title: Kritik mot en lantmätare för handläggningen av en ansökan om ledningsförrättning

sammanfattning: I ett ärende om ledningsrätt krävdes ett medgivande från Energimarknadsinspektionen. Förrättningslantmätaren ansökte för sökandens räkning om detta medgivande. JO konstaterar att lantmätaren genom att upprätta och ge in ansökan om medgivande lämnat hjälp som klart går utöver vad som kan anses lämpligt. Ett sådant agerande kan enligt JO skada tilltron till Lantmäteriets opartiskhet, och lantmätarens handlande var därför inte förenligt med regeringsformens krav på opartiskhet. Lantmätaren får kritik.

text: Initiativet

text: Under min inspektion av Lantmäteriets kontor i Falun den 19–21 april 2016 uppmärksammades följande:

text: Ett pågående ärende hade inletts genom en ansökan om ledningsförrättning. Under handläggningen framkom att det saknades en giltig koncession. Enligt en dagboksanteckning den 18 december 2013 begärde lantmätaren AA att ansökan skulle kompletteras med ett medgivande från koncessionsmyndigheten Energimarknadsinspektionen att inleda en ledningsförrättning. Enligt en dagboksanteckning samma dag ville sökandens ombud att lantmätaren skulle begära medgivande från Energimarknadsinspektionen vilket lantmätaren gjorde. I ett beslut den 6 februari 2014 avslog Energimarknadsinspektionen Lantmäteriets ansökan om medgivande.

text: Jag beslutade att i ett särskilt ärende utreda hur handläggningen förhållit sig till myndigheternas serviceskyldighet i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Därefter uppmanade JO Lantmäteriet att lämna upplysningar om och yttra sig i den frågan.

text: Utredning

text: Lantmäteriet (generaldirektören BB) lämnade ett yttrande till JO med i huvudsak följande lydelse:

text: Bakgrund

text: Ärendet gällde en ansökan om ledningsrätt för starkströmsledning. För att sådan ledningsrätt ska kunna beviljas krävs bl.a. ett giltigt koncessionsbeslut från behörig koncessionsmyndighet. I ärendet yrkades att en befintlig ledningsrätt skulle upphävas och ersättas av en ny ledningsrätt för ett bredare markområde. Vid en kontroll uppmärksammade förrättningslantmätaren att det tidsbegränsade koncessionsbeslut som tidigare funnits hade gått ut. Hon mailade sökanden och begärde in komplettering av ansökan med medgivande enligt

text: 17 § ledningsrättslagen (1973:1144)

text: , LL, varvid hon också upplyste att ansökan kan komma att avvisas om komplettering inte inkommer. Sökanden uppgav genom sitt ombud att en ansökan om förlängd koncession hade lämnats till Energimarknadsinspektionen. Någon dag senare kontaktade ombudet förrättningslantmätaren och bad henne att begära medgivande från Energimarknadsinspektionen så att förrättningen kunde fortsätta trots att koncession ännu inte hade erhållits. Förrättningslantmätaren upprättade och gav in en begäran om medgivande. Energimarknadsinspektionen avslog sedermera ansökan om medgivande att inleda ledningsrättsförrättning.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I 17 § LL regleras förutsättningarna för att inleda ledningsrättsförrättning utan att giltigt koncessionsbeslut föreligger: Avser förrättning ledning för vilken koncession fordras men ännu ej erhållits, får förrättningen inledas, om den som har att meddela koncession medger det. I Lantmäteriets handbok LL framgår bl.a. följande om 17 § LL (Texten är hämtad från kommentaren till 17 § LL i Lantmäteriets Handbok LL, utgåva publicerad den 1 juli 2016, s. 100. […]) Om något medgivande inte har getts kan LM förelägga sökanden enligt

text: 4 kap. 9 § fastighetsbildningslagen (1970:988)

text: , FBL. Om ansökan inte kompletteras föreligger ett formellt hinder för prövning av den ansökta åtgärden och LM ska då avvisa ansökan enligt

text: 4 kap. 10 §

text: FBL. Vid handläggning av ledningsrättsförrättning finns bestämmelser kring lantmäterimyndighetens utredningsskyldighet i 19 § LL, vilken alltså utgör speciallagstiftning i förhållande till den generella lagstiftning om myndighetens serviceskyldighet som finns i

text: 4 §

text: FL. Bestämmelsen i 19 § LL har följande lydelse: Lantmäterimyndigheten ska utreda förutsättningarna för upplåtelse av ledningsrätt och ombesörja de tekniska arbeten och de värderingar som behövs för att genomföra upplåtelsen. Myndigheten bör då rådgöra med sakägarna. Vid behov ska myndigheten samråda med de myndigheter som berörs av upplåtelsen. Om det är nödvändigt att det finns tillstånd till viss verksamhet för att myndigheten ska kunna bedöma om upplåtelse av ledningsrätt är tillåten och under förutsättning att det i övrigt finns förutsättningar för att genomföra upplåtelsen, får myndigheten förelägga en sakägare att inom viss tid ge in bevis om att ansökan om tillstånd har gjorts. I Lantmäteriets handbok finns en beskrivning av utredningsskyldigheten:

text: Utredning

text: Enligt 19 § första stycket åligger det LM att fullständigt utreda förutsättningarna för upplåtelse av en ledningsrätt. LM ska inte bara pröva

text: om villkoren för ledningens framdragande är uppfyllda utan också ta ställning till de faktiska möjligheterna att utföra ledningsbygget och olika alternativ för det. En sådan utredning behöver inte ske vid en omvandlingsförrättning enligt 16 § andra stycket (

text: prop. 1973:157 s. 146

text: ). Utredningsskyldigheten gäller givetvis inte enbart förutsättningarna för att upplåta ledningsrätt, utan alla de olika åtgärder som kan beslutas enligt LL. (Texten är hämtad från kommentaren till 19 § LL i Lantmäteriets Handbok LL, utgåva publicerad den 1 juli 2016, s. 104.) Lantmäterimyndighetens utredningsskyldighet är alltså relativt omfattande i ledningsrättsförrättningar. JO har i sin remiss begärt att Lantmäteriet särskilt ska yttra sig vad gäller frågan om hur vår handläggning av ärendet förhåller sig till myndigheternas serviceskyldighet i

text: 4 §

text: FL, vilken lyder enligt följande: Varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt. Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta. Regleringen i

text: 4 §

text: FL är tillämplig på myndigheternas förhållande till medborgare i allmänhet men också på förhållandet till parter i ärenden. Bestämmelsen ger uttryck för myndigheternas skyldighet att vägleda parter och allmänhet, vilket bl.a. innebär att bistå med råd om behövliga kompletteringar. Serviceskyldigheten är vidsträckt men inte obegränsad. I

text: 4 §

text: FL första stycket sägs att hjälpen ska lämnas ”i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet”. Myndigheten har alltså att göra en allmän lämplighetsbedömning av hur långt den ska sträcka sin service i det enskilda fallet. Det bör understrykas att i ärenden med parter som har motstridiga intressen finns det särskild anledning för myndigheten att vara försiktig vid utövandet av service och vägledning. Om myndigheten bistår ena parten i något avseende kan det ibland vara till nackdel för en eller flera motparter, vilket kan väcka misstanke om partiskhet och jäv. I praxis har betonats att serviceskyldigheten i FL är underordnad

text: regeringsformens

text: krav på opartiskhet och saklighet. (Se exempelvis

text: JO 2009/10 s. 191

text: i vilket JO kritiserade en chefskronofogde som hade hjälpt en part att bemöta ett överklagande.) En annan omständighet som får betydelse vid avvägningen om i vilken utsträckning som en myndighet ska bistå med service är huruvida den enskilde har juridiskt biträde i ärendet eller inte. En enskild som företräds av ett juridiskt ombud förväntas således klara sig med en mindre serviceinsats än en enskild utan sådant ombud.

text: Lantmäteriets bedömning

text: Inledningsvis konstaterar Lantmäteriet att en komplettering i form av ett medgivande att inleda ledningsrättsförrättning var nödvändig för att ansökan skulle kunna prövas. Den utredningsskyldighet som åvilar lantmäterimyndigheten vid en ledningsrättsförrättning är visserligen omfattande, men den är inte obegränsad. En komplettering av sådant slag som det är fråga om i förevarande fall ligger inte inom ramen för förrättningslantmätarens utredningsskyldighet, utan den ska sökanden föreläggas att inkomma med. Detta framgår tydligt av Lantmäteriets Handbok LL och det var också så förrättningslantmätaren hanterade frågan inledningsvis.

text: När förrättningslantmätaren därefter gick ombudet tillmötes och upprättade och gav in begäran om medgivande till Energimarknadsinspektionen, står det enligt Lantmäteriets uppfattning klart att hon har gått utöver vad utredningsskyldigheten enligt LL kräver. Frågan är då om förrättningslantmätarens agerande ändå kan anses ha varit motiverat av att det ingår i myndighetens serviceskyldighet. Vid en sådan bedömning menar Lantmäteriet att det särskilt bör fästas vikt vid att LL innehåller flera bestämmelser som möjliggör för lantmäterimyndigheten att besluta om ledningsrätt mot sakägarnas vilja och det ofta förekommer motstridiga intressen i ledningsrättsförrättningar. Det är därför av stor betydelse att lantmäterimyndigheten vid sin handläggning agerar på ett sätt som präglas av objektivitet och opartiskhet. Med hänsyn till de intressemotsättningar som skulle kunna finnas i ärendet,

text: ledningsrättslagens

text: expropriativa karaktär och det faktum att sökanden företräddes av ett juridiskt kunnigt ombud, anser Lantmäteriet att förrättningslantmätaren inte har haft stöd i FL:s regler om serviceskyldighet för sitt agerande. Förrättningslantmätaren som handlade ärendet i slutet av 2013 har berättat vilka överväganden hon har gjort i samband handläggningen. Hon har framhållit att Lantmäteriet alltid har varit en serviceinriktad myndighet och att vi därmed i vissa fall kanske har gått lite längre i vår service än vad som har krävts enligt FL:s regler. Vidare har hon berättat att hon sannolikt inte skulle ha agerat på det här sättet idag, bl.a. sett i ljuset av att det under de senaste åren har varit en intern dialog inom fastighetsbildningsverksamheten i Lantmäteriet om att myndigheten ibland har gett en service till allmänhet som har gått utöver vad som kan krävas och att det kan finnas anledning att vara mer restriktiv med att bistå med råd. Sammanfattningsvis finner Lantmäteriet således att den service som sökanden har fått genom vår handläggning av ärendet inte har hållit sig inom ramarna för serviceskyldigheten i FL. Vi kan dock bekräfta handläggarens bild av att det under de senaste åren har varit en diskussion inom fastighetsbildningsverksamheten där det har förespråkats en mer restriktiv hållning vad gäller råd inom ramen för vår serviceskyldighet. Det är vidare vår uppfattning att det är ovanligt att våra handläggare går utanför de ramar som

text: 4 §

text: FL ställer på sätt som har skett i det aktuella ärendet.

text: Bedömning

text: Lantmäteriet har redogjort för relevanta bestämmelser i bl.a. LL. Därtill kommer

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: som innebär att förvaltningsmyndigheter ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet.

text: Jag delar Lantmäteriets bedömning att lantmätaren – genom att för sökandens räkning ansöka om medgivande från koncessionsmyndigheten – har gått utöver vad utredningsskyldigheten i 19 § LL kräver. Lantmäteriet har vidare beskrivit de lämplighetsavvägningar som krävs vid tillämpningen av serviceskyldigheten och som kan vara särskilt viktiga i ledningsförrättningar. I detta fall har lantmätaren genom att upprätta och ge in den aktuella ansökan lämnat hjälp som klart går utöver vad som kan anses lämpligt. Ett sådant agerande kan skada tilltron till myndighetens opartiskhet. Lantmätarens handlande var därför inte förenligt med

text: regeringsformens

text: krav på opartiskhet.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Långsam handläggning
Processledning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Halmstads tingsrätt med anledning av handläggningstiden i ett tvistemål

org: jo

sammanfattning: Det tog 19 år från det att ett tvistemål rörande fel i fastighet inleddes vid Halmstads tingsrätt till dess att det slutligen avgjordes genom dom. Under den tiden har målet varit föremål för överinstansers prövning under knappt fem år. – Jag framhåller att oavsett det sätt på vilket en part utför sin talan är rätten skyldig att driva målet framåt mot ett avgörande inom skälig tid. Även domstolschefen har ett ansvar att se till att handläggningen inte drar ut på tiden. Jag riktar allvarlig kritik mot tingsrätten för den exceptionellt långa handläggningstiden.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Halmstads tingsrätts handläggning av ett tvistemål. Hon uppgav bl.a. att tingsrätten dömt utöver vad som yrkats i målet och grundat domen på nya uppgifter som framförts vid huvudförhandlingen samt att tingsrätten förhalat avgörandet av målet. Av anmälan framgår att målet anhängiggjordes vid tingsrätten år 1990 och att tingsrätten meddelade dom i maj 2009. Hon klagade även på att varken Hovrätten för Västra Sverige eller Högsta domstolen meddelat prövningstillstånd.

type: stycke

text: Utredningen

text: Handlingar i tingsrättens mål T 542-90 och T 2265-07 begärdes in.

text: Av utredningen framgick att AA år 1990 ansökte om stämning mot dels en privatperson, BB, dels Halmstads kommun (mål T 542-90). I mars 1997 vilandeförklarades målet såvitt det avsåg talan mot kommunen. Tingsrätten meddelade deldom såvitt avsåg talan mot BB år 1998. Sedan den domen överklagats och prövats av överinstanser återupptog tingsrätten år 2002 handläggningen av målet såvitt avsåg kommunen. Målet vilandeförklarades dock åter i augusti 2003. Sedan handläggningen återupptagits avvisade tingsrätten i december 2006 AA:s talan. Avvisningsbeslutet överklagades och hovrätten återförvisade i oktober 2007 viss del av målet till tingsrätten. Tvisten handlades därefter i tingsrätten under målnummer T 2265-07 och dom meddelades i maj 2009.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från rådmannen CC och administratören DD. Det framkom bl.a. att rådmannen EE var den domare som haft ansvaret för mål T 542-90. Han hade numera avgått med pension. Tingsrätten anmodades därefter att lämna upplysningar och yttrande om anledningen till att målet T 542-90 sedermera T 2265-07 avgjordes först år 2009. Av yttrandet skulle även framgå om lagmannen vidtagit några åtgärder i syfte att driva målet framåt.

text: Tingsrätten (lagmannen FF) kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från f.d. rådmannen EE och CC.

text: EE uppgav bl.a. följande.

text: Målet inleddes 1990 genom att AA ansökte om stämning mot BB och Halmstads kommun. AA biträddes då inte av ombud. Redan tidigt i målet uppgavs det av AA:s då anlitade ombud att talan mot kommunen var sekundär i förhållande till talan mot BB. Parterna begärde därför att målet såvitt det avsåg talan mot kommunen skulle förklaras vilande i avvaktan på att lagakraftägande dom fanns mot BB. Tingsrätten avslog vid tre tillfällen begäran om vilandeförklaring. Genom beslut den 10 mars 1997 förklarades dock målet vilande till dess att det förelåg ett lagakraftägande avgörande i den del av målet som avsåg BB. Det hade då från ett av AA:s ombud skriftligen uppgivits att vann AA framgång i målet mot BB så skulle talan mot kommunen inte behöva fullföljas. Målet mot BB avgjordes av tingsrätten genom en deldom den 8 maj 1998. I domen ogillades AA:s talan. Hovrätten för Västra Sverige biföll genom dom den 19 oktober 2001 AA:s talan och Högsta domstolen beslutade efter överklagande av BB den 26 mars 2002 att inte meddela prövningstillstånd. Den tidsutdräkt som hittills förekommit kan förklaras bl.a. av att AA i målet hade anlitat fem olika ombud. – Inför huvudförhandlingen stod dock AA utan ombud och huvudförhandlingen genomfördes utan att AA företräddes av ombud. – Handläggningen av målet påverkades vidare av att AA eller hennes olika ombud vid ett mycket stort antal tillfällen begärde anstånd med att företa olika processhandlingar i målet.; vissa anstånd var direkt hänförliga till bytena av ombud. AA begärde också flera gånger att utsatta muntliga förberedelser skulle ställas in. Handläggningen av målet påverkades vidare av att AA samtidigt förde talan mot den statliga Fonden för fukt- och mögelskador. Det kan anmärkas att tingsrätten den 4 november 1996 utfärdade ett s.k. stupstocksföreläggande mot AA. Under målets handläggning råkade AA också i tvist med ett av ombuden rörande ombudsarvode. Handläggningen av målet påverkades även av att AA tidvis var sjuklig. Efter det att målet såvitt det avsåg BB slutligt avgjorts genom Högsta dom stolens beslut den 26 mars 2002 återupptog tingsrätten handläggningen av målet i nu återstående del och förelade den 17 april 2002 AA att inom 14 dagar från delfåendet ange om hon vidhöll talan och om så var fallet bestämma sin talan. Det visade sig att AA trots de tidigare förmodandena önskade vidhålla talan mot kommunen. Hon begärde och erhöll sedan i olika omgångar anstånd med att besvara föreläggandet. Kommunen hade inget att erinra emot dessa framställningar. Bakgrunden till framställningarna om anstånd och senare framställning om vilandeförklaring hade samband med den process som AA förde mot Fonden för fukt- och mögelskador. Målet förklarades genom beslut den 20 augusti 2003 vilande i avvaktan på att Svea Hovrätt skulle avgöra målet mellan AA och Fonden för fuktoch mögelskador; målet skulle dock vila längst till den 31 mars 2004. Avgörandet av AA process mot Fonden för fukt- och mögelskador dröjde. AA ville avvakta den rättegångens utgång och kommunens ombud hade inget att erinra emot detta. AA anförde härvid att om det målet fick en för henne gynnsam utgång så kunde det underlätta möjligheterna att träffa förlikning med Halmstads kommun. Först den 18 oktober 2005 kunde AA, efter flera framställningar om anstånd vilka kommunen inte hade något att erinra emot, genom nytt ombud precisera sin talan mot Halmstads kommun. Kommunen ansåg sedan den tagit del av AA:s talan att denna skulle avvisas eftersom fråga var om otillåten taleändring. Målet i återstående del

text: avgjordes genom att tingsrätten genom beslut den 19 december 2006 avvisade AA:s talan. AA stod nu utan ombud. Hovrätten för Västra Sverige återförvisade genom beslut den 22 oktober 2007 viss del av målet till tingsrätten. Den återstående saken handlades sedan i tingsrätten under mål nr T 2265-07. Undertecknad deltog inte i handläggningen av det målet. Den tidsutdräkt som förekommit efter det att tingsrätten återupptagit målet är till alldeles övervägande del att hänföra till AA:s och hennes ombuds olika framställningar om anstånd och vilandeförklaring, vilka kommunen inte haft något att erinra emot. Det framgår också av akten att viss tidsutdräkt berott på att AA varit sjuk och inlagd på sjukhus. För att få detaljerade kunskaper om målet måste jag hänvisa till en fullständig genomgång av tingsrättens akt.

text: CC uppgav bl.a. följande.

text: I ett beslut den 22 oktober 2007 återförvisade Hovrätten för Västra Sverige delar av målet till tingsrätten för fortsatt handläggning. Hovrättens beslut kom in till tingsrätten den 31 oktober 2007. Ett nytt mål lades upp som fick nr T 2265-07. Den 30 januari 2008 kallades parterna till muntlig förberedelse den 26 mars 2008. Jag tillträdde min tjänst som rådman vid tingsrätten den 18 februari 2008 och blev då ansvarig för målet. Nedan följer en redogörelse för vad som därefter förekom under målets handläggning. Muntlig förberedelse hölls den 26 mars 2008. AA företräddes då av ett nytt ombud, jur. kand. GG. Sammanträdet pågick i två och en halv timme. Det framkom att flera tvistefrågor behövde klargöras, vilket skedde under sammanträdet. Sammanträdet avslutades med att AA genom sitt ombud förelades att ge in slutlig bevisuppgift senast den 23 april 2008. Den 18 april 2008 meddelade GG att han inte längre företrädde AA i målet. AA meddelade den 23 april 2008 att hon räknade med att föra sin talan på egen hand. Hon begärde och beviljades anstånd med bevisuppgiften till den 26 maj 2008. I en inlaga den 27 maj 2008 justerade AA sitt yrkande och lämnade bevisuppgift. Hon gav in och åberopade omfattande skriftlig bevisning. Samma dag förelades Halmstads kommun genom sitt ombud att senast den 18 juni 2008 yttra sig över inlagan från AA och lämna slutlig bevisuppgift. Den 11 juni 2008 beviljades kommunen, med hänvisning till mellankommande semester för ombudet, anstånd till den 11 juli 2008. Ett ytterligare anstånd beviljades till den 18 juli 2008. I en inlaga den 21 juli 2008 yrkade Halmstads kommun att tingsrätten skulle förelägga AA att lämna ut vissa handlingar som enligt kommunen hade betydelse i målet (editionsföreläggande). AA förelades samma dag att yttra sig över yrkandet senast den 8 augusti 2008. Hon yttrade sig den 4 augusti 2008 och gav då in vissa av de handlingar kommunen hade efterfrågat. Halmstads kommun förelades den 13 augusti 2008 ånyo att ge in slutlig bevisuppgift, nu senast den 3 september 2008. Kommunen beviljades anstånd till den 12 september 2008. I en inlaga den 12 september 2008 framställde kommunen ett nytt yrkande om editionsföreläggande, nu mot AA:s försäkringsbolag Folksam. Den 17 september 2008 gavs AA och Folksam tillfälle att senast den 2 oktober 2008 yttra sig över yrkandet. Folksam gav in ett yttrande den 29 september 2008 varvid yrkandet bestreds. AA yttrade sig den 6 oktober 2008 och gav då in vissa ytterligare handlingar. I frågan om editionsföreläggande yttrade sig sedan Halmstads kommun den 24 oktober 2008 och Folksam den 13 november 2008. Tingsrätten meddelade beslut i frågan den 18 november 2008 varvid yrkandet om editionsföreläggande mot Folksam bifölls. Folksam gav in de efterfrågade handlingarna den 11 december 2008. Den 11 december 2008 förelades Halmstads kommun på nytt att lämna slutlig bevisuppgift, nu senast den 23 januari 2009. Under januari 2009 väckte kommunen genom dess ombud frågan om förlikning eller medling. Efter samråd med parterna bestämdes att en fortsatt muntlig förberedelse, i syfte att undersöka möjligheterna till förlikning, skulle hållas den 24 februari 2009 under ledning av förre lagmannen HH.

text: Den 17 februari 2009 gav Halmstads kommun in slutlig bevisuppgift. Fortsatt muntlig förberedelse hölls den 24 februari 2009, varvid det konstaterades att det inte fanns förutsättningar för förlikning. Den 26 februari 2009 kallade tingsrätten till huvudförhandling den 15 april 2009. Huvudförhandlingen hölls den dagen i tresits. Dom i målet meddelades den 15 maj 2009. Vad som enligt ovan förekommit under min handläggning av målet kan sammanfattas enligt följande. När jag tog över målet var muntlig förberedelse utsatt att äga rum den 26 mars 2008. Från det datumet tog det drygt tretton månader innan målet avgjordes. Att AA:s dåvarande ombud frånträdde sitt uppdrag medförde en ytterligare tidsåtgång om en månad. Halmstads kommuns yrkanden och tingsrättens beslut om anstånd med bevisuppgift, vilket främst skedde under sommaren 2008, medförde en ytterligare tidsgång om cirka en och en halv månad. Frågorna om editionsföreläggande, först mot AA och sedan mot Folksam, tog cirka fyra månader att handlägga. Att det hölls en fortsatt muntlig förberedelse i syfte att undersöka möjligheterna till förlikning kan uppskattas ha medfört en ytterligare tidsåtgång om en månad. Bortsett från nu nämnda förhållanden tog det således cirka sex månader att handlägga och avgöra målet. När inlagor kommit in i målet har jag med några få undantag vidtagit handläggningsåtgärd samma eller nästkommande arbetsdag. Vid ett tillfälle, tiden mellan den 4 och 13 augusti 2008, har jag dröjt mer än fem arbetsdagar med att vidta handläggningsåtgärd.

text: FF anförde bl.a. följande.

text: Undertecknad lagman tillträde sin befattning den 1 oktober 2001. Redan tidigt blev jag varse att det i tingsrätten fanns ett tvistemål med årtalsbeteckningen 90. Jag informerade mig om varför målet inte kunnat avgöras och har sedan kontinuerligt följt målets handläggning. Jag kan konstatera att handläggningen av målet återupptogs i direkt anslutning till att Högsta domstolen inte meddelade prövningstillstånd i beslut den 26 mars 2002. Målet var lottat på en erfaren rådman och jag har under den fortsatta handläggningen inte funnit skäl att ifrågasätta de åtgärder som vidtagits i form av bl.a. beslut om anstånd, som tillkommit på begäran av AA och som Halmstads kommun inte haft någon invändning mot, och beslut om vilandeförklaring i avvaktan på ett avgörande från Fonden för fukt- och mögelskador. Utöver att hålla mig informerad om läget i målet har jag inte vidtagit några åtgärder för att driva målet framåt. Den åtgärd som funnits att tillgå hade varit att låta en annan domare ta över handläggningen men min bedömning är att detta inte hade varit rationellt och, med hänsyn till AA:s sätt att föra processen, sannolikt inte heller medfört att handläggningstiden kortats ner. En handläggningstid på 20 år är naturligtvis fullständigt oacceptabel. Den bedömningen kan dock göras att målet inte legat för fäfot i tingsrätten och att en mycket starkt bidragande orsak till den långa tidsutdräkten varit AA:s eget agerande. Här kan bl.a. pekas på att beslutet om att förklara målet vilande mot kommunen utgick från en uppgift från AA:s dåvarande ombud om att talan mot kommunen var sekundär i förhållande till talan mot BB. Denna förutsättning kullkastades då AA, trots att hon vunnit bifall till sin talan mot BB, vidhöll sin talan mot kommunen och bidrog till en ytterligare tidsutdräkt. Även den omständigheten att byte av ombud skett vid flera tillfällen har naturligtvis varit en starkt bidragande orsak till tidsutdräkten.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är inriktad på att kontrollera om bl.a. domstolar och deras anställda tillämpar gällande regler för hur mål och ärenden ska handläggas på ett korrekt sätt. Det är dock inte en uppgift för JO att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller hade kunnat ske i ordinär ordning. JO brukar inte heller ta ställning till om en dom eller ett beslut är riktigt i sak. Jag har mot denna bakgrund inte funnit anledning att utreda AA:s klagomål mot tingsrättens dom samt det

text: förhållandet att varken hovrätten eller Högsta domstolen meddelade prövningstillstånd. Min granskning har i stället begränsats till den utdragna handläggningstiden i målet.

text: Det åligger en domstol att på ett rättssäkert och effektivt sätt avgöra de mål och ärenden den har att handlägga. Detta innebär bl.a. att handläggningen ska ske på ett sådant sätt att ett mål eller ärende snabbt ska kunna avgöras. Generellt gäller, enligt artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, att var och en, vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse mot honom för brott, ska vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid.

text: Såvitt gäller tvistemål ska rätten enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB, driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Förpliktelsen att driva förberedelsen framåt fullgör rätten främst genom formell processledning som består i olika åtgärder för att styra processens yttre förlopp, men även genom materiell processledning som bl.a. innebär att rätten ska verka för att tvistefrågorna blir klarlagda.

text: Det kan konstateras att tingsrättens dom i tvisten mellan AA och kommunen meddelades 19 år efter det att talan väcktes vid domstolen. Tvisten har rört fel i fastighet och krav på skadestånd med anledning av sådant fel. Såvitt framgår av domen har målet inte varit av ovanligt komplicerad natur.

text: Målet anhängiggjordes år 1990 och talan riktades mot dels en privatperson, dels Halmstads kommun. Tingsrätten handlade målet under närmare sju år innan den del av målet som avsåg kommunen vilandeförklarades. Målet såvitt avsåg talan mot privatpersonen avgjordes sedan genom deldom år 1998. Redan en så lång handläggningstid är i det närmaste aldrig försvarbar. I detta fall innebar domen dessutom att endast en del av målet avgjordes. Tingsrättens handläggning avseende talan mot kommunen återupptogs år 2002 sedan deldomen mot privatpersonen vunnit laga kraft. Genom slutligt beslut i december 2006 avvisades AA:s talan.

text: Enligt tingsrätten är orsaken till den långa handläggningstiden det sätt som AA fört processen på och att hon vid flera tillfällen bytt ombud. Av dagboksbladet i målet framgår att tingsrätten vid ett stort antal tillfällen beviljat framförallt AA anstånd med att inkomma med yttrande; i något fall har anstånd i realiteten kommit att ges under så lång tid som sex månader. Ett längre uppehåll motiveras av ett beslut år 2003 om vilandeförklaring. Av dagboksbladet går även att utläsa att andra längre uppehåll förekommit i tingsrättens handläggning utan att någon förklaring till dessa ges.

text: Jag är väl medveten om att parts processföring och återkommande ombudsbyten har stor inverkan på tingsrättens handläggning med följd att denna drar ut på tiden. Jag vill dock understryka att det är rättens ansvar – oavsett hur part sköter sin processföring – att föra målet fram till ett avgörande inom skälig tid. Det är i sådana situationer än viktigare att rätten agerar med fasthet och använder de möjligheter som

text: rättegångsbalken

text: tillhandahåller. Rätten bör också, som jag ser

text: det, iaktta restriktivitet med att bevilja begärda anstånd. I aktuellt mål har det förekommit medgivna anstånd på upp emot ett halvår. Även om parterna samtycker till att anstånd meddelas är det rättens skyldighet att pröva om det finns förutsättningar att bevilja anstånd och, om så är fallet bestämma anståndets längd. Jag anser att tingsrätten under handläggningen av aktuellt mål inte har agerat med önskvärd fasthet och varit alltför generös med att bevilja anstånd vilket starkt bidragit till att handläggningen av målet dragit ut på tiden på ett oacceptabelt sätt.

text: En ytterligare orsak till att handläggningen dragit ut på tiden är, som nämnts, att målet under viss tid varit vilandeförklarat. Beslut om vilandeförklaring fattades i augusti 2003 i avvaktan på att Svea hovrätt skulle avgöra ett mål mellan AA och Fonden för fukt- och mögelskador. Beslutet fattades på AA:s begäran eftersom hovrättens avgörande eventuellt kunde underlätta möjligheterna till förlikning i tingsrättens mål. Såvitt framgår av EE:s upplysningar kom handläggningen rent faktiskt, efter ett antal medgivna anstånd, att återupptas först två år senare, i oktober 2005. Pågående förlikningsförhandlingar kan i och för sig utgöra ett skäl för att vilandeförklara ett mål enligt

text: 32 kap. 5 §

text: RB. Även när förlikningsförhandlingar är beroende av utgången i annan tvist kan vilandeförklaring i vissa situationer vara lämplig (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 32:13 f). Mycket långa uppehåll i handläggningen av sådana skäl bör emellertid inte förekomma. Ett så långt uppehåll som det här i realiteten kom att bli fråga om är enligt min mening oacceptabelt, alldeles särskilt som målet när en rad successiva anstånd beviljades redan pågått under cirka 14 års tid.

text: I oktober 2007 återförvisade hovrätten viss del av målet till tingsrätten. CC har uppgett att han övertog handläggningen i samband med att han tillträdde sin tjänst i februari 2008. Han synes därefter ha gjort vad på honom ankommit för att få till stånd ett så snabbt avgörande som möjligt och kan därför inte hållas ansvarig för den långsamma handläggningen.

text: Sammanfattningsvis kan jag emellertid konstatera att en total handläggningstid om 19 år är fullkomligt oacceptabel.

text: Mot bakgrund av den exceptionellt långa handläggningstiden fann jag anledning att utreda om lagmannen FF vidtagit några åtgärder för att driva målet fram mot ett avgörande. En domstolschef har ett ansvar för att mål och ärenden blir avgjorda inom skälig tid. I det ansvaret ligger att hålla sig informerad om verksamheten och, om det påkallas, vidta olika åtgärder för att tillse att målet drivs fram emot ett avgörande (se bl.a. JO 2008/09 s. 42 och

text: SOU 2008:16 s. 95

text: ff.). Vilken åtgärd som därvid kan bli aktuell får avgöras utifrån den uppkomna situationen. Jag anser däremot att det inte har varit tillräckligt att som FF enbart hålla sig informerad om handläggningen av målet.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Individ- och familjeomsorgsnämnden i Borås kommun kritiseras för dröjsmål med att överlämna en ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten

sammanfattning: En vårdnadshavare till två barn som vårdas enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ansökte hos en individ- och familjeomsorgsnämnd om att vården skulle upphöra. Vårdnadshavaren ansökte samtidigt om att ett offentligt biträde skulle förordnas för honom i ärendet hos nämnden. Nämnden avslog vårdnadshavarens ansökan om vårdens upphörande. Vårdnadshavaren överklagade beslutet till förvaltningsrätten. Dagen efter överklagandet överlämnade nämnden vårdnadshavarens ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten. Enligt JO borde nämnden ha överlämnat vårdnadshavarens ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten i nära anslutning till att den kom in till nämnden. JO kritiserar nämnden för dröjsmålet med att överlämna ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten.

text: Bakgrund

text: AA, vars två barn vårdas enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ansökte den 29 januari 2018 hos Individ- och familjeomsorgsnämnden i Borås kommun om att vården skulle upphöra med stöd av 21 § samma lag. AA ansökte samtidigt om att ett offentligt biträde skulle förordnas för honom i ärendet hos nämnden.

text: Den 25 maj 2018 avslog nämnden AA:s ansökan om vårdens upphörande. AA överklagade beslutet till förvaltningsrätten den 11 juni 2018. Den 12 juni 2018 överlämnade nämnden AA:s ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Individ- och familjeomsorgsnämnden i Borås kommun för brister i handläggningen av ärendet om upphörande av vård enligt LVU.

text: Utredning

text: JO begärde att Individ- och familjeomsorgsnämnden i Borås kommun skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan. I remissvaret anförde nämnden bl.a. följande:

text: Den 29 januari 2018 ansöker AA, ensam vårdnadshavare till två döttrar, om LVU-vårdens upphörande gällande sina döttrar, varpå utredning inleds. Samtidigt uppger AA till handläggande socialsekreterare att han önskar att BB, på Advokatbolaget Opus i Stockholm, utses till offentligt biträde. Det finns ingen laglig skyldighet att nämnden anmäler detta önskemålet till Förvaltningsrätten, utan vid en sådan begäran ska nämnden i det enskilda fallet göra en bedömning om utredning kan genomföras på ett rättssäkert sätt även om ett offentligt biträde inte utses av Förvaltningsrätten. Eftersom nämnden inte bedömde att det fanns behov av offentligt biträde till AA så anmäldes detta därför inte till Förvaltningsrätten. AA fick av handläggande socialsekreterare felaktigt informationen om att först efter en eventuell överklagan kan nämnden anmäla till Förvaltningsrätten behov av offentligt biträde. En sådan anmälan till Förvaltningsrätten kan alltså göras av nämnden redan då utredningen inleds, men det är inget krav att detta sker. I detta enskilda ärende valde nämnden således att inte anmäla behovet, men AA fick felaktig information om anledningen till varför anmälan till Förvaltningsrätten om offentligt biträde inte gjordes. Efter slutförd utredning gjordes bedömningen att föreslå sociala utskottet att avslå AA:s ansökan om LVU-vårdens upphörande. Ärendet togs upp på utskottssammanträdet den 25 maj 2018 och dessförinnan sändes den 15 maj 2018 till AA inbjudan till utskott samt utredningen. [– – –] Den 25 maj 2018 fattar utskottet beslut om att avslå AA:s begäran om vårdens upphörande. Den 4 juni 2018 delges AA beslutet samt besvärshänvisning brevledes. Den 11 juni 2018 inkommer överklagan gällande utskottets beslut från den 25 maj 2018. Den 12 juni 2018 faxas begäran om offentligt biträde, BB, till Förvaltningsrätten i Jönköping och den 14 juni 2018 förordnar Förvaltningsrätten BB till offentligt biträde för AA. Samma dag skickas utskottets beslut samt utredningen till det offentliga biträdet. Den 15 augusti 2018 hölls muntlig förhandling i Förvaltningsrätten i Jönköping angående AA:s överklagan gällande avslaget på ansökan om LVU-vårdens upphörande. Det offentliga biträdet BB förde då AA:s talan. Den 22 augusti 2018 inkom dom från Förvaltningsrätten där AA:s överklagan avslogs. Nämndens bedömning är att beslutet om att inte anmäla AA:s begäran om ett offentligt biträde till Förvaltningsrätten är ett korrekt beslut. Däremot har AA fått felaktig information om att nämnden inte kan anmäla till Förvaltningsrätten behovet om offentligt biträde förrän han överklagat beslutet, vilket alltså är felaktigt. Nämnden har gett AA fel information, men nämndens beslut att inte anmäla behovet om offentligt biträde är korrekt. Gällande att de handlingar som sändes till AA inför utskottssammanträdet inte har nått honom så är det djupt beklagligt, men inget som nämnden rår över eftersom handlingarna har sänts härifrån i god tid innan utskottssammanträdet. AA är alltså kommunicerad på ett korrekt sätt.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering I mål och ärenden angående bl.a. upphörande av vård enligt

text: 21 §

text: LVU ska offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser samt för dennes vårdnadshavare, om det inte måste antas att behov av biträde saknas (

text: 39 § första stycket

text: LVU). I ärenden hos socialnämnd förordnas offentligt biträde av förvaltningsrätten (

text: 39 § fjärde stycket

text: LVU).

text: Offentligt biträde förordnas efter ansökan eller när det annars finns anledning till det. Ansökan om offentligt biträde ska ges in till den myndighet som handlägger målet eller ärendet. Myndighet som inte själv får förordna offentligt biträde ska överlämna ansökan med ett eget yttrande till behörig myndighet (3 § lagen [1996:1620] om offentligt biträde). Yttrandet bör innehålla uppgifter om sakfrågans beskaffenhet och en bedömning av behovet av offentligt biträde.

text: Socialnämnden ska alltså överlämna en ansökan om ett offentligt biträde som har getts in där tillsammans med ett eget yttrande till förvaltningsrätten. Socialnämnden har en skyldighet att anmäla ett behov av offentligt biträde till förvaltningsrätten även om någon ansökan inte har gjorts. Frågan om offentligt biträde bör tas upp så snart som möjligt då det offentliga biträdets insatser kan vara av största betydelse i utredningen. Individ- och familjeomsorgsnämndens handläggning i det aktuella fallet Nämnden borde ha överlämnat AA:s ansökan om ett offentligt biträde till förvaltningsrätten i nära anslutning till att den kom in till nämnden den 29 januari 2018. Nämnden kom dock inte att överlämna AA:s ansökan till förvaltningsrätten förrän den 12 juni 2018, efter det att AA hade överklagat nämndens beslut att avslå hans ansökan om vårdens upphörande. Jag konstaterar att nämnden inte har handlagt AA:s ansökan om ett offentligt biträde enligt gällande bestämmelser. Nämnden förtjänar kritik för dröjsmålet att överlämna AA:s ansökan till förvaltningsrätten.

text: Jag utgår från att nämnden nu ser över sina rutiner för handläggningen av frågan om offentligt biträde i ärenden om bl.a. upphörande av vård enligt

text: 21 §

text: LVU så att handläggningen i fortsättningen sker enligt gällande bestämmelser. Övrigt Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Stockholms stads användning av benämningar som Stockholm - the Capital of Scandinavia m.m.

text: Stockholms stads användning av benämningar som Stockholm – the Capital of Scandinavia m.m.

text: Enligt en JO-anmälan bröt Stockholms stad mot

text: språklagen

text: genom att i olika sammanhang använda sig av engelska beteckningar i stället för svenska. Som exempel angavs att Stockholms turistbyrå numera heter Stockholm Visitors Board och Stockholms näringslivskontor Stockholm Business Region. Vidare kritiserades beteckningen Stockholm – the Capital of Scandinavia samt planerna på att låta det nya Globenområdet gå under beteckningen Stockholm Entertainment District.

text: Efter en redovisning av grunddragen i

text: språklagen

text: och en hänvisning till det ovan under I refererade fallet anförde JO i sitt beslut:

text: Språklagens

text: bestämmelser innebär … inte ett generellt förbud för det allmänna att utanför kärnområdet använda sig av andra språk än svenska, även om avsikten är att svenska ska användas i stället för andra språk när det är möjligt med hänsyn till verksamheten. I förarbetena anges att behovet av insatser för att värna svenskan som huvudspråk skiftar mellan olika sektorer av samhället och att det därför inte är möjligt att i lagen närmare precisera vad ansvaret innebär. Myndigheter och andra offentliga organ, där behov av åtgärder kan finnas, bör dock analysera den egna verksamheten och komma fram till hur de i det löpande arbetet ska leva upp till sitt ansvar att värna svenskan som vårt huvudspråk. (Se

text: prop. 2008/09:153 s. 19

text: f.) Det som nu anmälts faller utanför det s.k. kärnområdet och kan vara föremål för skiftande lämplighetsbedömningar. Mot den bakgrunden och med beaktande av att det inte varit lagstiftarens ambition att i detalj reglera myndigheternas språkanvändning anser jag inte att det finns tillräckliga skäl att kritisera Stockholms kommun för att den använt sig av engelska uttryck i de sammanhang som anmälaren uppmärksammat.

text: Anmälan föranleder därför ingen annan åtgärd från JO:s sida än att detta beslut tillställs Stockholms kommun med en erinran om att

text: språklagen

text: ålägger det allmänna ett särskilt ansvar för att svenskan används och utvecklas.


nyckelord:
Besök
Grundläggande fri- och rättigheter
Hembesök

title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för att med anledning av bl.a. en kontrollutredning oanmält och utan samtycke ha besökt den enskilde i bostaden

sammanfattning: Inom ramen för bl.a. en kontrollutredning om assistansersättning besökte Försäkringskassan en enskild i dennes bostad utan att ha aviserat det i förväg. Det var en assistent som släppte in Försäkringskassans personal i den enskildes bostad. Var och en är enligt 2 kap. 6 § regeringsformen skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång från det allmänna. JO konstaterar att det inte finns någon bestämmelse som begränsar det skyddet i förhållande till Försäkringskassan. Skyddet gäller dock bara påtvingade ingrepp. Den enskilde kan alltså genom samtycke ge Försäkringskassans personal tillträde till bostaden. JO uttalar att huvudregeln bör vara att Försäkringskassan, när den avser att göra ett hembesök, måste föranmäla detta så att den enskilde får möjlighet att på förhand ta ställning till om han eller hon vill samtycka till åtgärden. När ett hembesök är oanmält, och den enskilde kan känna sig tvungen att släppa in Försäkringskassans personal, måste handläggarna noga förvissa sig om att den enskilde samtycker till att de faktiskt går in i bostaden. I det aktuella ärendet borde Försäkringskassan enligt JO ha kontaktat den enskilde före hembesöket. JO konstaterar även att det inte finns någon dokumentation som visar att Försäkringskassans personal säkerställde att den enskilde samtyckte till att de gick in i hennes hem. Dokumentationen tyder i stället på att handläggarna uppträdde på ett sätt som gav intrycket av att hon inte hade något annat val än att acceptera att de gick in i bostaden. JO bedömer att Försäkringskassan inte respekterade bl.a. 2 kap. 6 § regeringsformen i samband med hembesöket. Myndigheten får allvarlig kritik för det som har framkommit vid granskningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och framförde bl.a. följande. Två handläggare från Försäkringskassan kom hem till henne utan förvarning, de kom kl. 9.30 och hon satt i sin säng under besöket. Handläggarna berättade att hon och hennes man hade blivit anmälda anonymt angående sin assistans. Hon frågade om handläggarna hade rätt att komma in i deras hem

text: oanmälda, vilket de hävdade att de hade. Hon och hennes man upplevde besöket som ett obehagligt intrång men svarade ändå uppriktigt på frågorna.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Försäkringskassan. Därefter begärde JO att Försäkringskassan skulle yttra sig över anmälan och särskilt behandla frågan om att hembesöket gjordes oanmält.

text: I sitt yttrande redogjorde Försäkringskassan för tillämpliga bestämmelser och myndighetens handläggningsrutiner. Vidare beskrev Försäkringskassan ärendet och gav sin syn på det oanmälda hembesöket. Försäkringskassan uppgav bl.a. att det inte framkommit annat än att myndigheten hade sakliga skäl för att göra ett oanmält hembesök hos AA.

text: AA fick möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång. Det framgår av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF. Med husrannsakan förstås varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen. Begreppet liknande intrång avser intrång i bostäder och andra lokaler eller utrymmen som inte sker i undersökningssyfte, t.ex. att polisen ingriper för att avstyra ett lägenhetsbråk (se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Enligt

text: 2 kap. 20 §

text: RF får en begränsning av skyddet mot husrannsakan och liknande intrång endast ske genom lag.

text: I sammanhanget aktualiseras även artikel 8 i europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europakonventionen, som garanterar var och en respekt för bl.a. sitt hem. Den rättigheten får endast begränsas med stöd av lag.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: , SFB, framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedömning i det enskilda fallet. De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras bl.a. i

text: 110 kap. 14 § 2

text: SFB, där det framgår att myndigheten får besöka den försäkrade när det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av SFB.

text: Försäkringskassan har i sitt yttrande framfört att

text: 110 kap. 14 § 2

text: SFB inte utgör någon begränsning av det skydd som tillkommer den enskilde enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Jag instämmer i den bedömningen och vill i denna del hänvisa till förarbetena till bestämmelsen i SFB där det anges att Försäkringskassan får

text: besöka den försäkrade, vilket kan ske i hemmet. Den lagreglerade åtgärden i SFB gäller dock bara själva sammanträffandet med den försäkrade, inte tillträde till bostaden eller rätt att undersöka denna. Av förarbetena framgår även att det inte är fråga om en tvångsåtgärd, även om det kan sägas ligga ett visst indirekt tvång i att en vägran att ta emot besöket kan leda till indragning av en ersättning, om omständigheterna i övrigt motiverar det. Det är alltid den försäkrade som avgör om han eller hon också vill låta besökaren komma in i bostaden. Om den försäkrade inte vill släppa in tjänstemannen har denne ingen rätt att komma in (se

text: prop. 1996/97:121 s. 31

text: och

text: Jag konstaterar sammantaget att

text: 110 kap. 14 § 2

text: SFB inte ger Försäkringskassan rätt att gå in i en enskilds bostad. Det finns inte heller någon annan tillämplig bestämmelse som begränsar skyddet mot att utsättas för husrannsakan och liknande intrång i förhållande till Försäkringskassan. Skyddet gäller dock bara påtvingade ingrepp. Den enskilde kan alltså genom samtycke ge Försäkringskassans personal tillträde till hans eller hennes bostad.

text: JO har i flera beslut behandlat frågor om den enskildes samtycke till hembesök från socialtjänsten, bl.a. i ärenden om rätt till bistånd (se t.ex. JO 2011/12 s. 377, dnr

text: m.fl., JO 2011/12 s. 392, dnr

text: och JO 2019/20 s. 473, dnr

text: ). Av JO:s uttalanden i dessa beslut framgår bl.a. följande.

text: För att socialnämnden ska få genomföra ett hembesök hos den enskilde krävs att han eller hon samtycker till det. Samtycket måste vara reellt och det får inte vara fråga om ett samtycke som den enskilde av olika skäl känner sig tvungen att lämna. Som huvudregel ska nämnden därmed diskutera frågan om hembesök med den enskilde före hembesöket så att denne får en möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök otvivelaktigt utgör. I det ligger också att den enskilde ska underrättas om vad konsekvenserna är av att ett samtycke inte lämnas till åtgärden.

text: Hade Försäkringskassan skäl att göra ett hembesök hos AA utan att avisera det i förväg? Av utredningen framgår att Försäkringskassan mottog en anonym anmälan med påståenden om att AA inte skulle ha behov av den assistansersättning hon var beviljad. Därefter inledde Försäkringskassan både en kontrollutredning och en utredning om I.V:s framtida rätt till assistansersättning. Det oanmälda hembesöket genomfördes inom ramen för dessa utredningar.

text: I likhet med vad JO har uttalat om hembesök från socialtjänstens sida måste den enskildes samtycke till att Försäkringskassan genomför ett hembesök vara reellt. Vid oanmälda hembesök finns en risk att det skydd som tillkommer den enskilde enligt bl.a.

text: 2 kap. 6 §

text: RF åsidosätts, eftersom han eller hon kan känna sig tvungen att samtycka till hembesöket. Huvudregeln bör därför vara att Försäkringskassan, när den avser att göra ett hembesök, måste föranmäla detta så att den enskilde får möjlighet att på förhand ta ställning till om han eller hon

text: vill samtycka till åtgärden. Om det är möjligt bör den enskilde också underrättas om vad konsekvenserna är av att ett samtycke inte lämnas till åtgärden.

text: Även förarbetena till bestämmelserna om Försäkringskassans utredningsbefogenheter ger stöd för denna bedömning. Av förarbetena framgår bl.a. att hembesök normalt bör vara aviserade i förväg samt att Försäkringskassan ska göra en bedömning av om mindre ingripande utredningsmetoder är möjliga eller tillräckliga (se

text: prop. 1996/97:121 s. 30

text: f.).

text: Enligt min mening ska Försäkringskassan noggrant dokumentera de överväganden som leder fram till ett beslut om att göra ett hembesök utan att avisera det i förväg. Det är viktigt bl.a. för att den enskilde ska förstå hur Försäkringskassan har resonerat och för att det ska vara möjligt att i efterhand granska handläggningen.

text: Under handläggningen av ärendena om I.V:s assistansersättning antecknade en handläggare att ett oanmält hembesök var aktuellt för att stämma av uppgifterna i den anonyma anmälan. I sitt yttrande till JO har Försäkringskassan hänvisat till karaktären på uppgifterna i den anonyma anmälan, myndighetens dokumentation och de uppgifter som hämtats in för analys. Varken dokumentationen eller yttrandet tydliggör dock varför Försäkringskassan ansåg att mindre ingripande utredningsmetoder inte skulle vara möjliga eller tillräckliga. Jag har även tagit del av den anonyma anmälan och kan konstatera att uppgifterna i sig knappast motiverar ett avsteg från huvudregeln att ett hembesök ska föranmälas. Försäkringskassan borde därmed ha kontaktat AA före hembesöket.

text: Respekterade Försäkringskassan skyddet i bl.a.

text: 2 kap. 6 §

text: RF i samband med hembesöket? Av dokumentationen framgår att det var en av I.V:s assistenter som släppte in handläggarna i bostaden. Det finns inte någon dokumentation som visar att Försäkringskassans personal säkerställde att AA samtyckte till att de gick in i hennes hem. Dokumentationen visar däremot att AA uttryckte missnöje genom att flera gånger uppge att hon kände sig kränkt av att handläggarna kommit oanmälda. Handläggarna besvarade detta med att Försäkringskassan kan göra hembesök som en del i utredningen. Jag kan inte dra någon annan slutsats av det påståendet än att de inte hade klart för sig under vilka rättsliga förutsättningar som ett hembesök kan göras, vilket jag ser allvarligt på.

text: Försäkringskassan har framfört att det saknas underlag för slutsatsen att myndigheten vid det oanmälda hembesöket åsidosatte de rättigheter som stadgas i RF. I sitt yttrande har myndigheten även framfört att AA inte uttryckligen bad handläggarna att lämna hemmet.

text: Jag ställer mig mycket frågande till Försäkringskassans slutsatser. När ett hembesök är oanmält, och den enskilde kan känna sig tvungen att släppa in Försäkringskassans personal, måste handläggarna noga förvissa sig om att den

text: enskilde samtycker till att de faktiskt går in i bostaden. Av förarbetena framgår även att de inte får uppträda på ett sätt som skulle kunna skapa intrycket att besöket är en tvångsåtgärd (se

text: prop. 1996/97:121 s. 31

text: Enligt min mening tyder dokumentationen på att handläggarna uppträdde på ett sätt som gav AA intrycket att hon inte hade något annat val än att acceptera hembesöket. Jag vill även understryka att det inte åligger den enskilde att uttryckligen be företrädare från en myndighet att ge sig av, efter att de olovligen har gått in i den enskildes bostad. Jag bedömer sammantaget att Försäkringskassan inte respekterade

text: 2 kap. 6 §

text: RF och

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: i samband med hembesöket. Det är givetvis oacceptabelt och jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Avslutande synpunkter Försäkringskassan ska säkerställa att det inte görs felaktiga utbetalningar inom socialförsäkringen. I denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där myndigheten av olika skäl misstänker att någon har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. En av de utredningsåtgärder som Försäkringskassan enligt

text: 110 kap. 14 §

text: SFB har till sitt förfogande är att besöka den enskilde. Strävan att få till stånd ett fullgott beslutsunderlag får dock aldrig medföra att Försäkringskassan utan att ha fog för det gör ett hembesök utan att ha anmält det i förväg. Givetvis får myndigheten inte heller överträda den enskildes grundlagsskyddade rättigheter genom att skaffa sig tillträde till en bostad utan samtycke. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det som har framkommit vid min granskning.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Clara Ljunggren har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord:
God man/förvaltare
Långsam handläggning

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden för Eskilstuna och Strängnäs kommuner för långsam handläggning av ett ärende om godmanskap och för att nämnden i orimligt många fall inte har kontaktat tingsrätten när tidsfristerna för föreläggandena gått ut

sammanfattning: Överförmyndarnämnden för Eskilstuna och Strängnäs kommuner har handlagt ett ärende som gäller anordnande av godmanskap. JO konstaterar att nämnden periodvis förefaller ha varit helt passiv under ärendets handläggning och att dess genomgående inaktivitet i ärendet har lett till en avsevärd fördröjning. Nämnden får kritik för den långsamma handläggningen. Utredningen har dessutom visat att tingsrätten har behövt påminna nämnden att inkomma med yttrande vid ett stort antal tillfällen. JO uttalar att det är av grundläggande betydelse att domstolarnas förelägganden efterföljs och nämnden får kritik för att den i orimligt många fall inte har kontaktat tingsrätten när tidsfristerna för föreläggande har gått ut. Därtill kan JO konstatera att nämnden tycks ha haft betydande strukturella problem i sin verksamhet under lång tid och att den återkommande har fått kritik för sin handläggning av ärenden som gäller anordnande av godmanskap och för sina bristfälliga kontakter med tingsrätten. Det är hans uppfattning att nämnden omgående behöver se över sina rutiner och vidta åtgärder för att motverka att något liknande inträffar igen.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden för Eskilstuna och Strängnäs kommuner (överförmyndarnämnden) och uppgav i huvudsak följande.

text: Hon hjälpte en anhörig med att ansöka om godmanskap i februari 2024. Därefter har hon lagt ned mycket tid på telefonkontakter med myndigheten utan att få något besked. I februari 2025 kom en kvinna hem till hennes anhöriga och uppgav att hon skulle åta sig uppdraget som god man, men två månader efter besöket hade de ännu inte hört något om godmanskapet.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in dagboksblad avseende det i anmälan berörda ärendet. Av detta framkom bl.a. följande. Överförmyndarnämnden mottog ett föreläggande om yttrande från tingsrätten den 15 februari 2024. Nämnden påbörjade handläggningen av ärendet den 18 mars 2024 genom att begära in

text: läkarintyg och några dagar senare annan utredning. Den efterfrågade utredningen hade kommit nämnden tillhanda den 16 april samma år och rekrytering påbörjades den 10 september. Av dagboksbladet framgår också att tingsrätten påmint nämnden vid elva tillfällen om att komma in med yttrande. Nämnden har begärt anstånd vid två tillfällen, den 19 juni 2024 och den

text: 10 september 2024. Begäran om anstånd vid det förstnämnda tillfället föregicks emellertid av ett telefonsamtal samma dag från tingsrätten där handläggaren efterfrågade status i ärendet. Den 13 februari 2025 inkom ett åtagande från en god man och den 27 mars samma år yttrade sig nämnden till tingsrätten.

text: JO begärde därefter att överförmyndarnämnden skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan och dessutom besvara vissa särskilt ställda frågor.

text: I sitt yttrande anförde överförmyndarnämnden i huvudsak följande [i yttrandet benämns BB med för- och efternamn]:

text: I början av 2024 skickade Eskilstuna Tingsrätt ett föreläggande till överförmyndarnämnden. Där det framgick att överförmyndarnämnden skriftligen skulle yttra sig angående en ansökan om god man för BB. Yttrandet skulle också innehålla ett förslag på god man, och ett åtagande- och lämplighetsintyg. Överförmyndarkontoret utreder ansökan och begär in underlag från vårdcentral samt vård och omsorgsförvaltningen. Under utredningen skickar Eskilstuna Tingsrätt påminnelser om yttrande och överförmyndarnämnden ansöker om anstånd vid två tillfällen, den 19 juni 2024 och den 10 september 2024. I telefonsamtal med BB den 21 maj 2024 får hon information om längre handläggningstider. Överförmyndarnämnden inleder rekrytering den 10 september 2024 genom att publicera en annons i rekryteringsverktyget Recruto. Överförmyndarnämnden gör en riktad förfrågan den 17 januari 2025 till en tilltänkt ställföreträdare som godkänner förslaget och träffar BB. Överförmyndarnämnden yttrar sig med begärda handlingar den 27 mars 2025 till Eskilstuna Tingsrätt som meddelar beslut den 5 maj 2025. – – –

text: Bedömning

text: Överförmyndarnämnden medger att ärendet inte har handlagts enligt kraven om enkel, snabb och kostnadseffektiv handläggning som framgår av

text: 9 § förvaltningslagen

text: . Nämnden har därtill brustit i att ansöka om anstånd till tingsrätten.

text: Synpunkter från berörda befattningshavare

text: Handläggarna i ärendet om anordnande av god man har fått möjlighet att lämna synpunkter och har tagit del av detta remissvar. Överförmyndarkontorets handläggning sker, till störst del, utifrån datumordning. Överförmyndarnämnden vill informera om att ärendetypen, ansökningar hos tingsrätten, har varit föremål för Länsstyrelsens granskning och Länsstyrelsen har riktat kritik mot överförmyndarnämnden för hanteringen av ärendetypen. Överförmyndarnämndens målsättning är att ärenden ska handläggas skyndsamt och att avgöranden inte ska bli väsentligt försenat. Överförmyndarkontoret har goda förutsättningar i verksamhetssystemet att kunna ha bevakning på förelägganden. – – –

text: Under 2020–2024 och framgent har överförmyndarkontoret haft en hög personalomsättning vilket medfört att många nyanställningar har behövt ske. Samtliga nyanställda har behövts introduceras i det arbete som åligger en överförmyndare. Introduktionstiden för en överförmyndarhandläggare är lång med anledning av en överförmyndares omfattande arbetsuppgifter. Överförmyndarnämnden är medveten om att det inte är ett godtagbart skäl till bristerna men vill ändå upplysa om situationen som föranlett detta. Överförmyndarnämnden har till följd av detta tidigare anställt extra personal i form av tidsbegränsade anställningar för att förkorta handläggningstiderna. Överförmyndarkontoret har under de senaste åren arbetat med att utveckla sitt arbetssätt för att förkorta handläggningstiderna vilket har gett positiv effekt, däremot ämnar överförmyndarnämnden och överförmyndarkontoret att fortsätta arbetet med att förkorta handläggningstiderna. Överförmyndarnämnden har månatlig uppföljning av handläggningstiden för att säkerställa att de förändrade arbetssätten ger fortsatt effekt. AA har fått möjlighet att kommentera nämndens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Detta innebär bl.a. att en myndighet har ansvar för att driva ärenden framåt och att se till att de avgörs inom rimlig tid.

text: Den tid det tar att handlägga ett ärende är beroende av bl.a. ärendets karaktär och behovet av kompletteringar och utredningsinsatser. Det går därför inte att generellt uttala vad som är godtagbar handläggningstid. En fullständig passivitet från en myndighets sida är dock i princip aldrig acceptabelt. Likaså är det inte acceptabelt med en längre tids frånvaro av åtgärder som på ett effektivt sätt driver handläggningen framåt. (Se t.ex. JO 2014/15 s. 152, dnr

text: , och JO 2021/22 s. 605, dnr

text: m.fl.)

text: Det är tingsrätten som beslutar om anordnande av godmanskap för någon som p.g.a. sjukdom, psykisk störning eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att ta hand om sina angelägenheter. När rätten meddelar ett sådant beslut ska den samtidigt förordna en god man att utföra ställföreträdaruppdraget. (Se

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: , FB.) Det är också tingsrätten som har utredningsansvaret och som därvid ska inhämta yttrande från bl.a. anhöriga och i förekommande fall även läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd. Om den som ärendet gäller har fyllt 16 år ska rätten eller överförmyndarnämnden ge honom eller henne tillfälle att yttra sig, om det kan ske. (Se 11 kap. 16 och 17 §§ FB). Rätten får dock uppdra åt överförmyndarnämnden att inhämta yttranden och utredning enligt dessa bestämmelser. På begäran av rätten ska överförmyndaren också lämna förslag på god man, såvida det inte finns särskilda skäl mot det. (Se

text: 11 kap. 17 a §

text: FB.)

text: Bedömning

text: Långsam handläggning Det är angeläget att den som behöver hjälp av en god man att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person kan få den hjälpen utan dröjsmål.

text: Det ligger i sakens natur att onödigt långa handläggningstider riskerar att drabba den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden negativt. Ytterst handlar det om enskilda människor som är i behov av samhällets stöd och som inte sällan befinner sig i en utsatt situation. JO har tidigare uttalat att en anmälan om behov av förvaltare bör följas av ett ställningstagande från överförmyndaren inom ett par veckor från det att anmälan lämnades in (se JO:s beslut den 13 maj 2015, dnr

text: ). Samma resonemang gör sig naturligtvis gällande när det är fråga om aktualiserat behov av godmanskap.

text: Av utredningen i det nu aktuella ärendet har det framkommit att nämnden inkom med yttrande till tingsrätten innehållandes förslag på god man drygt 13 månader efter tingsrättens föreläggande därom. Det har också framgått att tingsrätten vid inte mindre än elva tillfällen behövt påminna nämnden om att inkomma med yttrande. Nämnden har vid endast ett tillfälle begärt anstånd innan tiden för föreläggandet har löpt ut, utan att tingsrätten har påmint eller kontaktat nämnden. Därtill har det framkommit att det dröjde ca en månad från det att nämnden mottog tingsrättens föreläggande till dess att handläggningen påbörjades genom inhämtande av utredning, att rekrytering påbörjades först fem månader efter att utredningen tycks ha varit komplett och att yttrande gavs in till tingsrätten först 1,5 månad efter det att den föreslagne gode mannen inkommit med sitt åtagande. Jag kan inte dra någon annan slutsats än att nämnden periodvis förefaller ha varit helt passiv och att dess genomgående inaktivitet har lett till en avsevärd fördröjning av ärendet. Nämnden får kritik för den långsamma handläggningen. Överförmyndarnämndens bristfälliga kontakter med tingsrätten Mot bakgrund av det som har kommit fram angående nämndens hantering av föreläggandena och påminnelserna från tingsrätten vill jag lyfta fram följande.

text: Det är min uppfattning att tingsrätter regelmässigt tillämpar den möjlighet som finns i

text: 11 kap. 17 a §

text: FB att låta överförmyndaren inhämta yttranden och utredning samt lämna förslag på god man. Att så sker är enligt min mening också förenligt med lagstiftarens intentioner (se

text: prop. 2013/14:225 s. 17

text: ff.). När tingsrätten lämnat ett sådant uppdrag innebär det att både domstolen och nämnden har en skyldighet att verka för att ärendet blir tillräckligt utrett och också snabbt avgjort. Det sagda innebär att myndigheterna naturligtvis måste samverka för att tillgodose att ärendena handläggs effektivt och rättssäkert, självfallet med iakttagande av att de båda myndigheterna är självständiga och i grunden har olika roller (jfr protokoll efter JO:s inspektion av Överförmyndarnämnden i Umeåregionen i april 2023, dnr 2868-2023).

text: JO utredde för några år sedan inom ramen för ett initiativärende Eskilstuna tingsrätts och Överförmyndarnämnden i Eskilstuna och Strängnäs kommuners handläggning av ärenden som gällde anordnande av godmanskap (se JO 2019/20 s. 644, dnr

text: ). Vid en tidigare inspektion på tingsrätten hade JO uppmärksammat ett flertal ärenden där tingsrätten bl.a. hade gett i

text: uppdrag åt nämnden att hämta in yttranden och utredning samt lämna förslag på god man. Nämnden hade vid ett stort antal tillfällen i dessa ärenden begärt och av tingsrätten beviljats anstånd med att följa föreläggandena, men tingsrätten hade också skickat ett flertal påminnelser till nämnden om att besvara dessa.

text: JO kritiserade nämnden för sin långsamma hantering av ärendena och för att den inte följde tingsrättens förelägganden, vilket hade lett till att domstolen behövt påminna nämnden vid orimligt många tillfällen. JO uttalade att det framstod som att nämnden inte eftersträvade ett fungerande samarbete med tingsrätten eftersom den inte tog kontakt med domstolen när tidsfristerna för föreläggandena gick ut.

text: Som jag tidigare konstaterat har tingsrätten även i nu aktuellt ärende skickat ett stort antal förelägganden som nämnden varken efterföljt eller begärt anstånd för. Det är naturligtvis av grundläggande betydelse att domstolarnas förelägganden efterföljs och jag finner det synnerligen anmärkningsvärt att en myndighet återkommande och under en sådan lång tidsperiod har brustit i att göra så. Nämnden har i sitt yttrande förklarat att de har goda förutsättningar i verksamhetssystemet att ha bevakningar på förelägganden. Mot bakgrund av det stora antalet påminnelser från tingsrätten kan jag emellertid inte dra någon annan slutsats än att bevakningssystemet inte används på ett tillfredsställande sätt. Nämnden får kritik för att den i orimligt många fall inte har kontaktat tingsrätten när tidsfristerna för föreläggandena gått ut.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län har ordinarie tillsynsansvar över nämnden och inspekterar den årligen. Av det senaste protokollet från 2024 års inspektion (dnr 46946-2024) framgår bl.a. följande. Länsstyrelsen riktade allvarlig kritik mot nämnden för handläggning av ärenden under uppbyggnad. Det framgår visserligen inte i protokollen hur länsstyrelsen definierar ärendetypen, men jag förstår det som att det är fråga om ärenden där nämnden ska inhämta utredning. Som exempel nämnde länsstyrelsen ett ärende där tingsrätten hade skickat åtta påminnelser till nämnden under en period om knappa sju månader innan nämnden begärde och beviljades anstånd med att komma in med yttrande. Även året innan det (dnr 54701-2022) riktade länsstyrelsen kritik mot nämnden för bristfällig handläggning av samma slag av ärenden. Som exempel kunde nämnas ett ärende där handläggningstiden varit helt stillastående under en period om åtta månader, varefter nämnden började om handläggningen med att begära in utredning som redan fanns i ärendet.

text: Jag kan från nu aktuellt ärende, det nämnda initiativärendet och protokollen från länsstyrelsens årliga inspektioner inte dra någon annan slutsats än att nämnden har haft betydande strukturella problem i sin verksamhet under flera års tid. Jag har särskilt noterat att nämnden vid flera tillfällen, bl.a. i sitt yttrande till JO inom ramen för initiativärendet, har hänvisat till personalomsättning som orsak till långa handläggningstider. Nämnden har nu alltså återigen angett att personalomsättning ligger till grund för den långsamma handläggningen. Jag ser

text: allvarligt på att nämnden ännu inte har kommit tillrätta med detta och får uppfattningen att den inte har gett saken tillräckligt stor uppmärksamhet. Det finns därför skäl för mig att understryka – i likhet med det tidigare beslutet – att personalomsättning är ett naturligt inslag på en arbetsplats och att det är nämndens ansvar att organisera verksamheten på så sätt att den fungerar tillfredsställande även under sådana förhållanden.

text: Nämnden har alltså återkommande fått kritik för sin handläggning av ärenden som gäller anordnande av godmanskap och för sina bristfälliga kontakter med tingsrätten. Det är min uppfattning att nämnden omgående behöver se över sina rutiner och vidta åtgärder för att motverka att något liknande inträffar igen. Jag finner även skäl att skicka en kopia av detta beslut till såväl Länsstyrelsen i Stockholms län som Eskilstuna tingsrätt.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Sofia Selin har föredragit ärendet och byråchefen Jessica Sjöstrand har deltagit i beredningen.


title: Anmälan mot Polismyndigheten i Jönköpings län och mot Migrationsverket om verkställigheten av en avvisning; identiteten klarlagd hos polismyndigheten

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Polismyndigheten i Jönköpings län och på Migrationsverket. Klagomålen avsåg framför allt hur verkställigheten av avvisningsbesluten för en familj utfördes. Till anmälan hade vissa handlingar i ärendet fogats.

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet hämtades in från Polismyndigheten i Jönköpings län och från Migrationsverket.

text: Av Migrationsverkets handlingar framgick bl.a. följande. Verket hade prövat ärendet utifrån att familjen hette BB. I polismyndighetens dagboksblad över verkställighetsärendet återfinns en notering den 18 juli 2007 där det anges ”uppgifter om familjens rätta identitet”. I en promemoria den 20 juli 2007 har en handläggare vid polismyndigheten noterat att ”efter efterforskningar har jag nu fått fram familjens rätta identitet mm”. I skrivelser den 5 september 2007 avrapporterade polismyndigheten till Migrationsverket att avvisningen av familjen hade verkställts men att de inte hette BB utan något annat.

text: De båda myndigheterna anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. Yttrandet skulle även avse vilka eventuella överväganden och åtgärder som gjordes beträffande identitetsfrågan i samband med att avvisningsbeslutet verkställdes.

text: Polismyndigheten i Jönköpings län, länspolismästaren CC, yttrade följande.

text: I anmälan till JO har framförts klagomål mot att polismyndigheten i aktuellt ärende fört DD till Vitryska ambassaden och där uppvisat handlingar samt att familjen ifråga blivit onödigt bryskt hämtade tidigt på morgonen genom att polisen brutit sig in i deras lägenhet. Efter av polismyndigheten vidtagen utredning vill myndigheten lämna följande yttrande.

text: Bakgrund

text: Vad gäller bakgrundsfakta hänvisas till bifogat yttrande av beslutande befattningshavare. Den däri beskrivna händelseutvecklingen överensstämmer helt med de dagboksanteckningar som har upprättats i ärendet.

text: Polismyndighetens bedömning

text: När det gäller kontakter med Vitryska ambassaden och utlämnande av handlingar till ambassaden har detta skett i överensstämmelse med gällande bestämmelser och den praxis som då fanns på området. Justitiekanslern (JK) har i ett beslut den 24 augusti 2007 behandlat hanteringen av sekretessfrågan vid kontakter med utländska myndigheter. Den slutsats man kan dra av angivna beslut från JK är bl.a. att en myndighet inte slentrianmässigt får lämna ut sekretessbelagda uppgifter om asylsökande som fått avslag på sina ansökningar om uppehållstillstånd. Polismyndigheten vill härvid understryka att beslutsfattaren ifråga hela tiden under ärendets gång gjort individuella bedömningar av vilka handlingar som kunnat lämnas vidare till Vitryska ambassaden med hänsyn till tillämpliga sekretessbestämmelser i förhållande till möjligheten för polisen att kunna fullgöra sin verksamhet. De handlingar som finns uppräknade i aktbilaga 2 i JO:s ärende är exempel på sådana handlingar som vid en sekretessbedömning inte ansetts möjliga att lämna ut. När det därefter gäller tillvägagångssättet av själva verkställigheten gjordes även här en individuell bedömning hur man på bästa sätt och med minsta möjliga våldsanvändning skulle kunna genomföra hämtningen av familjen. Här gällde bl.a. att ta hänsyn till att makarna tydligt klargjort att de hade för avsikt att gör allt som stod i deras makt för att förhindra en verkställighet. Polismyndigheten är väl medveten om den avvägning som i alla sådana här ärenden måste göras mellan personliga hänsyn till de inblandade, särskilt när det finns barn med i bilden, och polisens möjligheter att fullgöra sitt arbete på bästa sätt. Med facit i hand kan konstateras att verkställigheten skedde på ett lugnt sätt och i förhållande till omständigheterna med väl avpassade åtgärder.

text: Som bilaga till polismyndighetens remissvar var ett yttrande av polisintendent EE fogat. Av det framgick i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: I slutet av augusti månad 2005 beslutade Migrationsverket att överlämna verkställighetsärende till polismyndigheten gällande två vuxna och tre barn; familjen BB, från Vitryssland. Anledningen till överlämnandet var att familjen vägrade medverka till ett återvändande till Vitryssland. Vid samtal med mannen i familjen, DD, uppgav denne att han inte kommer att samarbeta med myndigheten angående hemresa. Han berättade också att han vägrade samarbeta med den vitryska ambassaden. Polismyndighetens kontakter med den vitryska ambassaden och utlämnande av handlingar till ambassaden Polismyndigheten skrev den 30 augusti 2005 till den vitryska ambassaden för att få hjälp med att utfärda resehandlingar för DD. Kopior på av honom till Migrationsverket inlämnade tjänstekort (ID-handlingar) bifogades skrivelsen. Den vitryska ambassaden underrättade en vecka senare polismyndigheten om att man trodde att inlämnade handlingar var falska. Vid senare kontakt uppgav man från ambassaden att man var så gott som säkra på att handlingarna var falska. Polismyndigheten mailade då över inlämnade id-handlingar för FF samt födelsebevis för de två äldsta barnen. Myndigheten fick några dagar senare en bekräftelse från ambassaden att alla familjen BB:s inlämnade handlingar var falska. Vid samtal med DD om vad den vitryska ambassaden sagt vill han inte svara på några frågor utan hänvisade bara till att det är polismyndighetens jobb att ta reda på vem de är och var de kommer ifrån.

text: Beträffande handlingarna som finns uppräknade i aktbilaga 2 i JO:s ärende så faxade polismyndigheten handlingarna till tolkförmedlingen i Jönköping för översättning. Myndigheten fick en muntlig översättning i stort av vad som framgick av handlingarna. Det beslutades därefter att inte översända dessa handlingar till ambassaden. Dessa handlingar uppvisades inte heller för ambassadpersonalen vid det personliga besöket. Vad gäller fingeravtryck kontaktades Rikspolisstyrelsen (RPS) för att rådgöra om dessa kunde lämnas till ambassaden. Efter att RPS uttalat att deras bedömning var att så kunde ske, beslutade myndigheten att fingeravtrycken skulle lämnas till ambassaden. Den 17 oktober 2005 besöktes vitryska ambassaden tillsammans med DD. DD fick där prata med ambassadpersonal och inför denne erkände DD att handlingarna var falska. Den 18 juli 2007 fick polismyndigheten klarhet om familjens rätta identiteter.

text: Verkställigheten

text: Makarna har under alla sina år i Sverige konsekvent vägrat att medverka till att klargöra deras rätta identiteter. Under polismyndighetens arbete med verkställighetsärendet har både mannen och hustrun gjort det oerhört tydligt att man inte kommer att medverka till att avvisningsbeslutet kan verkställas. Båda har tvärtemot gjort väldigt klart för polismyndigheten att de kommer att ta till vad som krävs för att förhindra en verkställighet. De har bl. a uppgett att det finns många som hjälper familjen, och att dessa kommer att göra allt som står i deras makt för att stoppa ”processen” och se till att familjen får ett uppehållstillstånd och får stanna i Sverige. Mannen hade tidigare också visat våldstendenser. Mot denna bakgrund beslutade polismyndigheten att verkställigheten skulle ske med chartrat plan, att den skulle ske utan förvarning och att familjen skulle hämtas tidigt på morgonen dagen för verkställigheten; samtliga åtgärder i syfte att genomföra en så lugn verkställighet som möjligt. Polismyndigheten hade tillgång till en s.k. tubnyckel, inte en nyckel till lägenheten. Personal på plats gjorde bedömningen, bl. a utifrån vad som var känt om familjen, att det bästa alternativet var att bryta sig in i lägenheten. Inbrytningen gav mycket små skador på dörren. Klockan 05.45 på morgonen den 30 augusti 2007 genomfördes husrannsakan på familjens bostadsadress. Strax efter kl. 09.00 lyfte planet från Jönköping flygplats. Verkställigheten gick lugnt tillväga.

text: Migrationsverket, generaldirektören GG, yttrade i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: AA har i sin anmälan till JO anfört att han ifrågasätter polismyndighetens och Migrationsverkets handläggning i samband med verkställigheten av ett avvisningsbeslut år 2007. Avvisningsbeslutet, som avser en familj, vann laga kraft genom avgörande av dåvarande Utlänningsnämnden den 11 augusti 2005. Migrationsverket, såsom ansvarig för återvändandet av familjen till hemlandet, kallade familjen till s.k. återvändandesamtal i augusti 2005. I såväl Migrationsverkets avvisningsbeslut som Utlänningsnämndens lagakraftvunna avvisningsbeslut har familjens identitet och nationalitet fastslagits samt att hinder enligt

text: utlänningslagen

text: inte förelåg mot en verkställighet till hemlandet. Beslut om avvisning ska enligt

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen (2005:716)

text: verkställas av Migrationsverket. I första hand ska s.k. frivillig verkställighet främjas. Den föreskrivna tiden för frivillig verkställighet är två veckor vid avvisningsbeslut och fyra veckor vid utvisningsbeslut efter det att beslutet vann laga kraft, om inte annat bestämts i beslutet. Migrationsverket får med stöd av sista stycket i ovan nämnda paragraf i

text: utlänningslagen

text: lämna över ett avvisningsärende eller utvisningsärende för verkställighet till polismyndighet, om den som skall avvisas håller sig undan och

text: inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att beslutet ska kunna verkställas. [.] Migrationsverkets mottagningsenhet bedömde [.] att tvång skulle komma att behövas för att genomföra avvisningsbeslutet. Mannens verkställighetsärende överlämnades därför med stöd av

text: utlänningslagen

text: till polismyndigheten den 23 augusti 2005 och dagen därpå tog polismyndigheten mannen i förvar. – – –

text: Det andra återvändandesamtalet fördes med kvinnan den 2 september 2005 och avsåg bl.a. att ansöka om resehandlingar för att kvinnan skulle kunna återvända till hemlandet. [.] I samband med detta blev kvinnan införstådd med att hennes och barnens ärenden också skulle komma att överlämnas till polismyndigheten för verkställighet. Migrationsverket överlämnade verkställigheten till polismyndigheten samma dag och därmed var verkets handläggning av ärendet avslutad. Familjen har senare från och med den 22 maj 2006 till den 22 maj 2007 beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd av Migrationsverket enligt den s.k. tillfälliga lagen om prövning av hinder mot verkställighet men avvisningsbeslutet har inte upphävts. I skilda beslut den 30 maj och den 26 juni 2007 har verket beslutat att inte bevilja uppehållstillstånd enligt 12 kap.

text: 18 § utlänningslagen

text: samt att inte avbryta verkställigheten av avvisningsbeslutet. Migrationsverket konstaterade i sitt beslut den 30 maj 2007 att familjen fortfarande inte hade lyckats styrka sina identiteter. Det hade vid polisförhör framkommit att mannen lämnat oriktiga uppgifter om sin identitet samt att han använt sig av falska handlingar då han ansökte om asyl i Sverige. Trots detta fann Migrationsverket ingen anledning att anta att det avsedda mottagarlandet inte skulle ta emot familjen i en verkställighet. Polismyndighetens ansvar för att verkställa avvisningsbeslutet var vid denna tidpunkt fortfarande aktuell och hade inte upphört att gälla. Familjen har upplysts om att de inte kan skrivas in på Migrationsverkets mottagningsenhet igen och att polismyndigheten fortfarande ansvarar för verkställigheten av avvisningsbeslutet. Avvisningsbeslutet verkställdes av polismyndigheten den 30 augusti 2007 genom eskorterad flygresa till hemlandet.

text: Ställningstagande

text: Jag vill framhålla att prövning av identitetsfrågor i samband med handläggning av utlänningsärenden är en av Migrationsverkets svåraste arbetsuppgifter. Inte sällan beror det på omständigheter som verket inte kan råda över. Jag bedömer att Migrationsverkets handläggning av ärendet har varit lagenlig och följt verkets instruktioner och rutiner. Migrationsverket bedömde familjens identitet i samband med avvisningsbeslutet. Beslutet fastställdes genom Utlänningsnämndens lagakraftvunna beslut. Migrationsverkets handläggning av familjens verkställighetsärende avslutades i samband med att ärendena överlämnades till polismyndigheten för verkställighet. I samband med verkets prövning av ansökan om uppehållstillstånd den 30 maj 2007 konstaterades att familjen fortfarande inte hade styrkt sina identiteter. Några andra överväganden beträffande identitetsfrågan har inte aktualiserats av Migrationsverket och några ytterligare åtgärder har heller inte vidtagits i samband med att avvisningsbeslutet verkställdes år 2007.

text: AA fick möjlighet att yttra sig över remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Migrationsverket har huvudansvaret för verkställighet av beslut om avvisning och utvisning. Vissa beslut ska dock verkställas av polismyndigheten. Utöver det kan överlämnande till polismyndighet ske om den som ska avvisas eller utvisas håller

text: sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan. Det kan också ske om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet. (Se

text: 12 kap. 14 § utlänningslagen

text: Om Migrationsverket beslutat att lämna över ansvaret för verkställigheten till polismyndigheten kan ärendet inte återlämnas (

text: prop. 1997/98:173 s. 63

text: ). Polismyndigheten ska dock underrätta Migrationsverket om den inte kan verkställa beslutet, om den behöver ytterligare besked eller om det finns hinder mot verkställigheten. Migrationsverket ska i sådana fall ge anvisningar eller vidta andra åtgärder. (Se

text: 12 kap. 17 § utlänningslagen

text: .) Om det kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns hinder mot verkställighet kan Migrationsverket inhibera beslutet eller bevilja tillfälligt eller permanent uppehållstillstånd (

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: Migrationsverket och Rikspolisstyrelsen har i samråd utarbetat riktlinjer om ansvarsfördelningen vid verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut samt förvar (GDM nr 8/01, 2001-06-25 och i en senare version GDM nr 14/03, 2003-03- 19 respektive Rikspolisstyrelsens Cirkulärmeddelande CM 4/03, 2003-03-24). I dessa anges bl.a. följande.

text: Samverkan mellan myndigheterna efter ett överlämnande

text: När ett verkställighetsärende har lämnats över till pmynd är Migrationsverket skyldigt att fortlöpande informera pmynd om uppgifter som kan ha betydelse för verkställigheten. Det ligger i sakens natur att pmynd i och med att den har tagit emot verkställighetsärendet får anses ha begärt sådana upplysningar. En särskild begäran behöver således inte göras i varje enskilt fall. Myndigheterna bör dessutom lokalt och regionalt ha kontinuerliga kontakter och sammanträffanden, där man går igenom situationen i aktuella verkställighetsärenden. Pmynd bör informera Migrationsverket när en verkställighet av ett överlämnat ärende är planerad att ske, framför allt om utlänningen är förvarstagen i verkets lokaler.

text: Bedömning

text: Frågan om familjens identitet var under handläggningen hos Migrationsverket aktuell vid flera tillfällen. Även efter det att verkställigheten överlämnades till polismyndigheten behandlades frågan av Migrationsverket i samband med ytterligare prövningar.

text: Först hos polismyndigheten klarlades vad som enligt myndigheten var familjens rätta identitet. Vid tiden för den verkställighet som sedermera ägde rum hade polismyndigheten haft den informationen i mer än en månads tid. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet hur polismyndigheten klarlade familjens identitet. Någon kontakt med Migrationsverket med anledning av de nya uppgifter som kommit fram synes polismyndigheten inte heller ha haft. Först när verkställigheten hade genomförts informerades Migrationsverket om familjens rätta identitet.

text: Allmänt sett ter sig ett klarläggande av identiteten hos en person som ska avvisas som väsentlig information. Att polismyndigheten inte dokumenterade hanteringen

text: av identitetsfrågan gör det svårt att bedöma om de nya uppgifterna i detta fall var sådana att de kunde påverka bedömningen av eventuella verkställighetshinder.

text: I brist på underlag kan det ifrågasättas om polismyndigheten borde ha fullföljt avvisningen utan att Migrationsverket informerades om de nya uppgifterna.

text: Beträffande informationsutbytet mellan de inblandade myndigheterna kan noteras att polismyndigheten inte synes ha följt den ansvarsfördelning som Rikspolisstyrelsen och Migrationsverket bestämt. Det saknas således dokumentation över att polismyndigheten i förväg informerat om den planerade avvisningen eller i övrigt samverkat med Migrationsverket på det sätt som riktlinjerna föreskriver.

text: Utifrån det som framkommit i ärendet finns det som framgått anledning att ställa sig kritisk till hanteringen. Vid en samlad bedömning finns det dock inget som tyder på att Migrationsverket skulle ha haft skäl att omvärdera sitt ställningstagande till verkställigheten av avvisningen i anledning av polismyndighetens utredning.

text: Som helhet belyser ärendet behovet av tydliga regler för samordningen av Migrationsverkets och polisens roller. Jag har inhämtat att Rikspolisstyrelsen för närvarande arbetar med nya och ändrade föreskrifter och allmänna råd om bl.a. verkställighet. I det arbetet avses även Migrationsverket medverka. Den typ av frågor som aktualiserats i detta ärende bör tas upp i det sammanhanget.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några uttalanden.


nyckelord: Dom/domskäl Sekretess

title: Kritik mot en lagman för att hon lät sin make läsa delar av ett utkast till en dom

sammanfattning: ChefsJO kritiserar en lagman för att hon lät sin make läsa reciten i en ännu inte meddelad dom och därigenom bröt mot en sekretessbestämmelse. Vid bedömningen av allvaret i det inträffade beaktar chefsJO att det utifrån innehållet i de röjda delarna av domsutkastet inte går att dra några slutsatser om domslutet eller domstolens bedömningar, att uppgifterna inte spreds till någon annan än maken och att risken för ytterligare spridning framstår som mycket liten.

text: Anmälan och utredning

text: Den 11 maj 2023 lämnade AA, lagman vid Förvaltningsrätten i Stockholm, in en anmälan till JO om sin egen hantering av ett mål. Hon anförde i huvudsak följande:

text: Hon hade nyligen hanterat och dömt i ett av förvaltningsrättens mål. Inför att domen skulle ges och expedieras den 4 april 2023 hade hon ett utskrivet utkast av den med sig hem för genomgång och eventuella justeringar. Under arbetet med domen bad hon sin make att läsa de stycken i utkastet som avsåg bakgrunden i målet, yrkanden och inställning samt beslutsmyndighetens bemötande. Hon visste att domen skulle läsas av många människor och var angelägen om att den formulerades så klart och tydligt som möjligt. Hon är medveten om sekretessen i

text: 43 kap. 6 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: för icke expedierade domar och beslut men gjorde bedömningen att reciten i detta fall, där uppgifterna cirkulerat i medierna under flera veckors tid, inte omfattades av samma sekretess. De aktuella uppgifterna hade under målets beredning sekretessprövats och lämnats ut flera gånger samt flitigt diskuterats och återgetts i olika versioner i medierna. De uppgifter som hennes make fick ta del av var således väl kända genom medierapportering. Någon tillgång till dokumentet i övrigt eller till datorn och domstolens it-system gavs inte. Hon uppmärksammades därefter på sekretessbestämmelsens närmare lydelse och inser att hon kan ha haft fel i sin bedömning av sekretessens omfattning i den aktuella situationen.

text: Till anmälan fogades den aktuella domen och en underrättelse från Justitiekanslern (JK). Av underrättelsen, som är daterad den 9 maj 2023 i JK:s dnr 2023/5256, framgår att myndigheten beslutat att inte vidta någon åtgärd med anledning av en anmälan mot AA för brott mot tystnadsplikt utifrån samma omständigheter som anmälan i detta ärende gäller.

text: JO tog del av dagboksbladet i förvaltningsrättens mål och handlingarna i JK:s ovannämnda ärende.

text: Därefter bereddes AA tillfälle att lämna avslutande synpunkter.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 43 kap. 6 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess hos en domstol i dess rättskipande eller rättsvårdande verksamhet för uppgift om 1. innehållet i en ännu inte meddelad dom eller i ett annat ännu inte meddelat beslut, och 2. vad som har förekommit vid överläggning inom stängda dörrar angående dom eller annat beslut.

text: Tystnadsplikten omfattar alltså dels innehållet i ännu inte meddelade domar eller beslut som avser domstolens rättskipande eller rättsvårdande verksamhet, dels vad som har förekommit vid domstolens överläggningar inom stängda dörrar i fråga om domar eller beslut.

text: Det främsta skälet för tystnadsplikten i punkt 1 är att ett domstolsavgörande inte är slutgiltigt innan det har meddelats. Om uppgifter om det avsedda innehållet fick spridas skulle berörda parter kunna föranledas att vidta dispositioner som kan medföra förluster för dem, om domstolen gör någon ändring i sitt beslut. Dessutom kan spridning av sådana uppgifter leda till att försök görs utifrån att påverka domstolens avgörande (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 311). Sekretessen omfattar inte bara en dom eller ett beslut som har fått sin slutliga utformning utan även utkast som har upprättats till ledning för överläggning till en dom eller ett beslut (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [14 juni 2023, version 27, JUNO], kommentaren till 43 kap. 6 §).

text: Tystnadsplikten i punkt 2 i fråga om vad som har förekommit vid en domstols överläggning inom stängda dörrar som rör en dom eller ett annat beslut, täcker fram till tiden för beslutets meddelande delvis detsamma som tystnadsplikten enligt punkt 1. Den är emellertid obegränsad i tiden och avser mer än bara beslutets innehåll. Dess syfte är också delvis ett annat, nämligen att bidra till en öppen och allsidig diskussion mellan dem som deltar i överläggningen. Om det fanns risk för att varje framförd synpunkt och varje framlagt utkast till skrivning kunde ges allmän spridning skulle säkerligen många av deltagarna i överläggningarna dra sig för att gå in på en närmare diskussion av problemen, och därigenom skulle målen och ärendena få en mindre allsidig belysning. Sekretessen är absolut. (Se a. prop. Del A s. 311 f. och Lenberg m.fl. a.a.)

text: Ett röjande av en uppgift innebär att uppgiften lämnas ut i strid med en sekretessbestämmelse (jfr

text: 3 kap. 1 §

text: OSL). Det kan ske muntligen eller genom utlämnande av en handling i vilken uppgiften finns, men också exempelvis genom att handlingen med uppgiften förevisas för någon annan (jfr Lenberg m.fl. a.a., kommentaren till 3 kap. 1 §).

text: När det i OSL talas om röjande ligger däri inte mer än att gärningen ska bestå i att en uppgift eller allmän handling lämnas ut i fall som omfattas av sekretess. Något krav på att ett avslöjande ska ha skett ska där inte läggas in i ordet röja. (Se Bäcklund m.fl.,

text: Brottsbalken

text: [24 maj 2023, version 22, JUNO], kommentaren till

text: 20 kap. 3 §

text: under rubriken Röja uppgift.)

text: Bedömning

text: AA har låtit sin make läsa reciten i en ännu inte meddelad dom. Hon har därmed brutit mot sekretessen enligt

text: 43 kap. 6 § första stycket 1

text: OSL. Det har som redovisats inte någon betydelse om de röjda delarna enbart innehöll uppgifter som var kända eftersom det inte finns något krav på att ett avslöjande ska ha skett för att bestämmelsen ska vara tillämplig.

text: Det förhållandet att röjandet endast avsett reciten har dock betydelse vid bedömningen av allvaret i det inträffade. Utifrån innehållet i de röjda delarna av domsutkastet går det inte att dra några slutsatser om domslutet eller de bedömningar som domstolen gör. De intressen som sekretessbestämmelsen avser att skydda har därför inte skadats. Det har inte heller kommit fram någonting som tyder på att uppgifterna spreds till någon annan än maken, och risken för ytterligare spridning av innehållet i den ännu inte meddelade domen framstår som mycket liten. Jag nöjer mig därför med den kritik som ligger i det ovan anförda.

text: Ärendet avslutas.

text: Erik Nymansson

text: Ärendet har föredragits av områdesansvariga rättssakkunniga Nathalie Stenmark. Byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.