naturreservat. Av handläggarnas svar framgår att länsstyrelsen hösten 2017 beslutat att i fortsättningen registrera de allmänna handlingar som innehåller en värdering av området inför en reservatsbildning, men att detta beslut ännu inte medfört diarieföring av alla värderingar som inkommit innan hösten 2017.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Kronobergs län

text: Inom kulturmiljöområdet finns ett antal ärenden – både om byggnadsminnesförklaringar och andra typer av ärenden – som enligt diarieutdragen inte varit föremål för någon åtgärd under 2017. Länsstyrelsen är medveten om detta och avser att under år 2018 ta fram en åtgärdsplan.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen i samband med ärendeförteckningen för 2018 ger in denna åtgärdsplan.

text: I samband med ärendeförteckningen för 2016 förutskickade länsstyrelsen att naturreservatsbildningen Videsjön (dnr 511-1880-2012) skulle komma att avgöras under år 2017. Så har inte blivit fallet. Enligt diariet har ingen åtgärd vidtagits i ärendet under 2017.

text: Granskningen av området skydd och beredskap ger vid handen att länsstyrelsen bör uppmärksamma vikten av dokumentation och diarieföring av kontakter med parter i ärenden samt vikten av att ärenden registreras som avslutade när de avgörs.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Kalmar län

text: Antal ärenden som är äldre än tre år har fortsatt att minska. Det är dessutom värt att notera att länsstyrelsen inte har något öppet ärende om byggnadsminnesförklaring äldre än tre år och endast ett sådant om bildande av naturreservat.

text: Länsstyrelsen ser att det fortfarande finns vissa problem vad gäller handläggningstider i ärenden om överklaganden av länsstyrelsens beslut.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid ärendeförteckningen för 2018 – i samband med att man redovisar i enlighet med vad som anförts ovan under rubriken ”Länsstyrelsernas handläggning av överklaganden av länsstyrelsens beslut” – även redovisar vilka åtgärder man vidtagit med anledning av dessa problem.

text: I några ärenden om besiktning av djurstallar som inleddes år 2014 förklaras att ärendet fortfarande inte avgjorts eftersom länsstyrelsen väntar att djurhållaren ska höra av sig. I dessa ärenden har enligt diariet inte vidtagits någon åtgärd sedan sent år 2013 eller tidigt år 2014. Justitiekanslern förstår att ärendets fortsatta handläggning måste avvakta partens besked om att denne vidtagit de åtgärder länsstyrelsen krävt. Man kan dock fråga sig om inte god förvaltnings- och servicekultur borde medföra att myndigheten påminner parten om dennes åliggande när inget hänt under mer än fyra år. Om sådan påminnelse skett i dessa ärenden utan att diarieföras, bör regler och rutiner för diarieföring uppmärksammas.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Gotlands län

text: Länsstyrelsens öppna ärenden äldre än tre år ligger kvar på en låg nivå. Detta blir än mer påtagligt när man betänker att sex av de 28 ärendena vilar i avvaktan på åtgärd av parten.

text: Ärenden om statligt stöd till solceller handläggs för Länsstyrelsen i Gotlands län av handläggare vid Länsstyrelsen i Stockholms län. Vid granskningen har Justitiekanslern erfarit att det ibland kan ställa till problem att dessa handläggare i Stockholm inte har tillgång till Länsstyrelsens i Gotlands län diariesystem Platina.

text: Granskningen av ett ärende om att upphäva del av ett reservatsbeslut (dnr 511-1882-2014) aktualiserar en intressant fråga. Efter det att företrädare för länsstyrelsen i ett telefonsamtal med en enskild part uppgivit att det krävs synnerliga skäl för ett upphävande och att det inte finns några sådana skäl, överenskoms att det ”vore bra om vi kunde hitta en gemensam lösning”. Därefter avskrevs ärendet från vidare handläggning. Justitiekanslern har inte tillräcklig insyn i vare sig ärendet eller innehållet i telefonsamtalet för att kunna med säkerhet bedöma tillvägagångssättet. Dock vill Justitiekanslern peka på vikten av att myndigheten inte påverkar den enskilde att återkalla en framställning utan ger denne möjlighet att i lugn och ro överväga sina åtgärder. Det är ju först genom ett överklagbart beslut som den enskilde kan få till stånd en överinstans prövning av länsstyrelsens bedömning att det inte finns synnerliga skäl.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Blekinge län

text: Såväl det totala antalet mer än sex månader gamla ärenden som antalet ärenden äldre än tre år har ökat något men ligger fortfarande på en låg nivå. Det ärende om att bilda naturreservat i Sölvesborgsviken, som Justitiekanslern tidigare uppmärksammat, har nu avgjorts efter nästan 38 års handläggning.

text: Länsstyrelsen har kompletterat sin ärendeförteckning med först en redovisning av handläggningstider för ärenden om överklaganden av länsstyrelsens beslut och därefter med förklaringar till varför handläggningen av några av dessa överklaganden enligt diariet synes ha dragit ut på tiden. Förklaringarna visar att de till synes långa tiderna för de flesta överklagningsärendena berodde på brister i diarieföringen. Även inom andra områden finns tecken på att diariet inte är fullständigt.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Skåne län

text: Länsstyrelsen har minskat antalet mer än tre år gamla ärenden från en redan tidigare låg nivå. Justitiekanslern antar att detta beror på myndighetens omfattande satsningar för att minska ärendebalanserna både generellt och i särskilt utvalda ärendegrupper.

text: Tre av ärendena om prövning av miljöfarlig verksamhet (dnr 551-31716-14, 551-26446-14 och 551-8157-13) har uttryckligen nedprioriterats. I två av dessa har ingen åtgärd antecknats i diariet under år 2017. Länsstyrelsen har förklarat att dessa tre ärenden ska ”återupptas för handläggning under 2018”.

text: Justitiekanslern önskar att länsstyrelsen vid 2018 års ärendeförteckning särskilt redovisar läget i dessa tre ärenden.

text: Länsstyrelsen har lämnat en kompletterande förklaring till varför handläggningstiden för ett antal överklaganden av länsstyrelsens beslut blivit alltför långa. För de flesta ärendena har den till synes långa handläggningstiden berott på felaktiga registreringar. Ett av överklagandena blev liggande till följd av att länsstyrelsen felaktigt givit sig in på en prövning av sådant slag som Justitiekanslern angivit ovan under rubriken ”Länsstyrelsernas handläggning av överklaganden av länsstyrelsens beslut”.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Hallands län

text: Det totala antalet ärenden äldre än tre år är fortfarande lågt. Av dessa utgör merparten (24 stycken) ärenden om att bilda naturreservat. Länsstyrelsen har förtjänstfullt satsat på att avarbeta balanserna inom denna ärendegrupp. Det har lett till att man under år 2017 fördubblat antalet avgjorda reservatsärenden. Ärendeförteckningen visar att flera av de fortfarande öppna reservats-ärendena har vilat i flera år. De tre äldsta har nu handlagts längre tid än tio år. Det är därför enligt Justitiekanslerns mening angeläget att länsstyrelsens satsning fortsätter.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Västra Götalands län

text: Det totala antalet öppna ärenden inkomna före halvårsskiftet 2017 är betydligt högre än under något av de senaste åren. Enligt länsstyrelsen beror ökningen på tillströmning av ärenden om statliga bidrag till energiåtgärder. Det är tillfredsställande att antalet öppna ärenden äldre än tre år dock fortfarande – med beaktande av länets storlek – är förhållandevis lågt.

text: Inom ärendegruppen överklaganden av länsstyrelsens beslut om dels strandskydd, dels jordbruksstöd finns betydligt fler ärenden med alltför långa handläggningstider än inom övriga delar av länsstyrelsen. På anmodan av Justitiekanslern har länsstyrelsen kompletterat det ingivna materialet med att redovisa sin övergripande uppfattning om anledningen till detta. Justitiekanslern accepterar skälen bakom fördröjningen av ärendena om överklaganden av strandskyddsbeslut. Justitiekanslern noterar med tillfredsställelse att länsstyrelsen har infört nya rutiner för överklagandena inom jordbruksområdet. Dessa rutiners syfte är att överklagade beslut som inte kan ändras snabbt och enkelt ska överlämnas till överinstansen skyndsamt.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Värmlands län

text: Antalet öppna ärenden om att bilda naturreservat är högt, men har sjunkit från 56 till 50 under 2017. Av dessa är cirka 20 ärenden äldre än tio år. Länsstyrelsen har på uppmaning av Justitiekanslern särskilt redogjort för det allmänna läget i ärenden om bildande av naturreservat. Av redogörelsen framgår att man tidigare prioriterat ärendet där hoten mot naturvärden varit akut och givit lägre prioritet åt att färdigställa ärenden. Numera prioriterar myndigheten att färdigställa äldre ärenden och sådana ärenden där staten betalat ut större summor i intrångsersättning. Av de fem öppna ärenden som inleddes under åren 1999 och 2000 har under år 2017 ett ärende avgjorts och ett ärende planeras att avgöras under första halvåret 2018. I övriga tre ärenden är det mer osäkert när ärendet kan avgöras.

text: Justitiekanslern anser att det är angeläget att det nya sättet att prioritera bland reservatsärendena fortsätter och att flera av de mycket gamla ärendena avgörs.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid ärendeförteckningen för 2018 fogar dels en allmän redogörelse för hur avarbetningen av reservats-ärendena fortsätter, dels särskilt redogör för hur handläggningen av de tilltänkta reservaten Tokil, Milkullen, Märramyren och Orrbergshöjden fortskridit under 2018.

text: I de ärenden där länsstyrelsen är både sökande och beslutande i samma förvaltningsärende ser länsstyrelsen till att ärendena inte handläggs vid samma enhet. Länsstyrelsen avser att fortsätta diskutera frågan om hur sådana ärenden ska hanteras. Justitiekanslern hoppas att länsstyrelsen därvid kan ha nytta av vad som anförts ovan om värdet att av att kunna välja även andra tillvägagångssätt (se avsnittet ”Behandling av ärenden där en länsstyrelse är både sökande och beslutade i samma förvaltningsärende”).

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Örebro län

text: Länsstyrelsens ärendeförteckning saknade sådana utdrag ur diariet som angavs i Justitiekanslerns brev den 15 januari 2018. Dessutom saknades sådan redovisning av handläggningstider för överklaganden av länsstyrelsens beslut som angavs i Justitiekanslerns beslut efter granskningen av 2016 års ärendeförteckning. Länsstyrelsen har kompletterat förteckningen i båda dessa hänseenden.

text: Det totala antalet öppna ärenden äldre än tre år fortsätter att minska. Av dessa utgör tolv stycken ärenden om förprövning av djurstallar, varav fem ärenden avgjorts tidigt år 2018. Länsstyrelsen har sett över rutiner m.m. samt tillfört resurser för handläggningen av denna ärendegrupp.

text: Ett antal ärenden inom andra ärendegrupper har avgjorts långt tidigare men avslutats i diariet först under 2018. Länsstyrelsen bör enligt Justitiekanslerns mening vidta åtgärder för att förbättra diarieföringen i detta avseende.

text: Det äldsta naturreservatsärendet, som inleddes år 2000, avgjordes under 2017. Därefter återstår 15 öppna reservatsärenden, påbörjade från och med 2009.

text: En av länsstyrelsens enheter upprättar för närvarande en rutin för ärenden där länsstyrelsen både ansöker och beslutar i samma förvaltningsärende.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid 2018 års ärendeförteckning ger in denna rutin.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Västmanlands län

text: Länsstyrelsen har mycket få öppna ärenden äldre än tre år. En tredjedel av dessa beräknas kunna avslutas under 2018. Myndighetsledningen redovisar en lägesbild för ärendehandläggningen med tonvikt på digitalisering, informationssäkerhet och kvalitetssäkring.

text: Ett tillsynsärende om några privata bryggor inleddes år 2010 (dnr 515-5881-2012). Enligt diariet har ingen åtgärd vidtagits i ärendet sedan 2012. Länsstyrelsen förklarar att ärendet har prioriterats lågt på grund av komplicerade ägarförhållanden och oklara ansvarsområden. Justitiekanslern delar länsstyrelsens bedömning att det nu är dags att efter sex år ta sig an dessa problem och slutföra ärendet.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid 2018 års ärendeförteckning redovisar hur ärendet fortskridit under 2018.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Dalarnas län

text: Efter granskningarna av de senaste årens ärendeförteckningar har Justitiekanslern påtalat att det funnits många öppna ärenden som handlagts under lång tid. Det är därför positivt att förteckningen för 2017 visar att både antalet inneliggande ärenden äldre än sex månader och antalet ärenden äldre än tre år nu har minskat påtagligt. Myndigheten förklarar denna förbättring med personalförstärkningar och särskilda satsningar inom flera områden. Satsningarna har inneburit fortsatt utveckling av digital handläggning samt tydliga uppföljningar av handläggningstider.

text: Justitiekanslern har tidigare särskilt uppmärksammat ärendebalanser för naturreservatsbildningar och byggnadsminnesförklaringar. Inom båda områdena arbetas nu med förstärkta resurser enligt nya handlingsplaner och med annorlunda prioriteringar. Detta har lett till att antalet äldre ärenden minskat.

text: För Justitiekanslern framstår det som om länsstyrelsen nu är på väg att vända utvecklingen av myndighetens ärendehandläggning. Mycket återstår dock att göra. Förutom att fortsätta reducera det totala antalet öppna ärenden, får man inte glömma bort att det finns ett antal ärenden som nu handlagts under extremt lång tid. Däribland kan nämnas de elva ärenden om byggnadsminnesförklaringar som påbörjades under 1980- och 1990-talen. De nio äldsta naturreservatsbildningar har handlagts i mer än tio år.

text: Åtskilliga ärenden inom flera områden företer brister i diarieföringen. Bristerna består i att allmänna handlingar inte diarieförts och att avgjorda ärenden inte avslutats i diariet. Länsstyrelsen har uppgivit att man ska se över sina rutiner för att säkerställa diarieföringens kvalitet.

text: Ett antal överklaganden under 2017 av länsstyrelsens beslut inom området lantbruk och landsbygd uppfyller inte kravet på skyndsamt överlämnande till överinstans.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid 2018 års ärendeförteckning redovisar sin syn på läget och under 2018 vidtagna åtgärder i det fortsatta arbetet att utveckla handläggning och diarieföring.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Gävleborgs län

text: Vid redovisningen av 2016 års ärendeförteckning aviserade länsstyrelsen att man under år 2017 skulle kunna mäta effekter av de kvalitetsuppföljningar och utbildningar man genomfört. Någon sådan mätning har emellertid inte gjorts eftersom länsstyrelsen vill avvakta den länsstyrelsegemensamma riktlinje för kvalitetssäkring som nu tagits fram.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen i samband med 2018 års ärendeförteckning ger in resultatet av den eventuella mätning som då föreligger. Justitiekanslern vill också att länsstyrelsen då ger in den länsstyrelsegemensamma riktlinjen för kvalitetssäkring.

text: Antalet inneliggande ärenden äldre än tre år ligger kvar på 2016 års nivå.

text: Länsstyrelsen har vidtagit åtgärder för att minska balanserna av öppna ärenden om att bilda naturreservat. Åtgärderna innefattar omfördelning av arbetsuppgifter, prioriteringar, nyanställning och konsulthjälp för vissa arbetsuppgifter. Under år 2016 och 2017 har vardera tolv ärenden avslutats. Ärendeförteckningen visar 26 öppna reservatsbildningar äldre än tre år, vilket är i paritet med balansen ett år tidigare. De äldsta ärendena, inledda alldeles i början av seklet, är fortfarande öppna. Förklaringarna till varför dessa ärenden ännu inte avgjorts är mycket allmänt hållna, vilket till viss del kompenseras av myndighetens ovan nämnda redogörelse för prioriteringar m.m.

text: Antalet tre år gamla öppna ärenden om byggnadsminnesförklaringar har ökat drastiskt, men ligger på en hanterbar nivå. Ökningen kan hänföras till en kommunal bebyggelseinventering. Länsstyrelsen arbetar numera systematiskt med stöd av en byggnadsminnespolicy från 2016. Under 2018 ska myndigheten ta fram en strategisk plan för byggnadsminnesgruppen som helhet.

text: Länsstyrelsen har enligt Justitiekanslerns mening på ett strukturerat sätt tagit sig an frågorna om långdragna ärenden inom särskilt naturreservatsbildningarna. Ärendeförteckningen visar att mycket arbete återstår.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen vid 2018 års ärendeförteckning fogar en redogörelse för den fortsatta avarbetningen av balanser av ärenden om att bilda naturreservat samt den aviserade strategiska planen för byggnadsminnesärenden.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Västernorrlands län

text: Antalet öppna ärenden äldre än tre år ligger kvar på en nivå som inte är hög, särskilt om man beaktar att många av dem är utredningar av allmänt fiskeintresse som vilar i avvaktan på vattenprocesser i domstol.

text: Miljöärenden utgör de allra flesta av länsstyrelsens öppna ärenden äldre än tre år. Antalet inte avgjorda reservatsbildningar är i stort sett oförändrat, även om de två äldsta avgjorts under år 2017. En handfull av de pågående prövningarna av miljöfarlig verksamhet har pågått i mer än fem år. Länsstyrelsen förklarar detta med att myndigheten prioriterat andra prövningar där ett beslut är en förutsättning för att den enskilde ska kunna bedriva sin verksamhet. Justitiekanslern noterar att man nu vidtagit åtgärder för att kunna slutföra även dessa äldsta s.k. prövotidsutredningar. Även handläggningen av några ärenden om att bilda vattenskyddsområden, som tidigare har stannat av, synes nu åtminstone till viss del ha återupptagits.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Jämtlands län

text: Länsstyrelsen har för andra året i följd halverat sin totala balans av öppna ärenden äldre än tre år. Även antalet öppna naturreservatsbildningar har minskat påtagligt. Av de kvarvarande 18 reservatsärendena är fyra stycken påbörjade 2008 eller tidigare.

text: Granskningen av ett ärende om dispens från strandskyddsbestämmelser (dnr 521-220-2014) aktualiserar en intressant fråga. En enskild sökte i januari 2014 strandskyddsdispens för att uppföra byggnader m.m. I april samma år meddelade länsstyrelsen sökanden att de av denne angivna skälen ”inte var möjliga att hänvisa till för dispens”. Vid telefonsamtal senare samma månad ”överenskommes att sökanden ska utreda alternativa placeringar”. Därefter har länsstyrelsen vid fyra tillfällen kontaktat sökanden för att påminna om ”överenskommelsen”. Justitiekanslern har inte tillräcklig insyn i vare sig ärendets beredning eller handlingarna i ärendet för att kunna med säkerhet bedöma tillvägagångssättet. Dock vill Justitiekanslern, på samma sätt som angivits ovan beträffade ett liknande ärende vid Länsstyrelsen i Gotlands län, peka på vikten av att myndigheten inte påverkar den enskilde att ändra sin framställning. Det är ju först genom ett överklagbart beslut som den enskilde kan få länsstyrelsens bedömning att skälen inte räcker för en dispens prövad av överinstans. I detta ärende har länsstyrelsen i december 2017 visserligen till slut förelagt sökanden att komplettera sin ansökan vid äventyr att ärendet avgörs på befintliga handlingar. Dessförinnan har det dock funnits en risk att sökanden inte kunnat få saken prövad genom ett slutligt beslut följt av ett överklagande.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Västerbottens län

text: Under de senaste åren har Justitiekanslern uppmärksammat att länsstyrelsen haft förhållandevis många öppna ärenden om att bilda naturreservat. På uppmaning av Justitiekanslern har länsstyrelsen redovisat sin syn på balansläget inom denna ärendegrupp. Justitiekanslern delar länsstyrelsens vid årets ärendeförteckning framförda uppfattning att i de fall förhandlingar med mark-ägare m.fl. om intrångsersättningar har förutsättningar att lyckas, är det viktigt att till en viss gräns låta processen ha sin gång. Detta bör ske av hänsyn till såväl markägaren som till naturvårdens förankring i samhället. Länsstyrelsen har därutöver redovisat intressanta och lovvärda insatser för att – även med beaktande av denna principiella inställning – påskynda handläggningen av reservatsärendena. Länsstyrelsen har under år 2018 tagit fram en handlingsplan för att förkorta handläggningstider.

text: Ärendeförteckningen för 2017 visar tecken på att satsningarna burit frukt. Det totala antalet öppna ärenden äldre än tre år har mer än halverats under 2017. Av dessa har antalet naturreservatsärenden minskat från 45 till 35 och de två allra äldsta avgjorts.

text: Justitiekanslern vill att länsstyrelsen i samband med 2018 års ärendeförteckning särskilt redogör för hur arbetet enligt ovannämnda handlingsplan (”Intern vägledning för handläggning av reservatsärenden”) fortskridit och vilka resultat som uppnåtts.

text: Justitiekanslern har den 3–4 maj i år inspekterat verksamheten vid länsstyrelsen. Vid inspektionen och i ett beslut efter inspektionen har Justitiekanslern ytterligare kommenterat handläggningen och diarieföringen av förvaltningsärendena vid länsstyrelsen.

text: Justitiekanslerns särskilda noteringar och bedömningar av redovisningen från Länsstyrelsen i Norrbottens län

text: Det totala antalet öppna ärenden äldre än tre är ligger i stort sett kvar på den förhållandevis låga nivå som uppnåddes för några år sedan. I år har antalet sådana äldre öppna ärenden som avser bildade av naturreservat ökat något. De fyra äldsta reservatsbildningarna, som påbörjades åren 2005–2008, är ännu inte avgjorda. De handläggs dock aktivt.

text: Bevakningen av ärendena enligt

text: lönegarantilagen

text: har släpat efter under några år. De prioriteras nu för avgörande under 2018.

text: Justitiekanslerns granskning av länsstyrelsernas ärendeförteckningar för år 2017 föranleder utöver vad som nu antecknats inga ytterligare kommentarer eller åtgärder. Ärendena avslutas.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning under posten förlorad arbetsförtjänst har utgått till en person som har tagit ut semester under frihetsberövandet

org: jk

text: Ersättning skall utgå till SA med 5 934 kr för förlorad arbetsförtjänst, 8 000 kr för lidande och 1 743 kr för ombudskostnader.

type: stycke

text: Anspråk m.m.

type: rubrik

text: SA har begärt ersättning för lidande med 10 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för sex semesterdagar med 5 934 kr vilket motsvarar semesterlönen. Slutligen har han begärt ersättning för ombudskostnader med 1 743 kr.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: SA är berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom. Ersättningen bestäms i enlighet med här tillämpad praxis till skäliga ansedda 8 000 kr.

text: SA har vidare begärt ersättning för de semesterdagar som han har gått miste om. En sådan skada ryms inte tydligt under någon av de skadetyper som är ersättningsgilla enligt frihetsberövandelagen. Den ligger dock nära förlorad arbetsförtjänst, eftersom den betalda semestern är en ersättning för de arbetsprestationer man gjort för arbetsgivaren. Flera skäl talar för att jämställa förlorad semester med förlorad arbetsförtjänst och sålunda lämna ersättning under den rubriken. Ett sådant skäl är att vissa personer som haft semester under frihetsberövandet väljer att ta ut ledigheten senare i form av tjänstledighet och därmed faktiskt förlorar en del av den arbetsförtjänst de annars skulle ha haft. Huruvida så kommer att ske eller inte i ett enskilt fall är ofta inte känt när ersättningsbeslutet fattas. Av såväl praktiska som principiella skäl är det inte lämpligt att ge ersättning till den som kan visa en faktisk ekonomisk förlust men inte till den som ännu inte lidit någon förlust och kanske inte heller kommer att göra det. I stället bör dessa kategorier jämställas. Ytterligare ett skäl för att ersätta förlorad semester som förlorad arbetsförtjänst är att det många gånger inte är känt för Justitiekanslern i vad mån den som begär ersättning för förlorad arbetsförtjänst faktiskt har haft semester under hela eller en del av frihetsberövandetiden. Det är inte lämpligt att de som berättar att de valt att ta ut semester under denna tid blir utan ersättning, medan de som inte berättar får full ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

text: Min slutsats är därför att förlorad semester bör ersättas inom ramen för ersättningsposten förlorad arbetsförtjänst. Detta bör gälla i såväl de fall då frihetsberövandet skett under semestern som i de fall då den frihetsberövade av något skäl - t.ex. för att på kort sikt inte förlora någon inkomst eller för att försöka hemlighålla frihetsberövandet - valt att ta ut semester under den tid då frihetsberövandet varat. SA skall alltså beviljas ersättning för sina förlorade semesterdagar.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till Utlänningsnämndens handläggning av en begäran om förordnande av ett offentligt biträde

text: Justitiekanslerns beslut

text: Advokatfirman Andersson & Sjöström tillerkänns ersättning av staten med 3 363 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 31 oktober 2003 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Utlänningsnämnden att ombesörja att ersättingen betalas ut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AL, anställd som biträdande jurist vid Advokatfirman Andersson & Sjöström, ingav i maj 2000 ett överklagande till Utlänningsnämnden för en klients räkning. Hon yrkade i samband därmed att klienten skulle beviljas offentligt biträde och att hon själv skulle förordnas till sådant biträde. Den 8 juni 2000 sände nämnden en underrättelse till AL enligt vilken hon gavs tillfälle att inkomma med en komplettering av överklagandet samt att inkomma med en kostnadsräkning. Några ytterligare åtgärder förekom inte i ärendet innan advokaten UF den 23 januari 2001 inkom med en skrivelse till nämnden i vilken han med stöd av en fullmakt anmälde sig som nytt ombud i ärendet och yrkade att bli förordnad som offentligt biträde.

text: I samband med att ärendet lottades på en ny handläggare i april 2001 uppmärksammade nämnden att akten i ärendet hade förkommit. Efter förfrågan från advokaten BA vid Advokatfirman Andersson & Sjöström i maj 2001 uppgav nämnden med ledning av dagboksbladet att AL inte föreföll ha förordnats som offentligt biträde. Efter det att akten hade eftersökts under våren 2001 ombads BA och UF att inkomma med kopior på handlingarna i ärendet så att det kunde rekonstrueras. Sådana handlingar gavs in till nämnden i augusti 2001. Av den sålunda rekonstruerade akten framgick att varken AL eller UF hade förordnats som offentligt biträde. Sedan AL:s fullmakt hade återkallats av huvudmannen förordnades UF som offentligt biträde den 19 september 2001.

text: I en skrivelse den 7 oktober 2001 underrättade Utlänningsnämnden AL om att hennes fullmakt hade återkallats och att hon därmed inte kunde förordnas som offentligt biträde. Den 15 oktober inkom hon till nämnden med en kostnadsräkning i vilken hon ”I händelse av tidigare meddelat förordnande av undertecknad som offentligt biträde” yrkade ersättning med 3 363 kr motsvarande arbete i tre timmar. I ett beslut den 21 december 2001 avslog nämnden AL:s yrkande om ersättning på den grunden att hon inte hade förordnats som offentligt biträde i ärendet.

text: Anspråk m.m.

text: Advokatfirman Andersson & Sjöström har genom advokaten BA vänt sig till Justitiekanslern och begärt ersättning av staten med 3 363 kr jämte ”dröjsmålsränta”. Anspråket motsvarar det belopp som AL begärde enligt kostnadsräkningen till Utlänningsnämnden. Till stöd för anspråket har advokatfirman sammanfattningsvis åberopat följande. Ett beslut om biträdesförordnande för AL får anses ha fattats av nämnden, men kommit bort med den förkomna akten. Det förhållandet att AL bereddes tillfälle att inkomma med en kostnadsräkning visar att så var fallet. Beslutet att avslå ersättningsyrkandet var därmed materiellt felaktigt. Under alla omständigheter har Utlänningsnämndens handläggning av ärendet varit förenad med sådana brister att ett ersättningsansvar har uppkommit för staten.

text: Utlänningsnämnden har efter remiss avgett ett yttrande över advokatfirmans framställning. I yttrandet sägs bl.a. följande.

text: I

text: 11 kap. 8 § utlänningslagen (1989:529)

text: anges i vilka utlänningsärenden offentligt biträde kan förordnas. Där framgår att biträde skall förordnas i ärende angående utvisning m.m. om det inte måste antas att behov av biträde saknas. Utlänningen har i princip rätt att själv välja biträde. Regler om offentligt biträde finns i lagen (

text: ) om offentligt biträde. Närmare föreskrifter ges i förordningen (

text: ) om offentligt biträde. När det gäller ersättning till offentligt biträde hänvisar lagen om offentligt biträde till

text: 29 §§

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: När nämnden erhåller ett yrkande om att ett ombud skall förordnas som offentligt biträde i ett ärende besvaras detta snarast möjligt. Om nämnden finner att det föreligger förutsättningar att förordna offentligt biträde så sätts en stämpel med denna innebörd på den handling där yrkandet framförts. Stämpeln kompletteras med namnet på det ombud som skall förordnas och därefter sänds en kopia av handlingen med det påstämplade förordnandet till berört ombud. Om nämnden finner att det inte föreligger förutsättningar att förordna offentligt biträde så avslås yrkandet i ett separat beslut i protokoll som därefter sänds till ombudet.

text: När skrivelsen med överklagandet gavs in till nämnden i maj 2000 framställdes yrkande om att AL skulle förordnas som offentligt biträde. Som framgår av handlingarna försvann emellertid akten och den återskapades i augusti 2001. Vid den tidpunkten blev det åter möjligt att handlägga ärendet i såväl sakfrågan som frågan om offentligt biträde. Det visade sig då att AL inte hade förordnats som biträde i ärendet samt att UF i januari 2001 begärt att bli förordnad som offentligt biträde. I september 2001 återkallade klaganden fullmakten för AL. Nämnden förordnade den 19 september 2001 UF till offentligt biträde för klaganden. Eftersom fullmakten för AL återkallats kunde hon inte förordnas som offentligt biträde.

text: AL har inte haft någon partsställning i frågan om offentligt biträde. Det är i stället personen som utlänningsärendet avsett som haft ställning som part och som även framställt yrkandet om att offentligt biträde skall förordnas; ett yrkande som bifölls den 19 september 2001. AL berördes vid den tidpunkten inte längre av detta yrkande. Mot den nu angivna bakgrunden fanns det inte anledning för nämnden att fatta ett särskilt beslut avseende AL. Eftersom AL inte var förordnad som offentligt biträde i ärendet var det inte heller möjligt att tillerkänna henne ersättning enligt lagen om offentligt biträde.

text: Det kan, vid en genomgång av akten, konstateras att AL inte hade förordnats till offentligt biträde i ärendet eftersom det vid den tidpunkten hade ansetts att behov av biträde saknats. Migrationsverket gjorde den bedömningen i sitt beslut den 28 april 2000. Behovet uppkom först genom de nya uppgifterna om klagandens anknytning till Sverige som framförts av UF.

text: Frågan är vilken betydelse i skadeståndsfrågan nämndens underrättelse av den 8 juni 2000 kan ha. I underrättelsen gavs AL möjlighet att komplettera överklagandet samt ge in kostnadsräkning. AL kompletterade emellertid inte ärendet i sakfrågan och hennes kostnadsräkning gavs in till nämnden först efter det att hennes fullmakt återkallats och efter det att hon av nämnden upplysts om att hon inte kunde komma ifråga som offentligt biträde i ärendet.

text: Det måste ha stått klart för AL att så länge hon inte fått något skriftligt beslut i frågan om offentligt biträde fanns det risk för att hon inte skulle förordnas som sådant och att staten således inte heller skulle ersätta henne för arbetet i ärendet. Att AL förstått att den risken fanns visar dels upplysningen i BA:s skrivelse till Justitieombudsmannen den 28 december 2001 om anledningen till kontakten med nämnden i maj 2001, dels de inledande orden i den ingivna kostnadsräkningen.

text: Däremot borde naturligtvis yrkandet om offentligt biträde ha besvarats mer eller mindre i direkt anslutning till att skrivelsen med överklagandet kom in till nämnden i maj 2000. Att så inte skedde beror på att nämnden har handlagt ärendet på ett bristfälligt sätt. AL får genom nämndens försumlighet anses ha orsakats ett visst merarbete genom åtgärder som hon annars inte hade behövt vidta; nämligen extra kontakter med nämnden med anledning av att handlingarna i ärendet försvunnit och bistånd vid rekonstruktionen av ärendet. De senare kostnaderna bör varken belasta AL eller hennes tidigare klient. Enligt nämndens bedömning kan dessa kostnader uppskattas till 1 500 kr. Nämnden har ingen erinran mot att dröjsmålsränta utgår i ärendet i denna del.”

text: Advokatfirman har fått del av yttrandet och har vidhållit sitt yrkande. Vidare har advokatfirman begärt ersättning för sina kostnader i ärendet här med 2 520 kr motsvarande två timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen.

text: Justitiekanslern har vid ärendets beredning tagit del av Riksdagens ombudsmäns (JO), justitieombudsmannen NOB, beslut den 11 september 2003 i ärende med dnr 34-2002. Ärendet avsåg klagomål från BA:s sida mot Utlänningsnämnden för underlåtenhet att fatta beslut i biträdesfrågan. I JO:s beslut uttalades kritik mot Utlänningsnämnden för bristfällig handläggning av ärendet där.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att Utlänningsnämnden inte fattade något beslut beträffande biträdesförordnande för AL i nära anslutning till att yrkandet framställdes. Detta synes ha sammanhängt med det förhållandet att akten förkom. Beslut beträffande biträdesförordnandet fattades först sedan ärendet hade rekonstruerats hos nämnden.

text: Handläggningen av biträdesförordnandet för AL får anses ha varit så pass bristfällig att staten därigenom har ådragit sig ersättningsskyldighet för felaktig eller försumlig myndighetsutövning enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Bristerna i handläggningen får anses ha berört advokatfirman på ett sådant sätt att staten är skyldig att utge ersättning till advokatfirman för den skada som det inträffade kan visa sig ha föranlett.

text: Advokatfirmans anspråk avser ersättning för arbete i Utlänningsnämndens ärende enligt den kostnadsräkning som AL gav in dit. En förutsättning för att skadestånd motsvarande den begärda ersättningen skall kunna utgå till advokatfirman är att det kan visas att det föreligger ett orsakssamband mellan felet och den uppgivna skadan.

text: Som framgått visar utredningen att något beslut om att förordna AL inte förelåg i ärendet hos utlänningsnämnden och att det till följd därav inte var fel att avslå hennes begäran om ersättning av allmänna medel. Såtillvida kan advokatfirmans anspråk inte bifallas. Frågan är då om AL skulle ha förordnats som offentligt biträde om handläggningen hade skötts korrekt. En grundläggande princip inom skadeståndsrätten är att nämligen att skadan skall fastställas utifrån en jämförelse med den tänkta situationen att det skadeståndsgrundande felet inte hade begåtts och att den skadelidande genom skadeståndet skall försättas i det läge som han eller hon då hade befunnit sig i.

text: Utlänningsnämnden har för sin del gjort bedömningen att AL inte skulle ha förordnats i anslutning till att överklagandet gavs in dit, eftersom det inte fanns något behov av ett offentligt biträde. Nämnden har därvid hänvisat till att Migrationsverket hade gjort den bedömningen i det överklagade ärendet och att behovet uppkom först genom att nya uppgifter angående klagandens anknytning till Sverige framfördes av det nya biträdet. Mot denna uppfattning står dock det faktum att nämnden redan den 8 juni 2000 beredde AL möjlighet att komma in med en kostnadsräkning. Åtgärden framstår enligt min uppfattning som oförklarlig om inte nämnden redan vid denna tidpunkt avsåg eller i vart fall övervägde att förordna henne som offentligt biträde och pröva hennes anspråk på ersättning av allmänna medel. Det framstår som rimligt att staten får bära risken för de brister som utredningen är behäftad med i denna del.

text: Det sagda leder mig till slutsatsen att en utgångspunkt för den fortsatta prövningen får anses vara att en att en riktig handläggning av biträdesfrågan hade inneburit att AL skulle ha förordnats som offentligt biträde. Det föreligger således ett orsakssamband mellan bristerna i handläggningen av utlänningsnämndens ärende och den uppgivna skadan.

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: kan skadestånd med anledning av ren förmögenhetsskada jämkas, om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Sådan jämkning sker enligt tredje stycket efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Med hänsyn till att advokatfirman inte fick del av något beslut beträffande biträdesförordnandet kan det väl hävdas att man där borde ha insett att frågan inte hade blivit föremål för behandling hos nämnden och därför inte okritiskt borde ha utfört uppdraget som om ett biträdesförordnade hade beslutats. Det hade varit lätt för advokatfirman att ta kontakt med handläggaren på Utlänningsnämnden för att kontrollera saken. En sådan försiktighetsåtgärd framstår dessutom som motiverad av det skälet att det är av vikt för såväl huvudmannen som biträdet att huvudmannens ansvar för biträdeskostnaderna i ett utlänningsärende har klargjorts. Det har inte i ärendet heller kommit fram något som talar för att advokatfirman skulle ha bibringats uppfattningen att AL hade erhållit något biträdesförordnande av nämnden. Det kan i detta sammanhang nämnas att BA i en skrivelse till JO uppgett att man på advokatfirman inte hade fått del av utlänningsnämndens skrivelse den 8 juni 2000. Även om det sålunda vid en jämförelse mellan vållandet på ömse sidor kan finnas skäl att något jämka skadeståndet till advokatfirman bör det beaktas att det arbete som begärs ersatt till stora delar hänför sig till åtgärder beträffande överklagandet av Migrationsverkets beslut. Dessa åtgärder ligger i tiden före det vållande som kan lastas advokatfirman. Mot denna bakgrund anser jag mig kunna underlåta att jämka skadeståndet.

text: Beträffande skäligheten av advokatfirmans anspråk finns det inte anledning för mig att ifrågasätta att AL lagt ned det arbete som angavs i kostnadsräkningen. Tidsåtgången framstår inte heller som oskälig. Med hänsyn härtill, och eftersom advokatfirman orsakats ett visst merarbete genom rekonstruktionen av ärendet hos utlänningsnämnden, finner jag skäligt att tillerkänna advokatfirman ersättning med begärt belopp.

text: Beträffande anspråket på dröjsmålsränta framgår av

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: att ränta som avser en fordran på skadestånd betalas från den dag som infaller trettio dagar efter det att kravet har lagts fram. Det sagda innebär att ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: i detta fall skall utgå från den 31 oktober 2003.

text: Justitiekanslern kan i ett ärende som handläggs inom ramen för statens frivilliga skadereglering besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och utredning i den utsträckning kostnaderna inte skall betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen

text: , se

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. Advokatfirmans anspråk på ersättning för kostnader i ärendet kan inte anses ersättningsgilla vare sig som kostnad för biträde eller för utredning. Ersättning utgår inte heller för eget arbete. I denna del skall således advokatfirmans framställning avslås.

text: Jag avslutar ärendet med ett beklagande av att handläggningen även här har dragit ut på tiden.


title: Fråga om skadestånd av staten med anledning av att regler för återbetalning av studielån skulle stå i strid med gemenskapsrätten

text: Justitiekanslern avslår PL:s anspråk på skadestånd.

text: 2 Ärendet

text: 2.1 Inledning

text: PL hade studiestöd i form av studiebidrag och studielån. Under en period för vilken han skulle göra återbetalningar på studielånet var han bosatt i Danmark. Mot bakgrund bl.a. av denna bosättning fastställdes de belopp som han skulle återbetala till högre belopp än vad som hade blivit fallet om han hade bott i Sverige. Detta ärende gäller i korthet om staten är skadeståndsskyldig gentemot honom på grund av att han återbetalade högre belopp än vad som hade blivit fallet om han hade bott kvar här.

text: Justitiekanslern har funnit det lämpligt att i det följande först redogöra för vissa bestämmelser i studiestödsregleringen och i EG-fördraget (avsnitt 2.2). Därefter beskriver Justitiekanslern bakgrunden till det här ärendet (avsnitt 2.3) och PL:s anspråk m.m. (avsnitt 2.4). Avslutningsvis gör Justitiekanslern sin bedömning (avsnitt 3).

text: 2.2 Rättslig reglering

text: a) Bestämmelser om studiestöd

text: Innan Justitiekanslern redogör för vissa studiestödsbestämmelser bör följande påpekas. Såväl

text: studiestödslagen (1973:349)

text: som

text: studiestödsförordningen (1973:418)

text: upphävdes per halvårsskiftet 2001 samtidigt med att nya bestämmelser på området infördes. Enligt övergångsbestämmelser är dock 1973 års författningar tillämpliga i PL:s fall, och det är dessa bestämmelser som Justitiekanslern hänför sig till i det följande. 1973 års författningar ändrades bl.a. per den 1 januari 1989. Så t.ex. skiljer sig återbetalningsreglerna åt beroende på när ett studielån har tagits. I detta ärende är det reglerna för lån som har tagits fr.o.m. år 1989 som är aktuella.

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § studiestödslagen

text: är det Centrala studiestödsnämnden (CSN) som har hand om studiestödet.

text: Grundläggande regler om återbetalning av studielån finns i

text: 8 kap.

text: studiestödslagen

text: Av

text: 8 kap. 1 § studiestödslagen

text: följer att den som har uppburit studielån skall återbetala lånet och en årlig ränta samt att betalningen av lånet och räntan sker med ett visst belopp varje kalenderår, ett s.k. årsbelopp; det inbetalade beloppet skall avräknas i första hand på den upplupna räntan och därefter på kapitalskulden, och ränta som inte betalas under det år den har upplupit läggs vid årets slut till kapitalskulden. Regeringen fastställer före varje kalenderårs början den ränta som under året skall utgå på studielån, 8 kap. 2 §. Enligt huvudregeln i 8 kap. 4 § första stycket skall årsbeloppet för ett kalenderår vara fyra procent av den återbetalningsskyldiges sammanräknade inkomst av tjänst, näringsverksamhet och kapital enligt den senaste taxeringen. Som taxering gäller beslutet om taxering i första instans. I andra stycket samma paragraf finns undantagsbestämmelser. Där sägs att när det gäller bl.a. sådana återbetalningsskyldiga som under det inkomstår den senaste taxeringen avser var bosatta utomlands får regeringen föreskriva att återbetalningen i stället skall ske med ett belopp som svarar mot en tjugondel av den kvarstående låneskulden, dock minst femton procent av basbeloppet det år återbetalningen skall göras.

text: Av

text: 8 kap. 2 § studiestödsförordningen

text: framgår att bl.a. för en återbetalningsskyldig som under det inkomstår den senaste taxeringen avser var bosatt utomlands skall årsbeloppet beräknas enligt bestämmelserna i

text: 8 kap. 4 § andra stycket studiestödslagen

text: , om den återbetalningsskyldige inte har åsatts statlig taxering för detta år eller har åsatts taxering med ett belopp som endast uppgår till en mindre del av den totala årsinkomsten.

text: Årsbeloppet får enligt

text: 8 kap. 6 § studiestödslagen

text: sättas ned bl.a. om det finns synnerliga skäl.

text: Enligt

text: 8 kap. 14 § studiestödslagen

text: fastställs årsbeloppet för en återbetalningsskyldig för varje kalenderår då återbetalning skall göras, och om årsbeloppet ändras genom beslut om nedsättning gäller det nedsatta beloppet som fastställt årsbelopp.

text: b) EG-fördraget

text: Artikel 12 i EG-fördraget innehåller ett generellt förbud mot diskriminering på grund av nationalitet.

text: Av artikel 17 i EG-fördraget framgår att varje person som är medborgare i en stat som är medlem av Europeiska unionen (EU) skall vara unionsmedborgare. I artikel 18 anges bl.a. att varje unionsmedborgare skall ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i fördraget och i bestämmelserna om genomförande av fördraget.

text: Enligt artikel 39 i EG-fördraget skall fri rörlighet för arbetstagare säkerställas inom gemenskapen. Denna fria rörlighet skall, sägs det vidare, innebära att all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet skall avskaffas vad gäller anställning m.m. Den skall även – med vissa undantag – innefatta en rätt att anta faktiska erbjudanden om anställning, att förflytta sig fritt inom medlemsstaternas territorium för detta ändamål, att uppehålla sig i en medlemsstat i syfte att ha anställning där i överensstämmelse med de lagar och andra författningar som gäller för anställning av medborgare i den staten och att stanna kvar inom en medlemsstats territorium efter att ha varit anställd där, på villkor som skall fastställas av kommissionen i tillämpningsföreskrifter. Bestämmelserna i artikeln skall dock inte tillämpas på anställning i offentlig tjänst.

text: 2.3 Bakgrunden till detta ärende

text: Med anledning av studier åren 1989 – 1995 fick PL studiebidrag och studielån enligt

text: studiestödslagen

text: . Den 1 januari 1997 – 28 juli 2000 var han bosatt i Danmark. Han har därefter åter varit bosatt i Sverige. För återbetalning av hans studielån fastställdes årsbeloppen avseende åren 1999 – 2002 till en tjugondel av den kvarvarande skulden för respektive år (jfr

text: och

text: 8 kap. 2 § studiestödsförordningen

text: Vart och ett av åren 2000 – 2002 ansökte PL hos CSN om nedsättning av de respektive årsbelopp som hade fastställts (jfr

text: 8 kap. 6 § studiestödslagen

text: och

text: 8 kap. 3 § studiestödsförordningen

text: ), varvid han hänvisade till att han fr.o.m. den 1 augusti 2000 var bosatt i Sverige och att han under den tid när han hade varit bosatt i Danmark hade haft inkomster enbart från Lunds universitet. PL:s ansökningar ledde till att CSN beslöt dels den 26 juli 2000 att sätta ned årsbeloppet för år 2000 till det belopp som han redan hade betalat in, dels den 28 mars 2001 att sätta ned årsbeloppet för år 2001 till ett belopp som svarade mot fyra procent av den beräknade inkomsten för det året. CSN avslog däremot genom beslut den 10 maj 2002 hans ansökan om nedsättning för år 2002, eftersom han inte hade skickat in uppgifter om den beräknade inkomsten för hela det året.

text: I ett brev den 15 juli 2002 till CSN anförde PL bl.a. följande. Han hade varit bosatt i Danmark den 1 januari 1997 – 28 juli 2000. Enbart på grund av bosättningen hade CSN under ett antal år fastställt årsbeloppen till ett annat belopp än om han hade varit bosatt i Sverige. Enligt Regeringsrättens dom den 17 maj 2002 i mål nr 3309-2001 (se rättsfallet

text: RÅ 2002 ref. 32

text: II; Justitiekanslerns anm.) stod det klart att CSN inte hade rätt att göra någon skillnad vid fastställande av årsbelopp grundat på bosättning i annat EU-land då det stred mot EG-rätten. Mot den bakgrunden anmodade han CSN enligt följande. CSN skulle fastställa årsbeloppet för år 2002 till 9 617 kr, vilket utgjorde fyra procent av hans årsinkomst under år 2000. Vidare skulle CSN betala tillbaka 1 164 kr jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: till dess betalning skedde. Kapitalbeloppet utgjorde differensen mellan å ena sidan det av CSN fastställda och inkrävda årsbeloppet och å andra sidan det korrekt beräknade årsbeloppet för år 2001. Än vidare skulle CSN betala tillbaka 2 980 kr jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: till dess betalning skedde. Detta kapitalbelopp var skillnaden mellan det av CSN fastställda och inkrävda årsbeloppet och det korrekt uträknade årsbeloppet för år 2000. Slutligen skulle CSN betala tillbaka 17 669 kr jämte ränta enligt

text: räntelagen

text: till dess betalning skedde. Även i detta fall var kapitalbeloppet differensen mellan det av CSN fastställda och inkrävda årsbeloppet och det korrekt beräknade årsbeloppet, här för år 1999.

text: Med anledning av PL:s brev beslöt CSN den 14 augusti 2002 att ompröva de fastställda årsbeloppen och sätta ned dem i enlighet med vad han hade begärt. Som en följd av beslutet betalade CSN den 16 augusti 2002 tillbaka (17 669 kr avseende år 1999, 2 981 kr avseende år 2000 och 1 164 kr avseende år 2001, dvs. totalt) 21 814 kr till honom.

text: 2.4 Anspråket m.m.

text: CSN har bedömt att PL:s begäran om ränta på årsbeloppen för åren 1999, 2000 respektive 2001 är ett anspråk på skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: vilket grundas på ett påstående om felaktiga beslut. CSN har därför med ett eget yttrande lämnat över ärendet till Justitiekanslern.

text: CSN har i sitt yttrande angett att nämnden har tolkat PL:s anspråk på så sätt att han fordrar ränta enligt följande, nämligen

text: på 1 575 kr fr.o.m. den 26 februari 1999 t.o.m. den 30 maj 1999,

text: på 6 940 kr fr.o.m. den 31 maj 1999 t.o.m. den 30 augusti 1999,

text: på 12 305 kr fr.o.m. den 31 augusti 1999 t.o.m. den 1 december 1999,

text: på 17 669 kr fr.o.m. den 2 december 1999 t.o.m. den 1 juni 2000,

text: på 20 650 kr fr.o.m. den 2 juni 2000 t.o.m. den 2 december 2001, och

text: på 21 814 kr fr.o.m. den 3 december 2001 t.o.m. den 15 augusti 2002.

text: CSN:s yttrande innehåller i övrigt bl.a. följande.

text: Ställningstagande

text: Vid fastställandet av årsbeloppen för de aktuella åren (1999 – 2002), vilket sker under januari månad respektive år, hade Regeringsrätten ännu inte meddelat sin dom i ovan nämnda mål (rättsfallet

text: RÅ 2002 ref. 32

text: II; Justitiekanslerns anm.). CSN fastställde därför de ursprungliga årsbeloppen för PL enligt bestämmelserna i studiestödsförfattningarna, d.v.s. till en tjugondel av skulden eftersom han var bosatt utomlands. När PL ansökte om nedsättning av årsbeloppen för åren 2000, 2001 och 2002 bedömde CSN att nedsättning kunde ske med hänsyn till det PL anförde om storleken av hans inkomster och att han haft sina inkomster uteslutande från Sverige trots att han varit bosatt utomlands. CSN satte därför ned hans årsbelopp efter hans ansökningar med hänsyn till synnerliga skäl och utgick från vad hans beräknade inkomster skulle uppgå till under betalningsåren (ej taxeringsåren) samt, när det gäller år 2000, vad han redan hade betalat in.

text: När PL därefter, i juli 2002, med anledning av den aktuella domen från Regeringsrätten, begärde omprövning av CSN:s tidigare beslut ändrade CSN hans beslut i enlighet med hans begäran och betalade tillbaka överskjutande belopp.

text: PL får till stöd för sitt anspråk anses hänvisa till Regeringsrättens avgörande och således till artikel 39 i EG-fördraget. Frågan är då om staten ådragit sig skadeståndsskyldighet genom att CSN inte har beaktat gemenskapsrätten vid fastställandet av PL:s årsbelopp.

text: Regeringsrätten (med hänvisning till kammarrättens bedömning) har bedömt att

text: är ägnad att kunna verka hindrande eller avskräckande för personer som likt målsäganden önskar utöva sin rätt till fri rörlighet genom att exempelvis uppehålla sig i en annan medlemsstat i syfte att inneha anställning där. Därmed innebär det att bestämmelsen måste anses strida mot gemenskapsrätten.

text: Av PL:s uppgifter framgår att han under de aktuella åren har varit bosatt i Danmark men haft sin anställning i Sverige. Enligt CSN:s uppfattning är det inte självklart att PL omfattas av EG-rätten enbart genom sin bosättning i Danmark eftersom han inte var bosatt där för att arbeta där. Mot bakgrund av de uppgifter som CSN hade tillgång till vid omprövningstillfället kan därför riktigheten av besluten att ändra hans årsbelopp för åren 1999 – 2001 i augusti 2002 ifrågasättas. Oavsett vilken bedömning som görs i denna fråga kommer CSN naturligtvis inte att ändra de meddelade besluten om ändrad debitering för PL.

text: Om JK skulle anse att PL omfattas av EG-rätten är CSN:s uppfattning att CSN i enlighet med Regeringsrättens dom har överträtt densamma genom att inte beakta artikel 39 i EG-fördraget vid fastställandet av hans årsbelopp för åren 1999 – 2001. CSN överlämnar därmed ärendet till Justitiekanslern för bedömning av om CSN:s eventuella överträdelse av EG-rätten är så allvarlig att den skall föranleda skadeståndsansvar för staten.

text: Justitiekanslern har sänt CSN:s yttrande och andra handlingar i ärendet till PL för kännedom och eventuella synpunkter. PL har samtidigt fått veta att Justitiekanslern emotser besked från honom om hans anspråk rätteligen skall förstås på någon annat sätt än vad CSN har angett. – PL har inte lämnat några kompletterande synpunkter eller besked till Justitiekanslern.

text: 3 Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter

text: Till stöd för sitt anspråk får PL anses ha åberopat resp. hävdat följande. I hans fall fastställdes årsbeloppen för åren 1999 – 2002 med tillämpning av reglerna i

text: och i

text: 8 kap. 2 § studiestödsförordningen

text: . Att dessa regler i stället för bestämmelserna i 8 kap. 4 § första stycket tillämpades berodde blott och bart på att han hade varit bosatt utomlands – i Danmark – fr.o.m. den 1 januari 1997 t.o.m. den 28 juli 2000. Som framgår av rättsfallet

text: RÅ 2002 ref. 32

text: II är dock bestämmelserna i

text: och

text: 8 kap. 2 § studiestödsförordningen

text: inte förenliga med EG-rätten. Följaktligen är han berättigad att få årsbeloppen fastställda i enlighet med vad som föreskrivs i

text: 8 kap. 4 § första stycket studiestödslagen

text: . Med en tillämpning av dessa föreskrifter hade han inte behövt betala så höga årsbelopp för åren 1999 – 2001 som faktiskt blev fallet. Han har således rätt att återfå differensen mellan å ena sidan dessa belopp och å andra sidan de lägre årsbelopp som skulle ha fastställts om beloppen hade bestämts med utgångspunkt i

text: . När det gäller de belopp som han har betalat in är han berättigad till ränta på mellanskillnaden.

text: CSN har genom beslut i augusti 2002 tillmötesgått PL:s anspråk såtillvida som årsbeloppen för åren 1999 – 2002 har satts ned i enlighet med vad han har begärt. Följaktligen har han återfått de belopp som utgör differensen mellan de ursprungligen fastställda och av honom inbetalade årsbeloppen för åren 1999 – 2001 och de justerade årsbeloppen för samma år.

text: Jag har nu att pröva om PL skall tillerkännas ränta i enlighet med vad han har fordrat. Detta hans anspråk är rättsligt att kvalificera som ett skadeståndskrav. Jag har därför att bedöma om staten är skadeståndsskyldig gentemot honom. En grundläggande fråga är om det förhållandet, att årsbeloppen fastställdes med tillämpning av andra bestämmelser än dem som skulle ha tillämpats om PL hade – med viss förenkling – bott i Sverige i stället för i Danmark, har innefattat ett sådant brott mot EG-rätten att staten därför har blivit skadeståndsskyldig i förhållande till honom.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet i sig

text: Spörsmålet om PL är berättigad till skadestånd i enlighet med det anförda skall bedömas utifrån den av EG-domstolen utvecklade s.k. Francovich-doktrinen.

text: En fråga som har tagits upp i ärendet är om staten skulle vara skadeståndspliktig på grund av att reglerna om återbetalning av studielån i ett fall som detta skulle stå i strid med principen om fri rörlighet för arbetskraft inom gemenskapen, se i första hand artikel 39 i EG-fördraget. Enligt det av PL åberopade och av CSN nämnda Regeringsrättsavgörandet (

text: RÅ 2002 ref. 32

text: II) står de svenska reglerna om årsbelopp för dem som – förenklat uttryckt – är bosatta utomlands i strid med principen om fri rörlighet; dessa regler skiljer sig från dem som tillämpas vid fastställande av årsbelopp för en person som bor i Sverige.

text: I sammanhanget kan nämnas att regeringen nyligen har föreslagit riksdagen att återbetalningsreglerna skall ändras på så sätt att årsbeloppet skall bestämmas på i princip samma sätt oavsett om vederbörande är bosatt och taxeras för sin huvudsakliga inkomst i Sverige eller inte (se

text: prop. 2004/05:111

text: , främst avsnitt 9.4 s. 53 f.).

text: Enligt PL:s egna uppgifter hade han anställning i Sverige och sin utkomst härifrån under den tid när han var bosatt i Danmark. Bl.a. därför får det anses utrett att han var bosatt i Danmark av andra skäl än för att där utöva arbete eller liknande, t.ex. söka anställning. Med utgångspunkt i detta bör det enligt min mening sättas i fråga om den gemenskapsrättsliga principen om fri rörlighet för arbetskraft över huvud taget har någon bäring på det nu aktuella fallet. Det kan tilläggas att i det nyss nämnda rättsfallet

text: RÅ 2002 ref. 32

text: II prövningen skedde mot bakgrund av att vederbörande uppehöll sig i Danmark i syfte att där inneha anställning och också hade förvärvsarbetat i Danmark.

text: Den fråga som då inställer sig är om PL skall anses berättigad till skadestånd på någon annan gemenskapsrättlig grund än den hittills berörda. I blickpunkten kommer här de rättigheter som följer av det s.k. unionsmedborgarskapet, vilket innefattar en principiell rätt för en unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaterna (jfr artikel 18 i EG-fördraget). Det framstår dock som något oklart vad unionsmedborgarskapet närmare besett innebär i en situation som den nu aktuella. Jag är för min del är tveksam till om PL skulle kunna härleda en rätt till skadestånd ur unionsmedborgarskapets principer.

text: Det är alltså enligt min mening inte klart om staten är skadeståndsskyldig i och för sig i ett fall som det förevarande eller inte. Om PL inte har åsamkats någon skada är det dock inte nödvändigt att svara på frågan om skadeståndsskyldighet i sig. Jag går därför nu över till att bedöma frågan om han har drabbats av någon skada.

text: Frågan om PL har drabbats av någon skada

text: PL:s anspråk gäller ränta på mellanskillnaden mellan å ena sidan de – i någon mening – alltför höga årsbelopp som han återbetalade och å andra sidan de belopp som han skulle ha återbetalat om årsbeloppen i stället hade fastställts i enlighet med bestämmelserna för en person som är bosatt Sverige. Anspråket gäller alltså ersättning för förmögenhetsskada, och frågan är om han har drabbats av någon sådan skada.

text: Jag för min del noterar följande. PL hade en skuld avseende studielån som han var skyldig att återbetala. (I sammanhanget bör man enligt min mening bortse från att ett studielån skall eller kan avskrivas under vissa förutsättningar, se

text: 8 kap.

text: 12 §§

text: studiestödslagen

text: .) PL fick återbetala högre belopp för åren 1999 – 2001 än vad som hade blivit fallet om han hade bott i Sverige och i stället reglerna om återbetalning för personer som bor här hade tillämpats. Som en följd av detta kom hans studielåneskuld att minska med mer än vad som hade blivit fallet om han hade återbetalat de lägre belopp som hade fastställts med utgångspunkt i reglerna för personer som är bosatta här. Detta innebar även att räntan för kommande år blev lägre än om årsbeloppet hade bestämts i enlighet med reglerna för personer som bor här; räntan hade då beräknats på ett högre kapitalbelopp.

text: Jag finner mot denna bakgrund att det av PL anförda förhållandet att årsbeloppen fastställdes till ett högre belopp än som borde ha skett inte har påverkat hans förmögenhetssituation på ett sådant sätt att han har åsamkats någon skada. Han är därför enligt min mening inte berättigad till något skadestånd av staten. Följaktligen avslår jag hans anspråk.


title: Skadestånd med anledning av att en stulen moped av polisen behandlats som hittegods

text: MK tillerkänns ersättning av staten med niotusenfemhundra (9 500) kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 27 juni 2003 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att beloppet betalas ut.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 24 augusti 2002 anmälde MK hos polisen i Oskarshamn, Polismyndigheten i Kalmar, sin EU-moped stulen. I anmälan angavs mopedens ramnummer vara GO50J6YS203788. I oktober 2002 anträffades en liknande moped med uppbrutet tändningslås i Eksjö och beslagtogs av Polismyndigheten i Jönköpings län. Polisen noterade därvid att mopedens ramnummer var GBL05W64S203788 och gjorde slagningar på detta nummer i polisens anmälningssystem (RAR) och efterlysningsregistret. Polisen lyckades inte härleda mopeden till en stöldanmälan, varför beslaget hävdes och mopeden därefter behandlades som hittegods. Det ledde till att den såldes. Mopeden inbringade vid försäljningen 3 800 kr. Det har senare visat sig att mopedens korrekta ramnummer är GBL05W6YS203788. När den nye ägaren skulle registrera mopeden i vägtrafikregistret framkom att MK var ägare till den. Mopeden var inte försäkrad mot stöld.

text: Anspråk m.m.

text: MK har i en skrivelse till Polismyndigheten i Jönköpings län framställt anspråk på skadestånd av staten med 19 000 kr på den grunden att polisen handlagt ärendet felaktigt då mopeden hanterades som hittegods trots att han hade anmält den som stulen. MK har åberopat ett kvitto som visar att han köpte mopeden den 16 januari 2001 för 19 000 kr.

text: Rikspolisstyrelsen har inkommit med ett eget yttrande och ett yttrande från Polismyndigheten i Jönköpings län. Rikspolisstyrelsen har därvid avstyrkt bifall till anspråket och anfört i huvudsak följande.

text: Den polis som anträffade mopeden uppgav felaktigt siffran 4 i stället för bokstaven Y i ramnumret. Men mopedens ramnummer stämde inte med det som var angivet i RAR och efterlysningsregistret. En slagning på det korrekta ramnumret skulle således inte ha gett någon träff. Vid slagning i RAR i Jönköping kan man för övrigt inte återfinna fordon som är anmälda och inskrivna i RAR i Kalmar. EU-mopeder förekommer dessutom i två klasser, varav endast den ena är registreringspliktig. Det är svårt att särskilja vilken klass en moped härrör från. Polismyndighetens i Jönköpings län beslut att försälja mopeden på hittegodsauktion kan därför inte anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelse.

text: Polismyndigheten i Jönköping län har i sitt yttrande vitsordat ett värde om 9 500 kr som skäligt i och för sig.

text: MK har, efter att ha fått del av Rikspolisstyrelsens yttrande, anfört följande.

text: Polisen kunde ha lagt ner lite mer arbete i sökandet efter den rätte ägaren eftersom det syntes att mopeden hade blivit stulen. Han utgick från att polisen sökte även i angränsande distrikt efter mopeden. Om så inte var fallet kunde polisen ha meddelat honom att han borde kontakta även andra polisdistrikt för att höra om mopeden hade hittats. Enligt importören, försäljaren och försäkringsbolaget utvisar de sista siffrorna i ramnumret vem som är ägare till mopeden. Resten av numret är bara en beteckning på mopeden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: När egendom, som inte befinner sig i någons besittning, upphittas skall polisen hantera egendomen antingen enligt lagen (

text: ) om hittegods (hittegodslagen) eller lagen (

text: ) om visst stöldgods m.m. (stöldgodslagen).

text: Enligt 1 § första stycket stöldgodslagen skall egendom som har frånhänts någon genom brott och som anträffas utan att vara i någons besittning tas i förvar om varken ägaren eller någon annan som har rätt till egendomen är känd och det inte är uppenbart oskäligt. Enligt

text: 5 § samma lag

text: gäller inte lagen om hittegodslagen är tillämplig.

text: En förutsättning för att hittegodslagen skall vara tillämplig är att det rör sig om egendom som inte befinner sig i någons besittning (se NJA II 1938 s. 743). Det betyder att hittegodslagen i princip är tillämplig i detta fall. Av vad som nyss har sagts framgår emellertid att anträffad egendom omfattas av reglerna i stöldgodslagen om den har frånhänts någon genom brott. Frågan är då vad som gäller i ett fall när båda lagarna är tillämpliga. Bestämmelsen i 5 § stöldgodslagen anger som sagt att hittegodslagen har företräde. Men uppenbarligen kan detta inte gälla när exempelvis en polisman anträffar egendom som utan tvekan är stulen.

text: Av förarbetena till stöldgodslagen (

text: prop. 1974:124 s. 61

text: och prop. 1986-87:6 s. 23 f.) följer att det skall vara uppenbart att egendomen har frånhänts någon genom brott för att lagen skall vara tillämplig. I ett sådant fall bör då hittegodslagen inte kunna tillämpas.

text: Polismyndigheten i Jönköpings län anträffade mopeden övergiven med uppbrutet tändningslås. Mopeden var av årsmodell 2000 och således relativt ny. I ett sådant fall får det anses vara uppenbart att mopeden har frånhänts någon genom brott. På grund härav borde Polismyndigheten i Jönköpings län ha hanterat mopeden enligt stöldgodslagen även om det inte gick att finna någon stöldanmälan i registren som motsvarade mopeden. Beslutet att överföra mopeden till hittegodset och därefter försälja den i enlighet med hittegodslagen får således anses ha varit felaktigt.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Polismyndighetens beslut är ett fel av detta slag och staten har följaktligen blivit skadeståndsskyldig mot MK. För att han skall ha rätt till skadestånd fordras dock att felet har orsakat honom skada. Det förutsätter i sin tur att ett korrekt förfarande enligt stöldgodslagen hade lett till att han hade fått tillbaka mopeden.

text: I enlighet med 1 § stöldgodslagen skulle mopeden ha tagits i förvar. Enligt

text: 2 § första stycket lagen (1974:1066)

text: om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. skall sådan egendom förvaras hos polismyndigheten i minst sex månader efter beslutet om förvar. Om det under denna tid inte har kunnat utredas vem som hade rätt till egendomen skall polismyndigheten, enligt tredje stycket samma lagrum, på lämpligt sätt låta kungöra förhållandet med uppgift om egendomen och om de omständigheter under vilka den har anträffats. Det skall anges en tid inom vilken den som vill göra anspråk på egendomen skall ge sig till känna. Om något anspråk inte har framställts under denna tid får egendomen enligt

text: 6 § samma lag

text: försäljas.

text: Enligt stöldgodslagen föreligger således en skyldighet för polismyndigheten att försöka utreda vem som är ägare till egendomen. Frågan är då om en korrekt sådan utredning skulle ha lett till att mopedens ägare hade identifierats.

text: Mopeder delas enligt

text: 2 § lagen (2001:559)

text: om vägtrafikdefinitioner in i två klasser, klass I och II. Enligt

text: 12 § lagen (2001:558)

text: om vägtrafikregister skall mopeder i klass I vara registrerade i vägtrafikregistret för att få brukas. Av utredningen får anses framgå att MK:s moped var av klass I. Den var också registrerad.

text: Vägtrafikregistret innehåller enligt 6 § lagen om vägtrafikregister bland annat en uppgift om ägaren till fordonet. När polisen gör efterforskningar om upphittat stöldgods som är registreringspliktigt bör det ankomma på polismyndigheten att i registret kontrollera vem som är angiven som ägare. Att det kan vara svårt att identifiera om fordonet är registreringspliktigt eller inte förändrar inte detta. Mot bakgrund av att den nye ägarens anmälan till vägtrafikregistret ledde till att MK blev känd för denne måste det antas att även polismyndigheten skulle ha fått detta besked om efterforskningarna hade gjorts. Det betyder att MK måste antas ha fått tillbaka sin moped vid en korrekt efterforskning enligt stöldgodslagen. Att mopedens ramnummer angavs felaktigt av den ansvarige polismannen synes därvid sakna betydelse, liksom den omständigheten att MK hade angett ett delvis annorlunda nummer.

text: Det anförda betyder att polismyndighetens fel att behandla mopeden som hittegods har orsakat MK:s skada.

text: MK skall ha ersättning motsvarande mopedens återanskaffningskostnad. Genom det åberopade kvittot är visat att mopedens nypris var 19 000 kr. Avdrag måste dock göras för ålder och bruk. I brist på utredning om vad en begagnad moped av detta slag är värd kan ersättning inte utgå med mer än det av polismyndigheten vitsordade beloppet.

text: Av

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: följer att MK har rätt till ränta på ersättningen från den dag som infaller trettio dagar efter det att kravet har framställts. Det får i detta fall anses skäligt att ränta utgår trots att MK inte har framställt något yrkande om det.