avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Anmälan mot Barn- och utbildningsnämnden i Forshaga kommun; fråga om nämndens rätt att samtala med barn utan vårdnadshavarnas samtycke under en s.k. förhandsbedömning

sammanfattning: Med anledning av en anmälan om oro för två barn gjorde barn- och utbildningsnämnden en s.k. förhandsbedömning för att avgöra om nämnden skulle inleda en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen, SoL. Under förhandsbedömningen samtalade nämndens handläggare med barnen utan vårdnadshavarnas samtycke. Socialnämnden har med stöd av 11 kap. 10 § tredje stycket SoL i vissa fall rätt att höra barnet utan vårdnadshavarnas samtycke. Bestämmelsen är dock begränsad till de situationer då nämnden har inlett en utredning om bl.a. barnets behov av skydd eller stöd. När det gäller socialnämndens samtal med barn under en förhandsbedömning kan samtal med barn som inte har sådan ålder eller mognad att de själva kan bestämma om sin medverkan således inte hållas utan vårdnadshavarens samtycke. I det aktuella fallet var barnen knappt 15 år respektive drygt 12 år gamla. Mot bakgrund av barnens ålder är det rimligt att utgå från att de själva kunde bestämma om de skulle tala med utredarna eller inte. Vårdnadshavarnas samtycke har därmed inte utgjort en förutsättning för att nämnden skulle få höra barnen under förhandsbedömningen. Det finns därför inte anledning för JO att kritisera barn- och utbildningsnämnden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Forshaga kommun. Han anförde bl.a. att socialtjänsten med anledning av en s.k. orosanmälan hade hört hans två söner BB (född 1999) och CC (född 2002) utan vårdnadshavarnas samtycke.

text: Utredning

text: JO lånade in socialtjänstens journalanteckningar om AA söner BB och CC för tiden januari–april 2014 från barn, familj- och utbildningsförvaltningen.

text: Efter genomgång av journalanteckningarna begärde JO att Barn- och utbildningsnämnden i Forshaga kommun skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan om att hans söner hade hörts av socialtjänsten utan vårdnadshavarnas samtycke.

text: Barn- och utbildningsnämndens särskilda utskott anförde i sitt yttrande bl.a. följande:

text: Redogörelse för handläggning och myndighetens bedömning:

text: Det finns ett barn som berättat att hen blivit slagen i kontaktfamiljen. Hen har sagt det vid flera olika tillfällen till olika personer. Händelsen polisanmäldes men ledde inte till åtal. Socialtjänsten bedömde hens berättelser som trovärdiga. En tid därefter inkom en anmälan om att de biologiska barnen i kontaktfamiljen kan ha bevittnat våld eller själva blivit utsatta för våld. Bedömning som gjordes på socialtjänsten var att ha klargörandesamtal med BB och CC utan vårdnadshavares samtycke eller kännedom. Detta utifrån att det kunde behöva vidtas åtgärder från socialtjänstens sida innan föräldrarna underrättades. Syftet var att klarlägga deras situation och behov. Vidare kunna informera om hur en eventuell utredning går till samt vilka insatser socialtjänsten kan erbjuda och vilket skydd som vid behov kan ges. Detta då anmälan handlade om misstänkt våld i hemmet. Det fanns en risk att berätta för föräldrarna innan samtalen. En risk är alltid att barn kan bli tystade eller negativt påverkade av sina föräldrar inför samtal med socialtjänsten. Ett skäl som även vägdes in i bedömningen var att det pågick polisiär förundersökning. Anmälan som föranledde polisanmälan var allvarlig och bedömdes trovärdig varför enheten i samråd med Barnahus fattade beslut om att samtala med barnen utan samtycke och information till vårdnadshavare. Efter samtal med barnen gjordes bedömningen att det inte behövdes någon utredning eller åtgärd från socialtjänsten. Direkt efter samtalen och samma dag försökte handläggare nå vårdnadshavare för att undvika onödigt dröjsmål. Vid en intressekonflikt och tolkning av lagstiftningen gällande klargörande samtal måste barnets intresse och barnperspektivet ha företräde framför den vuxnes.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: AA har klagat på socialnämndens handläggning i flera avseenden. Jag har begränsat min granskning till frågan om nämndens handläggare under förhandsbedömningen hade rätt att tala med barnen utan vårdnadshavarnas samtycke.

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan ge skäl till någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Frågan om nämnden ska inleda en utredning eller inte med anledning av en anmälan om oro för barn avgörs från fall till fall genom en s.k. förhandsbedömning. En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan just en bedömning av om en utredning ska inledas eller inte. Mot den bakgrunden ska nämnden inte vidta några utredningsåtgärder. Inom ramen för förhandsbedömningen ska handläggaren vid nämndens förvaltning t.ex. inte hämta in uppgifter från någon utomstående (se bl.a. JO 1995/96 s. 312, dnr

text: ). En förhandsbedömning ska i första hand grundas på innehållet i anmälan och

text: nämndens tidigare kännedom om barnet eller familjen, t.ex. uppgifter i en personakt eller tidigare anmälningar (se bl.a.

text: prop. 2012/13:10 s. 57

text: f. och JO 2012/13 s. 274, dnr

text: Under förhandsbedömningen får nämnden ta kontakt med det barn och de vårdnadshavare som anmälan rör (se bl.a.

text: prop. 2012/13:10 s. 58

text: och JO 2010/11 s. 353, dnr

text: ). JO har även uttalat att nämnden inom ramen för en förhandsbedömning under vissa förhållanden inte bara får utan bör kontakta vårdnadshavaren, upplysa om innehållet i anmälan och ge vårdnadshavaren tillfälle att bemöta uppgifterna (se bl.a. JO 1999/2000 s. 238, dnr

text: Liksom vid all verksamhet inom socialtjänsten ska nämnden när den genomför en förhandsbedömning beakta bestämmelsen i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL om att verksamheten ska bygga på respekt för människors integritet. I detta ligger bl.a. att nämnden måste väga de intrång i den personliga integriteten som en åtgärd från nämndens sida medför mot de intressen som nämnden har att tillgodose.

text: Socialnämndens möjlighet att tala med barn aktualiseras först och främst i utredningar om behovet av att ingripa till ett barns skydd eller stöd. När socialnämnden bedömer att ett samtal med barnet bör äga rum i en utredning och barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över om något samtal ska hållas. Barnets medgivande är då en både nödvändig och tillräcklig förutsättning för samtalet. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behöver hämtas in (

text: prop. 2009/10:192 s. 16

text: Tidigare gällde att om barnet inte hade uppnått den ålder och mognad som krävdes för att själv bestämma om sin medverkan i utredningen, kunde vårdnadshavarna förhindra att ett samtal hölls med barnet. Frågan om socialnämnden kunde tala med barnet föll nämligen inom vårdnadshavarnas bestämmanderätt enligt bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: (se JO:s beslut den 10 oktober 2005 i dnr 1059-2003 och 4857-2003).

text: Den 1 januari 2013 trädde en ny bestämmelse i kraft som ger socialnämnden rätt att tala med ett barn utan att först fråga vårdnadshavaren om lov och t.o.m. mot vårdnadshavarens uttryckliga vilja (

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL). Socialnämndens rätt att höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke med stöd av bestämmelsen är begränsad till de situationer då nämnden har inlett en utredning om bl.a. barnets behov av skydd eller stöd (

text: prop. 2009/10:192 s. 17

text: f. och s. 33). Socialnämnden kan således inte åberopa bestämmelsen för att kunna höra ett barn under en förhandsbedömning.

text: När det gäller socialnämndens samtal med barn under en förhandsbedömning kan samtal med barn som inte har en sådan ålder eller mognad att de själva kan bestämma om sin medverkan således inte hållas utan vårdnadshavarens samtycke. Om barnet däremot på grund av sin ålder eller mognad själv kan avgöra om han

text: eller hon vill tala med socialnämndens handläggare behövs dock enligt min mening inte vårdnadshavarens godkännande för att samtalet ska få äga rum.

text: I det nu aktuella ärendet genomförde socialnämndens handläggare samtal med BB och CC utan att dessförinnan samråda med deras vårdnadshavare under en förhandsbedömning. Nämnden har i sitt remissvar inte angett vilka överväganden som låg till grund för att nämndens handläggare ansåg sig ha rätt att tala med barnen utan vårdnadshavarens samtycke. Detta leder i och för sig till vissa frågetecken när det gäller handläggningen. BB och CC var vid tillfället för samtalen knappt 15 år respektive drygt 12 år gamla. Mot bakgrund av pojkarnas ålder är det rimligt att utgå från att de själva kunde bestämma om de skulle tala med utredarna eller inte. Vårdnadshavarnas samtycke har därmed inte utgjort en förutsättning för att socialnämnden skulle få höra barnen under förhandsbedömningen. Det finns därför inte anledning för mig att kritisera barnoch utbildningsnämnden.

text: Samtalen genomfördes i barnens skola. Jag fattade den 26 maj 2016 beslut i ett annat ärende som rör förutsättningarna för att samtala med barn i skolan (JO:s ärende dnr 4225-2014). Jag går inte in på den frågan i detta ärende utan nöjer mig med att rent allmänt hänvisa till de uttalanden som jag har gjort i det beslutet.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen och Inspektionen för vård och omsorg för kännedom.

text: Ärendet avslutas med de uttalanden som jag har gjort.


nyckelord:
Besök
Bild- och ljudupptagning
Grundläggande fri- och rättigheter
Tryck- och yttrandefrihet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Tidaholm, för att ha meddelat ett beslut som strider mot censurförbudet i yttrandefrihetsgrundlagen

org: jo

sammanfattning: En journalist hade beviljats tillstånd att besöka en intagen i anstalten Tidaholm och att i samband med besöket ta med sig en ljudinspelningsutrustning in i anstalten. Av beslutet framgick även att minneskortet till utrustningen skulle komma att granskas före och efter besöket. I en anmälan till JO ifrågasattes om 7 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse, som förbjuder en besökare att utan Kriminalvårdens tillstånd spela in ljud och bild i anstalten, är förenliga med reglerna om anskaffarfrihet. Anmälaren frågade sig även om det är förenligt med anskaffarfriheten och censurförbudet i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen att besluta om granskning av ljudinspelningar som journalister upptar i anstalter. I beslutet konstaterar chefsJO att anskaffarfriheten inte kan åberopas som grund för en generell insynsrätt och att en enskild, utöver vad som gäller i fråga om myndigheternas serviceskyldighet och rätten att ta del av allmänna handlingar, inte har rätt att kräva information av det allmänna. ChefsJO slår också fast att anskaffarfriheten inte hindrar att myndigheterna begränsar allmänhetens rätt till tillträde hos myndigheten eller att tillträdet förenas med villkor, så länge villkoren inte tar sikte på inhämtandet av information med visst innehåll. ChefsJO:s slutsats blir mot denna bakgrund att bestämmelsen i 7 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse, inte kränker den grundlagsskyddade rätten att anskaffa uppgifter. När det gäller frågan om huruvida beslutet att granska journalistens minneskort stred mot censurförbudet och anskaffarfriheten, konstaterar chefsJO bl.a. att censurförbudet, om man bortser från censur av film som ska visas offentligt för personer under 15 år, i princip gäller utan undantag. ChefsJO gör bedömningen att Kriminalvårdens beslut stred mot censurförbudet och riktar därför kritik mot anstalten. ChefsJO uttalar även att utformningen av beslutet väcker frågor om huruvida beslutet kan anses ha varit förenligt med anskaffarfriheten. Mot bakgrund av att Kriminalvården tillät journalisten att intervjua den intagne och på det sättet anskaffa uppgifter, finner chefsJO dock inte tillräcklig anledning att göra några ytterligare uttalanden i saken.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 juni 2018 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Tidaholm. Han anförde i huvudsak följande:

type: stycke

text: Han ifrågasätter om det är förenligt med anskaffarfriheten och censurförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: att besluta om granskning av ljudinspelningar som journalister upptar i anstalter. Han undrar även om det över huvud taget är tillåtet för Kriminalvården att genom föreskrifter reglera något annat än själva införandet av ljudinspelningsutrustningen i anstalten. Att reglera bruk av inspelningsutrustning som Kriminalvården gör i

text: 7 kap. 9 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse borde inte vara förenligt med anskaffarfriheten.

text: Till anmälan fogades ett beslut, fattat av anstalten Tidaholm, av vilket framgick att besökaren, journalisten BB, beviljats att ta med sig en ljudinspelningsutrustning in i anstalten i samband med besök hos en intagen. Av beslutet framgick även att minneskortet till inspelningsutrustningen skulle kontrolleras före och efter besöket samt, om materialet var omfattande, komma att granskas i efterhand och skickas till BB efter granskningen.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom tf. chefen för sektionen för verksjuridik, följande:

text: Anmälan

text: JO har begärt att Kriminalvården ska yttra sig över vad AA har framfört i sin anmälan till JO.

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Väst, som i sin tur har hämtat in uppgifter från kriminalvårdschefen för anstalten Tidaholm, CC. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. CC kontaktades i början av april 2018 per telefon av journalisten BB, som berättade att han önskade göra en intervju med en intagen på anstalten i ett programprojekt för SVT, att han och den intagne redan hade etablerat kontakt brevledes, att intervjun skulle göras av honom och en medföljande fotograf och att endast ljudupptagning skulle ske. CC informerade BB om hur ett besöksärende handläggs och bad BB att skriftligen skicka in en begäran om att få medföra teknisk utrustning, eftersom det krävs tillstånd för att spela in bild eller ljud i anstalt. BB angav i e-postmeddelande till anstalten den 6 april 2018 varför han ville göra en ljudinspelning under sitt besök. CC och BB hade därefter ytterligare e-postkorrespondens om förutsättningarna för besöket och hur det bokas och genomförs. Anstaltens säkerhetsgrupp handlade BB:s ansökan om att vid besök få medföra teknisk utrustning för ljudupptagning. BB meddelades därefter ett beslut varigenom han tilläts medföra teknisk utrustning. Som villkor för beslutet angavs att ljudinspelning endast fick ske i ett slutet besöksrum, att minneskortet till den tekniska utrustningen skulle kontrolleras före och efter avslutat besök och att materialet på minneskortet kunde kontrolleras i efterhand och därefter skickas till BB, om det var omfattande.

text: BB genomförde den 6 maj 2018 ett besök hos den intagne i ett slutet besöksrum på anstalten och hade då med sig inspelningsutrustning för ljudupptagning. När personal efter besöket skulle kontrollera minneskortet motsatte sig BB det med hänvisning till

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Med anledning av det kontaktade vakthavande befäl Kriminalvårdens beredskapsorganisation för vägledning. På grund av fortsatta oklarheter kontaktades även CC, som meddelade att minneskortet inte skulle kontrolleras. BB lämnade anstalten efter att han hade informerats om att minneskortet inte skulle kontrolleras. BB påtalade inte vid kontakt med anstalten före besöket att han inte godkände villkoren för beslutet. Dessutom visade BB en stor förståelse för det säkerhetsperspektiv som ligger till grund för förbudet mot bild- och ljudupptagning på anstalt. Enligt Kriminalvårdens mediepolicy (

text: ) är fotografering, filmning och ljudinspelning inte tillåtet vid klientbesök i häkten och på anstalter på grund av sekretess. Berörd kriminalvårdschef kan i samråd med pressektionen bestämma om undantag från förbudet. En intagen får aldrig fotograferas, filmas eller inspelas om hen inte medger det.

text: Rättslig reglering

text: Enligt l kap.

text: 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är varje svensk medborgare tillförsäkrad rätt att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsbyråer och företag för framställning av tekniska upptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i radioprogram och sådana upptagningar. Han har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. I dessa rättigheter får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag. Enligt l kap.

text: 3 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Enligt 7 kap. l §

text: fängelselagen (2010:610)

text: får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller

text: 3 §

text: , kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt

text: 7 kap. 9 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse (FARK Fängelse) får en besökare inte spela in ljud eller bild i anstalten utan Kriminalvårdens tillstånd.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Karaktären av den verksamhet som Kriminalvården bedriver medför att allmänheten inte fritt kan ha tillträde till myndighetens lokaler. Kriminalvården måste därför ha rätt att ställa upp villkor för den som ändå beviljas tillträde. Ordningsregler av det slaget kan vara i form av t.ex. ett förbud mot fotografering eller film- eller ljudinspelning i myndighetens lokaler (jfr JO 2011/12 s. 594). Mot den bakgrunden gäller som huvudregel ett förbud mot fotografering och film- eller ljudinspelning vid besök av intagna i häkte eller anstalt. Detta framgår också av 7 kap. 9 § FARK Fängelse, enligt vilken en besökare inte får spela in ljud eller bild i anstalten utan Kriminalvårdens tillstånd. Det finns däremot inte någon reglering av möjligheten att förse ett sådant tillstånd med villkor. Genom det beslut som har bifogats anmälan har en journalist fått tillstånd att spela in ljud vid besök av en intagen. Som villkor för tillståndet har det ställts upp krav på kontroll av minneskortet till journalistens ljudinspelningsutrustning före och efter besöket. Ett sådant villkor kan inte anses förenligt med det s.k. censurförbudet i l kap.

text: 3 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: och kan därmed inte heller anses ha någon rättslig verkan. Det är därför naturligtvis olyckligt att beslutet har fått den utformningen. Det kan dock samtidigt konstateras att någon granskning

text: av det inspelade materialet inte har skett. Någon faktisk överträdelse av censurförbudet kan därmed inte heller anses ha inträffat. AA yttrade sig över Kriminalvårdens remissvar och anförde följande:

text: Kriminalvården har inte i lag bemyndigats att införa några inskränkningar av envars möjlighet att anskaffa information genom bild- och ljudupptagning. 7 kap. 9 § i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse är därmed utan verkan (jfr

text: NJA 2015 s. 298

text: ). Förutom att utgöra ett brott mot censurförbudet har Kriminalvårdens åtgärd och själva grunden för den således stått i strid med grundlagen.

text: Rättslig reglering

text: De regler som främst aktualiseras i detta ärende finns i l kap.

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) och

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Dessa kapitel genomgick den l januari 2019 vissa språkliga och redaktionella ändringar, varvid flera av bestämmelserna fick ett nytt paragrafnummer (SFS 2018:1801 och SFS 2018:1802). Nedan hänvisas till de paragrafnummer som gällde vid tidpunkten för Kriminalvårdens beslut.

text: Yttrandefrihetsgrundlagen

text: m.m. Varje svensk medborgare är tillförsäkrad rätt att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsbyråer och företag för framställning av tekniska upptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i radioprogram och sådana upptagningar. Han har också rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för sådant uppgiftslämnande eller offentliggörande. I dessa rättigheter får inga andra begränsningar göras än de som följer av denna grundlag (l kap.

text: 2 §

text: YGL).

text: Det får inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ (l kap.

text: 3 §

text: YGL).

text: Vad som sägs i l kap. 8 och 9 §§ TF om att föreskrifter i lag får meddelas i fråga om upphovsmäns rättigheter, vissa kommersiella annonser, kreditupplysningsverksamhet och tillvägagångssätt för anskaffande av uppgifter utan hinder av grundlagen ska gälla också i fråga om radioprogram och tekniska upptagningar (l kap.

text: 12 § första stycket

text: YGL).

text: Tryckfrihetsförordningen

text: Utan hinder av denna förordning gäller vad i lag är stadgat om ansvar och ersättningsskyldighet som avser det sätt på vilket en uppgift eller en underrättelse anskaffats (l kap.

text: 9 §

text: TF).

text: En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart som möjligt (

text: 2 kap. 12 §

text: TF).

text: Regeringsformen

text: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: , RF).

text: Att meddela föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden anses inte som en begränsning av yttrandefriheten och informationsfriheten (

text: 2 kap. 23 § tredje stycket

text: RF).

text: Fängelselagen

text: och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse En intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det

text: 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §, 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan (7 kap. l §

text: fängelselagen

text: En besökare får inte spela in ljud eller bild i anstalten utan Kriminalvårdens tillstånd (7 kap. 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: [FARK Fängelse]).

text: Förvaltningslagen

text: Vid den i ärendet aktuella tidpunkten gällde

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL.

text: Myndigheterna ska ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda, ska allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt (

text: 5 §

text: FL).

text: Bedömning

text: Är Kriminalvårdens föreskrifter förenliga med bestämmelserna om anskaffarfrihet? AA har ifrågasatt om det kan anses förenligt med reglerna om anskaffarfrihet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: att Kriminalvården har meddelat föreskrifter som innebär att det är förbjudet för en besökare i anstalt att spela in ljud och bild utan Kriminalvårdens tillstånd.

text: Anskaffarfrihet innebär en rätt för var och en att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för att offentliggöra dem i ett grundlagsskyddat medium eller för att lämna dem till t.ex. en tidningsredaktion för offentliggörande.

text: JO har i flera beslut konstaterat att myndigheters lokaler inte är platser där allmänheten får vistas efter eget gottfinnande och att myndigheterna kan inskränka allmänhetens tillträde till att endast gälla vissa delar av lokalerna eller

text: under vissa tider. Myndigheterna kan även ställa upp ordningsregler (se t.ex. JO 1982/83 s. 203,

text: JO 2006/07 s. 408

text: och JO 2011/12 s. 594).

text: Kriminalvården bedriver en verksamhet som allmänheten av naturliga skäl inte har fritt tillträde till. I en sådan verksamhet kan det bl.a. av säkerhets- och integritetsskäl finnas anledning för myndigheten att ställa upp vissa villkor för de som beviljas tillträde till t.ex. en anstalt. Det är i stor utsträckning upp till myndigheten att avgöra vad som ska gälla för tillträdet till dess lokaler. Myndigheternas frihet i dessa avseenden är dock inte obegränsad. Enligt 5 § i den förvaltningslag som var gällande vid den i ärendet aktuella tidpunkten ska en myndighet ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Motsvarande bestämmelse finns i 7 § i den nu gällande

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: . Myndigheten har även en principiell skyldighet enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF att på stället tillhandahålla allmänna handlingar när någon önskar ta del av dem.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: tillåter vissa begränsningar i de rättigheter som regleras där. Föreskrifter om ansvar och ersättningsskyldighet när det gäller det sätt på vilket uppgiften har anskaffats får t.ex. meddelas i lag (l kap.

text: 9 §

text: TF och l kap.

text: 12 §

text: YGL). Någon författningsreglering som ger journalister eller andra tillträde till myndigheters lokaler för ljud- eller bildupptagning finns inte. Av förarbetena till både

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: framgår att anskaffarfriheten inte kan åberopas som grund för en generell insynsrätt (

text: prop. 1975/76:204 s. 129

text: respektive

text: prop. 1990/91:64 s. 108

text: ). Utöver vad som gäller i fråga om myndigheternas serviceskyldighet och rätten att ta del av allmänna handlingar har en enskild inte rätt att kräva information av det allmänna. En slutsats av detta är att informationsrätten enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: har samma innehåll som informationsrätten enligt

text: regeringsformen

text: SOU 1975:75 s. 190

text: ). Av

text: 2 kap. 23 § tredje stycket

text: RF framgår att föreskrifter som utan avseende på yttrandens innehåll närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller ta emot yttranden inte anses som en begränsning av yttrandefriheten och informationsfriheten. I ett beslut den 7 juni 1994 (dnr 1246-1993) konstaterade JO, med hänvisning till nyss nämnda förarbetsuttalanden, att en skollednings åtgärd att neka en journalist tillträde till skolan för att filma där inte kunde anses strida mot anskaffarfriheten. JO konstaterade även att det får anses vara upp till myndigheten själv att avgöra om t.ex. en journalist ska få tillträde till dess lokaler för något visst ändamål.

text: Mot bakgrund av redogörelsen ovan kan den slutsatsen dras att anskaffarfriheten inte hindrar att myndigheterna begränsar allmänhetens rätt till tillträde hos myndigheten. Anskaffarfriheten hindrar inte heller myndigheterna från att förena tillträdet med vissa villkor. Sådana villkor får dock inte ta sikte på inhämtandet av information med visst innehåll. De får inte heller strida mot l kap.

text: 9 §

text: RF som föreskriver att myndigheter i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet. Finns särskilda ordningsregler eller villkor för att ett tillträde till myndighetens lokaler ska tillåtas får dessa alltså inte vara godtyckliga,

text: diskriminerande eller på andra sätt dikterade av ovidkommande skäl. Med hänsyn till den verksamhet som Kriminalvården ansvarar för kan ett förbud mot att spela in ljud och bild i anstalt utan tillstånd, inte anses strida mot de hänsyn som nyss har nämnts. Föreskriften i 7 kap. 9 § FARK Fängelse kränker alltså enligt min bedömning inte den grundlagsskyddade rätten att anskaffa information.

text: Strider Kriminalvårdens beslut om granskning av ett minneskort mot reglerna om censurförbud och anskaffarfrihet? AA har även ifrågasatt om inte Kriminalvårdens beslut att granska minneskortet till journalistens inspelningsutrustning före och efter besöket kan anses strida mot censurförbudet och inkräkta på anskaffarfriheten. I detta sammanhang handlade det om en ljudupptagning som skulle ingå i ett program i Sveriges Television. Det är därför i första hand reglerna i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: som är aktuella.

text: Enligt l kap.

text: 3 § första stycket

text: YGL får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Av paragrafens andra stycke framgår att det genom lag kan meddelas föreskrifter om granskning och godkännande av rörliga bilder i filmer, videogram eller andra tekniska upptagningar som ska visas offentligt. Andra stycket tar alltså sikte på censur av film som ska visas offentligt, dvs. i allmänhet filmer som visas på en biograf, och gäller enligt l § lagen (

text: ) om åldersgränser för film som ska visas offentligt filmer som är avsedda att visas för barn under 15 år. Förbudet mot censur i strikt mening gäller i övrigt utan undantag. Detta innebär också att granskning av ljud- eller bildupptagningar med hänvisning till exempelvis ordnings- eller säkerhetsskäl inte är tillåten. En annan sak är att ordningsskäl får åberopas till stöd för ett publiceringshinder om de gäller generellt utan hänsyn till skrifternas innehåll (se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2012, s. 75 och 78). Det beslut som anstalten Tidaholm fattade om granskning av journalistens minneskort stred alltså mot censurförbudet. Anstalten Tidaholm förtjänar därför kritik för att ha meddelat beslutet.

text: I detta fall motsatte sig journalisten att minneskortet skulle granskas. Kriminalvården valde då att avstå från granskningen. Någon faktisk överträdelse av censurförbudet skedde alltså inte. En myndighet ska dock självfallet inte meddela förbudsliknande förhållningsregler som det inte finns laglig grund för. Det ger sken av att myndigheten har befogenheter som den saknar. I detta fall fanns det dessutom en betydande risk för att beslutet skulle leda till en överträdelse av censurförbudet.

text: Utformningen av beslutet väcker vidare frågor om huruvida beslutet kan anses ha varit förenligt med anskaffarfriheten. Kriminalvården har dock tillåtit journalisten att intervjua den intagne och på det sättet anskaffa uppgifter. Jag finner därför inte tillräcklig anledning att göra några ytterligare uttalanden i saken.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Skatteverket om lämnande av felaktig information till en enskild avseende dennes skattekonto

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan på att en tjänsteman hos Skatteverkets skatteupplysning i ett telefonsamtal den 11 juli 2007 givit honom felaktig information angående en post på hans skattekonto som gällde skattetillägg.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från berörd tjänsteman hos Skatteverket. Denne uppgav att det av AA:s skattekontoutdrag från den 4 juni 2007 framgick att AA haft ett gammalt anstånd som gått ut. AA hade emellertid enligt skattekontoutdraget även beviljats ett nytt anstånd, vilket tjänstemannen tyvärr inte noterade vid samtalet med AA.

text: Anmälan remitterades därefter till Skatteverket för yttrande. I remissvaret anförde Skatteverket, huvudkontoret, genom skattedirektören BB, bl.a. följande.

text: Under utredningen i ärendet har klarlagts att Skatteverket har lämnat felaktig information såvitt avsett frågan i vad mån saldot på AA:s skattekonto har innefattat anstånd med skattetillägg. Beträffande bakgrunden till detta har sammanfattningsvis följande framkommit. Skatteverket beslutade under 2006 års inkomsttaxering, såvitt nu är av betydelse, att frångå AA:s deklaration genom att avdrag för förbättringskostnader på en försåld bostadsrättslägenhet medgavs endast med 127 492 kronor mot yrkade 729 530 kronor. Det innebar att skattepliktig vinst av försäljningen fastställdes till 373 595 kronor. Efter ansökan från AA medgav Skatteverket den 14 mars 2007 anstånd med betalning av kvarstående skatt, 82 107 kronor, i avvaktan på omprövning av ovanstående beslut. Skatteverket sände den 16 mars 2007 ut ett meddelande till AA, enligt vilket Skatteverket övervägde att lämna sitt tidigare beslut utan ändring. Dessutom övervägdes att påföra skattetillägg enligt

text: 5 kap. 1 § taxeringslagen (1990:324)

text: . Skälet till detta var att Skatteverket ansåg att han skriftligen lämnat oriktig uppgift rörande förbättringskostnaderna på lägenheten. Trots invändningar från AA beslutade Skatteverket den 29 mars 2007 enligt sina överväganden varvid även beslutades att det tidigare medgivna anståndet med den kvarstående skatten upphörde.

text: AA överklagade besluten i skrivelse som kom in till Skatteverket den 10 april 2007. Skatteverket beslutade i anståndsfrågan den 16 april 2007 att inte medge anstånd med den kvarstående skatt som föranleddes av lägenhetsförsäljningen. Dock medgavs AA anstånd med det krav som föranleddes av skattetillägget, 33 880 kronor. Den 14 maj 2007 bokfördes en inbetalning, 82 107 kronor, på skattekontot. Vid avstämningen den 2 juni 2007 korrigerades kostnadsräntan på kontot, och ny inbetalning bokfördes den 11 juni 2007 med 2 582 kronor. Vid dessa tidpunkter hade AA således anstånd med skattetillägget. Den 18 juni 2007 beslutade Skatteverket att lämna de överklagade besluten utan ändring, vilket således innebar att Skatteverket dels vidhöll sin inställning avseende den skattepliktiga vinsten av lägenhetsförsäljningen, dels att Skatteverket vidhöll sitt beslut om skattetillägg. Därpå överlämnades ärendet till länsrätten i Stockholms län för bedömning. Enligt egna uppgifter ringde AA den 11 juli 2007 till skatteupplysningen och frågade efter saldobesked på sitt skattekonto. I anslutning till detta frågade han även om det fanns någon notering avseende anstånd och fick därvid besked att så inte var fallet. I skrivelse som kom in till länsrätten den 16 juli 2007 återkallade AA sin talan avseende såväl inkomsttaxeringen som skattetillägget, varför domstolen samma dag beslutade avskriva målet från vidare handläggning. Den 28 augusti 2007 meddelade Skatteverket AA att anståndsbeslutet från den 16 april 2007 upphört att gälla, samt att skattetillägget jämte beräknad ränta, sammantaget 38 317 kronor, förföll till betalning den 12 oktober 2007. AA överklagade den 10 september 2007 på nytt besluten om inkomsttaxering och skattetillägg. Skatteverket har i beslut den 24 september 2007 medgett anstånd med betalningen av det belopp som avser skattetillägget. Skatteverket har fattat omprövningsbeslut den 2 oktober 2007 och därefter överlämnat ärendet till länsrätten. Av utredningen i ärendet framgår att AA har fått fel besked från skatteupplysningen avseende frågan om anstånd. Det har dock inte gått att i efterhand utreda orsaken till att fel besked lämnades. Oberoende av anledningen till att telefonsvaret var fel är det, gentemot AA, lika beklagansvärt sett ur Skatteverkets synvinkel. Skatteverket vill dock framhålla att han inte har lidit någon rättsförlust till följd av det felaktiga beskedet då beslutet den 24 september 2007 medförde att han medgavs anstånd innan det aktuella beloppet förföll till betalning. Såvitt framkommit har heller ingen inbetalning därav ännu gjorts på AA:s skattekonto. (.)

text: AA fick tillfälle att kommentera Skatteverkets remissvar.

text: Bedömning

text: I ärendet är klarlagt att AA har fått felaktig information av Skatteverket såvitt avsett frågan i vad mån saldot på hans skattekonto har innefattat anstånd med skattetillägg. Skatteverket kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden Mitt för bristfällig och långsam handläggning av ett ärende om förvaltarskap

sammanfattning: I november 2016 lämnade socialtjänsten in en anmälan om behov av förvaltarskap till överförmyndarnämnden. Nämnden begärde in ett läkarintyg men vidtog inte några ytterligare åtgärder. I april 2017 ansåg socialtjänsten att den enskildes hälsotillstånd hade försämrats och lämnade därför in en anmälan om behov av ett interimistiskt förvaltarskap. Därefter vidtog överförmyndarnämnden vissa handläggningsåtgärder och nämnden försökte rekrytera nya ställföreträdare till verksamheten i stort. Det dröjde sedan till juli 2019 innan överförmyndarnämnden lämnade in en ansökan om förvaltarskap till tingsrätten. Enligt överförmyndarnämnden berodde den långa handläggningstiden på att det inte gick att hitta någon lämplig förvaltare. JO anser att överförmyndarnämnden förtjänar kritik för den bristfälliga och långsamma handläggningen. I beslutet understryker hon att en överförmyndare i varje enskilt fall måste göra aktiva efterforskningar för att hitta en lämplig ställföreträdare och att de åtgärder som vidtas och de resultat som efterforskningarna ger måste dokumenteras i akten. JO uttalar också att en överförmyndare inte kan avstå från att ansöka om förvaltarskap enbart utifrån den omständigheten att nämnden inte kunnat hitta något förslag på förvaltare. I beslutet gör JO slutligen vissa uttalanden om sekretess.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 24 maj 2019 framförde BB klagomål mot Överförmyndarnämnden Mitt med anledning av handläggningen av socialtjänstens anmälningar till nämnden om behov av förvaltarskap för en viss person (AA). BB uppgav i sin anmälan bl.a. följande.

text: I november 2016 lämnade socialtjänsten i Nordanstigs kommun in en anmälan om behov av förvaltarskap för AA till överförmyndarnämnden. Socialtjänsten har därefter vid flera tillfällen lämnat kompletterande information till nämnden om AA:s situation. I april 2017 lämnade socialtjänsten in en anmälan om interimistiskt behov av förvaltarskap där det bl.a. angavs att AA:s hälsotillstånd hade försämrats och att det fanns en akut risk för att han skulle bli bostadslös. Någon återkoppling utöver en mottagningsbekräftelse kom aldrig.

text: Överförmyndarnämndens utredare har varit svåra att få tag på såväl per telefon som via e-post. När socialtjänsten väl fått kontakt med nämnden har den lämnat knapphändig information om ärendets handläggning och hänvisat till sekretess. Nämnden har också uppgett att den på grund av sekretess inte kan berätta vilken information som socialtjänsten skulle kunna komplettera ärendet med för att underlätta handläggningen. Vidare har nämnden hänvisat till att det varit svårt att rekrytera ställföreträdare.

text: Till anmälan bifogades socialtjänstens yttrande om behovet av god man och framställan om interimistiskt behov av förvaltarskap samt bekräftelse från överförmyndarnämnden om att nämnden mottagit socialtjänstens skrivelser.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in och granskade dagboksbladet i överförmyndarnämndens akt 10771 samt begärde att nämnden skulle yttra sig över handläggningen av ärendet. Yttrandet skulle särskilt belysa hur handläggningen hade förhållit sig till bestämmelsen i

text: 5 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: I sitt remissvar den 8 oktober 2019 anförde Överförmyndarnämnden Mitt följande:

text: Yttrande

text: Överförmyndarnämndens uppgift är att motverka att personer som inte kan tillvarata sin rätt drabbas av rättsförluster. Nämndens mål är att kunna rekrytera ställföreträdare i de fall en person uppfyller de rekvisit som krävs för godmanskap eller förvaltarskap. Det framgår av

text: föräldrabalken

text: (FB)

text: 11 kap. 17 a § 3 st.

text: att överförmyndarnämnden i en ansökan till tingsrätten om ett anordnande av ett ställföreträdarskap ska lämna ett förslag på en god man eller förvaltare. Detta framgår också i

text: prop. 2013/14:255 s. 45

text: f. och

text: prop. 2013/14:255 s. 17

text: ff. där regeringen anger att överförmyndaren ska lämna förslag på god man eller förvaltare samtidigt som överförmyndarens ansökan lämnas in. Av FB

text: 11 kap. 7 § 4 st.

text: framgår att när rätten fattar ett beslut om anordnande ska rätten samtidigt förordna en förvaltare i ärendet. I

text: förmynderskapsförordningen

text: 5 §

text: stadgas att överförmyndaren ska ansöka om anordnande av förvaltarskap hos tingsrätten om överförmyndaren får reda på att det behövs. Av

text: förmynderskapsförordningen

text: följer att överförmyndarnämnden ska ansöka om ett anordnande om ett förvaltarskap – så snart det är klarlagt att det finns ett behov – samtidigt framgår det av

text: föräldrabalken

text: att överförmyndarnämnden i sin ansökan ska lämna förslag på en förvaltare. I de fall det saknas ett förslag på en lämplig förvaltare kan således inte nämnden leva upp till dessa båda krav från lagstiftaren. Överförmyndarnämnden vill – med hänvisning till det som ovan anförts – redogöra för sina skäl till varför de inte ansöker om förvaltarskap i de fall det saknas en person som är villig att åta sig förvaltarskapet. Nämndens huvuduppdrag är att utöva tillsyn över gode män och förvaltare och förhindra att de lider en rättsförlust på grund av att de har en god man eller förvaltare. När nämnden föreslår en förvaltare är det av yttersta vikt att personen i fråga har nämndens förtroende samt uppfyller de krav som ställs på en förvaltare. Nämnden har då gjort en noggrann prövning av personen och kunnat konstatera

text: att denne bl.a. inte förekommer i kronofogdens eller polisens belastningsregister. Om nämnden ansöker om ett anordnande av ett förvaltarskap och inte samtidigt föreslår en förvaltare ska inte rätten anordna ett förvaltarskap. Om rätten ändå väljer att anordna ett förvaltarskap innebär det att huvudmannens rättshandlingsförmåga blir kraftigt inskränkt i och med att förvaltarskapets anordnande begränsar huvudmannens egen rättshandlingsförmåga och att det saknas en person som är behörig att rättshandla för huvudmannen, dvs. det finns ingen förordnad förvaltare, så finns det då ingen som kan bevaka huvudmannens intressen och rättigheter. Detta innebär en enorm rättsförlust för huvudmannen. För det fall Överförmyndarnämnden skulle agera enligt detta förfarande går nämnden emot grundtanken med förvaltarskap, dvs motverka rättsförlust för den enskilde. Enligt nämnden kan det inte vara för den enskildes bästa att nämnden ansöker om ett förvaltarskap i de fall när det saknas en person som kan åta sig uppdraget och bevaka den enskildes ekonomiska, rättsliga och personliga intressen. Så länge det finns en person (huvudmannen själv) som innehar behörigheterna att rättshandla, så finns åtminstone en möjlighet, att den enskildes intressen kan tillvaratas. Vidare kan ett anordnande av förvaltarskap förhindra att insatser kan ske på frivillig väg med stöd enligt

text: socialtjänstlagen

text: (SoL

text: 2 kap. 1 §

text: ). I stora delar av Sverige saknas det i dag ställföreträdare och överförmyndare har svårt att rekrytera gode män och förvaltare, särskilt i ärenden där det krävs erfarna ställföreträdare. Överförmyndarnämnden Mitt är inte annorlunda i detta hänseende. Det saknas lämpliga gode män och förvaltare i ett flertal ärenden. Nämnden arbetar aktivt för att vidta åtgärder för att komma tillrätta med problemet. Nämnden kan dock endast påverka dess egna rekryteringsinsatser och kan inte förmå ovilliga personer att åta sig uppdrag. Överförmyndaren har en utmaning i detta hänseende. Överförmyndarnämnden har en viktig uppgift att säkerställa att bristen på gode män och förvaltare inte leder till att nämnden kompromissar på de lämplighetskrav som finns på gode män och förvaltare i en ambition att snabbt föreslå en god man eller förvaltare, rättssäkerheten ska säkerställas så långt det är möjligt. Att det är en person som bedöms som lämplig är av yttersta vikt, särskilt i de fall där den enskilde fråntas sin rättshandlingsförmåga. Överförmyndarnämnden anser att innan nämnden föreslår en ställföreträdare i ett ärende ska nämnden vara av uppfattningen att ställföreträdaren kommer att utföra sitt uppdrag på ett korrekt sätt och att huvudmannen får den hjälp som ställföreträdarskapet är tänkt att ge. Överförmyndarnämndens uppfattning är att det finns större risker med att tillsätta en dålig god man – eller särskilt en förvaltare – än att huvudmannen är utan en god man under en period. En god man – och kanske speciellt förvaltare – erhåller stora behörigheter i och med ställföreträdarskapet. Nämnden tycker sig kunna se att samhällets olika instanser tenderar att lämna över ansvaret till en god man eller förvaltare varvid dess lämplighet är särskilt viktigt. Vidare är det av vikt att de kompetenta gode männen och förvaltarna hinner med de ärenden de åtagit sig. En god man eller förvaltare som inte hinner med sitt uppdrag innebär risker både för huvudmannen och för sig själv. Något som absolut inte är önskvärt. I Överförmyndarnämndens rekrytering har behov av ny god man/förvaltare i befintligt godmanskap och förvaltarskap prioriterats framför nya ärenden just av den anledningen att de som har ett anordnat godmanskap eller förvaltarskap även ska ha en lämplig god man eller förvaltare. De personer som informerar nämnden om att de vill åta sig ett uppdrag matchas utifrån vem de vill hjälpa och vilka som behöver hjälp för att skapa bästa förutsättningar för ett fungerande ställföreträdarskap.

text: Överförmyndarnämndens servicenivå Överförmyndarnämndens kansli, Överförmyndarkontoret har telefontid varje vardag mellan 9.00–11.00. Telefonen är bemannad av kontorets tjänstemän och de besvarar inringandes frågeställningar dock ges inte den inringades rätt att få tala med specifika tjänstemän om de kan få sin fråga besvarad av den som svarade. Vidare kan det i fall framkomma i akten att den frågande redan har fått svar på sin fråga varvid nämnden bedömer det som klarlagt den frågande redan har fått den service som nämnden kan erbjuda enligt

text: förvaltningslagen

text: . Överförmyndarnämnden har stark sekretess och ger inte löpande återkoppling till de som har anmält ett ärende till nämnden. Det bör vidare noteras att överförmyndaren i första hand är en tillsynsmyndighet och inte en servicemyndighet.

text: Rekrytering 2017–2018 hade överförmyndarnämnden 32 informationsträffar för personer som anmält intresse att bli god man eller förvaltare. Förutom det har nämnden haft öppet hus vid ett flertal tillfällen samt deltagit på event i syfte att väcka intresse för uppdraget som god man eller förvaltare. Nämnden har skickat ut förfrågningar till de som nämnden bedömer lämplig att åta sig ytterligare ett ärende. 2017 skickades förfrågan till nästan 700 befintliga ställföreträdare. Vid dessa massutskick fick nämnden ett 50-tal svar där ställföreträdaren uppgav att hen var intresserad att åta sig ytterligare ett ärende samt uppgift om vilken typ av ärende som hen var intresserad att åta sig. Nämnden gjorde efter sedvanlig lämplighetsprövning – utifrån dessa svar – en matchning på befintliga ärenden där behov fanns att förordna en ställföreträdare. Under 2017–2018 rekryterade nämnden ställföreträdare i 280 nya ärenden samt 245 bytesärenden. Trots det står det klart att det finns ett underskott av ställföreträdare i förhållande till de som behöver stöd och hjälp av en ställföreträdare. Sundsvalls kommun har en förvaltarenhet och sedan 2017 finns ett avtal mellan Sundsvalls kommun och Nordanstigs kommun rörande förvaltarenheten. Överförmyndarnämnden kan dock endast erbjuda förvaltarenheten ärenden. Nämnden kan således inte tvinga förvaltarenheten att åta sig ett ärende. Det förekommer att förvaltarenheten tackar nej till ärenden. Nämnden eftersträvar att hitta lämpliga ställföreträdare och beklagar att i aktuellt ärende inte kunnat rekrytera en förvaltare.

text: Redovisning av handläggningen i aktuellt ärende. Den 21 november 2016 inkommer en anmälan om behov av förvaltare, nämnden bekräftar samma dag att anmälan är mottagen. Nämnden påbörjar omgående utredning av behov av förvaltare och begär in läkarintyg. Läkarintyget inkommer den 22 december 2016. Det framgår att det finns ett behov av ställföreträdarskap varvid nämnden påbörjar rekrytering. Socialtjänsten kontaktar nämnden för att få information i ärendet under telefontiden vid två tillfällen, den 30 mars och 4 april 2017. Den 5 april inkommer socialtjänsten med en begäran om interimistiskt förvaltarskap varvid nämnden bekräftar anmälan samma dag. Av ovan angivna skäl är det nämndens bedömning att – i det fall det inte finns en person som är lämplig och villig att åta sig ett förvaltarskap – så bör det inte anordnas något förvaltarskap, eftersom det innebär en större rättsförlust att vara lagd under förvaltarskap och fråntagen sin rättshandlingsförmåga när det inte finns en någon som kan rättshandla för ens räkning, än att huvudmannen får behålla sin rättshandlingsförmåga till dess man hittat en lämplig ställföreträdare. Nämnden går därför inte vidare med ansökan till tingsrätten om ansökan om ett intermistiskt förvaltarskap. Nämnden begär aktuell information i ärendet den 16 februari 2018 av socialtjänsten. Den 20 februari bekräftar socialtjänsten att behovet av förvaltare kvarstår. Socialtjänsten efterfrågar status i ärendet den 17 april och 13 juni 2018. Nämnden besvarar dessa förfrågningar inom en till två dagar.

text: Den 20 juni 2018 begär överförmyndarnämnden ett nytt aktuellt läkarintyg. Den 23 november 2018 kontaktar socialtjänsten nämnden under telefontid för att få information i ärendet vilket nämnden besvarar. Nämnden har kontakt med socialtjänsten den 10 januari och 31 januari 2019 och får uppdaterad information i ärendet. Nämnden kontaktar vidare kronofogden för att kontrollera huvudmannens status. Den 20 juni 2019 inkommer ett förslag på förvaltare. Nämnden ansöker om anordnande av förvaltarskap den 5 juli 2019. För närvarande ligger ärendet på tingsrätten för beslut. Slutligen Nämndens uppfattning är – liksom anförts ovan - att det är bättre att huvudmannen själv har kvar sin rättshandlingsförmåga än att ingen person innehar den eller att en olämplig person har fått behörighet att rättshandla i den enskildes ställe. Överförmyndarnämndens bedömning är att den enskilde i aktuellt ärende inte har lidit någon rättsförlust på grund av att nämnden inte ansökt om förvaltarskap för den enskilde då det inte funnits någon förvaltare i ärendet. Det är snarare så att en ansökan som resulterat i ett beslut om förvaltarskap hade kunnat leda till en rättsförlust för den enskilde. Nämnden har inte lyckats rekrytera en förvaltare i aktuellt ärende vilken nämnden anser vara olyckligt. Nämndens huvudsyfte är att säkerställa att huvudmännen inte lider någon rättsförlust, vilket måste anses uppfyllt. Vidare är det kommunen som har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen och har det yttersta ansvaret för att de får det stöd och den hjälp de behöver (

text: 2 kap. 2 § Socialtjänstlagen

text: BB kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: De frågor som är aktuella i ärendet rör överförmyndarnämndens handläggning av ett ärende om förvaltarskap. Även om det inte framgår av den följande redovisningen omfattar de rättsliga regleringarna i huvudsak också godmanskap.

text: Anordnande av förvaltarskap Om någon på grund av sjukdom, psykisk störning försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person, ska rätten, om det behövs, besluta att anordna godmanskap för honom eller henne. Ett sådant beslut får inte meddelas utan samtycke av den för vilket godmanskap ska anordnas, om inte den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening inhämtas. (Se

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: , FB.)

text: Om någon som befinner sig i en sådan situation som anges i

text: 11 kap. 4 §

text: FB är ur stånd att vårda sig eller sin egendom, får rätten anordna förvaltarskap för honom eller henne. Förvaltarskap får dock inte anordnas, om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat, mindre ingripande sätt får hjälp. (Se

text: 11 kap. 7 §

text: FB.)

text: När rätten meddelar beslut om förvaltarskap ska den samtidigt förordna en förvaltare att utföra uppdraget. Till förvaltare ska utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig person. Föreslår den enskilde en viss person som förvaltare, ska

text: den personen förordnas, om han eller hon är lämplig och vill åta sig uppdraget. Innan någon förordnas som förvaltare ska hans eller hennes lämplighet kontrolleras i den utsträckning som behövs. Detta innebär att såväl överförmyndaren som domstolen har ett ansvar för att den föreslagna ställföreträdaren är lämplig för uppdraget. (Se 11 kap. 7 och 12 §§ FB och

text: prop. 2013/14:225 s. 44

text: f.) I det ligger att överförmyndaren inte ska föreslå någon som förvaltare om överförmyndaren anser att personen är olämplig att inneha uppdraget.

text: Ansökan om förordnande av förvaltare får göras bl.a. av överförmyndaren, den ansökan avser, om han eller hon har fyllt 16 år, och av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar (se

text: 11 kap. 15 §

text: FB). Socialnämnden är skyldig att anmäla till överförmyndaren om den finner att en förvaltare bör förordnas för någon eller att någon inte längre bör ha förvaltare (se 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen [2001:937]). Utredningen i ärenden om förvaltarskap Det är rätten som har ansvar för utredningen i ärenden om förvaltarskap och som ska bedöma om förutsättningarna för att anordna förvaltarskap är uppfyllda. Det är också rätten som, samtidigt som den anordnar förvaltarskap, ska förordna en person att utföra uppdraget som förvaltare. Rätten får uppdra åt överförmyndaren att inhämta yttranden och annan utredning, t.ex. yttranden från anhöriga och läkarintyg. Överförmyndaren ska på begäran av rätten lämna förslag på förvaltare, om det inte finns särskilda skäl mot det. Sådana skäl kan t.ex. vara att det inte går att finna någon person som vill åta sig uppdraget eller om överförmyndaren anser att det saknas behov av förvaltarskap. Gör rätten bedömningen att förvaltarskap behövs ska dock överförmyndaren lämna förslag på en person som vill åta sig uppdraget, om rätten begär det. (Se

text: 11 kap. 17 a §

text: FB,

text: prop. 2013/14:225 s. 46

text: och rättsfallet

text: NJA 2018 s. 350

text: När det finns anledning till det ska överförmyndaren självmant ta upp frågor om förordnande av förvaltare (se

text: 11 kap. 15 § tredje stycket

text: FB). Om överförmyndaren får reda på att förvaltarskap antingen behövs eller inte längre behövs är överförmyndaren skyldig att hos rätten ansöka om anordnande eller upphörande av ställföreträdarskapet (se

text: 5 § förmynderskapsförordningen

text: ). En fråga om förvaltarskap kan t.ex. uppkomma genom att en enskild eller socialnämnden kontaktar överförmyndaren och anmäler att det finns ett behov av ställföreträdare för en viss person.

text: I överförmyndarens verksamhet är

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om hur ärenden ska handläggas tillämpliga. Det innebär bl.a. att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § förvaltningslagen

text: [2017:900], FL, som motsvarades av

text: 7 §

text: i den äldre

text: förvaltningslagen

text: [1986:223]). Överförmyndaren måste alltså se till att ärendet drivs framåt och utföra de handläggningsåtgärder som krävs för att ärendet ska kunna avgöras.

text: När en fråga om förvaltarskap aktualiseras måste överförmyndaren utreda om det finns förutsättningar för att ansöka om detta. Överförmyndaren får då självmant begära in yttranden och utredning i frågan. Om överförmyndaren gör bedömningen att ett förvaltarskap behövs ska överförmyndaren lämna den utredning som begärts samt förslag på ställföreträdare tillsammans med ansökan till rätten. Det händer dock att överförmyndaren inte får in den utredning som efterfrågats. Överförmyndaren får i en sådan situation inte vänta för länge med att invänta efterfrågade handlingar utan måste antingen skriva av ärendet eller skicka en ansökan till rätten. (Se

text: 11 kap. 17 a §

text: FB samt von Schéele och Wallgren, Överförmyndarpraktika – En praktisk vägledning för överförmyndaren, JUNO version 202012, avsnitt 5.)

text: En av överförmyndarens uppgifter är att lämna förslag på förvaltare. Överförmyndaren måste därför vidta alla rimliga åtgärder för att finna någon som är lämplig och villig att åta sig uppdraget. I detta ligger att myndigheten i varje enskilt fall måste göra aktiva efterforskningar och i princip uttömma de möjligheter som finns för att hitta en lämplig ställföreträdare. Det krävs i regel att överförmyndaren tillfrågar samtliga personer som har anmält intresse för att åta sig ett ställföreträdaruppdrag och, i förekommande fall, kommunens förvaltarenhet. Om det rör sig om ett krävande uppdrag bör det dock inte krävas att överförmyndaren har frågat personer som saknar eller har begränsad erfarenhet av sådana uppdrag eller av någon annan anledning inte bedöms klara av eller vara lämpliga för ett sådant uppdrag. (Se

text: prop. 2013/14:225 s. 46

text: f. och rättsfallen

text: NJA 2012 s. 715

text: p. 18 och

text: NJA 2018 s. 246

text: Om överförmyndaren har gjort bedömningen att det finns ett behov av ställföreträdarskap kan den inte avstå från att ansöka om förvaltarskap med hänvisning till att någon ställföreträdare inte har hittats. Finns det inte någon lämplig person att föreslå som god man eller förvaltare ska överförmyndaren istället redogöra för rätten vilka ansträngningar som har gjorts för att hitta en lämplig ställföreträdare (se

text: prop. 2013/14:225 s. 46

text: ). Det är sedan rättens uppgift att ta ställning till om ställföreträdarskap behövs eller inte.

text: JO har i flera beslut uttalat sig om överförmyndarens handläggning av ärenden av anmälningar och ansökningar om förvaltarskap. Enligt JO ska överförmyndaren ansöka hos tingsrätten om förvaltare så snart det står klart att en sådan ansökan behövs, trots att frågan om vem som kan åta sig ställföreträdarskapet inte är löst (se bl.a.

text: JO 2009/10 s. 431

text: Bedömning

text: Handläggningen av socialtjänstens anmälan om behov av förvaltarskap Av utredningen framgår att socialtjänsten den 21 november 2016 inkom med en anmälan om behov av förvaltare för AA. Samma dag skickade överförmyndarnämnden en begäran om läkarintyg avseende AA. Intyget kom in den 22 december 2016 och av det framgick bl.a. att AA på grund av sjukdom var ur

text: stånd att vårda sig och sin egendom. Nämnden har uppgett att den därefter påbörjade arbetet med att hitta en förvaltare åt AA.

text: Så långt anser jag att nämnden har gjort vad som ankommer på myndigheten. I tiden fram till den 5 april 2017 – då en framställan om behov av interimistiskt förvaltarskap inkom från socialtjänsten – vidtog emellertid överförmyndarnämnden inte några handläggningsåtgärder. Av socialtjänstens framställan framgick att situationen för AA blivit alltmer akut och att han bl.a. riskerade att bli bostadslös. Någon åtgärd vidtogs inte med anledning av framställningen. Först drygt ett år senare, den 20 juni 2018, begärde nämnden ett nytt läkarintyg för AA. När, eller om, ett nytt läkarintyg kom in framgår inte av akten. Den 15 januari 2019 kontrollerade överförmyndarnämnden om AA förekom i Kronofogdemyndighetens register. Någon ytterligare åtgärd vidtogs därefter inte förrän den 20 juni 2019 när socialtjänsten kom in med ett förslag på förvaltare, varpå överförmyndarnämnden den 5 juli 2019 ansökte om förvaltarskap för AA.

text: Det framgår av överförmyndarnämndens akt att tjänstemän vid socialtjänsten vid flera tillfällen sedan november 2016 per telefon eller e-post kontaktat nämnden och efterfrågat information om handläggningen. Den 4 april 2017 och den 10 januari 2019 efterhörde socialtjänstens tjänstemän om det gick att anlita Sundsvalls kommuns förvaltarenhet för uppdraget. Några åtgärder vidtogs enligt vad som framgått inte med anledning av dessa förfrågningar. Däremellan, den 16 februari 2018, var nämnden i kontakt med socialtjänsten och efterfrågade om behovet av förvaltare kvarstod, vilket socialtjänsten bekräftade. Nämnden kontrollerade också den 23 november 2018 med socialtjänsten om det fanns något ytterligare underlag som den kunde komma in med.

text: Det finns inte några utredningsåtgärder utöver inhämtande av läkarintyg och kontroll i Kronofogdemyndighetens register registrerade i AA:s akt. Härutöver utgör den mejlkorrespondens som nämnden haft med socialtjänsten de enda handläggningsåtgärderna i ärendet. När ansökan till tingsrätten gjordes hade det gått mer än två och ett halvt år sedan anmälan kom in till nämnden. Överförmyndarnämndens handläggning har i hög grad präglats av passivitet. Det tog exempelvis ca femton månader från det att socialtjänstens anmälan kom in den 21 november 2016 innan överförmyndarnämnden kontaktade socialtjänsten för att fråga om AA fortfarande var i behov av förvaltare och det dröjde mer än två år innan nämnden kontrollerade om han fanns i Kronofogdemyndighetens register.

text: Enligt överförmyndarnämnden har den långa handläggningstiden berott på att nämnden inte hittade någon lämplig förvaltare för AA. I sitt remissvar har nämnden redovisat vilka åtgärder som vidtogs under 2017 och 2018 för att överlag rekrytera personer som kunde tänka sig att åta sig uppdrag som ställföreträdare. Det framgår bl.a. att nämnden under 2017 genom s.k. massutskick till 700 personer fick ett femtiotal svar från redan förordnade

text: ställföreträdare som uppgav att de kunde åta sig ytterligare uppdrag. Dessa personer förordnades sedan som ställföreträdare i andra ärenden. Nämnden prioriterade då att förordna ställföreträdare i befintliga ärenden där det fanns ett behov av byte.

text: Det torde vara allmänt känt att det på många platser i landet kan vara svårt för överförmyndare att hitta lämpliga personer som kan åta sig ställföreträdarskap. Överförmyndarnämnden har emellertid ett ansvar att i varje enskilt ärende göra aktiva efterforskningar och uttömma de möjligheter som finns för att hitta en ställföreträdare för den person som ärendet avser. De åtgärder som vidtas och de resultat som efterforskningen ger måste dokumenteras i akten. I det aktuella ärendet finns det inte någon dokumentation om vilka ansträngningar som överförmyndarnämnden gjort för att hitta en förvaltare för AA. Det framgår inte om nämnden sökte efter en förvaltare åt AA i samband med de rekryteringsinsatser som gjordes under 2017 och 2018. Det framgår t.ex. inte heller om nämnden kontaktade Sundsvalls kommuns förvaltarenhet, kontrollerade om det fanns anhöriga till AA som kunde åta sig ett uppdrag som förvaltare eller om nämnden vände sig till socialtjänsten för att inhämta dess uppfattning om hur problemet kunde lösas (jfr JO:s beslut den 29 juni 2010, dnr

text: ). Det kan inte uteslutas att sådana åtgärder hade medfört att AA:s behov av förvaltare hade blivit tillgodosett i ett tidigare skede.

text: Eftersom det är rättens uppgift att bedöma om förvaltarskap behövs och förordna förvaltare kan inte överförmyndaren avstå att ansöka om förvaltarskap enbart utifrån den omständigheten att det inte gått att hitta något förslag på en ställföreträdare. Oavsett vilka åtgärder och efterforskningar som nämnden vidtagit för att få tag på en förvaltare, skulle därför överförmyndaren ha överlämnat sin ansökan till tingsrätten redan när det stod klart att AA var i behov av förvaltarskap. Överförmyndarnämnden hade då kunnat fortsätta sitt arbete med att hitta en lämplig förvaltare samtidigt som ärendet handlades vid tingsrätten. Nämnden hade i sådant fall kunnat redogöra för vilka ansträngningar som dittills gjorts för att hitta en förvaltare.

text: Handläggningen av ärenden måste anpassas efter varje ärendes art. Vissa ärenden om förvaltarskap kan behöva handläggas med skyndsamhet. Det gäller exempelvis när det från början finns starka indikationer på att den enskilde är i behov av förvaltare eller när det behövs ett interimistiskt beslut. Att handläggningen i AA:s ärende dragit ut så mycket på tiden och att hans behov av förvaltarskap därmed försummats är helt oacceptabelt. En sådan hantering är inte förenlig med kravet på skyndsam handläggning enligt

text: 9 §

text: FL. Jag ser särskilt allvarligt på att nämnden inte vidtog någon åtgärd med anledning av framställningen om interimistiskt förvaltarskap. Överförmyndarnämnden Mitt förtjänar kritik för den bristfälliga och långsamma handläggningen.

text: Överförmyndarnämndens kontakter med socialtjänsten Hos överförmyndaren gäller sekretess i ärende enligt

text: föräldrabalken

text: för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men (se

text: 32 kap. 4 §

text: OSL). Grundläggande för en god förvaltning är att myndigheter samarbetar med varandra och delger varandra information, där förutsättningar finns och uppgifter inte omfattas av sekretess (se bl.a.

text: 6 kap. 5 §

text: OSL och

text: 8 §

text: FL). Jag kan notera att en tjänsteman hos socialtjänsten den 23 november 2018 ringde överförmyndarnämnden för att höra hur det gick med utredningen. I en tjänsteanteckning hos nämnden har det antecknats följande: Ut [undertecknad, JO:s anm.] meddelar att ärendet är under utredning och fråga om CC [tjänstemannen hos socialtjänsten, JO:s anm.] har något underlag som kan hjälpa i ärendet. CC säger att hon redan skickat in det hon har och undrar om vi har fått det. Ut hänvisar till sekretess och ber CC skicka in underlaget igen. Alternativet kan ÖF begära ut handlingarna igen. CC tycker att Öf kan begära ut handlingarna igen. Det är inte JO:s uppgift att bedöma vilka uppgifter hos överförmyndarnämnden som omfattas av sekretess. För egen del vill jag dock framhålla att information om vilka handlingar som en myndighet har skickat in till en överförmyndarnämnd som regel inte omfattas av sekretess. Det är snarare innehållet i handlingarna, dvs. själva uppgifterna om den enskildes personliga och ekonomiska förhållanden, som kan vara sekretessbelagda och som sekretessprövningen därför ska omfatta. Jag har svårt att tänka mig en situation där sekretess gäller mot den myndighet som de aktuella uppgifterna från början kommer från, särskilt i ett fall som detta där de ingick i underlaget för anmälan om behov av ställföreträdarskap.

text: Av den dokumentation som begärts in i ärendet framgår vidare inte annat än att överförmyndarnämnden har besvarat socialtjänstens telefonsamtal och e-post. Utredningen ger således inte stöd för att nämnden ska ha underlåtit att svara socialtjänsten eller att nämnden har brustit i dessa avseenden.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Länsstyrelsen i Västernorrlands län har tillsyn över överförmyndarnämnden. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till länsstyrelsen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Allvarlig kritik mot Förvaltningsrätten i Linköping för långsam handläggning av ett mål enligt namnlagen (1982:670)

sammanfattning: Ett mål enligt namnlagen inleddes vid förvaltningsrätten den 4 mars 2013. Målet var färdigberett den 9 april samma år men avgjordes inte förrän den 20 februari 2015, dvs. nästan två år efter det att målet kom in till domstolen. Förvaltningsrätten får allvarlig kritik för den långa handläggningstiden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Förvaltningsrätten i Linköping med anledning av den långsamma handläggningen av ett mål enligt

text: namnlagen (1982:670)

text: Utredning

text: JO begärde in dagboksblad i förvaltningsrättens mål 1457-13. Av detta framgick bl.a. att målet kom in till domstolen den 4 mars 2013 och att det inte var avslutat.

text: Ärendet remitterades till förvaltningsrätten som uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningstiden i målet. Domstolen skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Förvaltningsrätten, genom lagmannen BB samt rådmannen och enhetschefen DD, uppgav följande i ett remissvar:

text: Målet avser tillämpning av

text: namnlagen

text: . Målet inkom till förvaltningsrätten i Linköping den 4 mars 2013. Skriftväxling mellan domstolen och parterna inleddes relativt omgående och synes ha varit avslutad redan den 9 april samma år. Troligen rubricerades målet redan i detta läge som ”Klart för avgörande” (KFA). Detta framgår dock inte av vårt målhanteringssystem (VERA). I VERA har målet rubricerats som - inkommet, den 4 mars 2013, - överlämnat till domare den 3 juni 2014, - överlämnat till domare den 14 januari 2015, - föredraget och överlämnat för expediering den 19 februari 2015 samt - avslutat den 20 februari 2015.

text: Av VERA framgår vidare att målet legat hos tre olika handläggare samt fyra olika domare. Dessa är handläggare 1:32 (CC), domare 1:4 (DD), handläggare 1:60 (EE), domare 1:26 (FF), handläggare, (= saknar handläggare), domare 1:27 (GG), handläggare 1:11 (HH), domare 1:27 (GG), handläggare 1:11 (HH, domare 1:7 (JJ). Förklaringen till denna synes oordnade hantering ligger bland annat i följande omständigheter. Undertecknad DD står som domare till och med den 21 juli 2013. Jag minns inte målet. Vid återkomst från semestern 2013 var jag tvungen att ta tag i de ca.100 mål gällande elnätsföretagens intäktsramar för åren 2012–2015. Jag och en kollega till mig skulle under hösten enbart arbeta med dessa mål. Vi städade därför undan samtliga andra mål. Förvaltningsrätten hade anställt tre t.f. rådmän som skulle ersätta oss i den normala målhanteringen. Målet fördelades härefter på EE och FF under en kortare tid. Det kan i efterhand inte utredas anledning till detta. Därefter fördelades det på t.f. rådman GG. HH fick i januari 2014 i uppdrag att sätta upp ett förslag till dom. Enligt HH:s minnesbild lämnades sedermera ett förslag till dom till den då ansvarige domaren, GG. Detta framgår tyvärr inte av VERA. Målet kom dock inte att avgöras innan GG slutade den 31 maj 2014. Med anledning av ovanstående fördelades målet härefter om i juni 2014 till HH och ansvarig domare JJ. JJ kom som fiskal till förvaltningsrätten samma månad och fick då detta mål samt flera andra mål direkt fördelade på sig. Hon hade redan från start ansvar för flera mål som var äldre än detta mål och mål som dessutom var av klar förturskaraktär. I valet mellan olika mål, var detta därför inte ett mål som kom att prioriteras. När hon under hösten 2014 började arbeta med målet insåg hon att det inte var klart att avgöra, utan krävde ytterligare utredning av praxis från EU-domstolen och Europadomstolen. Hon och handläggaren diskuterade målet vid flera tillfällen. JJ lade ner ett stort arbete med att få målet färdigt. Hon omarbetade stora delar av det förslag som var uppsatt. Det föredrogs och avgjordes i februari 2015. Det är naturligtvis otillfredsställande att parterna har behövt invänta avgörandet under närmare två år. Förvaltningsrätten har under perioden haft att hantera flera medarbetare som slutat och arbetat med att få in nya medarbetare i sina respektive roller. Sett i efterhand kan det konstateras att målet har vandrat mellan olika handläggare och domare. Vår lärdom av detta är dels att göra bättre genomgångar av vilka mål som ska lyftas fram, när någon skiftar eller slutar sin tjänstgöring, dels att ansvarig enhetschef bör ta ett ansvar för den mängd mål som initialt fördelas på nyanställda fiskaler. Det pågår även ett internt utvecklingsarbete att fördela inkommande mål tidigare under handläggningen till viss bestämd domare. Vår förhoppning med detta är att ytterligare belysa domarnas ansvar för målens hantering. Vår bedömning är den att domstolen och enheten trots allt har gjort sitt bästa för att hantera det aktuella målet. Bland berörda befattningshavare är det, förutom nedanstående, endast JJ, som har lämnat synpunkter på utformandet av detta yttrande.

text: Till remissvaret bifogade förvaltningsrätten den meddelade domen.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: I

text: regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: ). Vidare anges i

text: 17 §

text: förordningen

text: ) med förvaltningsrättsinstruktion att ett mål vid en förvaltningsrätt ska avgöras så snart det kan ske, vilket innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande någon längre tid.

text: I detta fall inleddes målet vid förvaltningsrätten den 4 mars 2013 och avgjordes den 20 februari 2015. Målets totala handläggningstid uppgick därmed till ett år och elva månader. Av förvaltningsrättens yttrande framgår att skriftväxlingen i målet avslutades redan den 9 april 2013 och att målet då bedömdes vara klart för avgörande. Ändå dröjde det alltså ytterligare ett år och tio månader innan målet avslutades. Under denna tid vandrade ansvaret för målet dessutom mellan flera olika handläggare och domare.

text: Av den dom som bifogats remissvaret framgår att målet varit relativt komplicerat. Att ändå låta handläggningstiden bli så lång som nästan två år är emellertid inte acceptabelt och förvaltningsrätten förtjänar allvarlig kritik för den långa handläggningstiden.

text: Jag noterar att domstolen har vidtagit åtgärder för att skapa bättre förutsättningar för att målen ska kunna avgöras inom rimlig tid, bl.a. genom att ytterligare belysa domarnas ansvar för målens hantering. Jag ser positivt på detta och hoppas att åtgärderna får avsedd effekt.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Halmstad, för långsam handläggning av ett ungdomsärende

text: Anmälan

text: Makarna AA och BB ifrågasatte i en anmälan handläggningstiden i en förundersökning gällande olaga hot vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Halmstad, i vilken deras son (CC), som var 17 år gammal vid gärningstillfället, var misstänkt.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-23212-08 och Polismyndigheten i Västra Götalands ärende K3516-08 m.fl. infordrades och granskades. Av utredningen framgick bl.a. följande.

text: I början av februari 2008 gjordes en anmälan om olaga hot och bl.a. CC, född i december 1990, delgavs vid förhör samma månad misstanke om brott. I juni 2008 gav kammaråklagaren DD direktiv om att förundersökningen skulle slutföras. Utredningsmannen väckte därefter i ett e-postmeddelande till DD den 15 augusti 2008 frågan om förundersökningsbegränsning beträffande en annan person som förekom som misstänkt i utredningen. Därefter fanns ingen uppgift om att förfrågan besvarats.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande vice riksåklagaren EE) kom in med ett remissvar till vilket hade bifogats upplysningar från chefsåklagaren FF (här utelämnade) och DD.

text: DD

text: Kronologisk redogörelse för vad som hänt i ärendet

text: Ärendet inkom till Åklagarkammaren i Halmstad den 8 februari 2008. Ärendet handlades inledningsvis av jouråklagare och dagjouråklagare. Den 13 februari 2008 fattades beslut om att CC skulle hämtas till förhör. Den 14 februari 2008 inkom handlingar från polisen för beslut.

text: Undertecknad övertog enligt diariet handläggningen av ärendet den 15 februari 2008. Den 20 februari 2008 hölls förhör med CC och han delgavs misstanke om olaga hot. Den 5 mars 2008 gav undertecknad direktiv om att kompletterande förhör skulle hållas med de misstänkta och att ytterligare brottsmisstankar skulle delges. Dessa förhör hölls den 17 mars 2008. Det framgår inte av diariet vilket datum dessa förhör redovisats till åklagarkammaren. Den 11 juni 2008 gavs direktiv om att utredningen skulle redovisas i förundersökningsprotokoll. Härefter har utredande polisman via mail meddelat att GG dömts efter de brott som han misstänks för i detta ärende och ställt frågan om förundersökningsbegränsning skall ske. Utredande polisman har även meddelat att han väntar med att delge CC. Detta har skett vid upprepade tillfällen med start den 15 augusti 2008. Den 17 december 2008 gavs direktiv om att ärendet skulle delges och redovisas i protokoll. Den 21 januari 2009 inkom förundersökningsprotokoll. Den 23 januari 2009 inkom skrivelse från CC:s föräldrar där de framför synpunkter på den långa handläggningstiden och påpekar att CC var 17 år vid tidpunkten för brottet. Den 27 januari 2009 väcks åtal. Den 29 januari expedieras begäran om yttrande avseende CC till socialnämnden. Målet är utsatt till huvudförhandling den 27 april 2009.

text: Anledningen till att ärendet dragit ut på tiden

text: I samband med att jag övertog handläggningen av ärendet har jag inte uppmärksammat att en av de misstänkta var under 18 år vid tidpunkten för brottet. Vid denne tidpunkt tillhörde jag inte de åklagare på kammaren som handlade ungdomsmål och räknade inte med att ungdomsärenden av denna art skulle lottas på mig. Vid denna tidpunkt användes på åklagarkammaren aktomslag i särskild färg för ungdomsmål. Så har inte skett i detta ärende. På de handlingar som skickats från polisen för beslut finns en ruta som skall fyllas i om fråga är om ett förtursmål. Denna ruta har fyllts i med ett ”nej” och borde ha fyllts i med ”misstänkt under 18 år”.

text: Det hade naturligtvis varit önskvärt att jag ändå hade uppmärksammat att en av de misstänkta var under 18 år. Jag kan bara beklaga att jag inte uppmärksammade detta. Det var först då jag mottog brevet från CC:s föräldrar som jag fick klart för mig att CC var under 18 år vid tidpunkten för misstänkt brottslighet. Enligt min uppfattning hade det varit önskvärt att ärendet hade handlagts snabbare oavsett ålder på de misstänkta. En stor del av tidsutdräkten beror på att polisens mail med förfrågan om eventuell förundersökningsbegränsning besvarats först den 17 december 2008. När det gäller anledningen till att mailen inte besvarats tidigare beror det på stor arbetsbelastning. Under april 2008 slutade 25 % av åklagarkammarens åklagare. De ärenden som dessa åklagare tidigare handlagt lottades över till de åklagare som fanns kvar. Samtidigt har ärendetillströmningen ökat. På grund av den uppkomna situationen började undertecknad att handlägga bl. a ungdomsärenden under april 2008. Under den aktuella perioden har jag även handlagt ett flertal större utredningar avseende grov brottslighet med flera häktade. Att de mail som utredande polis skickat inte besvarats tidigare beror på stor arbetsbelastning i kombination med att ärendet inte hanterats som ett ungdomsärende.

text: EE gjorde följande bedömning.

text: I ärendet har det förekommit två misstänkta personer, CC, 17 år, samt GG, 20 år. CC har delgivits misstanke om olaga hot den 20 februari 2008. Tidsfristen enligt 4 § LuL har således börjat löpa och beslut i åtalsfrågan skulle enligt huvudregeln ha fattats senast den 2 april 2008. CC har vidare delgivits ytterligare brottsmisstankar vid förhör den 17 mars 2008. Beslut i åtalsfrågan har fattats den 28 januari 2009, dvs. drygt elva månader efter att CC första gången delgivits misstanke om brott. Det kan konstateras att åklagare och polis inledningsvis har arbetat aktivt med ärendet. Därefter synes åtgärder ha vidtagits mer sporadiskt och handläggningen synes mer eller mindre ha avstannat hos åklagaren från mitten av juni. Polisen har i augusti önskat besked av åklagaren huruvida ärendet skulle slutdelges mot båda misstänkta. Trots att polisen återkommit flera gånger med sin förfrågan har åklagaren först i mitten av december lämnat besked i frågan. Förundersökningen har därefter, enligt åklagarens direktiv, slutdelgivits de båda misstänkta. Förundersökningsprotokollet har inkommit till kammaren den 21 januari 2009 och åtal har väckts en vecka senare. Av åklagarens upplysningar framgår det att hon under ärendets handläggning inte har uppmärksammat att CC var under arton år. Inte heller synes någon annan personal vid åklagarkammaren eller polisen ha observerat detta. Först när CC:s föräldrar tillskrev åklagaren i saken den 23 januari 2009 har åklagaren fått CC:s ålder klar för sig. Att CC:s ålder inte har uppmärksammats har naturligtvis bidragit till att ärendet inte har handlagts med den skyndsamhet som krävts. I Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem, Cåbra, kan olika varningar skapas t.ex. att en ungdom eller en häktad finns i ärendet. Varningen, som är skriven med blå text, syns bl.a. i ärendefönstret. För att en ungdomsvarning ska skapas krävs att såväl brottstiden som den misstänktes födelsetid har registrerats. Vanligtvis har polisen registrerat dessa uppgifter innan ärendet överförs till åklagarkammaren. Om dessa uppgifter har registrerats på ett korrekt sätt skapas en varning automatiskt av systemet. I det aktuella fallet har det framkommit att en ungdomsvarning har skapats när ärendet mot CC kom in till kammaren. Varken kansliet eller åklagaren har dock observerat varningen i ärendesystemet, vilket naturligtvis är olyckligt. Det finns således ett IT-stöd för att uppmärksamma ungdomsärenden. Detta system fångar dock inte alla fall. Det är därför viktigt att åklagarna är uppmärksamma på den misstänktes ålder så att det bl.a. uppmärksammas att ärenden ska handläggas med särskild skyndsamhet. Såsom åklagaren själv varit inne på borde ärendet, oavsett de misstänktas ålder, ha bedrivits med större skyndsamhet. Det kan konstateras att åklagaren inte har följt föreskrifterna i

text: ÅFS 2007:5

text: med att inte dröja längre än tre månader med att vidta utredningsåtgärder. Det är naturligtvis inte tillfredsställande att åklagaren dröjt fyra månader med att besvara polisen upprepade förfrågningar. Åklagaren har angett att anledningen till att hon inte besvarat polisens förfrågan förrän i december har berott på hennes ansträngda arbetssituation i kombination med att ärendet inte har hanterats som ett ungdomsärende. Det bör i sammanhanget framhållas att när åklagaren väl har uppmärksammat CC:s ålder har hon omgående fattat beslut i åtalsfrågan. Såväl åklagaren som kammarchefen har redogjort för att arbetsbelastningen vid kammaren under år 2008 varit mycket ansträngd, en bild jag kan bekräfta. Jag har därför ingen anledning att betvivla att det inträffade haft sin grund i den höga arbetsbelastningen. Precis som kammarchefen har påpekat gjorde riksåklagaren ett undantag från det då rådande anställningsstoppet och tillät kammaren att nyrekrytera personal. Avslutningsvis vill jag peka på att Åklagarmyndigheten i verksamhetsplanen för år 2009 har ägnat ungdomsärendena speciell uppmärksamhet. Ett särskilt verksamhetsmål är att fristerna i ungdomsärenden ska hållas och utvecklingscentrum ska inom ramen för sin rättsliga tillsyn av kamrarna följa arbetet med ungdomsärenden. Vidare ska en nationell åtgärdsplan för ökad kvalitet i handläggningen och snabbare lagföring av ungdomar som begår brott tas fram. Planen ska utarbetas med utgångspunkt i det arbete som under 2008 bedrivits beträffande handläggningstider för ungdomsärenden. Åtgärdsplanen, som ska ta sikte på både kortsiktiga och långsiktiga metoder, ska ange ett tydligt och

text: gemensamt förhållningssätt till utredning och lagföring av ungdomar samt hur samarbetet mellan de olika aktörerna, polis, åklagare och socialtjänst kan utvecklas. Arbetet ska bedrivas i nära samverkan med Rikspolisstyrelsen. Åtgärdsplanen ska redovisas senast den 31 december 2009. Åklagarmyndigheten arbetar alltså aktivt med att förkorta handläggningstiderna för ungdomsärendena. Makarna AA och BB yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned. Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får – förutom om den misstänkte ska delta i medling enligt lagen (

text: ) om medling med anledning av brott – överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av tidsfristen är att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning, att den misstänkte begår nya brott under pågående förundersökning eller att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas (

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Av

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Av utredningen framgår att en anmälan om olaga hot gjordes i början av februari 2008 och att CC, som då var 17 år, delgavs misstanke om brottet den 20 februari

text: 2008. Han delgavs därefter misstanke om ytterligare brott den 17 mars. Beslut i åtalsfrågan fattade först den 28 januari 2009.

text: DD har uppgett att hon, när hon övertog handläggningen av ärendet i mitten av februari 2008, inte uppmärksammade att CC var under 18 år. Hon har angett att det var flera faktorer som bidrog till hennes förbiseende, dels tillhörde hon inte den grupp av åklagare som handlade ungdomsärenden, dels var färgen på aktomslaget inte den som kammaren normalt använder i ungdomsärenden och slutligen var det inte, vilket är brukligt, markerat på handlingarna som skickats från polisen att det var fråga om ett förtursmål. Åklagarmyndigheten har emellertid angett att det i myndighetens ärende- och diarieföringssystem, Cåbra, kan skapas ”varningar” som anger att det är fråga om t.ex. ett ungdomsmål och att sådan information normalt skapas automatiskt. Åklagarmyndigheten har också konstaterat att en sådan ”varning” hade skapats i ärendet när det kom in till kammaren. Sedan jag tagit del av utskrifter ur diarieföringssystemet kan jag konstatera att en sådan ”varning” är så tydlig att en åklagare i normala fall inte borde kunna undgå att uppmärksamma den. Även om de omständigheter som DD redovisat i och för sig gör hennes misstag mer förståeligt, borde hon således ha uppmärksammat att det i ärendet fanns en misstänkt under 18 år. Det inträffade visar också på vikten av att det vid kammaren finns väl fungerande rutiner för att uppmärksamma förtursmålen.

text: När det sedan gäller ärendets handläggningstid konstaterar jag inledningsvis att jag, mot bakgrund av de tillkommande brottsmisstankarna, inte har något att anmärka vad gäller handläggningen under den tidiga våren 2008. Emellertid har handläggningen, som Åklagarmyndigheten också angett, mer eller mindre avstannat i mitten av juni och polisen fick inte, trots upprepade påminnelser, besked rörande sin förfrågan i augusti om ärendets fortsatta handläggning förrän i december. Trots den uppgivna mycket pressade arbetssituationen vid kammaren – en uppgift som jag saknar anledning att ifrågasätta – är det oacceptabelt att handläggningen avstannade under andra halvåret 2008 och att polisen fick vänta på besked i flera månader.

text: Sammanfattningsvis förtjänar således DD kritik för bristerna i handläggningen.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.