nyckelord: Disciplinansvar Dokumentation Integritet Proportionalitetsprincipen

title: Kritik mot Lunds universitet för bristande hänsyn till kraven på proportionalitet och diskretion när universitetet under en utredning av uppgivna trakasserier kontaktade Polismyndigheten, som också var den anklagade studentens arbetsgivare

sammanfattning: Lunds universitet inledde en utredning av uppgivna trakasserier efter att ha fått uppgifter om en obehaglig och hotfull situation i samband med undervisningen på en viss utbildning. Enligt uppgifterna hade en student – som var delvis tjänstledig polis – ställt obehagliga frågor och uppträtt som att han övervakade andra studenter. Det påstods att vissa studenter kände sig otrygga och hotade. Enligt universitetet var det nödvändigt för utredningen att få klarhet i om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler. Universitetet kontaktade därför Polismyndigheten och det hölls även ett möte med myndigheten där det klargjordes att så inte var fallet. Kontakten med Polismyndigheten togs innan den student som klagomålen avsåg kontaktades. I det disciplinärende som inleddes med anledning av det inträffade friades studenten helt. Enligt chefsJO har det ålegat universitetet att överväga om en kontakt med Polismyndigheten var förenlig med den s.k. proportionalitetsprincipen och skyldigheten att agera med den diskretion som krävs i en situation som den aktuella, särskilt då Polismyndigheten även var den anklagade studentens arbetsgivare. För det fall att universitetet t.ex. önskade utreda om studenten hade agerat i tjänsten har det inte framkommit några skäl till varför universitetet inte kunde ha frågat honom om detta innan man övervägde att kontakta Polismyndigheten. Det har inte heller framkommit om universitetet beaktade de olägenheter en kontakt med Polismyndigheten kunde komma att få för studenten eller övervägde några mindre ingripande åtgärder. Annat har inte framkommit än att det borde ha varit möjligt att utreda förekomsten av polisiär verksamhet utan att nämna studenten. Enligt chefsJO har det under aktuella förhållanden inte varit förenligt med kraven på proportionalitet och diskretion att kontakta Polismyndigheten. Universitetet kritiseras för detta. ChefsJO gör även vissa uttalanden rörande universitetets dokumentationsskyldighet och ansvar för studenters studiemiljö.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Lunds universitet och en studierektor samt anförde bl.a. följande.

text: Han studerar vid universitetet och är samtidigt delvis tjänstledig från sin tjänst som polis. I oktober 2024 inkom en anmälan till universitetet från anonyma studenter som gjorde gällande att hans närvaro som polis gjort dem otrygga. Påståendena – som rörde att han skulle ha åsiktsregistrerat, bedrivit spionage, m.m. – var vaga, subjektiva och grundlösa. I den efterföljande disciplinutredningen friades han helt från alla anklagelser. Hans anmälan gäller bl.a. att hans arbetsgivare Polismyndigheten kontaktades av universitetet innan han själv informerades om ärendet. Detta skedde utan att det fanns några styrkta eller prövade grunder utan endast grundlösa påståenden riktade mot honom på grund av hans yrke som polis.

text: Utredning

text: JO begärde att Lunds universitet skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan rörande universitetets kontakter med anmälarens arbetsgivare och besvara ett antal frågor.

text: Lunds universitet yttrade sig genom rektorn som förde fram bl.a. följande. Universitetet hade fått kännedom om påstådda trakasserier och behövde utreda omständigheterna kring den aktuella studentens agerande. Att få klarhet i om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler bedömdes vara en nödvändig del i utredningen. Universitetet konstaterar dock att det var en utmanande situation med flera aktörer inblandade och att det förmodligen hade varit mer lämpligt att, för att få en mer heltäckande bild av situationen, ha hört den aktuella studenten innan kontakt togs med Polismyndigheten.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: JO ställde vissa kompletterande frågor till universitetet och inhämtade vissa handlingar.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skyldigheten att utreda uppgivna trakasserier inom högskolan Om en utbildningsanordnare får kännedom om att en student anser sig i samband med verksamheten ha blivit utsatt för trakasserier, är utbildningsanordnaren skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna och i förekommande fall vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden (se

text: 2 kap. 7 § diskrimineringslagen

text: [2008:567], DL).

text: Vilka utredningsåtgärder utbildningsanordnaren är skyldig att vidta får bedömas från fall till fall och är beroende av händelseförloppet i det enskilda fallet, liksom av utbildningsanordnarens rättsliga och faktiska möjligheter att gå till botten med saken. Utbildningsanordnaren bör dock utan dröjsmål ta reda på de närmare omständigheterna. Detta bör ske i första hand genom samtal med den som anser sig trakasserad. Lämpligen bör frågan även utredas genom samtal med den eller de som utpekas som trakasserande. Utbildningsanordnarens

text: agerande måste ske med den diskretion som situationen kräver och det är av vikt att utredningen bedrivs på ett sakligt och objektivt sätt. Utbildningsanordnaren bör bilda sig en egen uppfattning om riktigheten i de uppgivna trakasserierna. I utredningsskyldigheten kan det dock inte anses ingå att också ta slutlig ställning till vem som talar sanning, i de fall helt oförenliga uppgifter lämnas och förhållandena även i övrigt är för oklara. De inblandade bör kunna hänvisas till de utredningsmöjligheter som kan erhållas genom samhällets försorg i form av brottsutredningar. I utbildningsanordnarens utredningsskyldighet ingår dock att följa utvecklingen och medverka i det utredningsarbete som kan följa. Förutom den inledande utredningsskyldigheten är utbildningsanordnaren också skyldig att i förekommande fall av trakasserier vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden. Om en student utsätter en annan student för trakasserier kan han eller hon t.ex. bli föremål för disciplinära åtgärder enligt vad som följer av

text: 10 kap. 1 § första stycket fjärde punkten högskoleförordningen (1993:100)

text: , HF. Anser utbildningsanordnaren att handlandet är att bedöma som brott kan även polisanmälan komma i fråga. (Se bl.a.

text: prop. 2001/02:27 s. 65

text: och

text: SOU 2006:22

text: Del 2 s. 126–127,

text: prop. 2007/08:95 s. 296

text: och

text: samt Fransson & Stüber,

text: Diskrimineringslagen

text: – En kommentar [18 juni 2021, Version 3, JUNO], kommentaren till

text: 2 kap. 7 §

text: Disciplinära åtgärder enligt

text: 10 kap.

text: högskoleförordningen

text: Disciplinära åtgärder får vidtas mot studenter som stör eller hindrar undervisning, prov eller annan verksamhet inom ramen för utbildningen vid högskolan, eller som utsätter en annan student eller en arbetstagare vid högskolan för sådana trakasserier som avses i 1 kap. 4 § DL (se 10 kap. 1 § första stycket andra och fjärde punkterna HF).

text: Grundad misstanke om sådan förseelse som anges i 1 § ska skyndsamt anmälas till rektor. Rektor ska låta utreda ärendet och ge studenten tillfälle att yttra sig över anmälningen. Rektor ska därefter, i förekommande fall efter samråd med den lagfarna ledamoten i disciplinnämnden, avgöra om omständigheterna är sådana att ärendet ska lämnas utan vidare åtgärd, föranleda varning av rektor, eller hänskjutas till disciplinnämnden för prövning. (Se 10 kap. 9 § HF.)

text: Proportionalitet i förvaltningen Grundläggande krav på legalitet, objektivitet och proportionalitet i myndigheternas verksamhet finns i

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, som gäller i all verksamhet som en myndighet bedriver (se

text: prop. 2016/17:180 s. 289

text: Proportionalitetsprincipen kommer till uttryck i bestämmelsens tredje stycke som reglerar under vilka förutsättningar som en myndighet får ingripa i ett enskilt intresse. Ett sådant ingripande får göras endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet (lämplighetskriteriet). Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs (nödvändighetskriteriet) och får vidtas

text: endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot (rimlighetskriteriet). Innan myndigheten väger olika intressen mot varandra, måste den ha tagit ställning till om åtgärden uppfyller principens krav på lämplighet och nödvändighet. På ett övergripande plan syftar proportionalitetsprincipen till att uppmärksamma myndigheterna på att vara försiktiga när de utnyttjar sin lagenliga beslutsbefogenhet och det handlingsutrymme som rättsordningen gett dem och i verksamheten sträva efter att minimera skadeverkningarna för enskilda av de åtgärder som vidtas. (Se

text: a. prop. s. 290

text: och Lundmark & Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – En kommentar [15 december 2025, Version 2, JUNO], kommentaren till

text: 5 §

text: Samverkan mellan myndigheter En myndighet ska inom sitt verksamhetsområde samverka med andra myndigheter (se

text: 8 §

text: FL). Avsikten är att en handläggande myndighet – i den utsträckning som det är möjligt och lämpligt – själv ska ta den kontakt med andra myndigheter som behövs för att utredningen i ärendet ska bli tillräcklig. Det är vanligt att myndigheter samråder och lämnar varandra upplysningar eller bistår med särskild sakkunskap genom informella kontakter per telefon eller vid möten. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 70

text: och

text: Myndigheternas verksamhet styrs enligt legalitetsprincipen av de föreskrifter om arbetsuppgifterna som lagstiftaren eller någon annan normgivare har meddelat. Bestämmelsen i

text: 8 §

text: FL ger inte stöd för samverkan som faller utanför respektive myndighets verksamhetsområde. Däremot kan det i specialförfattningar eller myndighetsinstruktioner finnas stöd för samverkan som går längre eller annars avviker från FL. (Se

text: a. prop. s. 71

text: och

text: Innan en samverkande myndighet lämnar uppgifter till en annan myndighet måste den förvissa sig om att informationsutbytet är förenligt med eventuellt tillämpliga bestämmelser om sekretess och beakta de begränsningar i informationsutbytet som följer av nationell och EU-rättslig lagstiftning om behandling av personuppgifter (se

text: a. prop. s. 72

text: och

text: ). Det krävs t.ex. en rättslig grund för att en myndighet på eget initiativ ska kunna lämna ut personuppgifter till andra myndigheter (se t.ex.

text: SOU 2025:45 s. 100

text: och

text: Dokumentation En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling ska snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem. (Se

text: 27 §

text: FL.)

text: JO har i flera tidigare avgöranden framhållit att god dokumentation även omfattar uppgifter som rör ärendets gång, såsom kontakter med olika personer samt myndighetens ställningstaganden och skälen för dessa. JO har även vid flera tillfällen uttalat att en akt kontinuerligt ska tillföras alla de uppgifter som

text: kan vara av betydelse så att det är möjligt att vid varje tidpunkt utläsa vad som har kommit fram i ärendet. (Se bl.a. JO 2024 s. 318, dnr 4056-2022.)

text: Bedömning

text: Inledning AA har i flera avseenden klagat på universitetets handläggning av ärendet mot honom. Jag har i huvudsak begränsat min granskning till att avse universitetets inledande kontakt med Polismyndigheten och frågan om åtgärden var förenlig med kraven på proportionalitet och diskretion.

text: Inledningsvis vill jag dock beröra de motstridiga uppgifter som framkommit rörande kontakterna med Polismyndigheten och avsaknaden av dokumentation om detta. Avslutningsvis gör jag även några uttalanden rörande universitetets ansvar för studenters studiemiljö.

text: Inledande om händelseförloppet och universitetets beskrivning av kontakterna med Polismyndigheten Av utredningen framgår inledningsvis följande.

text: Den 26 september 2024 rapporterade en studentrepresentant om en obehaglig och hotfull situation i samband med undervisningen vid ett internationellt masterprogram. Den 3 oktober träffade studierektorn studentrepresentanten för att få mer information om händelsen. Studentrepresentanten informerade om att en student, som uppgett att han var delvis tjänstledig polis, ska ha ställt obehagliga frågor och uppträtt som att han övervakade andra studenter, vilket gjorde att vissa studenter kände sig otrygga och hotade. Utifrån att det påstådda agerandet hade kopplingar till studenternas etniska tillhörigheter hanterade fakulteten ärendet som ett diskrimineringsärende.

text: Den 7 oktober kontaktade universitetet Polismyndigheten och den 11 oktober hölls ett möte mellan Polismyndigheten och representanter från universitetet. Kontakten med Polismyndigheten togs innan AA kontaktades. AA kontaktades den 11 oktober, varefter ett fysiskt möte med honom ägde rum den 16 oktober. Kontakten med Polismyndigheten nämndes inte vid det mötet.

text: Utredningen innefattade därutöver bl.a. samtal med studenter, lärare och programansvarig på den aktuella utbildningen, varefter en anmälan till rektor om misstänkt disciplinförseelse avseende trakasserier och störande av undervisning upprättades den 9 december. I anmälan angavs bl.a. att vissa grupper av studenter upplevde sig otrygga, hotade och övervakade av AA i samband med undervisningen. Enligt anmälan upplevde studenterna att de på grund av AA:s yttranden och beteende inte kände att de tryggt kunde pröva nya tankegångar och således inte kunde ta till sig utbildningen på ett adekvat sätt. Denna anmälan inledde disciplinärendet. Ärendet togs upp av disciplinnämnden den 20 maj 2025, då AA helt friades från samtliga misstankar.

text: Universitetet har i remissyttrandet redovisat bl.a. följande rörande kontakterna med Polismyndigheten.

text: Samma dag som mötet med studentrepresentanten ägde rum, den 3 oktober 2024, tog studierektorn kontakt med universitetets säkerhetsavdelning. För att kunna utreda ärendet vidare gjorde säkerhetsavdelningen bedömningen att man behövde få klarhet i om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler. Säkerhetsavdelningen kontaktade därför Polismyndigheten om detta den 7 oktober. Polismyndigheten kontaktades alltså inte i egenskap av arbetsgivare. Vilka åtgärder Polismyndigheten sedan vidtog internt är något som universitetet inte råder över.

text: Vid den första kontakten gav Polismyndigheten inte svar på universitetets fråga utan skulle återkomma. Polismyndigheten hörde sedan av sig till en säkerhetssamordnare och ville få kontakt med utbildningsanordnaren. Säkerhetssamordnaren förmedlade kontaktuppgifter till studierektorn och Polismyndigheten hörde därefter av sig via telefon till studierektorn för att koordinera ett mötestillfälle. Vid mötet den 11 oktober gav Polismyndigheten information om att den aktuella studenten var polis som var tjänstledig på deltid, men att han inte agerade på Polismyndighetens vägnar och att det inte skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler.

text: Förekomsten av motstridiga uppgifter rörande kontakterna med Polismyndigheten och avsaknaden av dokumentation Enligt vad universitetet anfört i remissyttrandet kontaktades Polismyndigheten inte i egenskap av arbetsgivare utan endast för att klargöra om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler. Jag noterar dock att det under handläggningen vid universitetet även förekommit delvis andra uppgifter om skälen för kontakterna.

text: I en tidslinje med minnesanteckningar som bifogades studierektorns anmälan till rektorn den 9 december 2024 anges t.ex. att studierektorn och personal vid säkerhetsavdelningen bjöd in en polisrepresentant till mötet den 11 oktober för att diskutera händelserna som möjligt tjänstefel och att ett ärende vid polisen öppnades.

text: Enligt disciplinnämndens protokoll med beslut uppgav studierektorn vidare bl.a. följande vid disciplinnämndens sammanträde den 20 maj 2025. Hon tror att de kontaktade AA:s arbetsgivare, Polismyndigheten, och att det öppnades ett ärende om tjänstefel innan de själva pratade med honom. Det har aldrig hänt tidigare att de kontaktat studenters arbetsgivare eller andra inom privatlivet för att påtala misstankar. När studenterna studerar är de just studenter och de vet inget mer om dem än så. Deras resonemang kring tillvägagångssättet var att det fanns uppgifter från tidigt i oktober 2024 från en student som representerade andra studenter där det angavs att AA hade utnyttjat sin position som polis och gjort uttalanden som skulle tolkas som en del av hans yrkesutövning, och de

text: tänkte att det var en fråga för Polismyndigheten. Därför kontaktade de Polismyndigheten.

text: De nyss redovisade uppgifterna är enligt min mening inte förenliga med det som redovisats i remissyttrandet utan kan tyda på att Polismyndigheten kontaktades i egenskap av AA:s arbetsgivare. Det är dessutom tydligt att AA uppfattade att Polismyndigheten kontaktades i denna egenskap.

text: Granskningen försvåras av att det saknas närmare dokumentation av universitetets kontakter med Polismyndigheten. Såvitt framkommit upprättade den aktuella fakulteten exempelvis inget formellt ärende innan anmälan till rektorn skedde den 9 december 2024 och om de åtgärder som vidtogs dessförinnan finns ingen dokumentation utöver den tidslinje med minnesanteckningar som bifogades anmälan. Utöver det som redovisats ovan innehåller dessa minnesanteckningar dock inga detaljer rörande varför kontakten med Polismyndigheten togs eller vad som närmare förekom vid dessa kontakter. JO har fått ta del av vissa handlingar från säkerhetsavdelningen med uppgifter om avdelningens kontakter med Polismyndigheten – bl.a. en anteckning daterad den 7 oktober 2024 som anger en kontakt med Polismyndigheten som bekräftade att AA var anställd men delvis tjänstledig – men inte heller dessa handlingar innehåller några närmare detaljer i nämnda hänseenden. Avsaknaden av närmare dokumentation av kontakterna med Polismyndigheten är en brist (jfr

text: 27 §

text: FL samt t.ex. JO 2024 s. 318, dnr 4056- 2022, och JO 2024 s. 337, dnr 8143-2023).

text: Vid en samlad bedömning av det som framkommit i denna del framstår det som att i vart fall studierektorn och AA uppfattade att Polismyndigheten kontaktades i egenskap av AA:s arbetsgivare. Det är dock utrett att den inledande kontakten med Polismyndigheten togs av säkerhetsavdelningen och att det sedan var Polismyndigheten som hörde av sig och ville få kontakt med utbildningsanordnaren. Det som framkommit rörande studierektorns och AA:s uppfattningar utesluter således inte att den inledande kontakten kan ha tagits av det skäl som universitetet redovisat i remissyttrandet, dvs. endast för att klargöra om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler. Jag kommer därför att utgå från denna förklaring i det följande.

text: Det har ålegat Lunds universitet att överväga om det var förenligt med kraven på proportionalitet och diskretion att kontakta Polismyndigheten Om ett universitet får kännedom om att en student anser sig ha blivit utsatt för trakasserier, är universitetet bl.a. skyldigt att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna (se 2 kap. 7 § DL). Universitetet har anfört att det hade fått kännedom om uppgivna trakasserier och behövde utreda omständigheterna kring den aktuella studentens agerande. Kravet för att det ska finnas en utredningsskyldighet är lågt ställt och jag har inga synpunkter på att universitetet inledde en utredning.

text: Det kan vara befogat för ett universitet att inom ramen för en utredning av uppgivna trakasserier eller ett disciplinärende ta kontakt med Polismyndigheten för att t.ex. inhämta upplysningar (se t.ex.

text: 8 §

text: FL och

text: prop. 2016/17:180 s. 70

text: – 71). Även t.ex. polisanmälningar torde kunna komma i fråga (se t.ex.

text: prop. 2001/02:27 s. 66

text: och Fransson & Stüber, a.a., kommentaren till 2 kap. 7 §).

text: Universitetet har i detta fall uppgett att det bedömdes vara en nödvändig del i utredningen av de uppgivna trakasserierna att få klarhet i om det skedde någon polisiär verksamhet i universitetets lokaler. Universitetet har dock inte förklarat varför detta skulle vara nödvändigt för utredningen, på vilka rättsliga grunder kontakten togs eller vilka närmare uppgifter som lämnades till Polismyndigheten. Detta har försvårat en bedömning av hur universitetets agerande förhållit sig till exempelvis principerna om legalitet och objektivitet eller kravet på rättslig grund för att lämna ut personuppgifter (jfr t.ex. 5 och 8 §§ FL,

text: prop. 2016/17:180 s. 289

text: och

text: samt

text: SOU 2025:45 s. 145

text: – 147).

text: Det står dock klart att ett påstående om att en student har gjort sig skyldig till trakasserier kan få allvarliga konsekvenser för denne. Som framgått ovan måste ett universitet agera med den diskretion som situationen kräver (se bl.a.

text: prop. 2001/02:27 s. 65

text: och

text: SOU 2006:22

text: Del 2 s. 127 och

text: prop. 2007/08:95 s. 297

text: ). Ett universitet måste även beakta de krav som följer av proportionalitetsprincipen i

text: 5 §

text: FL (se bl.a.

text: prop. 2016/17:180 s. 290

text: och jfr JO 2024 s. 337, dnr 8143-2023).

text: Mot denna bakgrund har det enligt min mening ålegat universitetet att överväga om det var förenligt med kraven på proportionalitet och diskretion att kontakta Polismyndigheten, särskilt då Polismyndigheten även var AA:s arbetsgivare.

text: Det har under aktuella förhållanden inte varit förenligt med kraven på proportionalitet och diskretion att kontakta Polismyndigheten Som nyss konstaterats har någon förklaring till varför information om förekomsten av polisiär verksamhet var nödvändig för utredningen inte lämnats. För det fall att universitetet t.ex. önskade utreda om AA hade agerat i tjänsten har det inte framkommit några skäl till varför universitetet inte kunde ha frågat honom om detta innan man övervägde att kontakta Polismyndigheten. En utredning av uppgivna trakasserier bör dessutom i regel innefatta samtal i ett tidigt skede med den som utpekas som trakasserande (se bl.a.

text: prop. 2007/08:95 s. 297

text: och

text: ). JO har fått del av rutiner för utredning av uppgivna trakasserier som såvitt framkommit tillämpades vid universitetet under den aktuella tiden och en utgångspunkt i dessa är att utredaren inledningsvis ska tala med både den som känner sig utsatt och den eller de som pekats ut. Universitetet har i remissyttrandet vidgått att det förmodligen hade varit mer lämpligt att ha hört AA innan kontakt togs med Polismyndigheten.

text: Det har inte heller framkommit om universitetet beaktade de olägenheter en kontakt med Polismyndigheten kunde komma att få för AA eller övervägde

text: några mindre ingripande åtgärder. Som ovan konstaterats har universitetet inte redogjort för vilka närmare uppgifter som lämnades till Polismyndigheten. För det fall det trots allt ansågs nödvändigt att kontakta Polismyndigheten för att utreda förekomsten av polisiär verksamhet har annat dock inte framkommit än att detta borde ha varit möjligt att göra utan att nämna AA.

text: Mot den angivna bakgrunden anser jag att det inte framkommit stöd för att det var nödvändigt att kontakta Polismyndigheten och att åtgärden inte heller stått i rimligt förhållande till de olägenheter som den inneburit för AA. Universitetets åtgärd har under aktuella förhållanden inte varit proportionerlig och universitetet har enligt min mening inte heller iakttagit den diskretion som situationen krävt. Universitetet kritiseras för detta.

text: Avslutande synpunkter Som universitetet konstaterat i remissyttrandet ansvarar universitetet för att studenternas studiemiljö är utvecklande, säker och trygg.

text: Universitetets ledning har dock även ett ansvar för att värna en kultur som tillåter fritt kunskapssökande och fri kunskapsspridning inom de rättsliga ramar som finns och utifrån den värdegrund som gäller. Undervisning och andra lärandesituationer ska präglas av ett öppet samtalsklimat där olika idéer och perspektiv kan brytas mot varandra och oväntade, även kontroversiella, resultat lyftas fram. Både lärare och studenter, i ömsesidig respekt, har ett ansvar för att främja och värna en sådan kultur. (Se bl.a.

text: prop. 2020/21:60 s. 130

text: Mot denna bakgrund är det naturligtvis även av största vikt att studenternas yttrandefrihet respekteras. En student vid ett universitet har rätt att offentligt uttrycka sina åsikter utan att myndigheten ställer personen till svars för att han eller hon har använt sin grundlagsskyddade yttrandefrihet. Det är också av stor vikt att myndighetsföreträdare inte försöker få enskilda att avstå från att använda sin yttrandefrihet eller påverka hur de yttrar sig. (Jfr bl.a. mina beslut JO 2022/23 s. 220, dnr

text: , och JO 2025 s. 382, dnr 10801-2024.)

text: Att kontakta Polismyndigheten eller en students arbetsgivare inom ramen för en utredning av uppgivna trakasserier eller ett disciplinärende torde av de flesta studenter ses som en mycket ingripande åtgärd, särskilt om kontakten tas med anledning av ett klagomål som bl.a. rör uttalanden studenten gjort i samband med undervisningen. Att bli föremål för en sådan kontakt torde många gånger inverka menligt på en students benägenhet att våga yttra sig.

text: Jag noterar att det av handlingarna framgår att det den 16 oktober 2024 hölls ett möte med representanter från universitetet och AA där det förmedlades att studenter rapporterat att de kände sig otrygga och hotade av kommentarer från honom, och att representanterna från universitetet ville se att han framåt agerade mer omdömesgillt i samband med undervisningen och inte blandade ihop identiteten som polis med identiteten som student. Vidare framgår att AA efter detta möte synes ha backat och intagit en mer nedtonad roll.

text: Universitetet har vidgått att det fanns brister när det kom till att säkra och trygga AA:s studiemiljö före och under den period då ärendet utreddes i disciplinnämnden, vilket också konstaterades av disciplinnämnden i samband med att ärendet avgjordes. Enligt universitetet finns det således ett behov av att se över hur universitetet fortsättningsvis, i samband med den här typen av utredningar, kan säkra och trygga studiemiljön för berörda studenter.

text: Jag ser positivt på att universitetet avser att se över nämnda frågeställningar och förutsätter att universitetet vid behov vidtar åtgärder för att undvika liknande situationer framöver.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Erik Thilén har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Utformningen av beslut om sjukpenninggrundande inkomst och sjukpenning när den sjukpenninggrundande inkomsten fastställs till noll kronor

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO anförde advokaten AA, för klienten BB:s räkning, bl.a. följande. Den 12 februari 2009 ansökte BB om sjukpennig för perioden den 1 juli 2006–12 februari 2009. Den 28 juli 2009 beslutade Försäkringskassan att BB:s sjukpenninggrundande inkomst skulle fastställas till noll kronor. Något överklagbart beslut i frågan om sjukpenning fattades däremot inte trots att BB skrev till kassan och bad om ett sådant. Hon har därmed blivit berövad möjligheten att få den frågan prövad i högre instans.

type: stycke

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA anfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören CC, följande. – – –

text: Handläggningsrutiner

text: När en försäkran för sjukpenning kommer in till Försäkringskassan ska Försäkringskassan påbörja en utredning för att fastställa den sjukpenninggrundande inkomsten. Försäkringskassan ska ta ställning till om fastställd sjukpenninggrundande inkomst ska fortsätta att gälla eller om det ska beslutas om en ny. För den som har gjort ett avbrott i förvärvsarbete ska Försäkringskassan utreda om den sjukpenninggrundande inkomsten har varit skyddad i oavbruten följd sedan avbrottet. – – –

text: Handläggningen av ärendet

text: Försäkringskassan beslutade den 23 maj 2006 att inte betala ut sjukpenning i sjukfall med anmälningsdatum den 11 januari 2006. Anledningen till detta var att Försäkringskassan bedömde att BB:s arbetsförmåga inte var nedsatt med minst en fjärdedel av medicinska skäl.

text: Försäkringskassan bedömde BB:s arbetsförmåga utifrån de medicinska underlag som fanns i ärendet och som gällde till och med den 30 juni 2006. Den 7 september 2006 kom det ett nytt medicinskt underlag för tiden den 28 augusti–31 december 2006 men det saknades sjukanmälan. Försäkringskassan skickade den 28 september 2006 brev till BB där det framgick att hon skulle komma in med en sjukanmälan. Ingen ytterligare åtgärd gjordes i ärendet eftersom det inte kom in någon sjukanmälan. Den 21 februari 2007 kom det medicinska underlag för tiden den 1 januari–31 maj 2007 men inte heller då hade BB gjort någon sjukanmälan. Försäkringskassan skickade den 26 februari 2007 brev till BB där det framgick att hon skulle komma in med en sjukanmälan. Ingen ytterligare åtgärd gjordes i ärendet eftersom sjukanmälan trots detta inte kom in. Den 5 februari 2008 kom det medicinska underlag för tiden den 1 juni 2007–31 mars 2008 men även denna gång saknades sjukanmälan. Försäkringskassan skickade den 8 februari 2008 brev till BB där det framgick att hon skulle komma in med en sjukanmälan. Ingen ytterligare åtgärd gjordes eftersom sjukanmälan trots detta inte kom in. Den 22 juni 2009 kom det en försäkran för sjukpenning (för anställd med sjuklön) med anmälningsdatum den 7 september 2006. BB uppgav på denna försäkran att hon haft en helt nedsatt arbetsförmåga sedan den 7 september 2006. BB lämnade också in ett medicinskt underlag för tiden den 1 maj–30 november 2009. I ärendet fanns även en journal från omprövningsenheten från juni 2009, ett läkarutlåtande från dr DD daterat den 3 maj 2007, 18 sidor journalkopior från vårdcentral och en skrivelse från BB:s ombud AA daterad den 12 februari 2009 där det framkom att BB gjorde anspråk på sjukpenning från och med den 1 juni 2006 [rätteligen från och med den 1 juli 2006, JO:s anm.]. Försäkringskassan kopierade över de tidigare inlämnade medicinska underlagen till det aktuella ärendet. I samband med att dessa handlingar kom in till Försäkringskassan påbörjades en utredning för att fastställa en aktuell sjukpenninggrundande inkomst. I samtal med arbetsgivarrepresentanten EE på Stockholm Stad kom det fram att BB inte arbetat sedan den 11 januari 2006. Med anledning av att BB inte återgått i arbete efter att hon tagit del av beslutet om avslag på sjukpenning daterat den 23 maj 2006, bedömde handläggaren att det saknades underlag för att fastställa en aktuell sjukpenninggrundande inkomst. En kommunicering om att Försäkringskassan övervägde att fastställa den sjukpenninggrundande inkomsten till noll kronor skickades den 30 juni 2009. I kommuniceringsbrevet uppgav handläggaren att ”Försäkringskassan överväger därför att ändra din sjukpenninggrundande inkomst till noll kronor. Det innebär att Försäkringskassan inte kommer att pröva om du kan få sjukpenning.”

text: En skrivelse kom från ombudet AA, daterad den 2 juli 2009. Ombudet framförde att det saknades grund för att sätta ned BB:s sjukpenninggrundande inkomst. Detta eftersom hon varit sjukskriven under den aktuella tiden. Den 28 juli 2009 fattade Försäkringskassan beslutet att BB inte hade rätt till någon sjukpenninggrundande inkomst. Beslutet skickades till BB och, för kännedom, till ombudet AA. Det skickades inte något beslut om att Försäkringskassan inte betalar ut sjukpenning. Det framgick inte heller av beslutsbrevet om sjukpenninggrundande inkomst att beslutet innebar att hon inte kan få sjukpenning.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: När Försäkringskassan bedömer vilken sjukpenninggrundande inkomst en person har rätt till för en person som inte har återgått i arbete efter ett beslut om att inte bevilja sjukpenning, ingår det i bedömningen att ta ställning till om den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst varit skyddad enligt gällande bestämmelser under den aktuella perioden. Den försäkrade får i dessa fall ett beslut där det framgår hur

text: stor den sjukpenninggrundande inkomsten är. I och med att Försäkringskassan har bedömt att den sjukpenninggrundande inkomsten ska sättas ner till noll kronor har man även kommit fram till att den sjukpenninggrundande inkomsten inte har varit skyddad i oavbruten följd sedan Försäkringskassans beslut att inte bevilja sjukpenning. När den försäkrade, efter omprövning av beslutet, överklagar det har domstolen att pröva om Försäkringskassans beslut att sänka den sjukpenninggrundande inkomsten var korrekt, i det ligger då också att ta ställning till om den sjukpenninggrundande inkomsten var skyddad eller inte. Försäkringskassan anser alltså att den försäkrade i detta fall inte har berövats möjligheten att få saken prövad i domstol. Det finns dock anledning för Försäkringskassan att se över de brevmallar som finns så att det tydligt framgår av besluten att denna prövning har gjorts. I den brevmall som tagits fram av Försäkringskassan låter beslutsmeningen ”Försäkringskassan har beslutat att sänka din sjukpenninggrundande inkomst till noll kronor från och med den […]. Det innebär att du inte kan få den förmån som ansökts om.” I det beslut som BB fått har tyvärr inte den sista meningen kommit med. Försäkringskassan beklagar detta. AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 12 januari 2011 anförde chefsJO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Den 1 januari 2011 trädde

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB, i kraft. SFB samlar och ersätter flertalet av de tidigare socialförsäkringsförfattningarna. I förevarande ärende tillämpas dock den tidigare lagstiftningen.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. I beslut den 23 maj 2006 fann Försäkringskassan att BB:s arbetsförmåga inte var nedsatt med minst en fjärdedel av medicinska skäl och beslutade därför att inte betala ut sjukpenning i ett sjukdomsfall med anmälningsdatum den 11 januari 2006. Beslutet avsåg tiden t.o.m. den 30 juni 2006. I februari 2009 ansökte BB om sjukpenning fr.o.m. den 1 juli 2006. I beslut den 28 juli 2009 fastställde Försäkringskassan BB:s sjukpenninggrundande inkomst till noll kronor fr.o.m. den 31 maj 2006. Försäkringskassan vidhöll sitt beslut efter omprövning den 10 december 2009. BB har överklagat omprövningsbeslutet hos Förvaltningsrätten i Stockholm.

text: Socialförsäkringsskyddet består av två delar, en bosättningsbaserad och en arbetsbaserad försäkring. Sjukpenning är en arbetsbaserad socialförsäkringsförmån (

text: 3 kap. 4 § socialförsäkringslagen

text: [1999:799]). Sådana förmåner utgår endast till försäkrade som har en sjukpenninggrundande inkomst. För rätt till sjukpenning krävs att den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst uppgår till minst 24 procent av gällande prisbasbelopp (3 kap. 1 § lagen [1962:381] om allmän försäkring, AFL). Av detta följer att Försäkringskassan, vid ett yrkande om sjukpenning, först måste ta ställning till om det grundläggande kravet om sjukpenninggrundande inkomst är uppfyllt.

text: Sjukpenninggrundande inkomst är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad tills vidare kan antas få för eget arbete. Om en försäkrad som redan har en fastställd sjukpenninggrundande inkomst gör ett förvärvsavbrott och inkomsten därmed upphör, medför detta som huvudregel också att den sjukpenninggrundande

text: inkomsten upphör. Det finns emellertid undantag som innebär att den försäkrade kan få behålla sin sjukpenninggrundande inkomst trots ett förvärvsavbrott. En redan fastställd sjukpenninggrundande inkomst ska t.ex. inte sänkas om den försäkrade inte förvärvsarbetar av anledning som berättigar till sjukpenning (3 § första stycket 1 Riksförsäkringsverkets föreskrifter [

text: RFFS 1998:12

text: ] om sjukpenninggrundande inkomst).

text: I ärendet aktualiseras frågan hur Försäkringskassans beslut bör formuleras då en sjukpenninggrundande inkomst fastställs till noll kronor i samband med att en försäkrad ansöker om sjukpenning eller annan arbetsbaserad socialförsäkringsförmån.

text: Som framgår av ovanstående innefattar redan beslutet att fastställa en persons sjukpenninggrundande inkomst till noll kronor detsamma som att konstatera att hon eller han inte har rätt till sjukpenning. Jag kan inte se något meningsfullt i att meddela detta i skilda beslutshandlingar även om det formellt är fråga om två beslut, ett beträffande den sjukpenninggrundande inkomstens storlek och ett beträffande rätten till ersättning. Däremot anser jag att det är viktigt att beslutsmeddelandet utformas så att det blir tydligt både att och varför den enskilde inte är berättigad till den förmån som han eller hon har ansökt om. När det är fråga om sjukpenning bör Försäkringskassan alltså hänvisa till 3 kap. 1 § AFL samt, i förekommande fall, till tillämpade skyddsregler. Om skyddsregeln i 3 § första stycket 1 (

text: RFFS 1998:12

text: ) är aktuell och Försäkringskassan, så som i förevarande fall, redan har prövat den försäkrades arbetsförmåga för aktuell tid i ett tidigare sjukpenningbeslut bör kassan hänvisa till det beslutet. Härutöver bör Försäkringskassan ange vilken tidsperiod som prövningen omfattar (jfr JO:s ämbetsberättelse 2010/11 s. 465 f.). Oavsett vilket ersättningsslag det är fråga om bör beslutsmeddelandet utformas så att det av både rubriken, motiveringen och slutet framgår att Försäkringskassan har beslutat både i frågan om den sjukpenninggrundande inkomstens storlek och i frågan om rätten till ersättning.

text: Försäkringskassans beslut den 28 juli 2009 är bristfälligt formulerat och därmed otydligt. För detta förtjänar myndigheten kritik.

text: Jag har även synpunkter på den kommuniceringsskrivelse som föregick beslutet den 28 juli 2009. Som framgår av Försäkringskassans remissvar stod det i kommuniceringsskrivelsen att myndigheten ”inte kommer att pröva om du kan få sjukpenning”. En sådan formulering är direkt missvisande eftersom den efterföljande prövningen omfattar såväl den sjukpenninggrundande inkomstens storlek som rätten till sjukpenning. Att grunden för att avslå yrkandet om sjukpenning är att sjukpenninggrundande inkomst saknas, är en annan sak.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Avgift Familjehem

title: Fråga bl.a. om en socialnämnd, för att utfå en fordran, skulle ha väckt talan om ersättning hos länsrätten enligt 9 kap. 3 § socialtjänstlagen i stället för att ansöka om betalningsföreläggande

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 februari 2006, klagade AA på Hägerstens stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. Han anförde i huvudsak följande. Han hade betalat ekonomiskt underhåll för sin 18-årige son via förvaltningen. Han hade betalat räkningarna regelbundet. Efter att det, på grund av ett missförstånd, hade blivit fel med betalningen vid ett tillfälle hade förvaltningen emellertid utan förvarning lämnat saken vidare till kronofogdemyndigheten. Han hade nu fått en s.k. betalningsanmärkning. Handläggare på kronofogdemyndigheten hade lyssnat på hans berättelse men uppgett att för att registreringen skall kunna tas bort måste stadsdelsförvaltningen bekräfta att det rör sig om ett missförstånd. Han hade nu under två års tid skickat flera brev, ringt och försökt boka tid med handläggare på stadsdelsförvaltningen utan att komma till något resultat.

text: Efter företagen utredning anförde JO André i ett beslut den 31 januari 2007 följande.

text: Bedömning

text: Förutsättningarna för att ansöka om betalningsföreläggande I

text: 8 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: anges bl.a. att om ett barn genom socialnämndens försorg får vård i ett annat hem än det egna, är föräldrarna skyldiga att i skälig utsträckning bidra till kommunens kostnader enligt grunder som regeringen föreskriver. – Av

text: 9 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: framgår bl.a. att om socialnämnden vill föra talan om ersättning som en enskild inte återbetalar frivilligt för kostnader som kommunen har haft enligt 8 kap. 1 § andra stycket, skall talan väckas hos länsrätten inom tre år från det kommunens kostnader uppkom.

text: I

text: 5 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning anges bl.a. att om enligt någon särskild föreskrift en tvist angående en förpliktelse skall tas upp av en annan myndighet än tingsrätt, kan saken prövas enligt denna lag endast om det finns bestämmelser som medger sådan prövning. Några sådana bestämmelser finns inte såvitt avser regleringen i

text: 9 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: Det är således inte möjligt för socialnämnden att ansöka om betalningsföreläggande för att på så sätt försöka få betalt för en fordran som avser ersättning för kommunens kostnader för vård av ett barn utanför det egna hemmet. Om den enskilde inte betalar frivilligt i dessa fall är nämnden hänvisad till att väcka talan hos länsrätten. Av stadsdelsnämndens remissyttrande har emellertid nu framkommit att den i ärendet aktuella fordran inte avsåg ersättning för kommunens kostnader för vård av BB. Det har därför inte funnits något formellt hinder mot att ansöka om betalningsföreläggande beträffande den fordran som nämnden vid den tidpunkten ansåg sig ha mot AA. Något om den rättsliga grunden för nämndens ekonomiska krav mot AA Stadsdelsförvaltningen fortsatte att framställa månatliga ekonomiska krav mot föräldrarna även efter det att vården av sonen BB hade upphört. Det har inte närmare framkommit på vilken rättslig grund dessa krav framställdes. Möjligen har avsikten varit att förvaltningen delvis skulle kompenseras av föräldrarna för det försörjningsstöd som förvaltningen utbetalade till BB. Socialtjänsten har emellertid inte möjlighet att kompensera sig för utbetalat bistånd på ett sådant sätt. I denna del uppkommer onekligen frågor om förvaltningens handläggning. Det kan också med fog ifrågasättas varför det tog så lång tid från det att föräldrarnas ansvar för vårdkostnaderna upphörde till dess att frågan om hur de skulle fullgöra sitt försörjningsansvar löstes. Jag finner emellertid inte tillräckliga skäl att närmare utreda detta och lämnar därför saken.

text: Handläggningen i samband med den obetalda fakturan avseende juli 2004 I oktober 2003 inleddes vid förvaltningen en utredning av hur föräldrarna skulle fullgöra sitt försörjningsansvar gentemot BB. Han läste då vid ett gymnasium på annan ort och synes regelbundet ha beviljats försörjningsstöd. Först i juli 2004 – vilket dröjsmål, som nämnts ovan, i sig väcker frågor – kom förvaltningen fram till att föräldrarna visserligen var fortsatt underhållsskyldiga för sin son men att de inte hade någon rättsligt grundad skyldighet att betala någon ersättning till nämnden.

text: I augusti 2004 skickade stadsdelsförvaltningen likväl en faktura till AA avseende juli 2004. AA betalade inte den fakturan och det ledde slutligen till att ett av förvaltningen anlitat inkassoföretag ansökte hos kronofogdemyndigheten om betalningsföreläggande. Kronofogdemyndigheten förpliktade i sitt utslag AA att betala skulden. AA bestred inte betalningsföreläggandet och ansökte inte heller om återvinning av utslaget, men nämnden har själv i sitt remissvar uttalat som sin bedömning att det inte fanns någon saklig grund för förvaltningen att rikta krav mot honom på det sätt som skedde för juli 2004 och att kravet var felaktigt. För AA har det inträffade inneburit en s.k. betalningsanmärkning.

text: Såvitt framgår av nämndens remissvar förekom det under hösten 2004 vissa kontakter mellan förvaltningen och AA:s familj som ledde till ställningstaganden från förvaltningens sida i frågan om kravet skulle kvarstå eller inte. Förvaltningen synes inte ha dokumenterat några kontakter med AA i tiden efter kronofogdemyndighetens utslag i januari 2005. Det som AA har anfört ger dock

text: vid handen att han löpande gjorde fruktlösa försök att på olika sätt etablera en kontakt med förvaltningen för att nå fram till en lösning i saken. Mot bakgrund av att det redan sommaren 2004 hade slagits fast att AA i och för sig inte hade någon skyldighet att betala ersättning till nämnden, nämndens nuvarande ställningstagande att det krav som föranledde kronofogdemyndighetens utslag var felaktigt framställt och den uppenbara olägenhet som betalningsanmärkningen har inneburit för AA, framstår händelseutvecklingen sammanfattningsvis som i hög grad otillfredsställande.

text: Jag noterar att stadsdelsnämnden med anledning av det inträffade har sett över sina rutiner för hantering av föräldrars ersättning till kommunen. Jag har också inhämtat den upplysningen att stadsdelsförvaltningen numera har haft kontakt med kronofogdemyndigheten och inkassoföretaget i anledning av betalningsanmärkningen mot AA.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Barn/ungdom
Rätten till domstolsprövning
Överklagande

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Markaryds kommun för dröjsmål med att överlämna ett överklagande av ett beslut om omprövning av vård enligt LVU till förvaltningsrätten

sammanfattning: Ett barn vårdades med stöd av 3 § LVU. Socialnämnden i Markaryd omprövade vården enligt dåvarande 13 § tredje stycket LVU och beslutade bl.a. att vården skulle fortsätta. Barnets vårdnadshavare överklagade beslutet. I stället för att överlämna överklagandet till förvaltningsrätten inledde nämnden en utredning av om vården skulle upphöra. Därefter beslutade nämnden om fortsatt vård. När vårdnadshavaren överklagade även det senare beslutet överlämnades båda överklagandena till förvaltningsrätten. Det medförde att det dröjde mer än tre månader innan förvaltningsrätten fick möjlighet att pröva det första överklagandet, vilket enligt domstolen i viss mån kunde anses ha påverkat utgången i målet. Bestämmelsen om möjlighet att överklaga ett beslut om vård med stöd av 3 § LVU är en grundläggande bestämmelse i LVU. Nämnden skulle, efter prövning av om överklagandet kommit in i rätt tid, utan dröjsmål ha överlämnat överklagandet till förvaltningsrätten. Nämnden får allvarlig kritik för sin bristfälliga handläggning.

text: Bakgrund

text: Den 21 december 2011 förordnade Förvaltningsrätten i Växjö att AA (född 1996) skulle beredas vård med stöd av

text: och

text: 3 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: Den 13 juni 2012 omprövade Socialnämnden i Markaryds kommun vården enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU (i dess dåvarande lydelse) och beslutade dels att vården enligt

text: 3 §

text: LVU skulle fortsätta, dels att AA skulle omplaceras från det HVB-hem där han var placerad till ett familjehem.

text: AA:s vårdnadshavare BB överklagade besluten den 27 juni 2012. Socialnämnden inledde då en utredning om vårdens upphörande. Den 19 september 2012 beslutade socialnämnden om fortsatt vård. Även detta beslut överklagades av vårdnadshavaren. Den 17 oktober 2012 överlämnades överklagandena till Förvaltningsrätten i Växjö som meddelade dom den 6 november 2012. I domen anförde förvaltningsrätten, såvitt avsåg beslutet att omplacera AA till ett familjehem, bl.a. följande. ”Förvaltningsrätten vill dock särskilt understryka att det är mycket anmärkningsvärt att nämnden dröjt med att överlämna överklagandet till

text: förvaltningsrätten, i synnerhet som tidsutdräkten i viss mån kan anses ha påverkat utgången i målet.”

text: Anmälan

text: Advokaten CC framförde, i egenskap av ombud för BB, i en anmälan klagomål mot nämndens handläggning av ärendet. Klagomålen avsåg främst att nämnden underlåtit att överlämna överklagandet till förvaltningsrätten. Hon anförde bl.a. att BB på grund av dröjsmålet betogs möjligheten att få en domstolsprövning inom rimlig tid och att dröjsmålet inverkade på målets utgång.

text: BB framförde i en separat skrivelse till JO klagomål mot socialnämndens bemötande av och bristande information till henne under ärendets handläggning. Hon anförde i huvudsak att beslut i ärendet har fattats utan att hon som vårdnadshavare fått vara delaktig.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Socialnämnden i Markaryds kommun. Nämndens arbetsutskott anförde i ett remissvar i huvudsak följande.

text: Planeringen var redan från början att AA efter en kortare tids placering på institution skulle flyttas till ett familjehem. Planeringen var också att AA under placeringstiden på institutionen skulle genomgå en utredning av sin beteendeproblematik vilken också genomfördes. Denna planering diskuterades första gången vid möte med AA:s mamma BB den 21 mars 2012. Den utredning som genomfördes visade att AA har en uppförandestörning samt depression. […] Vid mötet uttalade psykiatrikern som anlitades av HVB att det bästa för AA vore att stanna på HVB. Denna uppfattning delades av AA:s mamma […] Socialnämndens uppfattning var och är att AA behöver en långvarig placering som är så familjeliknande som möjligt. Allt för att ge honom en miljö med trygga vuxna personer som är tillgängliga för honom och kan ge honom social och känslomässig vägledning. Det är alltid olyckligt när en expert som endast träffat ungdomen vid några tillfallen uttalar sig tvärsäkert om den vidare vården. Trovärdigheten blir inte så hög när denne expert är knuten till en institution som är ekonomiskt beroende av socialnämndens placering. När socialnämnden gör sin bedömning grundar den sig på en långvarig kontakt med familjen och att socialnämnden har kännedom om ungdomens hela situation. Efter en omprövning av LVU-vården fattar socialnämndens arbetsutskott 2012-06-13 beslut om fortsatt vård enligt LVU samt omplacering till ett familjehem. 2012-06-27 inkom en överklagan av socialnämndens beslut och BB begärde att vården skulle upphöra men att placeringen på institutionen skulle fortsätta. Socialnämnden gjorde här ett handläggningsfel och behandlade ärendet som om det vore ett § 2 LVU-ärende varvid en utredning inleddes. Syftet var att göra en mer ingående utredning avseende AA:s behov av vård med anledning av hans mammas begäran om vårdens upphörande. Det är beklagligt att handläggningsfelet medförde att överklagandeprocessen fördröjdes men socialnämndens uppfattning är att AA inte tagit skada av detta då han idag har en fungerande vård. Socialnämndens, familjehemmets och behandlarnas uppfattning är att AA idag mår bättre. […]

text: BB skriver i sin anmälan till JO att hon ej fått vara med på möte med skola och BUP. Vid ett första möte på BUP var det AA:s önskan att hans mamma inte skulle vara med. AA är 16 år och har rätt att delta i möte med socialtjänst och sjukvård utan att vårdnadshavare är närvarande. Vid ett planerat möte på BUP i januari 2013 ska BB vara med då AA nu godkänner detta. När det gäller AA:s skolgång har BB fått all information av handläggaren och BB har också deltagit i möte med skolan. BB har också framfört synpunkter på att hon inte fått information. Socialnämnden delar inte denna uppfattning då BB löpande har fått information om AA:s vård. Socialnämndens uppfattning är att BB vill bestämma över vården men då AA är föremål för vård enligt LVU är det socialnämnden som har det yttersta ansvaret över vården och även måste ta hänsyn till AA:s vilja som ibland har varit att utesluta mammans deltagande i vården. BB skriver att AA:s vårdplan inte upprättats i samråd med henne eller AA. Socialnämndens uppfattning är att detta inte stämmer då handläggaren gjort ett förslag till vårdplan som hon gått igenom tillsammans med AA och hans mamma som då kunnat framföra synpunkter och förslag på förändringar. AA och hans mamma har godkänt vårdplanen genom att skriva under den. Socialnämndens bedömning är att det handläggningsfel som gjorts är beklagligt ur ett rättssäkerhetsperspektiv men att det ej medfört några negativa konsekvenser för AA och hans vård. AA får idag den vård han behöver genom placering i ett familjehem med trygga och stabila vuxna som kan ge honom social och känslomässig vägledning. BB har under ärendets gång fått information och varit delaktig i AA:s vård och planering. Socialnämndens handläggare har idag en tät kontakt med BB där hon får information muntligt och skriftligt om AA:s aktuella situation och hans vård.

text: CC och BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 13 §

text: LVU framgår att om den unge har beretts vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU ska socialnämnden inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från senaste prövning. Nämndens omprövning av vården ska föranleda ett formellt beslut och beslutet kan överklagas till förvaltningsdomstol.

text: I

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns bestämmelser om hur beslut överklagas. Ett överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Beslutsmyndigheten prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid och om så har skett ska myndigheten, enligt

text: 25 §

text: FL, överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till den högre instansen. I FL anges inte inom vilken tid beslutsmyndigheten ska överlämna ett överklagande till den överprövande instansen. Det ligger i sakens natur att överlämnandet måste ske utan dröjsmål. JO har vid flera tillfällen uttalat att tiden som regel inte bör överstiga en vecka (se bl.a. JO 1995/96 s. 314).

text: BB:s överklagande inkom till förvaltningen den 27 juni 2012. I stället för att överlämna överklagandet till förvaltningsrätten inledde nämnden en utredning av om vården skulle upphöra. Utredningen avslutades den 31 augusti 2012 och beslut om fortsatt vård meddelades av nämnden den 19 september 2012. När BB

text: överklagade det senare beslutet överlämnades båda överklagandena till förvaltningsrätten. Detta skedde den 17 oktober 2012.

text: Nämndens hantering av överklagandet medförde att det dröjde innan förvaltningsrätten fick möjlighet att pröva överklagandet. Jag vill framhålla att det ur rättsäkerhetssynpunkt är viktigt att ett överklagande handläggs på korrekt sätt. Särskilt angeläget är det att ett överklagande av beslut som avser tvång mot den enskilde utan dröjsmål överlämnas till domstolen. Förvaltningsrätten i Växjö uttalade i domen den 6 november 2012 att just tidsutdräkten i viss mån kunde anses ha påverkat utgången i det där aktuella målet. Om utgången av målet kunde ha blivit en annan om förvaltningsrätten fått in överklagandet tidigare har nämndens felaktiga handläggning medfört allvarlig skada.

text: Orsaken till den bristfälliga handläggningen av överklagandet synes vara att nämnden ”av misstag” behandlade ärendet som om AA vårdades med stöd av

text: 2 §

text: LVU, dvs. att vården hade föranletts på grund av brister i den unges hem. När det gäller vård enligt

text: 2 §

text: LVU ska nämnden enligt

text: 13 § första stycket

text: LVU ( i dess nuvarande lydelse) minst en gång var sjätte månad överväga behovet av fortsatt vård men nämndens ställningstagande i ett sådant fall kan, till skillnad från en s.k. omprövning av vård som ges med stöd av

text: 3 §

text: LVU, inte överklagas. Bestämmelsen om möjlighet att överklaga ett beslut om fortsatt vård med stöd av

text: 3 §

text: LVU är en grundläggande bestämmelse i LVU och jag vill uttrycka viss förvåning över att nämnden beskrivit det inträffade som ett misstag och att ett sådant misstag över huvud taget har kunnat inträffa.

text: Om AA hade vårdats med stöd av

text: 2 §

text: LVU hade, som nyss nämnts, nämndens övervägande av vården inte kunnat prövas av förvaltningsrätten. Det ankommer dock inte på beslutsmyndigheten att ta ställning till om ett beslut går att överklaga utan det är en fråga som domstolen ska avgöra. Nämnden skulle därför ha vidarebefordrat överklagandet till förvaltningsrätten även om det överklagade beslutet enligt nämndens mening inte var överklagbart. Handläggningen hade således inte varit felfri ens om nämnden hade haft rätt i sitt antagande, att överklagandet avsåg ett övervägande av vård enligt

text: 2 §

text: LVU.

text: Det finns skäl att se allvarligt på nämndens bristfälliga handläggning av BB:s överklagande. Jag förutsätter att nämnden ser över sina rutiner när det gäller handläggningen av överklaganden.

text: I anmälan har även förts fram klagomål mot vårdens utformning och nämndens bristande samarbete med barnets vårdnadshavare. Utgångspunkten är att det är socialnämnden som bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var den unge ska vistas under vårdtiden. Den omständigheten att nämnden har tagit över ansvaret för vården av den unge får emellertid inte leda till att föräldrarna fråntas allt inflytande. Nämnden har en skyldighet att låta vårdnadshavarna vara delaktiga i frågor rörande vården av den unge. Även om det är nämnden som beslutar om vårdplanens innehåll är det viktigt att involvera den unge och vårdnadshavarna så

text: långt det är möjligt i vårdplaneringen. Hur samarbetet ska gå till får avgöras i varje enskilt fall beroende på vårdnadshavarnas och den unges vilja och förmåga. Utredningen visar dock inte att nämnden brustit i detta avseende gentemot BB. Vad som i övrigt framförts om nämndens handläggning och bedömningar föranleder inget särskilt uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som innefattas i det ovan anförda. Jag finner vidare skäl att översända en kopia av beslutet till Inspektionen för vård och omsorg, som har tillsyn över bl.a. socialtjänsten.


nyckelord: Barn/ungdom Sjukvård Vårdnad

title: Kritik mot Socialstyrelsen för utformningen av en blankett för inhämtande av vårdnadshavares samtycke till vaccinering av skolelever mot den s.k. svininfluensan A(H1N1)

text: Anmälningar

text: I en anmälan, som kom in till JO i november 2009, framförde AA klagomål mot Socialstyrelsen angående utformningen av en blankett för inhämtande av vårdnadshavares samtycke till vaccination av skolelever mot den s.k. svininfluensan A(H1N1). Han hade till anmälan fogat en kopia av den aktuella blanketten.

text: AA anförde bl.a. följande. Vårdnadshavares samtycke bedöms av Socialstyrelsen behövas för att vaccination ska kunna ske. Detta är förståeligt, åtminstone när barnen är i de nedre tonåren eller ännu yngre. Vissa risker med vaccination har ju påpekats i den allmänna debatten, och dessutom har det länge varit mycket tveksamt om barn i de allra lägsta åldrarna alls ska vaccineras. Frågan om vaccinering mot svininfluensa är alltså i högsta grad kontroversiell. Trots att Socialstyrelsen anser att båda vårdnadshavarnas samtycke behövs, överlåter man i blanketten till bara en av vårdnadshavarna att avgöra om vaccinering ska ske/inte ska ske. Att Socialstyrelsen bedömer att båda vårdnadshavarnas samtycke behövs framgår av en asteriskmarkering vid ”Vårdnadshavares namn” där det längst ned på blanketten sägs ”För båda vårdnadshavarna”. Den ena vårdnadshavaren får ta ansvar för att den andra tycker likadant. Sannolikt har formuleringen valts för att den ska innebära minsta möjliga problem för berörd hälso- och sjukvårdspersonal. Frågan är dock om ett sådant samtycke kan sägas ha rättsligt bindande verkan.

text: I en kompletterande skrivelse framförde AA klagomål mot Stockholms läns landsting angående utformningen av den blankett som landstinget tillhandahöll för motsvarande ändamål. Förutom vad avsåg blankettens utformning av vårdnadshavares samtycke ifrågasatte han om det var riktigt att över huvud taget kräva samtycke från vårdnadshavare för alla barn upp till 18 års ålder. En kopia av blanketten hade fogats till skrivelsen.

text: Utredning

text: Socialstyrelsen anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som anfördes i anmälan mot styrelsen. I remissvaret, som beslutats av chefsjuristen BB, anfördes följande.

text: Socialstyrelsens yttrande

text: Det framgår av

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: , FB, att om barnet har två vårdnadshavare, ska de utöva bestämmanderätten om barnet tillsammans. I allmänhet torde företrädare för hälso- och sjukvården kunna utgå från att den förälder som han eller hon har att göra med agerar i samförstånd med den andra föräldern om föräldrarna har gemensam vårdnad, särskilt då det inte rör sig om beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid. Om det finns anledning att anta att det föreligger meningsskiljaktigheter mellan föräldrarna, måste emellertid inställningen undersökas närmare, åtminstone genom att den närvarande vårdnadshavaren frågas. En förfrågan om den andra vårdnadshavarens inställning ska som regel också ske, om det är fråga om åtgärder av ingripande betydelse. Socialstyrelsen tog fram den aktuella blanketten som ett underlag till vårdgivarens inhämtande av samtycke till vård från båda vårdnadshavarna vid gemensam vårdnad. Blanketten togs fram särskilt med tanke på den vaccinering som landstinget skulle genomföra i skolorna, där som regel ingen av vårdnadshavarna medföljer. Socialstyrelsen gjorde vid utformningen av blanketten en bedömning av vad som kan vara en rimlig åtgärd för att upprätthålla vissa minimikrav på dokumentationen.

text: 1. Bakgrund

text: Socialstyrelsen är tillsynsmyndighet över hälso- och sjukvården. Socialstyrelsen har vidare ansvar för att samordna smittskyddsarbetet i Sverige och är kontaktpunkt i det internationella samarbetet i smittskyddsfrågor inom EU och WHO. En av de viktigaste åtgärderna för att bromsa smittspridningen av den nya influensan A(H1N1), även kallad svininfluensa, har varit den vaccinering som genomförts under hösten och vintern 2009–2010. Vaccineringen har som en viktig del innefattat ett erbjudande till skolelever om gratis vaccinering inom skolhälsovården. Socialstyrelsen utarbetade inför skolhälsovårdens erbjudande om vaccinering under hösten 2009 en blankett för vårdnadshavares godkännande för vaccination. Blanketten och till den anknuten information gällande vaccineringen lades ut på Socialstyrelsens hemsida omkring den 13 oktober 2009. Den 25 november 2009 inkom en anmälan till JO där anmälaren begär att JO ska pröva ”lagligheten i att en vårdnadshavare av Socialstyrelsen bedöms kunna ansvara för den andra vårdnadshavarens inställning i samband med vaccination mot den s.k. svininfluensan A(H1N1)”.

text: 2. Utredning

text: 2.1. Utformningen av blanketten och den anknutna informationen Längst ned på blanketten, bilaga 1 (bilagan här utesluten; JO:s anmärkning), lämnas utrymme för underskrift på en rad, under vilken det anges ”Vårdnadshavares namn *”. Asterisken innehåller en förklarande text, som vid tiden för anmälan till JO hade följande lydelse. * För båda vårdnadshavarna Samtidigt med blanketten tog Socialstyrelsen även fram information om vaccineringen, bilaga 2 (bilagan här utesluten; JO:s anmärkning). Även den lades ut på Socialstyrelsens hemsida. Informationen har rubriken ”Influensa A(H1N1) – föräldramedgivande vid vaccinering”. Informationen är utformad som frågor och svar. Informationen har numera en delvis annan lydelse (Socialstyrelsen återkommer

text: till detta nedan), men hade – såvitt är relevant i förhållande till förevarande anmälan – följande lydelse. Kommer det att finnas en nationell medgivandeblankett för influensavaccinationen? Ja. Socialstyrelsen har tagit fram ett underlag till blankett för medgivande att dela ut till föräldrar på skolor och förskolor. Observera att det inte finns något krav på att landstingen ska hålla sig till just denna utformning. Samt Måste bägge vårdnadshavarna skriva på? Nej, det räcker med att en vårdnadshavare skriver under för bådas räkning.

text: 2.2 Syftet med blanketten Syftet med blanketten är att vårdgivarna ska kunna använda blanketten som underlag för utformning av sina rutiner inför dokumentationen av att vårdnadshavarna är överens om att barnet ska vaccineras.

text: 3. Lagar och förarbeten m.m.

text: 3.1. Vårdnadshavarnas ansvar enligt

text: föräldrabalken

text: Huvudregeln är att vårdnadshavarna ansvarar för barnet i enlighet med

text: 6 kap.

text: FB. Det framgår av

text: 6 kap. 1 §

text: FB att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. De ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kränkande behandling. Den som har vårdnaden om ett barn har ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov blir tillgodosedda, vilket framgår av

text: 6 kap. 2 §

text: FB. Vårdnadshavaren har, enligt

text: 6 kap. 11 §

text: FB, rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Det framgår av

text: 6 kap. 13 §

text: FB att om barnet har två vårdnadshavare, ska de utöva bestämmanderätten om barnet tillsammans. Av

text: 6 kap. 13 § andra stycket

text: FB framgår att om en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i sådana beslut rörande vårdnaden som inte utan olägenhet kan uppskjutas, bestämmer den andre ensam. Denne får dock inte ensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: 3.2. Barn under 18 år som söker hälso- och sjukvård Barnets ställning inom hälso- och sjukvården i förhållande till barnets föräldrar/vårdnadshavare är ibland svårbedömd, även om grundprincipen är enkel; föräldrar ansvarar för sina barn. När ett barn söker hälso- och sjukvård möter grundprincipen om föräldrars ansvar för sina barn det regelverk som gäller för hälsooch sjukvården. Inom hälso- och sjukvården ska vård ges med patientens samtycke och bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet. Enligt

text: föräldrabalkens

text: regler är det vårdnadshavarnas samtycke som ska sökas. I takt med barnets stigande ålder och utveckling ska emellertid allt större hänsyn tas till barnets vilja, vilket framgår av

text: 6 kap. 11 §

text: FB.

text: 3.3. Inhämtande av samtycke från endast den ena vårdnadshavaren vid gemensam vårdnad Enligt Rynning (Rynning, Elisabeth, Samtycke till medicinsk vård och behandling. En rättsvetenskaplig studie, Iustus Förlag, Uppsala 1994, s. 291) måste det ofta när det gäller åtgärder inom hälso- och sjukvården anses vara tillräckligt att samtycke inhämtas från en vårdnadshavare. Om barnet kommer i sällskap med en vårdnadshavare torde normalt inte den eventuella andra vårdnadshavarens inställning behöva efterfrågas. Finns det emellertid anledning att misstänka att den andra vårdnadshavaren

text: skulle kunna vara av en annan uppfattning, torde det åligga hälso- och sjukvårdspersonalen att försöka närmare undersöka huruvida så är fallet, åtminstone genom att fråga den närvarande vårdnadshavaren. [...] Framkommer oenighet mellan vårdnadshavarna torde i vart fall inte sådana åtgärder som inte är medicinskt indicerade få vidtas. Frågan har även behandlats i den statliga utredningen Beslutanderätt vid gemensam vårdnad (

text: SOU 2007:52

text: ), s. 72. I allmänhet torde företrädare för hälso- och sjukvården kunna utgå från att den förälder som han eller hon har att göra med agerar i samförstånd med den andra föräldern om föräldrarna har gemensam vårdnad, särskilt då det inte rör sig om beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid. Om det finns anledning att anta att det föreligger meningsskiljaktigheter mellan föräldrarna, måste emellertid inställningen undersökas närmare, åtminstone genom att den närvarande vårdnadshavaren frågas. En förfrågan om den andra vårdnadshavarens inställning skall som regel också ske, om det är fråga om åtgärder av ingripande betydelse.

text: 3.4. Dokumentation Enligt

text: 3 kap. 6 § patientdatalagen (2008:355)

text: ska en patientjournal innehålla de uppgifter som behövs för en god och säker vård av patienten. I Socialstyrelsens föreskrifter (

text: SOSFS 2008:14

text: ) om informationshantering och journalföring i hälsooch sjukvården finns bl.a. krav på rutiner för journalföring och för hantering av patientuppgifter. Rutinerna för dokumentation av patientuppgifter ska säkerställa att patientjournalen innehåller uppgifter om lämnade samtycken (

text: SOSFS 2008:14

text: 3 kap. 7 §). I de fall patienten är underårig gäller detta vårdnadshavares samtycke (jfr 6 kap. 2 och 11 §§ FB).

text: 4. Socialstyrelsens bedömning

text: Att den ena vårdnadshavaren företräder den andra i kontakter med vården är inte alls ovanligt, vare sig det gäller frågor som rör undersökning, vård eller behandling. Vanligtvis sker kontakterna med vården utan något uppvisande av ett gemensamt skriftligt intyg. Hälso- och sjukvårdspersonalen får bedöma situationen utifrån medicinska behov, den närvarande vårdnadshavarens tro värdighet vid utsaga eller uppvisande av ett intyg. Denna bedömning behöver läkaren eller sköterskan göra för att ta ställning till om vårdnadshavarna är överens om åtgärden. Vidare ska alltid frågan om barnets bästa vägas in i bedömningen. Något föreskrivet krav på ett skriftligt och egenhändigt undertecknat intyg från båda vårdnadshavarna i kontakter med vården finns inte. Om barnet själv söker vård bedöms också barnets självbestämmande i förhållande till ålder, förstånd och mognad. Sekretess gentemot vårdnadshavare föreligger i motsvarande grad. Det innebär att barn också kan tillerkännas rätten att bli vaccinerade mot vårdnadshavarnas gemensamma och uttryckliga vilja. Dessa omständigheter är välkända och rutinerna tillämpas dagligen inom hälso- och sjukvården. Det står således fritt för de vårdgivare som så önskar, att ta in det underlag som de anser behövs för bedömningen. Om hälso- och sjukvårdspersonalen finner att en situation i ett enskilt fall är sådan att det finns behov av att man på alla sätt vill förvissa sig om att den ena vårdnadshavaren inte vilseleder beträffande den andres inställning i saken, kan ett av båda vårdnadshavarna underskrivet intyg bedömas vara en nödvändig förutsättning för behandlingen i fråga. Risken för ett osant intygande kvarstår naturligtvis vare sig det är en muntlig eller skriftlig utsaga, liksom risken för att en av de två närvarande personerna falskt utger sig för att vara vårdnadshavare. Det är i första hand den som ordinerar läkemedelsbehandlingen som i varje enskilt fall får avgöra utsagans eller det skriftliga intygets trovärdighet och utifrån detta ge behandlingen eller avstå från detta. I osäkra fall ligger det naturligtvis närmare till hands att avstå för att begära in ytterligare underlag. I undantagsfall kan det även förekomma att läkaren eller sköterskan t.o.m. måste

text: kontrollera båda närvarande vårdnadshavares identiteter, om de verkligen är vårdnadshavare och är överens och därefter dokumentera detta tydligt. Det är dock inte möjligt att enbart med en blankett säkerställa att hälso- och sjukvårdspersonal får all den information som behövs i det enskilda fallet. Socialstyrelsen har i den aktuella frågan gjort en bedömning av vad som kan vara en rimlig åtgärd för att upprätthålla vissa minimikrav på dokumentationen om att det föreligger ett gemensamt ställningstagande av vårdnadshavarna. De redovisade rutinerna vid gemensam vårdnad är väl inarbetade i hälso- och sjukvården. Socialstyrelsen har inte fått indikationer om att blanketten varit svår att förstå eller att använda. Men Socialstyrelsen har ändå, efter att ha fått del av anmälan till JO, sett över formuleringen vid asterisken i bilaga 1 och förtydligat den i avsikt undanröja risken för missförstånd. Socialstyrelsen har även i samma syfte förtydligat skrivningarna i den anknutna informationen.

text: Av bilaga 3 till remissvaret framgick att den förklarande texten vid asterisken i den nya versionen av blanketten hade följande lydelse.

text: * I allmänhet kan hälso- och sjukvården utgå från att föräldrar med gemensam vårdnad agerar i samförstånd, därför räcker det ofta att en av dem skriver under.

text: Av bilaga 4 till remissvaret framgick att informationen på Socialstyrelsens hemsida, såvitt nu är av intresse, hade följande lydelse.

text: Måste bägge vårdnadshavarna skriva på? Nej, det räcker med att en vårdnadshavare skriver under eftersom hälso- och sjukvården i allmänhet kan utgå från att en vårdnadshavare agerar i samförstånd med den andra vårdnadshavaren om de har gemensam vårdnad. Om det finns anledning att anta att det föreligger meningsskiljaktigheter mellan föräldrarna, måste emellertid deras inställning undersökas närmare.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 18 februari 2011 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Under hösten och vintern 2009–2010 genomfördes i Sverige vaccinering i stor skala för att bromsa smittspridningen av den nya influensan A(H1N1). Som en del i detta erbjöds skolelever gratis vaccinering inom skolhälsovården.

text: Inför skolhälsovårdens erbjudande om vaccinering utarbetade Socialstyrelsen en blankett. Syftet med blanketten var enligt remissvaret att den skulle fungera ”som ett underlag till vårdgivarens inhämtande av samtycke till vård från båda vårdnadshavarna vid gemensam vårdnad”.

text: AA har ifrågasatt utformningen av blanketten. Han har tagit upp den omständigheten att Socialstyrelsen, trots att den gör bedömningen att båda vårdnadshavarnas samtycke krävs vid gemensam vårdnad, i blanketten överlåter till en av vårdnadshavarna att för bådas räkning ta ställning till om vaccinering ska ske eller inte.

text: Vid den aktuella tidpunkten såg ifrågavarande del av blanketten ut på följande sätt.

text: □ Ja, jag vill att mitt barn vaccineras mot influensa A(H1N1)

text: □ Nej, jag vill inte att mitt barn vaccineras mot influensa A(H1N1)

text: ____________________________________________________________

text: Vårdnadshavares namn* Telefon hem Telefon arbete

text: *För båda vårdnadshavarna – – –

text: Mina uttalanden i det följande avser de fall där barnets egen inställning i vaccineringsfrågan är av underordnad betydelse och det alltså anses vara nödvändigt att klarlägga vårdnadshavarnas inställning rörande vaccinering.

text: Som framgår av Socialstyrelsens redogörelse är huvudregeln enligt

text: föräldrabalken

text: att när det finns två vårdnadshavare ska dessa utöva vårdnaden tillsammans, dvs. gemensamt fatta beslut om barnets angelägenheter. Vissa s.k. vardagliga avgöranden ska dock den ena av två vårdnadshavare kunna träffa (jfr

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: ). Enligt min uppfattning är inte ställningstagandet till om ett barn ska få en sådan vaccinering som det nu är fråga om ett sådant vardagligt beslut rörande vårdnaden som det är tillräckligt att den ena vårdnadshavaren fattar beslut om. Även Socialstyrelsen förefaller anse att huvudregeln är tillämplig i ett fall som detta, dvs. att vårdnadshavarna ska vara överens om att vaccinering ska ske.

text: Att Socialstyrelsen trots sin uppfattning valt att utforma blanketten på det sätt som redovisats har styrelsen förklarat med att den gjort en bedömning av vad som kan vara en rimlig åtgärd för att upprätthålla vissa minimikrav på dokumentationen om att det föreligger ett gemensamt ställningstagande av vårdnadshavarna.

text: Det är i och för sig, som Socialstyrelsen också har anfört, inte möjligt att enbart med stöd av en blankett säkerställa att hälso- och sjukvårdspersonal får all den information som behövs i det enskilda fallet. Blanketten har dock arbetats fram för att användas huvudsakligen i en situation där det normalt sett inte är någon vårdnadshavare närvarande, nämligen i skolan. Eftersom det i dessa fall i princip är endast uppgifterna i blanketten som ger berörd sjuksköterska eller läkare underlag för bedömningen av om båda vårdnadshavarnas samtycke till vaccinering föreligger är blankettens utformning av stor betydelse.

text: Med utgångspunkt i att – i förekommande fall – båda vårdnadshavarnas samtycke krävs för att ett barn ska vaccineras anser jag att den konstruktion som valts, att en vårdnadshavare skriver under blanketten ”för båda vårdnadshavarna”, inte är lämplig. I stället borde blanketten ha utformats så att det gjorts tydligt att, när

text: vårdnaden är gemensam, båda vårdnadshavarnas uppfattning i vaccinationsfrågan ska framgå.

text: Vad jag nu anfört innebär självfallet inte att hälso- och sjukvårdspersonal alltid måste avstå från att vaccinera ett barn om ett i blanketten lämnat samtycke inte har undertecknats av båda vårdnadshavarna. För det fall endast en vårdnadshavare undertecknat blanketten men han eller hon har uppgett att även den andra vårdnadshavaren samtycker till vaccinering får hälso- och sjukvårdspersonalen ta ställning till om uppgiften att vårdnadshavarna är överens kan accepteras eller om frågan behöver utredas.

text: Sammanfattningsvis är det således min uppfattning att blanketten borde ha utformats med utgångspunkt i huvudregeln, dvs. att den ska undertecknas av båda vårdnadshavarna. Den kritik som ligger i vad jag nu uttalat träffar även den nya utformning av blanketten som Socialstyrelsen har redovisat. Jag förutsätter därför att blanketten ses över på nytt.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.

text: En kopia av beslutet överlämnas för kännedom till organisationen Sveriges Kommuner och Landsting.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
God man/förvaltare
Sekretess
Underrättelse

title: Kritik mot en enhetschef inom Region Stockholm för att ha lämnat ut sekretessbelagda uppgifter till en överförmyndarnämnd

sammanfattning: En enhetschef vid ett habiliteringscenter gjorde en anmälan till överförmyndarnämnden med synpunkter på hur en god man skötte sitt uppdrag. I samma anmälan lämnade enhetschefen information om den gode mannens huvudman, om bl.a. diagnos och sjukvårdsinsatser. ChefsJO konstaterar att de uppgifter som enhetschefen lämnade om huvudmannen är sådana att de omfattas av sekretess enligt 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (OSL). Såvitt framkommit hade utlämnandet inte föregåtts av någon menprövning. Det hade därmed krävts antingen att den enskilde som uppgifterna rör hade lämnat sitt samtycke till utlämnandet eller att det fanns någon sekretessbrytande bestämmelse som tillät det. Habiliteringscentret har som grund för att uppgifterna lämnades ut hänvisat till 10 kap. 2 § OSL om nödvändigt utlämnande och 4 kap. 3 § 2 hälso- och sjukvårdsförordningen (HSF) som reglerar hälso- och sjukvårdens möjligheter att anmäla en intagen patients behov av god man och därmed sammanhängande frågor. ChefsJO uttalar att enhetschefen inte hade den enskildes samtycke till att lämna ut uppgifterna och att det inte framkommit att utlämnandet var nödvändigt för att habiliteringscentret skulle kunna fullgöra sin verksamhet eller att någon annan sekretessbrytande bestämmelse var tillämplig. Vidare konstaterar chefsJO att 4 kap. 3 § HSF endast gäller patienter som är inlagda på en sjukvårdsinrättning och därmed inte är tillämplig i detta fall. ChefsJO uttalar mot denna bakgrund att enhetschefen inte kan undgå kritik för att anmälan till överförmyndarnämnden innehöll sekretessbelagda uppgifter om huvudmannen. Slutligen framhåller chefsJO att hon har förståelse för att hälso- och sjukvårdspersonalen agerat utifrån vad som uppfattats vara patientens bästa och att det är problematiskt att deras möjligheter att kontakta överförmyndaren är begränsade till inneliggande patienter. JO har tidigare uppmärksammat regeringen på frågan om det inte borde införas en skyldighet för läkare i öppenvården att anmäla behov av god man för en patient. Eftersom frågetecken om den nuvarande regleringen på nytt har aktualiserats i detta ärende ser chefsJO anledning att göra en framställan till regeringen om en översyn av lagstiftningen. En kopia av beslutet skickas även för kännedom till en pågående utredning om frågor om ställföreträdarskap.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 oktober 2018 förde AA fram klagomål mot Sollentuna habiliteringscenter, Stockholms läns sjukvårdsområde inom Region Stockholm, och enhetschefen BB. Han uppgav i huvudsak följande:

text: Enhetschefen har gjort en anmälan till överförmyndarnämnden om olämplighet hos en god man. I samma anmälan har hon dock lämnat sekretesskyddade uppgifter om huvudmannen. Det finns inte någon sekretessbrytande bestämmelse i lag som har gett henne rätt att lämna ut dessa uppgifter.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Styrelsen för Stockholms läns sjukvårdsområde, (SLSO). Styrelsen, genom sjukvårdsdirektören, anförde bl.a. följande:

text: Utredning

text: Patientens gode man är mamman. Habiliteringsenheten har i samverkan med en kommunal utförare stått för insatserna till den vuxna patienten och patientens familj. Habiliteringsenheten har fått signaler om brister i godmanskapet när det gäller kontakter med myndigheter och att följa instruktioner och rekommendationer för patientens bästa vilket föranledde kontakt med överförmyndarnämnden. Yttrande har inhämtats från ansvarig sektionschef för Habilitering och Hälsa. Av skrivelsen framgår att kontakten med överförmyndarnämnden togs för att säkerställa förutsättningar för ökad livskvalité för patienten. Medarbetare på vårdenheten kände oro för att patienten inte fick sina behov tillgodosedda. Dessutom har i kontakt med sektionschefen framkommit att mottagningen först haft en telefonkontakt med överförmyndarnämnden som uppmanade mottagningschefen att göra en skriftlig anmälan om det bristande godmanskapet.

text: Gällande rätt

text: Av kap.

text: 25 § 1

text: OSL framgår att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Enligt kap.

text: 10 § 2 offentlighets- och sekretesslagen

text: får myndighet lämna information till annan myndighet om det behövs om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. I kap. 4 § 3 p. 2 hälso- och sjukvårdsförordningen framgår att en verksamhetschef ansvarar för att överförmyndaren underrättas när en intagen person kan antas behöva god man eller förvaltare enligt

text: föräldrabalken

text: Förvaltningens synpunkter

text: Förvaltningen anser att det rör sig om två frågor i aktuellt ärende. Hade chefen för mottagningen rätt att underrätta överförmyndarnämnden samt har man brutit mot sekretessen när man gjorde anmälan till samma nämnd. Chefen ansåg sig ha rätt att underrätta överförmyndarnämnden. Som stöd för detta hänvisas till kap 4 § 3 punkt 2 i hälso- och sjukvårdsförordningen som i det här fallet bör tolkas analogt då patienten inte var intagen i slutenvården men väl inskriven hos mottagningen och vårdpersonalen hade ett vårdansvar. Det är känt att patienten hade god man dels av överförmyndarnämnden och vårdpersonalen. Mottagningens chef som kontaktade överförmyndarnämnden hade

text: patientens bästa för ögonen då chefen fått flera signaler från personalen som kände en stark oro för att patienten inte fick sina behov tillgodosedda, vilket även påverkar den vård som enheten försöker ge. Det har på intet sätt varit avsikten att skada patienten och enligt förvaltningens sätt att se på saken var det ett nödvändigt utlämnande. Dock kan man i efterskott konstatera att berörd chef uppgett mer information om patienten än vad som var nödvändigt när chefen kontaktade överförmyndarnämnden. I den skriftliga anmälan till nämnden framgår vilka sjukvårdsinsatser som getts till patienten vilket inte varit nödvändigt för anmälan om bristande godmanskap. Sammanfattningsvis anser förvaltningen att kontakten med överförmyndaren var befogad för att informera om bristande godmanskap då man hade patientens bästa för ögonen, med stöd av ovan nämnd lagstiftning. Dock är det beklagligt att mer sekretessklassad information än nödvändigt förmedlades till överförmyndarnämnden. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledning Genom utredningen har det framkommit att en enhetschef vid Sollentuna habiliteringscentrum gjorde en anmälan till överförmyndarnämnden med synpunkter på hur en god man skötte sitt uppdrag. I samma anmälan lämnade hon information om den gode mannens huvudman, om bl.a. diagnos och sjukvårdsinsatser. Styrelsen för Stockholms läns sjukvårdsområde har i sitt yttrande till JO gjort bedömningen att kontakten med överförmyndarnämnden var befogad med hänvisning till en analog tillämpning av reglerna i

text: 4 kap. 3 § 2 hälso- och sjukvårdsförordningen (2017:80)

text: , HSF, och till att det mot bakgrund av hälso- och sjukvårdspersonalens vårdansvar var ett nödvändigt utlämnande. Styrelsen har dock beklagat att mer sekretesskyddad information än nödvändigt lämnades genom den aktuella anmälan.

text: Ärendet aktualiserar frågor om hälso- och sjukvårdens möjligheter att underrätta överförmyndaren i vissa frågor som rör godmanskap och förvaltarskap samt hur dessa förhåller sig till hälso- och sjukvårdssekretessen. Underrättelse enligt hälso- och sjukvårdsförordningen Bestämmelser som reglerar hälso- och sjukvårdens möjligheter att anmäla en patients behov av god man och därmed sammanhängande frågor finns bl.a. i 4 kap. 3 § 2 HSF. Där framgår att verksamhetschefen ska ansvara för att överförmyndaren underrättas när en intagen person kan antas behöva en god man eller förvaltare enligt

text: föräldrabalken

text: samt när ett förvaltaruppdrag bör upphöra. Paragrafen avser alltså endast personer som är inlagda på en sjukvårdsinrättning och är således inte tillämplig i det här fallet.

text: I ett tidigare ärende hos JO väckte Socialstyrelsen frågan om det inte borde införas en skyldighet för en läkare i öppenvården att, i likhet med vad som gäller inom den slutna vården, anmäla behov av god man för en patient (se

text: JO 2000/01 s. 512

text: ). Frågan aktualiserades mot bakgrund av att personal inom den öppna hälso- och sjukvården i ökande omfattning torde komma i kontakt

text: med patienter som är i behov av god man. JO delade Socialstyrelsens uppfattning i frågan och fann det därför befogat att överlämna en kopia av beslutet till Regeringskansliet för kännedom. Några bestämmelser som reglerar detta har emellertid ännu inte införts.

text: Förhållandet till hälso- och sjukvårdssekretessen I fråga om de uppgifter i anmälan som gäller huvudmannen har vårdgivaren haft skyldighet att beakta den sekretess som enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller inom hälso- och sjukvården. Enligt bestämmelsen gäller sekretess för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen gäller enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL även i förhållande till andra myndigheter om inte något undantag som föreskrivs i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till är aktuellt.

text: Det kan konstateras att de uppgifter om huvudmannen som lämnades i skrivelsen till överförmyndarnämnden är sådana att de omfattas av sekretess enligt

text: 25 kap. 1 §

text: OSL. Såvitt framkommit har utlämnandet inte föregåtts av någon menprövning som visat att det stått klart att uppgifterna kunde lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. Det har därmed krävts antingen att den enskilde som uppgifterna rör hade lämnat sitt samtycke till utlämnandet eller att det fanns någon sekretessbrytande bestämmelse som tillät det.

text: Av 12 kap. 1 och 2 §§ OSL framgår att sekretess till skydd för en enskild inte gäller i förhållande till den enskilde själv, om inte annat anges i OSL, och att den enskilde kan samtycka till att sekretess som gäller till skydd för honom eller henne helt eller delvis hävs. I de fall den som på grund av bristande mognad eller psykisk sjukdom saknar all förmåga till bedömning av sekretessfrågan gäller att ställföreträdarens samtycke till utlämnande krävs och är tillräckligt (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [1 januari 2020, version 21, JUNO], kommentaren till 12 kap. 1 §).

text: Det har inte framkommit att något samtycke till att lämna ut uppgifterna har begärts från den enskilde eller hans ställföreträdare. Jag vill i sammanhanget understryka att det ska framgå av en patients journal om samtycke har begärts.

text: Enligt remissvaret har Sollentuna habiliteringscenter åberopat

text: 10 kap. 2 §

text: OSL som stöd för att vissa av uppgifterna lämnades ut. Av den nämnda paragrafen, som reglerar s.k. nödvändigt utlämnande, framgår att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen syftar till att förhindra att sekretessregleringen omöjliggör för en myndighet att sköta de uppgifter som åvilar den. Det är alltså det intresse som den utlämnande myndigheten har av att lämna uppgiften som

text: är avgörande, inte vilket intresse den mottagande myndigheten har av uppgiften (a.a., kommentaren till 10 kap. 2 §).

text: Enligt förarbetena till den nyss nämnda bestämmelsen ska den tillämpas restriktivt (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465 och 494). Sekretessen får efterges bara i sådana fall där ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra ett visst åliggande. Enbart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande sätts ned genom en föreskriven sekretess får alltså inte leda till att sekretessen åsidosätts (se Lenberg m.fl., a.a.). Som exempel på situationer där bestämmelsen kan komma att aktualiseras anges i förarbetena att en myndighet kan vara tvungen att ge en annan myndighet hemlig information till grund för ett remissyttrande (s. 121 f. i propositionen). Många gånger måste det ligga inom en myndighets verksamhet att se till att misstanke om brott blir utredd (s. 123). Så är exempelvis fallet när misstanke om skattebedrägerier uppkommer hos Skatteverket. Ett annat exempel är att fall av misstänkt barnmisshandel kommer till en socialnämnds kännedom. Det ligger i denna myndighets intresse att få utrett huruvida misshandel verkligen har förekommit, och i vissa fall måste nämnden se till att brottet beivras. Inom en myndighets verksamhet ligger också att se till att misstanke om förmögenhetsbrott, som riktar sig mot den del av den offentliga verksamhet som företräds av myndigheten, blir utredd. När det gäller hälso- och sjukvården kan en sådan situation vara om en patient åberopar förfalskade recept, eftersom gärningen riktar sig mot hälso- och sjukvården (se JO 1986/87 s. 159).

text: Utgångspunkten är alltså att bestämmelsen i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL ska tillämpas restriktivt. Sekretessen får bara efterges i fall då ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra en uppgift som tillkommer myndigheten. I praktiken handlar det om situationer av undantagskaraktär (se

text: JO 2015/16 s. 606

text: ). Utifrån de uppgifter som framkommit i ärendet bedömer jag inte att det rörde sig om en sådan situation i detta ärende.

text: Min bedömning av enhetschefens handlande

text: Av det som anförts ovan framgår alltså att bestämmelsen i 4 kap. 3 § 2 HSF om sjukvårdens skyldighet att anmäla en patients behov av god man eller förvaltare inte var tillämplig när enhetschefen lämnade ut de aktuella uppgifterna till överförmyndarnämnden. Det har inte heller framkommit att utlämnandet av de sekretesskyddade uppgifterna var nödvändigt för att Sollentuna habiliteringscenter skulle kunna fullgöra sin verksamhet eller att någon annan sekretessbrytande bestämmelse var tillämplig. Enhetschefen kan därför inte undgå kritik för att anmälan till överförmyndarnämnden innehöll sekretessbelagda uppgifter om huvudmannen.

text: Avslutande synpunkter Slutligen vill jag framhålla att jag har förståelse för att hälso- och sjukvårdspersonalen har agerat utifrån vad som uppfattats vara patientens bästa och att det är problematiskt att möjligheterna att kontakta överförmyndaren är begränsade till inneliggande patienter. Som en jämförelse kan nämnas att socialnämnden enligt

text: 5 kap. 3 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: och

text: 15 § 6 lagen (1993:387)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, är skyldig att anmäla till överförmyndaren om den finner att en god man eller en förvaltare enligt

text: föräldrabalken

text: bör förordnas för någon. Enligt samma bestämmelse i

text: socialtjänstförordningen

text: är nämnden också skyldig att anmäla om någon inte längre bör ha förvaltare och enligt bestämmelsen i LSS när förmynderskap, förvaltarskap eller godmanskap bör kunna upphöra. Enligt min uppfattning är det otillfredsställande att hälso- och sjukvården till skillnad från socialtjänsten inte har möjlighet att påtala vare sig ett behov av god man eller förvaltare eller när ett sådant uppdrag bör upphöra i fråga om patienter i öppenvården.

text: JO har tidigare uppmärksammat regeringen på frågan om det inte borde införas en skyldighet för läkare i öppenvården att anmäla behov av god man för en patient. Eftersom frågetecken om den nuvarande regleringen på nytt har aktualiserats i detta ärende finner jag anledning att, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstiftningen i de hänseenden som berörts. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till regeringen.

text: Det har vidare kommit till min kännedom att regeringen har gett en särskild utredare i uppdrag att se över reglerna om gode män och förvaltare för att bl.a. förbättra tillsynen på området (se

text: dir. 2019:44

text: Ställföreträdarskap att lita på – en översyn av reglerna om gode män och förvaltare). Jag finner därför skäl att även skicka en kopia av beslutet till utredningen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.