title: Socialnämndens utredningsskyldighet när yttrande ska lämnas till allmän domstol i ett adoptionsärende; fråga om socialnämnden borde ha försökt att få kontakt med barnen som vistades i Uganda

text: Bakgrund

text: AA förordnades i september 1999 av polisdomstolen i Goma, Demokratiska republiken Kongo, till vårdnadshavare för sina tre syskonbarn, födda 1994, 1995 och 1996, som då bodde tillsammans med AA, hans hustru och deras barn. AA beviljades i maj 2002 permanent uppehållstillstånd i Sverige.

text: I september 2004 avslog Migrationsverket en ansökan om uppehållstillstånd för syskonbarnen som då vistades i Kampala i Uganda. Utlänningsnämnden avslog i mars 2005 ett överklagande av Migrationsverkets beslut. Utlänningsnämnden anförde därvid bl.a. att AA inte var att anse som förälder till barnen eftersom någon i Sverige godkänd adoption inte ägt rum.

text: AA vände sig därefter till Ångermanlands tingsrätt och ansökte om tillstånd att få adoptera sina tre syskonbarn. Tingsrätten begärde med anledning av ansökan ett yttrande av Humanistiska nämnden i Örnsköldsviks kommun. Nämnden överlämnade sin utredning till tingsrätten. I utredningen anfördes bl.a. följande. Utredarna har ingen kännedom om de aktuella barnen förutom de uppgifter som AA lämnat. Någon bedömning om den aktuella adoptionen är till fördel för barnen kan därför inte göras.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot Migrationsverket och humanistiska förvaltningen i Örnsköldsviks kommun. Klagomålen mot humanistiska förvaltningen avsåg bl.a. att förvaltningen inte gjorde något försök att utröna syskonbarnens inställning till adoptionen.

text: Klagomålen mot Migrationsverket prövades av JO Nils-Olof Berggren i ett beslut den 7 juni 2007 (JO:s dnr 1306-2007).

text: Utredning

text: JO remitterade anmälan till Humanistiska nämnden i Örnsköldsviks kommun för yttrande såvitt rörde nämndens handläggning.

text: Som sitt remissvar ingav nämnden ett yttrande som hade upprättats av familjerättssekreterarna CC och DD vid humanistiska förvaltningen. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Från Ångermanlands tingsrätt, Härnösand, inkom 2005-11-21 begäran om yttrande över AA:s ansökan om att få adoptera sina tre syskonbarn enligt ovan. Yttrandet skulle vara tingsrätten tillhanda den 16 december 2005. Utredningstiden förlängdes av tingsrätten till 2006-03-13, efter vår begäran. Anledningen till detta var att utredningstiden var alltför kort för att ärendet skulle hinna tas upp vid humanistiska nämndens sammanträde 2005-12-20. Eftersom ärendet var av ovanlig art togs kontakt med Myndigheten för internationella adoptioner, MIA, för rådgivning med en erfaren jurist vad gäller handläggningen av ärendet. Vi fick då rådet att i vårt yttrande koncentrera oss på den sökande och hans förhållanden. Under utredningen träffade vi AA vid två tillfällen för samtal, dels 2006-01-09 samt 2006-01-23. Vid det senaste tillfället var fransk tolk närvarande. AA uppvisade handlingar från en Polisdomstol i Goma, Kirisimbi, Demokratiska republiken Kongo, av vilka det framgick att han var vårdnadshavare/förmyndare för de aktuella barnen. Enligt AA har detta, i hans hemland samma innebörd som en adoption. Eftersom det framkommit att AA var vårdnadshavare/förmyndare för barnen litade vi på de uppgifter han lämnade bl.a. om barnens situation i Uganda. Han hade sedan 1997 haft ansvaret för dessa barn. Det framkom att han hade för avsikt att även fortsättningsvis ta ansvar och vård om de aktuella barnen och ville att barnen skulle få komma till honom i Sverige. Ärendet behandlades vid humanistiska nämndens sammanträde 2006-01-31. AA var närvarande vid sammanträdet. Nämndens beslut blev att ärendet skulle återremitteras för vidare beredning och tas upp vid nästkommande sammanträde då AA skulle företrädas av tolk. Anledningen till nämndens återremiss var nämndens osäkerhet om hur de skulle yttra sig i ärendet. Vid humanistiska nämndens sammanträde 2006-02-28 förelades nämnden en kompletterande skrivelse i ärendet av den 2006-02-09. AA hade företräde inför nämnden med tolk. Nämnden beslutade att inte avge något yttrande vad gäller adoptionen utan att tingsrätten tillställs utredning den 23 januari 2006 samt kompletterande skrivelse den 9 februari 2006 som svar på deras begäran om yttrande. Den omständighet att AA redan var vårdnadshavare/förmyndare för de aktuella barnen gjorde att vi ställde oss frågande inför adoptionsförfarandet. Under utredningens gång sökte vi utredare information dels via MIA, dels via tingsrätten och utredde ärendet enligt de anvisningar vi fick. Tanken på att vi utredare skulle ha tagit kontakt med barnen i Uganda föresvävade oss aldrig. Vi har på intet sätt haft anledning att betvivla de uppgifter AA lämnat eller betvivlat sanningshalten i de handlingar han uppvisat. – – –

text: BB bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 21 november 2008 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: I ärenden om adoption av ett barn som inte fyllt 18 år ska enligt

text: 4 kap. 10 § föräldrabalken

text: rätten inhämta yttrande från socialnämnden i den kommun där sökanden är folkbokförd. Socialnämnden ska, om det inte är olämpligt, söka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten.

text: Bedömning

text: Socialnämnden hade anmodats av tingsrätten att yttra sig i adoptionsfrågan. Vid ett sammanträde den 28 februari 2006 beslutade nämnden att till tingsrätten ge in bl.a. en utredning som hade utförts vid nämndens förvaltning. Tjänstemännen vid förvaltningen hade inte haft någon kontakt med barnen under utredningen. I det yttrande som nämnden har gett in till JO har i den delen anförts bl.a. att ”Tanken på att vi utredare skulle ha tagit kontakt med barnen i Uganda föresvävade oss aldrig.” I svensk rätt har det sedan länge funnits en princip om ”barnets bästa” i mål och ärenden som rör barn (se bl.a. Barnkommitténs betänkande

text: SOU 1997:116 s. 140

text: f.). För att den principen ska kunna uppnås är det viktigt att barnet ges möjlighet att komma till tals, vilket även kommer till uttryck i artikel 12 i FN:s barnkonvention. Enligt den artikeln ska ett barns åsikter tillmätas betydelse i förhållande till barnets ålder och mognad.

text: I maj 1995 lade regeringen fram en proposition om Barns rätt att komma till tals (

text: prop. 1994/95:224

text: ). I propositionen föreslogs uttryckliga bestämmelser om barns rätt att komma till tals i bl.a. mål och ärenden om adoption, och bestämmelsen i

text: 4 kap. 10 § andra stycket föräldrabalken

text: infördes om att socialnämnden i ett adoptionsärende, om det inte är olämpligt, ska söka klarlägga barnets inställning och redovisa den till rätten. I propositionen har angetts exempel på situationer när det kan vara olämpligt att försöka ta reda på barnets inställning. Så kan vara fallet t.ex. när barnet inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken, att barnet är känsligt och labilt och om dess inställning har klarlagts genom annan utredning (

text: a. prop. s. 52

text: Det har i förevarande fall inte framkommit något som tyder på att det skulle ha varit olämpligt att efterhöra barnens inställning. Det är därför med viss förvåning som jag noterat att det aldrig föresvävade utredarna att åtminstone försöka ta reda på om det gick att få kontakt med barnen. Om det hade visat sig att en sådan kontakt kunde etableras hade nämnden därefter haft att ta ställning till på vilket sätt som de skulle beredas möjlighet att få komma till tals i ärendet.

text: Enligt remissvaret sökte nämnden vägledning från tingsrätten och Myndigheten för internationella adoptioner (MIA) om hur utredningen skulle bedrivas. Oavsett vilka besked som utredarna då kan ha fått, anser jag inte att det kan ursäkta deras åsidosättande av den lagfästa skyldigheten att i adoptionsärendet söka klarlägga barnens inställning. De har genom sin underlåtenhet åsidosatt en bestämmelse som är av grundläggande betydelse när det gäller barns rättigheter.

text: För närvarande pågår en allmän översyn av reglerna om adoption i

text: 4 kap.

text: föräldrabalken

text: , 2008 års adoptionsutredning. Enligt direktiven ska utredaren bl.a.

text: undersöka vilka åtgärder socialnämnden vidtar vid en begäran om yttrande, hur nämndens yttranden utformas och i vilken utsträckning barn får komma till tals (

text: dir. 2007:150

text: ). Jag sänder en kopia av detta beslut till utredningen för kännedom. Vad BB har anfört i övrigt föranleder inget uttalande från min sida.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Samtycke Sekretess Vårdnad

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en skolsköterska som för annan personal vid skolan röjt sekretesskyddade uppgifter som elever lämnat till henne

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO, och därtill kompletterande skrivelse, framförde AA klagomål mot tjänstemän vid Torpaskolan i Jönköpings kommun. Hon anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Hennes döttrar blev kallade till skolsköterskan BB på grund av hög frånvaro. När samtalen ägde rum, den 19 mars 2009, var flickorna elva respektive tolv år. BB gjorde bedömningen att flickorna hade det ”jobbigt i hemmet med bl a bråk”. Efter att ha fått den äldsta flickans samtycke förde skolsköterskan informationen vidare till bl.a. lärare vid skolan. AA gjorde gällande att BB hade brutit mot tystnadsplikten och att de uppgifter som skolsköterskan fört vidare var oriktiga. – Hon tog kontakt ”med samtliga” men endast en av de tillfrågade tjänstemännen erkände vad skolsköterskan hade sagt.

text: Utredning

text: Skol- och barnomsorgsnämnden i Jönköpings kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade framfört i sina skrivelser till JO. Nämnden gav som remissvar in ett av skoldirektören CC och skoljuristen DD undertecknat yttrande. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Skol- och barnomsorgsförvaltningens utredning

text: Anmälaren anmälde per telefon till undertecknad handläggare den 21 april 2009 att sekretessbelagda uppgifter skulle ha röjts av skolsköterskan. Anmälaren uppgav bl.a. att de uppgifter som skolsköterskan skulle ha röjt är helt felaktiga. Av den utredning som därvid inleddes av skol- och barnomsorgsförvaltningen har i huvudsak följande framkommit. Flickornas båda klasslärare anmälde till skolsköterskan att flickorna hade stor frånvaro. Vid samtal skolsköterskan höll med respektive flicka, uppgav flickorna, oberoende av varandra dock samstämmigt, att det var bråk hemma mellan anmälaren och hennes nye sambo. Skolsköterskan frågade respektiveflicka om hon fick säga detta till deras respektive klasslärare. Det gav respektive flicka sitt muntliga medgivande till. Då skolsköterskan kontaktade anmälaren och berättade om samtalen med flickorna, uppgav anmälaren att uppgifterna om bråk är falska och att skolsköterskan därför får tala om att hon kommit med falska uppgifter.

text: Anmälaren kontaktade rektorn som sammankallade till ett möte. Närvarande var anmälaren, hennes sambo och rektorn samt skolsköterskan. Det utmynnade i att anmälaren ville närvara vid ett EVT-möte där skolsköterskan, på anmälarens uppmaning, skulle redogöra för vad hon hade sagt samt framföra att hon (skolsköterskan) hade missuppfattat flickorna. Vid EVT-mötet uppgav skolsköterskan därför att hon lovat anmälaren att säga att det måste ha blivit ett missförstånd. Skolsköterskan uppgav vidare att oroligheterna inte är hos mamma utan möjligen hos pappa. Anmälaren avbröt då skolsköterskan och påpekade att hon återigen bröt mot sin sekretess. Föräldrarna har gemensam vårdnad om flickorna. Skolhälsovårdens verksamhetschef, som övertagit flickornas ärenden, (tidigare skolsköterska på Torpaskolan) har härefter haft möte med anmälaren och flickornas pappa. Pappan hade ingen invändning mot hur skolan hanterat ifrågavarande ärende. Flickan EE:s lärare vidhåller att han inte erhållit några dylika uppgifter av skolsköterskan. Han har inte heller ljugit för anmälaren. Skolsköterskan upplevde att hon fick flickornas fulla förtroende. Det enda hon har haft för ögonen är flickornas bästa och hur flickorna på bästa sättskulle kunna få stöd i skolan. Hon har inte haft något uppsåt att bryta sin tystnadsplikt. Det som nu bekymrar skolsköterskan är om flickornas förtroende för henne är skadat p.g.a. vad som sedan skett. Hon har bett anmälaren om ursäkt för det inträffade. – – –

text: Skol- och barnomsorgsnämndens yttrande

text: Skolsköterska har sekretess enligt

text: 25 kap. 1 §

text: OSL, s.k. stark sekretess. Sådan sekretess kan hävas av den till vars skydd sekretessen gäller. När det gäller barn/ungdomar förvärvar de allt efter ålder och mognad en allt större rätt att själva förfoga över den sekretess som gäller till skydd för dem,

text: 12 kap. 3 §

text: OSL. I förevarande fall torde det vara ett gränsfall huruvida flickorna själva kunde häva den sekretess som gäller till skydd för dem eller om även vårdnadshavarnas medverkan härtill krävdes för att skolsköterskan skulle kunna lämna känslig information om flickorna vidare till klasslärare. I det fall ett barn/ungdom har tillräcklig ålder och mognad för att själv kunna häva den sekretess som gäller till skydd för barnet/ungdomen, är det dock inte möjligt för någon annan att häva sekretess som gäller till skydd för annan person. Det är en mycket grannlaga uppgift för skolpersonal och t.ex. en skolsköterska att hantera barn och ungdomar i dylika situationer. För barn är svårigheterna än större då de hamnar i svåra lojalitetskonflikter. Skolsköterskan har endast haft flickornas bästa för ögonen. Något uppsåt att röja sekretessbelagda uppgifter har hon inte haft. – – –

text: Utbildningsinsatser i offentlighet och sekretess pågår för närvarande gentemot olika yrkesgrupper inom skol- och barnomsorgsnämnden och gymnasienämnden.

text: AA kommenterade remissvaret. Hon anförde bl.a. att hennes yngsta dotter inte var mogen att fatta beslut om att själv häva sekretessen och att det var tveksamt om den äldsta dottern hade sådan mognad.

text: I ett beslut den 21 maj 2010 anförde JO André bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Röjande av uppgifter som lämnats till skolsköterskan

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: har den 30 juni 2009 ersatts av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande hänför jag mig till den nya lagen som inte har inneburit några sakliga ändringar i berört hänseende.

text: Enligt huvudregeln i

text: 25 kap. 1 § första stycket

text: OSL gäller sekretess inom hälsooch sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Offentlighets- och

text: sekretesslagens

text: bestämmelser om sekretess inom hälso- och sjukvården gäller också skolhälsovården.

text: Att sekretess råder för en uppgift innebär förbud att röja denna, vare sig detta sker muntligen, genom utlämnande av allmän handling eller på något annat sätt (

text: 1 kap. 1 § andra stycket

text: OSL). En myndighet får enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL inte röja en sekretessbelagd uppgift för enskilda eller för andra myndigheter. Sekretess gäller även mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (

text: 8 kap. 2 §

text: OSL). Undantag från förbudet att lämna ut en uppgift får endast göras med stöd av bestämmelse i OSL eller i annan lag eller förordning som OSL hänvisar till.

text: Skolhälsovården anses utgöra en självständig verksamhetsgren i förhållande till övrig verksamhet i skolan. Det innebär att skolhälsovårdens personal som regel inte kan föra uppgifter om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden vidare till annan personal i skolan.

text: Från förbudet att röja uppgifter inom skolhälsovården finns undantag. Jag finner anledning att här redovisa följande.

text: Om det står klart att en viss uppgift inom skolhälsovården kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men gäller inte sekretessen, och uppgiften kan då lämnas ut. Detta förutsätter emellertid att saken verkligen prövas, och att den utlämnande myndigheten i fråga om varje uppgift i t.ex. en journal tar ställning till om den kan lämnas ut eller inte.

text: Om det vid denna s.k. skadeprövning konstateras att en eller flera uppgifter måste anses omfattade av sekretess, kan utlämnandet ske endast om någon särskild undantagsregel är tillämplig. Utlämnande kan t.ex. ske efter samtycke från den enskilde. Om sekretess är föreskriven till skydd för en enskild kan nämligen han eller hon enligt

text: 12 kap. 2 §

text: OSL helt eller delvis häva sekretessen. Ett sådant samtycke till utlämnande av uppgifter behöver inte vara skriftligt utan även ett muntligt eller underförstått, s.k. presumerat, samtycke får godtas. Är det fråga om känsliga uppgifter finns det dock som regel skäl att inhämta samtycket i skriftlig form eller åtminstone föra anteckningar om när och hur samtycket har inhämtats.

text: Uppgifter inom skolhälsovården avser ofta underåriga. I fråga om sekretess till skydd för underåriga stadgas i

text: 12 kap. 3 §

text: OSL följande.

text: Sekretess till skydd för en enskild gäller, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i förhållande till vårdnadshavaren i den utsträckning denne enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter, såvida inte

text: 1. det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren, eller

text: 2. det annars anges i OSL.

text: Om sekretess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren förfogar denne enligt 2 § ensam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen till skydd för den underårige.

text: Detta innebär att det beträffande en underårig som på grund av bristande mognad saknar all förmåga till bedömning av sekretessfrågan krävs vårdnadshavarens samtycke till utlämnande av sekretessbelagda uppgifter rörande den underårige, och vårdnadshavarens samtycke är i ett sådant fall också tillräckligt. Beträffande ungdomar måste å andra sidan, beroende på ålder och utveckling, vederbörandes eget samtycke många gånger vara tillräckligt. Häremellan ligger de fall då samtycke för utlämnande bör krävas både från den omyndige och hans eller hennes vårdnadshavare (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 330 och

text: prop. 2008/09:150 s. 331

text: f.).

text: Det finns inte någon åldersgräns angiven till ledning för bedömningen av vem som disponerar över sekretessen beträffande uppgifter som en underårig har lämnat till t.ex. en skolsköterska. Svaret på frågan blir beroende av den unges mognad och utveckling i det enskilda fallet. Vid prövningen kommer av naturliga skäl den unges ålder ofta att kunna vara vägledande, men det finns också anledning att väga in de aktuella uppgifternas innehåll samt vilken typ av ärende som det är fråga om.

text: AA har gjort gällande att skolsköterskan BB har brutit mot tystnadsplikten genom att för annan personal vid skolan röja uppgifter som hennes döttrar påstås ha lämnat vid samtal med skolsköterskan.

text: Skol- och barnomsorgsnämnden har anfört att AA:s döttrar vid samtal med skolsköterskan berättade att det förekom bråk hemma hos modern och att båda flickorna samtyckte till att uppgiften fördes vidare till deras respektive klasslärare. Skolsköterskan vidareförmedlade därefter informationen till i vart fall en lärare.

text: Uppgifterna som flickorna påstås ha lämnat till skolsköterskan rörde enskilds personliga förhållanden och var alltså sådana att de i sig omfattades av sekretesskyddet i

text: 25 kap. 1 § första stycket

text: OSL (motsvarande 7 kap. 1 c § första stycket i dåvarande

text: sekretesslagen

text: , 1980:100). För att skolsköterskan skulle ha rätt att röja uppgifterna för annan krävdes i princip ett samtycke från ”den enskilde”.

text: Fråga uppkommer vem som förfogade över sekretessen beträffande de ifrågavarande uppgifterna, dvs. om ett röjande krävde samtycke från de underåriga själva eller deras vårdnadshavare eller båda dessa i förening.

text: Nämnden har anfört att det torde var ett ”gränsfall huruvida flickorna själva kunde häva den sekretess som gäller till skydd för dem eller om även vårdnadshavarnas medverkan härtill krävdes för att skolsköterskan skulle kunna lämna känslig information om flickorna vidare till klasslärare”.

text: AA:s döttrar var vid den aktuella tidpunkten elva respektive tolv år. När det gäller barn i den åldern måste utgångspunkten vara att den underårige inte har tillräcklig mognad för att fatta ett beslut rörande hävande av sekretessen. Det har inte framkommit något som tyder på att de berörda flickornas mognad och utveckling var sådan att de, trots sin ålder, själva kunde disponera över sekretessen. De uppgifter som flickorna hade lämnat till skolsköterskan borde således inte ha röjts utan att flickornas vårdnadshavare hade lämnat sitt samtycke till att så skedde. Skolsköterskan kan inte undgå kritik för sitt agerande i detta avseende. Jag har däremot inte något att invända mot att skolsköterskan efterfrågade flickornas ståndpunkt i saken.

text: Med de ovan gjorda uttalandena, som innefattar kritik såvitt avser röjande av uppgifter som lämnats till skolsköterskan, avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Skatteverket för handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar

text: Anmälan

text: AA framförde, i en anmälan som kom in till JO den 21 april 2013, klagomål mot Skatteverket för handläggningen av en begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Av anmälan och bifogad e-postkorrespondens mellan AA och Skatteverket framgick bl.a. följande.

text: Skatteverket inledde en bosättningsutredning beträffande AA:s före detta sambo BB med anledning av att AA kontaktade myndigheten. Beslut i folkbokföringsärendet fattades den 18 mars 2013. Då det uppstod en tvist vid domstol mellan AA och BB kontaktade han Skatteverket för att få ut vissa handlingar. Den 15 mars 2013 kontaktade han handläggaren via e-post och bad att få kopia på de tjänsteanteckningar som fanns i folkbokföringsärendet, speciellt de som rörde BB:s och hennes advokats påstående om att hon hade haft dubbel bostad. Han skickade en påminnelse den 21 mars 2013. Samma dag svarade handläggaren att hon inte hade några tjänsteanteckningar angående AA:s före detta sambo och hennes advokaters uppgifter om bostäder och dubbelt boende. AA svarade samma dag att han begärde att få ut de underlag som Skatteverket fått i ärendet. Den 26 mars 2013 skickade AA återigen ett e-postmeddelande till handläggaren där han begärde att få ut kopior av Skatteverkets tjänsteanteckningar i ärendet. Han skickade ett nytt e-postmeddelande med en liknande begäran till handläggaren den 9 april 2013. Då han inte fick något svar så skickade han även ett meddelande den 16 april i vilket han begärde att få kopia av mailkorrespondens samt tjänsteanteckningar som rörde BB:s vägran att skriva sig på sin nya adress. När han alltjämt inte fick något svar från handläggaren skickade han den 18 april 2013 ett e-postmeddelande till handläggarens chef och begärde att få ut alla handlingar i ärendet. I meddelandet angav han särskilt att hans begäran var brådskande eftersom han var förelagd att yttra sig till tingsrätten senast den 22 april. Vid tiden för JO-anmälan hade han alltjämt inte fått ut några handlingar från Skatteverket.

text: Utredning

text: Handlingarna i Skatteverkets ärende med dnr 18 26156719 hämtades in och granskades. Av dessa framgick att det i ärendet bl.a. fanns två tjänsteanteckningar från samtal med BB samt ett yttrande undertecknat och ingivet av BB.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från handläggaren CC på Skatteverket. Hon uppgav följande.

text: Hon besvarade AA:s begäran om att få del av tjänsteanteckningar den 21 mars 2013. Hon meddelade honom att några tjänsteanteckningar av det slag som han efterfrågade inte fanns. AA skickade sedan ytterligare ett antal e-postmeddelanden till henne i vilka han återigen begärde att få del av vissa tjänsteanteckningar. Hon gjorde dock bedömningen att dessa meddelanden inte innehöll något nytt i förhållande till det tidigare meddelandet och att AA hade fått det besked som hon kunde lämna redan den 21 mars. Därför besvarade hon inte de meddelanden som AA skickade till henne efter hennes svar till honom den 21 mars. AA skickade sedan ett e-postmeddelande till DD den 18 april 2013 och begärde ut alla handlingar i det aktuella ärendet. Eftersom DD ville tala med henne innan han vidtog några åtgärder så skickades handlingarna över till AA måndagen den 22 april eller allra senast tisdagen den 23 april då hon åter var i tjänst efter en ledighet. Handlingarna skickades till AA via e-post. Under hela den här perioden hade hon av personliga skäl en hel del frånvaro från arbetet. Det medförde att hon hade en hög arbetsbelastning då hon var i tjänst.

text: Ärendet remitterades till Skatteverket för yttrande över vad AA uppgett i sin anmälan angående handläggningen av hans begäran om att få ut vissa handlingar. Skatteverket (genom sektionschefen EE och verksjuristen FF) inkom med följande yttrande.

text: Utredning

text: Skatteverkets huvudkontor har hämtat in yttrande från Skatteverkets södra region. Av yttrandet framgår i huvudsak följande. Skatteverket fick den 15 mars 2013, via e-post, en skriftlig begäran från AA om utlämnande av kopior av tjänsteanteckningar i ett folkbokföringsärende. Skrivelsen var ställd till den tjänsteman som hade handlagt ärendet. Tjänstemannen vidtog inga åtgärder eftersom det enligt henne inte fanns några tjänsteanteckningar att lämna ut. Då AA inte fick något svar skickade han den 21 mars 2013 ytterligare ett brev med samma begäran. Tjänstemannen svarade samma dag via e-post att de handlingar som efterfrågades inte fanns i ärendet. Hon lämnade dessutom information om att Skatteverket hade fattat beslut i folkbokföringsärendet och att ärendet var avslutat. I direkt anslutning till Skatteverkets svar lämnade AA in en ny begäran om att få ta del av det underlag som Skatteverket hade fått i ärendet. Eftersom tjänstemannen ansåg att hon redan hade besvarat förfrågan, lämnade hon brevet utan åtgärd. AA upprepade via e-post sin begäran den 26 mars, den 9 april och den 16 april 2013. Tjänstemannen var, med undantag för ett par dagar i april, under perioden den 26 mars till den 6 maj borta från arbetet och besvarade inte breven, vilket hon hade lämnat ett meddelande i e-postbrevlådan om. Hon hade däremot inte delegerat sin e-postbrevlåda.

text: Torsdagen den 18 april 2013 skickade AA in en begäran till tjänstemannens sektionschef om att få ut alla de handlingar i ärendet som rörde hans fastighet. Sektionschefen eftersökte handlingarna i arkivet, men återfann dem inte. När tjänstemannen kom tillbaka måndagen den 22 april skickades samma dag samtliga handlingar i ärendet till AA. Samma dag begärde AA via e-post på nytt att få ut samtliga handlingar i ärendet. Han begärde också att få ut handlingar som gällde dubbelt boende som skulle ha skickats in av hans före detta sambos advokat. Dagen därpå, den 23 april 2013, begärde AA i ett e-postbrev till sektionschefen, att få svar på frågan om han hade fått alla handlingar i folkbokföringsärendet. AA uppgav att tjänstemannen tidigare hade hänvisat till en handling från före detta sambons advokat, men att han inte hade fått den. I ett e-postbrev till sektionschefen den 26 april 2013, krävde AA att få ut det dokument som tjänstemannen hade hänvisat till. Sektionschefen svarade samma dag att samtliga handlingar hade lämnats ut. Sektionschefen och AA har under perioden den 22 till 26 april haft flera samtal. Vad gäller de efterfrågade handlingarna har det i det aktuella folkbokföringsärendet varken funnits någon skrivelse från den tidigare sambons advokat eller några tjänsteanteckningar. Tjänstemannen menar att AA kan ha missuppfattat henne då hon har förklarat varför utredningen tog tid. En bosättningsutredning måste göras för att fastställa om det var fråga om bosättning på två orter, d.v.s. dubbel bosättning, eller om ändring av folkbokföringen skulle ske till en ny adress.

text: Bedömning

text: Aktuella bestämmelser och Skatteverkets rutiner En begäran att få ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt (

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: ). Skatteverket har sedan flera år tillbaka en särskild sekretessrutin (dnr 131 836439- 09/111). Av rutinen framgår hur handläggning av en begäran om att få ut handlingar och uppgifter ska ske. Bl.a. framgår att utlämnande av allmänna handlingar är högprioriterade uppgifter som kräver en snabb hantering. Vidare framgår att kravet på skyndsam hantering vid utlämnande av kopia av allmän handling innebär att handläggningen ska ske med förtur. Skatteverket bör i regel pröva frågan om utlämnande genast och lämna ut kopia omedelbart. Finner ansvarig tjänsteman att en allmän handling eller en uppgift ur en allmän handling inte kan lämnas ut helt eller delvis ska sökanden meddelas detta. Meddelandet kan lämnas muntligt samtidigt som sökanden ska underrättas om att han kan begära att frågan överlämnas till myndigheten för prövning (d.v.s. att en beslutshandling upprättas). Sökanden ska också informeras om att ett beslut av myndigheten krävs för att ett överklagande ska kunna ske. Av Skatteverkets riksgemensamma postrutin (dnr 131 863076 -12/11) framgår bl.a. att varje medarbetare ska tilldela annan person behörighet att bevaka den personliga postbrevlådan vid frånvaro. Vidare framgår att om detta inte görs åligger det medarbetaren att dagligen ta del av sin post under frånvaron.

text: Handläggningen av AA:s begäran om allmänna handlingar AA:s begäran den 15 mars 2013 om utlämnande av handlingar besvarades den 21 mars och först efter en ny begäran av AA. Den sex dagar långa handläggningstiden är inte i överensstämmelse med bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller med Skatteverkets egna rutiner. Underlåtenheten att inte besvara AA:s begäran vid ytterligare fyra tillfällen (den 21 mars, den 26 mars, den 9 april och den 16 april 2013) är naturligtvis inte acceptabel. Även om de efterfrågade handlingarna inte existerade och tjänstemannen hade uppfattningen att begäran redan hade efterkommits, skulle AA:s begäran rätteligen ha behandlas med den skyndsamhet som lagstiftningen kräver. Detta kunde ha skett genom att informera AA dels om att de handlingar

text: som han hade begärt inte fanns, dels om hans rätt att hänskjuta begäran till myndigheten och hans rätt till ett överklagbart beslut. Vad gäller tjänstemannens obevakade e-postbrevlåda, har JO i ett beslut den 12 mars 2013, JO:s dnr 4560- 2012, kritiserat Skatteverket för att en begäran om utlämnande inte hade hanterats så skyndsamt som lag-stiftningen kräver på grund av en obevakad epostbrevlåda. Samma brist före-ligger i det nu aktuella ärendet. Sammanfattningsvis visar Skatteverkets utredning att det har förekommit allvarliga brister vid handläggningen av AA:s begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Skatteverket beklagar den olägenhet detta kan ha medfört för AA. AA bereddes tillfälle att yttra sig över Skatteverkets remissvar.

text: Rättslig reglering

text: Den som begär att få ta del av en allmän handling som inte innehåller sekretessbelagda uppgifter har rätt till det. Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, ska myndigheten ge honom eller henne möjlighet att ta del av handlingen genast eller så snart det är möjligt. Den som har rätt att ta del av en allmän handling har också rätt att få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF behandlas skyndsamt.

text: Om en begäran om att få del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås, ska den som gjort framställningen underrättas om detta. Enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, ska han eller hon också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Rätten att få ett skriftligt beslut gäller oavsett om avslaget grundar sig på en sekretessbestämmelse, på att den begärda handlingen inte är allmän eller på att handlingen över huvud taget inte finns eller kan påträffas.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag. Någon eller några dagars fördröjning kan vara nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Den 15 mars 2013 kom AA:s inledande begäran in till Skatteverkets handläggare. Handläggaren besvarade hans begäran den 21 mars 2013. Den sex dagar långa handläggningstiden är inte förenlig med det gällande skyndsamhets-kravet. Det är inte heller acceptabelt att de skrivelser som AA därefter skickade till handläggaren den 21 mars, den 26 mars, den 9 april och den 16 april 2013 lämnades obesvarade. Jag har uppfattat det som att detta främst berodde på att handläggaren ansåg att hon redan hade besvarat AA:s begäran. Då det av e-postmeddelandena tydligt framgick att AA inte var av samma uppfattning borde de ha handlagts på det sätt som Skatteverket beskrivit i sitt remissvar. Efter att ha tagit del av handlingarna i Skatteverkets ärende konstaterar jag dessutom att det svar som handläggaren lämnade till AA den 21 mars 2013 var felaktigt. Jag noterar vidare att

text: handläggarens e-postbrevlåda stod obevakad under hennes frånvaro. Så borde givetvis inte ha varit fallet (se mitt beslut den 12 mars 2013 i JO:s dnr 4560-2012). Skatteverkets handläggning av AA:s begäran om att få ut allmänna handlingar har således brustit. Skatteverket, som beklagat det inträffade, förtjänar därför kritik för sin handläggning. Vad AA i övrigt anfört föranleder inte några ytterligare uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Omprövning

title: Kritik mot en kriminalvårdsanstalt för brister vad gäller läkarundersökning av intagna som var placerade i avskildhet

text: Anmälan

text: AA klagade på att ett överklagande av ett beslut om att han inte får inneha sitt munspel inte hade vidarebefordrats av anstalten Ystad till Kriminalvårdsstyrelsen, att anstalten hade beslutat att han inte skulle beviljas permission samt att en annan intagen hade nekats att byta från vegetarisk till ”vanlig” kost. Han klagade vidare på att han inte hade fått besöka läkare varje månad trots att han var ”P-18 placerad”. Vid tiden för anmälningarna hade han varit ”P-18 placerad” under ca 3 månader men endast fått besöka läkaren en gång.

text: Utredning

text: Delar av AA:s behandlingsjournal granskades.

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Ystad för yttrande över vad AA anfört i sin anmälan om att han bara besökt läkaren en gång. I remissvaret har kriminalvårdschefen BB anfört följande.

text: Anstalten Ystad ingår som enhet i kriminalvårdsmyndigheten Ystad. Avdelning Ed ingår i avdelning E, en av de enheter som tar emot manliga intagna. Avskildhet på egen begäran regleras i

text: 18 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL), av vilken framgår följande. En intagen får på egen begäran vistas avskild från andra intagna, om det finns lämpliga förutsättningar för det och särskilda skäl inte talar däremot. Ett medgivande till sådan avskildhet skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång i månaden. Läkare skall undersöka en intagen som på grund av medgivande enligt första stycket vistas avskild från andra intagna, om det behövs med hänsyn till den intagnes hälsotillstånd. Har den intagne inte vistats tillsammans med andra intagna under en sammanhängande tid av en månad, skall en sådan undersökning alltid äga rum. Vid avdelning Ed vistas intagna som har ansökt om avskildhet enligt 18 § KvaL. Det bör betonas att avskildheten från övriga intagna är av lättare karaktär och att avdelningen är att betrakta som en ro-avdelning för intagna som av olika skäl ej önskar vistas på större avdelningar och i större kollektiv. Avdelning Ed rymmer 8 intagna. De intagna är inlåsta i sina bostadsrum under nattetid vardagar kl. 20.00– 07.00 och på helger kl. 20.00–08.00. Under vardagar är de under arbetstiden kl. 08.30–11.30 och kl. 13.00–16.15 inlåsta i sina bostadsrum. Under övrig tid är dörren öppen och de intagna kan umgås med varandra på avdelningen. Under helger är dörrarna till bostadsrummen öppna kl. 08.00–20.00. Intag av måltider sker

text: gemensamt i avdelningens pentry. Under promenadtid har de möjlighet att vistas på samma promenadgård som intagna från avdelning Ec, för närvarande 16 intagna vid rådande dubbelbeläggning, och intagna från avd. Kv, 2 intagna. De intagna är således ej helt avskilda från andra intagna. En intagen måste ansöka om att vistas på avd. Ed. I samband med ansökan får de information om att avskildheten är av lättare karaktär. Om en intagen önskar avskildhet som omfattar inlåsning i bostadsrum 23 timmar per dygn har anstalten Ystad att ansöka om placering i annan anstalt som kan erbjuda detta. AA ankom anstalten Ystad den 7 april 2004. Han beviljades placering enl. 18 § KvaL fr.o.m. den 14 april 2004. Vid samtal med leg. sjuksköterska CC vid anstalten Ystad har följande framkommit. Anstalten tillser att de som är placerade enl.18 § KvaL besöker läkare en gång i månaden. Sjuksköterskan tillser att detta sker och bokar tid hos anstaltens läkare. Enligt sjukjournalen har AA besökt läkaren den 15 april, den 11 juni och den 28 juli 2004 i anledning av placeringen enl. 18 § KvaL. Vidare anför CC att det i vissa fall måste ske en prioritering av läkartiderna så att de som är sjuka får möjlighet att besöka läkaren. Under april månad drabbades anstaltens läkare av akut sjukdom och innan ersättare kunde hittas förflöt ca två veckor vilket innebar att anstalten ej hade tillgång till läkare. Detta medförde ett uppdämt behov att besöka läkare, vilket medförde att prioritering av läkartiden var nödvändig. Vidare har anstalten under perioden april och även fortsättningsvis präglats av såväl fullbeläggning som överbeläggning. Under maj månad var tillgången till läkare 2 timmar per vecka för avdelning Ed och övriga manliga avdelningar om tillsammans ca 55 intagna.

text: Sammanfattning

text: Det kan konstateras att det enligt lagstiftningen ej krävs en psykiater för att undersöka en intagen som är avskild enligt 18 § KvaL. Enligt lagstiftningen krävs en läkare. Det framgår att AA ej besökte läkare under maj 2004. Han har besökt läkare vid tre tillfällen på anstalten. Vid anstalten Ystad tillämpas avskildheten enl. 18 § KvaL för att ge möjlighet till avskildhet i viss utsträckning för intagna som har det behovet. Eftersom avskildheten ej är total och de intagna har möjlighet att umgås med varandra är inte regeln i 18 § KvaL fullt ut applicerbar vid avdelning Ed. Även om anstalten har som regel att de intagna som vistas vid Ed skall besöka läkare en gång per månad så måste i vissa situationer en avvägning ske och annat prioriteras såsom t.ex. akuta sjukdomsfall. Trots att AA ej fullt ut har erhållit den omfattningen av läkarbesök som lagstiftningen kräver så bedömer kriminalvårdsmyndigheten, med beaktande av att AA inte varit helt avskild från andra intagna och prioriteringsbehovet av sjukvården, inte att olägenheten för AA varit av allvarlig karaktär. Kriminalvårdsmyndigheten kommer vid behov att se över rutinerna för läkarbesök av de intagna som är placerade avskilt på egen begäran.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I beslut den 18 oktober 2005 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. JO brukar däremot inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak – dvs. rena bedömningsfrågor – eftersom olika bedömningar kan göras utan att någon av dem kan sägas vara fel i rättsligt hänseende. Jag avstår därför från att uttala mig i frågan om AA:s rätt till permission.

text: AA har klagat på att ett av honom gjort överklagande inte vidarebefordrats till Kriminalvårdsstyrelsen. Av hans behandlingsjournal följer att kriminalvårdsmyndigheten numera omprövat, men inte ändrat, sitt beslut och därefter översänt ärendet till Kriminalvårdsstyrelsen. Mot bakgrund härav finns det inte någon anledning för mig att vidta någon åtgärd.

text: När det gäller frågan om läkarundersökning vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 17 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt vistas tillsammans med andra intagna. På fritiden gäller, enligt samma lagrum, att den intagne får vistas tillsammans med andra intagna i den utsträckning han själv vill. I anslutning till dygnsvilan får de intagna hållas avskilda från varandra.

text: Enligt 18 § KvaL får en intagen – på egen begäran – vistas avskild från andra intagna, om det finns lämpliga förutsättningar för det och särskilda skäl inte talar däremot.

text: Enligt samma bestämmelse skall beslutet om avskildhet omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång i månaden. Vidare skall en läkare undersöka den intagne om det behövs med hänsyn till den intagnes hälsotillstånd. Har den intagne inte vistats tillsammans med andra intagna under en sammanhängande tid av en månad, skall en sådan läkarundersökning alltid äga rum.

text: Den form av avskildhet som tillämpas vid avdelningen Ed utgör – även om den är begränsad – ett klart avsteg från den huvudregel om gemensamhet under arbetstid som slås fast i 17 § KvaL. Därtill kommer att AA:s placering på avdelningen beslutats med stöd av 18 § KvaL. Något annat är för övrigt knappast möjligt med dagens reglering.

text: Reglerna i 18 § KvaL om omprövning och läkarundersökning av den som på egen begäran hålls avskild är skyddsregler. Bestämmelsen om obligatorisk läkarundersökning så snart en intagen varit avskild under längre tid än en månad tillkom med hänsyn till risken för skadliga effekter vid långvarig isolering (se

text: prop. 1980/81:1 s. 25

text: f.). Mot den bakgrunden är det självfallet av största vikt att dessa bestämmelser följs. Någon möjlighet till undantag från regeln om läkarundersökning för att det på anstalten råder brist på läkare eller att det finns andra intagna som har större behov av läkarhjälp finns enligt min mening inte. Kriminalvårdsmyndigheten kan således inte undgå kritik.

text: Vad AA har framfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Kriminalvårdskommittén har i sitt betänkande Framtidens kriminalvård (

text: SOU 2005:54

text: ) behandlat frågan om avskiljande av intagna från gemensamheten. Kommittén har därvid framhållit att det föreligger en viss osäkerhet om hur de nuvarande bestämmelserna och begreppet avskildhet skall tolkas (s. 467 f.). Detta

text: belyses enligt min mening väl i detta ärende som kan ses som en illustration till att dagens regelsystem inte är anpassat till de placeringsalternativ som numera finns. Jag överlämnar därför en kopia av mitt beslut till riksdagens justitieutskott och Justitiedepartementet.


title: Patent- och registreringsverkets (PRV) handläggning av ett ärende om registrering av näringsförbud. Bland annat uttalanden angående att PRV kontaktat tingsrätten för att få besked om en dom om näringsförbud var omedelbart verkställbar

text: Anmälan

text: I en anmälan den 9 juni 1999 till JO framförde AA, i egenskap av offentlig försvarare för BB, klagomål mot Patent- och registreringsverket (PRV) och Jakobsbergs tingsrätt. Han uppgav bl.a. följande.

text: BB hade tidigare haft näringsförbud, vilket löpte ut den 5 mars 1999. Genom dom av Jakobsbergs tingsrätt den 17 juli 1998 meddelades han förlängt näringsförbud. Domen hade överklagats. I början av maj 1999 fick han en kallelse till kronofogdemyndigheten med anledning av tingsrättens dom. Kallelsen hade föranletts av att PRV låtit tingsrättens icke lagakraftvunna dom ligga till grund för uppgift i näringsförbudsregistret. Det framkom att handläggare hos PRV hade haft kontakt med tingsrätten angående frågan om verkställbarheten av förordnandet om förlängt näringsförbud. Tingsrätten hade lämnat beskedet att förordnandet gällde fr.o.m. att det gamla näringsförbudet löpte ut och inte från det att domen vann laga kraft. AA anser det vara anmärkningsvärt att PRV begärt klarlägganden i verkställbarhetsfrågan från tingsrätten. Enligt AA fanns det inte laglig grund för att registrera tingsrättens dom om näringsförbud i registret eller att i övrigt behandla den som verkställbar innan domen vunnit laga kraft. Han tillskrev PRV vid flera tillfällen angående detta, men PRV meddelade att registreringen skulle kvarstå. Någon fullföljdshänvisning lämnades inte i detta sammanhang.

text: Utredning

text: AA:s klagomål mot Jakobsbergs tingsrätt lades upp som ett särskilt ärende hos JO (dnr 3273-1999) och remitterades till tingsrätten.

text: Klagomålen mot PRV remitterades till verket, som i yttrande den 28 oktober 1999 anförde bl.a. följande.

text: De bakomliggande omständigheterna

text: BB meddelades genom dom av Örebro tingsrätt den 29 juni 1994 näringsförbud under tre år från den dag domen i denna del vinner laga kraft mot honom. BB överklagade domen med beslutet om näringsförbud till Göta hovrätt. Hovrätten fastställde i dom den 11 oktober 1995 tingsrättens beslut om näringsförbud. Domen inklusive beslutet om näringsförbud överklagades till Högsta domstolen, som dock ej meddelade prövningstillstånd. Den 14 mars 1996 registrerade PRV näringsförbud, från och med den 5 mars 1996 till och med den 4 mars 1999, för BB. Genom dom av Jakobsbergs tingsrätt den 17 juli 1998 meddelades BB förlängt näringsförbud till den 5 mars 2001. Domen kom PRV tillhanda den 20 juli 1998. Eftersom det var lång tid kvar av det ursprungliga näringsförbudet och domen ej vunnit laga kraft lades domen för bevakning. Meddelande om att avgörandet fullföljts i vad avser ”påföljden/åtgärden” inkom till PRV den 16 september 1998.

text: Eftersom den bevakningsrutin som planerats för handläggningen av det förlängda näringsförbudet inte följdes, kom sedvanlig underrättelse om att näringsförbudet upphört att sändas ut även i detta fall. Den 10 mars 1999 fick PRV ett brev från kronofogdemyndigheten i Stockholm, i vilket det påpekades att PRV sänt ut underrättelse om att näringsförbudet upphört men att enligt dom är näringsförbudet förlängt till den 5 mars 2001. PRV fann då att beslutet om förlängt näringsförbud var utformat så att det inte otvetydigt framgick huruvida det tidigare meddelade förbudet skulle löpa utan avbrott, eller om det för verkställighet krävdes laga kraft. PRV sände den 23 mars 1999 per telefax en förfrågan till Jakobsbergs tingsrätt om från vilken tidpunkt det förlängda näringsförbudet skulle gälla. CC, tf. rådman vid Jakobsbergs tingsrätt uppgav per telefon den 30 mars 1999 att förlängningen gällde från och med att det gamla näringsförbudet löpt ut och inte från laga kraft. PRV fick även denna uppgift skriftligen bekräftad genom telefax samma dag. I telefaxet uppgav CC följande: ”Enligt min mening innebär tingsrättens beslut att förlänga näringsförbudet till 2001-03-05 att det tidigare näringsförbudet har förlängts med två år. Således gäller tingsrättens beslut inte från laga kraft.” PRV registrerade det förlängda näringsförbudet i enlighet med den uppgift som på så sätt lämnats av tingsrätten. Den 21 maj 1999 inkom en begäran per telefax från advokaten AA om att PRV skulle dementera för alla berörda uppgiftsmottagare att det förlängda näringsförbudet trätt i kraft. Samma dag fick PRV ett via Kronofogdemyndigheten i Stockholm del av ett telefax från Jakobsbergs tingsrätt (DD). I detta telefax meddelade tingsrätten kronofogdemyndigheten att beslutet om förlängt näringsförbud vunnit laga kraft. Den 25 maj 1999 mottog PRV telefax från kronofogdemyndigheten. I telefaxet uppgavs följande. ”Enligt telefon med CC på Jakobsbergs tingsrätt har inte näringsförbudet vunnit laga kraft. Således önskar tillsynsmyndigheten en bekräftelse från PRV att BB inte har näringsförbud för närvarande enligt näringsförbudsregistret”. Till telefaxet bifogades ett samma dag daterat telefax som Jakobsbergs tingsrätt (DD) sänt till kronofogdemyndigheten. I det telefaxet uppgavs: ”Med ändring av vad som tidigare meddelats. BB har överklagat tingsrättens beslut om förlängt näringsförbud. Om inte BB återkallat sitt överklagande har beslutet således inte vunnit laga kraft.”

text: Samma dag, den 25 maj, erhöll PRV en begäran per telefax från AA om dementi och tillrättaläggande avseende det felaktigt registrerade näringsförbudet. Eftersom AA ansåg att handläggaren hos PRV dröjt med att efterkomma hans begäran tillskrev han även chefen för bolagsavdelningen med hemställan om besked. AA har också vid upprepade tillfällen per telefon framställt begäran om rättelse av näringsförbudsregistret. PRV har vid dessa samtal upplyst AA om att verket registrerat förlängning av näringsförbudet i enlighet med tingsrättens instruktioner och att det för ändring av registreringen krävs att PRV får en ny underrättelse från tingsrätten.

text: Den 31 maj inkom ett telefax från AA med begäran om besked i ärendet. Samma dag inkom telefax från kronofogdemyndigheten, med önskan om skriftligt besked från näringsförbudsregistret om tillsynen över ålagt näringsförbud skall gälla eller inte. PRV fick inte från tingsrätten någon underrättelse eller någon annan upplysning om BB:s näringsförbud. På grund av AA:s och kronofogdemyndighetens begäran om rättelse av registret sände PRV den 1 juni 1999 en ny förfrågan till tingsrätten om huruvida förlängningen av näringsförbudet skall gälla omedelbart, dvs. oberoende av laga kraft, och om beslutet var verkställbart och därmed registrerbart. Tingsrätten svarade, samma dag per telefax, att den tidigare avgivna uppfattningen, såsom den angetts i skrivelse av den 30 mars 1999, vidhölls. Den 1 juni 1999 inkom ännu en skrivelse från AA i vilken han återigen betonade att domen inte vunnit laga kraft och därmed inte är verkställbar. Enligt hans uppfattning kan inte PRV vid en oklar domsformulering begära in domstolens yttrande. PRV meddelade i skrivelse den 3 juni 1999 till AA att verket inte funnit skäl att ändra den gjorda registreringen.

text: PRV:s bedömning

text: Enligt

text: 23 § lagen (1986:436)

text: om näringsförbud skall PRV föra register över näringsförbud och tillfälliga näringsförbud. Enligt

text: 3 § förordningen (1986:441)

text: om underrättelser angående näringsförbud m.m. ska domstolarna sända uppgifter om näringsförbud till bl.a. PRV. Denna underrättelseskyldighet fullgörs i praktiken så att domstolarna sänder kopia av själva domen/beslutet. Med hänsyn till den informationsskyldighet som PRV har enligt 8 § näringsförbudsförordningen och att registret är offentligt samt att näringsförbud innebär ett allvarligt ingripande i den personliga näringsfriheten är det av stor vikt att den information som finns i näringsförbudsregistret korrekt återspeglar de beslut som domstolen fattat. Det är med andra ord angeläget att domstolens beslut om näringsförbud är så tydligt formulerat att några tolkningsproblem inte uppstår. Enligt PRV:s uppfattning har lagstiftaren förutsatt att PRV inte i något fall skulle behöva göra en egen bedömning eller tolkning vad gäller innebörden av de domar/beslut om näringsförbud som domstolarna tillhandahåller. Trots detta förekommer det inte sällan att besluten från domstolarna är oklara. PRV har ett antal gånger påtalat förhållandet, se t.ex. verkets yttranden över betänkandet ”Ett renodlat näringsförbud” (

text: SOU 1995:1

text: ) och betänkandet ”Ett effektivare näringsförbud” (

text: SOU 1997:123

text: ). Från PRV:s sida har även framförts önskemål om att underrättelse om näringsförbud ska ske på en särskild blankett liknande den som idag finns vid underrättelse om i vad mån konkurs avslutats med eller utan överskott. På så sätt skulle eventuella oklarheter kunna minimeras. Av den nu lämnade redogörelsen framgår det dilemma som PRV ibland ställs inför. Det åligger PRV att registrera domstols förordnanden om näringsförbud, men det är inte verkets sak att självständigt tolka sådana avgöranden. Det låter sig sägas att en meddelad dom/beslut ska tala för sig själv och att det kan ses som principiellt tveksamt att i efterhand begära tolkningsbesked från domstolen. Men i de fall då beslutsutformningen verkligen lämnar utrymme för tvekan, och PRV:s alternativ skulle vara att avstå från registrering, måste det ändå anses försvarligt att verket kontaktar domstolen för att om möjligt få ett klarläggande. I den mån domstolen väljer att efterkomma önskemål om förtydligande, ligger det i sakens natur att PRV utför registrering i enlighet med domstolens besked. I det aktuella fallet har frågan gällt om tidigare meddelat näringsförbud skulle förlängas trots att den nya domen inte vunnit laga kraft i motsvarande del. För att få svar på denna fråga har PRV, innan registrering gjordes, kontaktat tingsrätten för klargörande av från vilken tid det förlängda förbudet skulle gälla. Registrering av förlängningen har därefter skett i enlighet med det svar som tingsrätten lämnat. Sedan AA påstått att registreringen av det förlängda näringsförbudet var felaktig har verket tagit ny kontakt med tingsrätten. Tingsrätten har vidhållit den till PRV

text: lämnade uppgiften om startdag för förlängningen av näringsförbudet. Som nämnts anser PRV att om beslutet om näringsförbud är oklart, det är rimligt och lämpligt att verket ber domstolen om klargörande. I detta fall har domstolens svar varit entydigt. PRV har därför inte funnit skäl att ändra den gjorda registreringen. PRV anser sig inte heller kunna överpröva de svar som domstolen lämnat och registrera i strid med förtydligandet. En tingsrättsdom om näringsförbud kan givetvis överklagas i den därför anvisade ordningen. Såvitt PRV har kunnat finna utgör däremot verkets åtgärd att registrera näringsförbud inte ett överklagbart beslut. Enligt

text: 22 § förvaltningslagen

text: får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Varken i lagen om näringsförbud eller i någon annan författning har PRV kunnat finna stöd för att en åtgärd som verket företagit i ärende om registrering av näringsförbud skulle kunna göras till föremål för överprövning. Registreringen av ett näringsförbud påverkar i sig inte rättsläget för den som förbudet uppges avse (jfr Hellners-Malmqvist; Nya

text: förvaltningslagen

text: , femte uppl., s. 238). Mot överklagbarhet talar också det förhållandet att en oriktig registrering kan rättas i administrativ ordning (jfr

text: 9 §

text: förordningen om underrättelser angående näringsförbud m.m.). Vad gäller PRV:s dröjsmål med att registrera förlängning av BB:s näringsförbud kan följande anföras. Praktiska skäl kan tala för att PRV vid en situation som i det aktuella fallet, med lång tid kvar av det ursprungliga näringsförbudet, väljer att avvakta med registreringen. Under mellantiden skulle en eventuell överprövning av bakomliggande dom kunna genomföras och registreringen således verkställas när det står utom allt tvivel att beslutet om förlängt näringsförbud vunnit laga kraft. Vad som här hänt är att bevakningsrutinerna åsidosatts, så att det felaktigt gått ut underrättelser om att det tidigare meddelade förbudet upphört. PRV beklagar naturligtvis att så skett. PRV anser, med hänvisning till det ovan anförda, att det inte i övrigt vid verkets hantering av ärendet om förbudsförlängning har förekommit något som kan läggas PRV till last som fel eller försummelse.

text: AA lämnades tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: JO:s ärende angående klagomålen mot Jakobsbergs tingsrätt avgjordes genom beslut av chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh den 9 mars 2000. I beslutet redogjordes för lagmannen EE yttrande i ärendet, vari hade anförts bl.a. följande.

text: I förekommande fall meddelades dom med förordnande om näringsförbud den 17 juli 1998. Vid den tiden fanns det redan ett tidigare meddelat näringsförbud som gällde t.o.m. den 4 mars 1999, d.v.s. ytterligare drygt åtta månader. Det är därför inte förvånande att interimistiska åtgärder inte stod i blickpunkten vid domstillfället. I domen gavs förordnandet om näringsförbud den utformningen, att BB meddelades ”förlängt näringsförbud till 2001-03-05”. Något förordnande om tillfälligt näringsförbud meddelades inte. Av det anförda följer, att något näringsförbud inte var gällande när väl det tidigare förbudet hade gått ut den 4 mars 1999 om inte domen av den 17 juli 1998 med förlängt näringsförbud då hade vunnit laga kraft. CC hade uppenbarligen inte klart för sig detta förhållande när hon under år 1999 hade kontakt med Patent- och registreringsverket och Kronofogdemyndigheten. Vid min granskning av målet har jag uppmärksammat, att grunden till de problem som har uppkommit är att uppgift om domen med förlängt näringsförbud expedierades till Näringsförbudsregistret och Kronofogdemyndigheten utan att den hade vunnit laga kraft. Detta står i strid med

text: 4 § första stycket förordningen (1986:441)

text: om underrättelse ang. näringsförbud m.m. – – – Sammanfattningsvis anser jag att det har förekommit fel vad gäller expedieringen i samband med domen den 17 juli 1998 och vid de kontakter som CC sedermera hade med Patent- och registreringsverket och Kronofogdemyndigheten. Inför dessa

text: kontakter borde hon ha satt sig in i de aktuella rättsfrågorna. Såsom framgår av CC:s yttrande till mig har hon nu kommit till insikt om sin felaktiga handläggning. Utöver konstaterandet att fel sålunda har förekommit finns det enligt min mening inte anledning till ytterligare åtgärder i ärendet. Chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh uttalade i sitt beslut den 9 mars 2000 att han anslöt sig till vad EE hade anfört och fann inte skäl till något ytterligare uttalande.

text: I beslut den 2 maj 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Anmälan mot PRV Genom JO:s utredning och beslut i ärende dnr 3273-1999 finner jag klarlagt att Jakobsbergs tingsrätts dom den 17 juli 1998 med förlängt näringsförbud inte skulle ha expedierats till PRV på det sätt som skedde, eftersom den ännu inte hade vunnit laga kraft (se 4 § förordningen, 1986:441, om underrättelser angående näringsförbud m.m.).

text: PRV har i remissyttrandet lämnat en beskrivning av vilka åtgärder som vidtogs med anledning av tingsrättens dom. Av det anförda drar jag slutsatsen att PRV redan när domen kom verket till handa betraktade den som omedelbart verkställbar. Som jag nyss har berört var så emellertid inte fallet.

text: AA har framfört klagomål mot att PRV sedermera tog kontakt med tingsrätten för att få upplysningar i frågan om domen var omedelbart verkställbar och för att myndigheten därefter i näringsförbudsregistret registrerade förlängt näringsförbud för BB.

text: Det är givetvis viktigt att förordnanden om näringsförbud utformas så tydligt som möjligt. Om sådana förordnanden ger anledning till tveksamhet anser jag att PRV bör vara oförhindrat att söka vägledning hos den domstol som har meddelat förordnandet (se även JO:s ämbetsberättelse 2000/01 s. 490). Jag har därför inte något att erinra mot att PRV tog de ifrågavarande kontakterna med Jakobsbergs tingsrätt. Med hänsyn till de uppgifter som tingsrätten lämnade till PRV finner jag inte heller skäl att uttala någon kritik för att PRV registrerade förlängt näringsförbud för BB.

text: AA har i anmälan påtalat att PRV inte lämnade någon fullföljdshänvisning till sitt besked om att inte ändra den ifrågavarande registreringen i näringsförbudsregistret.

text: Frågan om ett beslut är överklagbart får bedömas utifrån en tolkning av tillämpliga författningar och med beaktande av de principer om överklagbarhet som har utbildats i rättspraxis (se därom bl.a. Hellners m.fl., Nya

text: förvaltningslagen

text: , 5 u. s. 232 f.). Dessa överväganden ankommer i första hand på beslutsmyndigheten – till grund för ställningstagandet om ett beslut skall förses med fullföljdshänvisning – och på ordinarie överinstans, efter ett eventuellt överklagande av beslutet. Jag finner i förevarande fall inte skäl att göra något uttalande i frågan om PRV:s aktuella besked har utgjort ett överklagbart beslut.

text: Fråga angående utformningen av föreskrifterna om underrättelse om domar och beslut om näringsförbud Av 4 § förordningen om underrättelser angående näringsförbud m.m. framgår att uppgifter om domar angående näringsförbud i regel skall sändas så snart domen har vunnit laga kraft medan uppgifter om beslut angående näringsförbud skall lämnas så snart beslutet har meddelats. Genom införandet av

text: 8 a § lagen (1986:436)

text: om näringsförbud har kronofogdemyndigheten getts möjlighet att ansöka om näringsförbud, under förutsättning att åklagaren förklarat sig avstå från sådan ansökan. Om kronofogdemyndigheten ansöker om näringsförbud skall ansökningarna handläggas enligt lagen (

text: ) om domstolsärenden. Detsamma gäller om åklagaren för talan om näringsförbud i andra fall än i samband med brott. I dessa fall kommer således näringsförbudsfrågan att avgöras genom beslut.

text: Detta innebär att när domstolen förordnar om näringsförbud i en brottmålsdom skall uppgift om domen sändas till PRV först när domen har vunnit laga kraft. När samma slags förordnande sker i ett beslut enligt lagen om domstolsärenden skall uppgift om beslutet lämnas så snart det har meddelats. Den ifrågavarande bestämmelsen om underrättelser om avgöranden angående näringsförbud har enligt min mening därmed kommit att bli något inkonsekvent.

text: Jag sänder ett exemplar av detta beslut till Regeringskansliet, Justitiedepartementet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Skatteverket angående handläggningen av skatteärenden; fråga om beslut grundats på uppgifter som den skattskyldige inte fått del av och tillfälle att yttra sig över m.m.

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO anmälde AA, som uppgivet ombud för BB, Skatteverket. AA framförde att Skatteverket beslutat om tillkommande skatt och skattetillägg beträffande BB och att beslutet grundats på uppgifter i en förundersökning hos Ekobrottsmyndigheten som BB inte haft insyn i. AA uppgav också att Skatteverket, efter påpekande från BB om att han saknade insyn i beslutsunderlaget, hade vägrat honom sådan insyn och fullföljt sitt beslut.

text: Till anmälan fogade AA en kopia av BB:s överklagande av Skatteverkets omprövningsbeslut, daterat den 20 december 2007, vari han också utvecklat sina synpunkter på handläggningen av ärendet och anfört bl.a. följande. Skatteverkets beslut grundade sig uteslutande på ett efter eget skön gjort urval ur en omfattande förundersökning som BB på grund av sekretess inte fått ta del av. Han hade därmed inte vetat hur de omständigheter som Skatteverket anfört till stöd för sin inställning hade framkommit. BB hade framfört erinringar mot detta, senast i en skrivelse den 17 december 2007. Skatteverket hade i sitt omprövningsbeslut bemött detta med att ”Skatteverket har, efter godkännande av åklagaren i ärendet, tagit del av det material som framkommit under förundersökningen och av åklagaren också fått rätt att använda detta material”.

text: Utredning

text: Handlingar avseende BB:s skatteärenden hämtades in från Skatteverket.

text: Skatteverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: I ett yttrande den 21 oktober 2008 anförde Skatteverket, skattedirektören CC, följande (angivna bilagor har inte tagits med här; JO:s anm.).

text: Bakgrund

text: Skatteverket har genomfört en revision av BB:s bedrivna bilhandelsverksamhet avseende taxeringsåren 2006 och 2007 (beskattningsår 2005/2006, 2006/2007) och hänförligt till hans bolag Göteborgs Bilimport AB som bl.a. resulterat i sköns-

text: mässigt beräknade tillkommande mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter, med skattetillägg, till betydande belopp. I följd härav beslutade skatteverket att även höja BB:s egna taxeringar 2006 och 2007 i inkomstslaget tjänst, vartill kom skattetillägg. BB har under åren förekommit i en rad olika bilföretag som förvärvat bilar i utlandet, främst i Tyskland, vilka han fört till Sverige för vidareförsäljning. Gemensamt har varit att företagen haft BB:s inarbetade namn ”Europabil” i företagsnamnet och att samtliga, bortsett från hans idag aktiva Europabil AB, försatts i konkurs. Redan i det inledande skedet av Skatteverkets utredning avseende Göteborgs Bilimport AB konstaterades stora brister i bolagets redovisning av mervärdesskatt, framförallt vad gällde redovisning av utgående mervärdesskatt i samband med försäljning av bilar som bolaget fört in från utlandet. Skatteverket gjorde därför en brottsanmälan till Ekobrottsmyndigheten (EBM) i Borås redan före det att beslut om revision fattades. – – –

text: Utredningen

text: Skatteverkets huvudkontor har inhämtat yttrande från Regionskattechefen i Göteborg samt från Skattekontoret i Borås – – –. Av dessa yttranden framgår bl.a. följande. I akten avseende revisionsärendet förvaras underlag som utvisar hur revisionen genomförts, vilka handlingar som tillförts ärendet etc. I akten förvaras också underlag som har betydelse för de skattemässiga bedömningar som skett, och en dagbok över revisionsärendet (bilaga 2). Revisionsärenden avslutas alltid med en revisionspromemoria (bilaga 1). I de fall Skatteverket överväger att avvika från den reviderades redovisade skatter och avgifter utgör promemorian också ett övervägande om beskattningsändringar. I det fall en revision resulterar i att skäl finns att ändra någon annans beskattning upprättas en granskningspromemoria. Den utgör Skatteverkets övervägande om ändringar av den personens taxering/beskattning. Granskningspromemorian utgör ett eget ärende hos Skatteverket. I aktuellt fall har en granskningspromemoria, dnr

text: 114 687290-07/5513

text: , upprättats avseende BB för taxeringsåren 2006 och 2007. Denna granskningspromemoria har utgjort det övervägande om taxeringsändringar som Skatteverket är skyldig att kommunicera med den skattskyldige före beslut. Den har skickats till BB som därmed haft den tid och möjlighet som han har rätt till för att eventuellt erinra sig m förslaget om ändringar. Han har också, samtidigt med granskningspromemorian, fått del av revisionspromemorian avseende Göteborgs Bilimport AB. Denna revisionspromemoria har kommunicerats med BB eftersom Skatteverket har bedömt att BB är den faktiske företrädaren för bolaget. Först härefter har Skatteverket fattat de två ifrågavarande omprövningsbesluten. I akten avseende granskningspromemorieärendet förvaras granskningspromemorian och eventuella handlingar knutna till ärendet som härefter upprättats eller som inkommit, till och med erinran. I aktuellt ärende består akten enbart av granskningspromemorian samt erinran. Granskningspromemorian utgör samtidigt första handling i de två aktuella omprövningsärendena med dnr

text: 114 779834-07/5472

text: resp. 114 779844-07/5472. Akterna avseende dessa omprövningsärenden innehåller handlingar from granskningspromemorian och eventuella handlingar knutna till ärendet som härefter upprättats eller som inkommit till och med omprövningsbeslutet. Ärendena avslutas i och med att omprövningsbeslutet expedieras. Härutöver har en anmälan om misstänkt skatte- och bokföringsbrott inlämnats i ett inledningsskede av utredningen. Vidare har revisionen avseende Göteborgs Bilimport AB lett till omprövningsärenden avseende mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter för bolaget. BB hävdar att Skatteverkets beslut uteslutande grundar sig på Ekobrottsmyndighetens förundersökning. Detta påstående är helt felaktigt vilket klart framgår av den gransknings- och revisionspromemoria som upprättats efter revisionen av Göteborgs Bilimport AB, vilka också tillställts BB. Här kan noteras att i det aktuella fallet är det Skatteverkets utredning som, efter anmälan till EBM, är incitament till att en förundersökning inletts, och inte tvärtom. Skatteverket har från Vägverkets Bil-

text: register hämtat in uppgifter om Göteborgs Bilimport AB:s historiska bilinnehav, de, aktuella bilarnas ägarhistorik, uppgifter om datum och platser för registreringsbesiktning av bilarna i Sverige m.m. Därefter har Skatteverket hämtat in registreringshandlingar, utländska registreringsbevis, fullmakter m.m. från Vägverket och de bilprovningsstationer där respektive bil registreringsbesiktigats efter införsel till Sverige. Inhämtade uppgifter från Vägverket och Svensk Bilprovning har därefter sammanställts och verket har på så sätt skapat sig en god bild av i vilken omfattning BB och Göteborgs Bilimport AB bedrivit handel med bilar under den aktuella perioden. Skatteverket har därefter inom ramen för samarbete mellan EG-länderna, begärt handräckning av tysk skattemyndighet för att hämta in underlag från tyska bilhandlare avseende försäljning av bilar till BB och Göteborgs Bilimport AB. Vid tidpunkten för Skatteverkets revisionsbeslut hade underlag avseende ett tjugotal bilar erhållits via tysk skattemyndighet. Skatteverket hade, med hänvisning till ovanstående, redan på ett tidigt stadium i utredningen en relativt god bild vad beträffar verksamhetens omfattning och av sannolikt undanhållna skatter i den bedrivna verksamheten. Skatteverkets utredning är därför, i motsats till vad BB hävdar, i allt väsentligt självbärande. Då det redan i inledningen av verkets utredning fanns misstankar om skattebrott i BB:s bedrivna verksamhet gjordes en brottsanmälan till EBM. EBM:s brottsutredning har inneburit att Skatteverket fått del av material och information som stärkt och kompletterat den egna utredningen.

text: Rättslig reglering

text: Skatteverket ska enligt

text: 3 kap.

text: och

text: 2 §§

text: taxeringslagen (1990:324)

text: tillse att skatteärenden blir tillräckligt utredda och i samband därmed bereda den som berörs (den skattskyldige) tillfälle att yttra sig över denna innan ärendet avgörs, såvida detta inte bedöms onödigt. Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: har den skattskyldige rätt att få del av uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och att få tillfälle att yttra sig däröver. Av

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL, följer att sekretess gäller för uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål. Av

text: 13 kap. 1 §

text: SekrL sägs att om en myndighet i verksamhet, som avser tillsyn eller revision, från annan myndighet erhåller uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos den mottagande myndigheten. I

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL sägs dock att sekretess inte får hindra en sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende att ta del av handling eller annat material i målet eller ärendet såvida det inte föreligger synnerliga skäl, från allmänt eller enskilt intresse, att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs.

text: Skatteverkets bedömning

text: BB hävdar i sin anmälan att Skatteverket fullföljt sina skattebeslut mot honom och hans bolag trots påpekande från honom att verket vägrat honom ta del av uppgifter i EBM:s förundersökning – en förundersökning han dessförinnan inte haft insyn i. Han menar därmed att Skatteverkets handläggning av ärendet är olagligt och att förfarandet även torde strida mot Europakonventionen. I nu aktuellt ärende hävdar BB vidare att Skatteverket, med hänvisning till sekretessen, medvetet agerat för att undanhålla honom vissa uppgifter ur den tillförda utredningen som möjligen kan tala till hans fördel. BB hävdar i överklagandet till länsrätten, vilken bifogats hans anmälan till JO i nu aktuellt ärende, att Skatteverkets urval av uppgifter från förundersökningen för användande i verkets beslutsunderlag för skatt varit skevt. Han synes därvid mena att verkets hantering av EBM:s utredningsmaterial medfört att de för BB graverande uppgifterna fått stå oemotsagda och att han därmed berövats möjligheten att bemöta verkets utredning med egen motbevisning. Beträffande frågan om akten i förundersökningsärendet tillfördes skatteärendet eller om material borde ha tillförts ärendet vill Skatteverket anföra följande. Skatteverket konstaterar inledningsvis att de av verket fattade skattebesluten grundar sig på verkets egen utredning, vilken utredning i sin tur kompletterats med uppgifter från EBM:s förundersökning. En sådan uppläggning med parallella utredningar hos samverkande myndigheter kan i sig inte anses strida mot vare sig nationella eller europarättsliga bestämmelser.

text: Under pågående revision, den 16 maj 2007, tillställdes BB en förfrågan från Skatteverket med en rad specifika frågor med bifogade inköps- och försäljningsunderlag beträffande hans verksamhet i Göteborgs Bilimport AB. Denna förfrågan måste för honom i stora drag ha klargjort omfattningen och karaktären på de omständigheter och förhållanden som revisorerna ville få svar på. Av revisorns dagbok framgår att EBM under slutet av februari 2007 hållit ett antal förhör med BB och ett antal personer som i ett tidigare skede i utredningen bedömts kunna lämna uppgifter om hur BB:s bilimport sett ut under den reviderade perioden. Under dessa förhör, även de hållna den 17 och 21 september 2007, har en skatterevisor suttit med. I stället för att besvara Skatteverkets förfrågan från den 16 maj 2007 meddelade BB via sitt ombud, den 22 maj 2007, att samtliga ställda delfrågor i förfrågan faller inom ramen för pågående förundersökning och att han därför inte var beredd att besvara dessa med hänvisning till att det ankom på förundersökningsledaren att agera vidare i ärendet. Skatteverket kan konstatera att BB genom förfrågan får anses ha haft god insyn i de frågeställningar som verket hade och vad verkets utredning rimligen omfattade. Genom ombudets meddelande valde BB att inte medverka i utredningen utan skatterevisorerna var i skattefrågan i vissa delar hänvisade till förundersökningen för att få svar på sina frågor. I det läget – dvs. inför och under sommaren 2007 – hade BB med ombud kunnat påkalla partsinsynen som följer av

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL. Någon begäran om partsinsyn i revisionen framfördes emellertid varken då eller senare av BB. Av skatterevisorn DD:s tjänsteanteckning den 26 september 2007 framgår vidare att denne av åklagaren EE fått godkännande att använda sig av det material som framkommit i EBM:s förundersökning. Mot bakgrund av det hittills sagda vill Skatteverket framhålla att verket inte vägrat BB partsinsyn under revisionen. Den eventuella rättsförlust som kan ligga däri beror snarare på BB:s/ombudets passivitet och valet att inte besvara ställda frågor. Genom att resultatet av genomförd revision med överväganden i revisions- och granskningspromemoriorna tillställdes BB den 15 november 2007, vilka han erinrade sig över den 17 december 2007, har Skatteverket hanterat revisionen i enlighet med vad som föreskrivs i

text: taxeringslagen

text: . Detta betyder att han senast vid erhållandet av promemoriorna fått del av alla de uppgifter som Skatteverkets egen utredning givit vid handen men även uppgifter, som bedömts relevanta som underlag för övervägandena i promemorian, från EBM:s förundersökning. BB har även beretts möjlighet att yttra sig över övervägandena innan skattebeslut, med skattetillägg fattats. Vidare kan nämnas att i den granskningspromemoria som upprättats som en följd av revisionen av Göteborgs Bilimport AB går Skatteverket grundligt igenom vad som framkommit i utredningen, varifrån uppgifterna kommit samt redogörs för utfallet av granskningen. I de fall Skatteverket använt sig av uppgifter ur EBM:s förhör så framgår det att uppgifterna kommer från förhör och vem som lämnat uppgifterna. De förhörsuppgifter som återges i granskningspromemorian är hämtade från det större antal förhör som finns aktbilagda i revisionsärendet avseende Göteborgs Bilimport AB. Gransknings- och revisionspromemoriorna har legat till grund för omprövningsbesluten. Skatteverket har inte tillfört de aktuella omprövningsärendena mer information än vad som bedömts nödvändigt för att fatta korrekta skattebeslut. BB har före det att omprövningsbesluten fattats, i form av den kommunicering som skett via revisions- och granskningspromemoriorna, bl.a. erhållit information om vilka uppgifter som tillförts ärendet, varifrån denna information kommit samt vilken bedömning Skatteverket gjort på grund av dessa uppgifter. Skatteverket har vinnlagt sig om att underrätta BB om de uppgifter som tillförts skatteärendet genom någon annan än honom själv (EBM) samt berett honom tillfälle att yttra sig över dem före beslutsfattandet, enligt bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Skatteverket har inte tagit del av EBM:s förundersökningsprotokoll och detta har inte heller tillförts vare sig revisions- eller skatteärendet. De uppgifter Skatteverket fått del av ur förundersökningen har tillförts revisionsakten hos Skatteverkets revisorer. Endast vissa delar av förhörsmaterialet åberopas i granskningspromemorian samt har tillförts skatteärendena. De förhörsuppgifter som återges i granskningspromemorian är hämtade från förhör som i sin helhet finns aktlagda i revisionsärendet avseende Göteborgs bilimport AB. Dessa förhörsprotokoll har dock

text: inte tillförts granskningspromemorieärendet eller omprövningsärendena. Härutöver finns förhör i revisionsakten som inte åberopats och på så sätt tillförts omprövningsärendena. En översiktlig förteckning över vilka förhör som finns i revisionsakten samt om dessa åberopats i omprövningsärendena finns i bilaga 6. Skatteärendet har som tidigare angetts tillförts det som Skatteverket bedömt vara ett ur skattesynpunkt relevant urval av förhörsmaterialet från EBM:s förundersökning. Materialet har sedan i olika delar använts som beslutsunderlag för uttag av skatt av respektive Göteborgs Bilimport AB (tidigare Europabil i Askim AB) och vid BB:s egen taxering. Enligt Skatteverkets mening har verkets hantering av egna uppgifter samt de från förundersökningen tillförda uppgifterna skett i överensstämmelse med bestämmelserna i såväl

text: taxeringslagen

text: förvaltningslagen

text: samt skett i enlighet med bestämmelserna som gäller skattesekretessen. Skatteverket kan inte finna att verket nekat BB insyn i utredningsmaterialet eller på annat sätt vägrat honom att ta del uppgifter från det som tillförts utredningen. Vad därefter beträffar påstått brott från Skatteverkets sida mot Europakonventionens artikel 6 vill verket framhålla följande. Vid bedömningen utifrån de rättigheter och skyldigheter som anges i artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen bör särskilt nämnas att det endast är indrivning av påförda skattetillägg och avgiftstillägg som skulle kunna utgöra en kränkning av konventionen eftersom tilläggen enligt Europadomstolens praxis är att betrakta som straff. Något hinder föreligger emellertid inte, enligt Europakonventionen att driva in övriga skatter och avgifter före det att en domstolsprövning kommit till stånd. Från Europadomstolens uttalanden i målen

text: Källander mot Sverige

text: (beslut 6 mars 1989, No. 12693/87) och

text: Janosevic mot Sverige

text: samt Västberga Taxi AB och Vulic mot Sverige (domar den 23 juli 2002) kan den slutsatsen dras att det inte heller i princip är oförenligt med artikel 6 att verkställa en administrativ myndighets beslut innan det har överprövats av domstol. Europadomstolen har dock i det sammanhanget uttalat att en medlemsstat måste hålla bestämmelser om omedelbar verkställighet inom rimliga gränser så att den enskildes möjlighet att försvara sig i en domstolsprocess inte försämras. Skatteverket vill vidare framhålla att skatteprocessen och en eventuell brottsutredning är två helt olika processer. För att bedöma om skattskyldighet föreligger behöver bedömningen i en brottsutredning inte avvaktas. Vidare har BB anfört att Skatteverket genom sitt agerande kränkt de i konventionen angivna rättigheterna om att få vederfaras en opartisk och rättvis rättegång samt rätten till partsinsyn, som också följer av artikel 6 i konventionen. Skatteverkets ansvar i nu nämnda hänseenden kan av naturliga skäl inte omfatta det sätt på vilket EBM bedrivit sin utredning. De eventuella invändningar som går ut på att bereda BB möjlighet till motförhör och anställande av motbevisning vad gäller ansvarsfrågan i skedet före och under en ev. skattebrottsprocess ligger utanför ramen för Skatteverkets ansvarsområde. Som framhållits ovan har Skatteverket bedrivit sin utredning – även med beaktande av tillfört material från EBM – under iakttagande av den kommunikationsskyldighet och partsinsyn som bestämmelserna i

text: taxeringslagen

text: och

text: förvaltningslagen

text: uppställer. Skatteverket vill härvid framhålla att en skattskyldig har rätt till partsinsyn i en revision. Revisionsanteckningarna är tillgängliga för den reviderade och dennes ombud, om det inte med hänsyn till allmänt eller enskilt intresse bedöms vara av synnerlig vikt att viss uppgift inte röjs. Någon begäran om partsinsyn har emellertid inte inkommit. Den omständigheten att BB funnit för gott att inte påkalla partsinsyn i förundersökningen eller i övrigt uppgifterna som dragits in i revisionsutredningen innebär inte att Skatteverket vägrat honom insyn eller att verket agerat på sätt att han inte skulle få del av uppgifter som någon annan tillfört revisionsunderlaget. På nu anförda grunder kan Skatteverket därför inte finna att verket kan anses ha kränkt BB:s rättigheter enligt Europakonventionen. Sammanfattningsvis anser Skatteverket att de aktuella skattebesluten har vilat på det beslutsunderlag som verket bedömt vara nödvändigt och relevant utifrån Skatteverkets verksamhet. Samtidigt har Skatteverket vinnlagt sig om att upprätthålla bestämmelserna i

text: taxeringslagen

text: förvaltningslagen

text: samt iakttagit bestämmelserna om

text: hantering av skyddat material i enlighet med vad som krävs enligt

text: sekretesslagen

text: . Skatteverket kan därmed inte finna att verket agerat felaktigt eller försumligt vid sin myndighetsutövning i detta ärende och BB har inte visat att verket i övrigt agerat klandervärt i sekretesshänseende vid handläggningen av detsamma. AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Av

text: 3 kap. 1 § taxeringslagen (1990:324)

text: framgår att Skatteverket ska se till att ärendena blir tillräckligt utredda. Enligt 2 § samma kapitel ska den skattskyldige ges tillfälle att yttra sig innan hans ärende avgörs, om det inte är onödigt. I fråga om den skattskyldiges rätt att få del av uppgifter som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och att få tillfälle att yttra sig över dem gäller bestämmelserna i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett bl.a. om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga. Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: Enligt

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: får sekretess inte hindra en sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende att ta del av handling eller annat material i målet eller ärendet såvida det inte föreligger synnerliga skäl, från allmänt eller enskilt intresse, att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. Skatteverkets handläggning Anmälaren har gjort gällande att Skatteverkets beslut om tillkommande skatt och skattetillägg grundats på uppgifter från en förundersökning hos Ekobrottsmyndigheten som den skattskyldige, BB, inte haft insyn i. Han har vidare anfört bl.a. att Skatteverket, trots påpekande från BB, vägrat honom insyn i beslutsunderlaget.

text: Skatteverket har i remissvaret anfört bl.a. följande. Skattebesluten i ärendena grundades på verkets egen utredning, vilken i sin tur kompletterats med uppgifter från Ekobrottsmyndighetens förundersökning. Skatteverket tog inte del av Ekobrottsmyndighetens förundersökningsprotokoll och det tillfördes inte heller vare sig revisions- eller skatteärendet. De uppgifter Skatteverket fick del av ur förundersökningen tillfördes revisionsakten. Endast vissa delar av förhörsmaterialet åberopades i granskningspromemorian och dessa uppgifter tillfördes skatteärendena. De förhörsuppgifter som återgavs i granskningspromemorian var hämtade från förhör som i sin helhet tillförts akten i revisionsärendet avseende aktiebolaget. Dessa förhörsprotokoll hade dock inte tillförts granskningspromemorieärendet eller omprövningsärendena. Därutöver fanns förhör i revisionsakten som inte åberopats och på så sätt tillförts omprövningsärendena. BB tillställdes den 15 november 2007 revisions- och granskningspromemoriorna och fick tillfälle att yttra sig över dessa.

text: Senast vid erhållandet av dessa promemorior fick han del av alla de uppgifter som verkets egen utredning gett vid handen men även uppgifter från Ekobrottsmyndighetens förundersökning som bedömts relevanta som underlag för övervägandena i promemorian och han bereddes också möjlighet att yttra sig över materialet. I den granskningspromemoria som upprättats som en följd av revisionen av aktiebolaget gick Skatteverket igenom vad som framkommit i utredningen, varifrån uppgifterna kommit samt redogjorde för utfallet av granskningen. I de fall Skatteverket hade använt sig av uppgifter ur Ekobrottsmyndighetens förhör framgick det att uppgifterna kommit från förhör och vem som lämnat uppgifterna. De förhörsuppgifter som återgavs i granskningspromemorian var hämtade från det större antal förhör som tillförts akten i revisionsärendet avseende aktiebolaget. BB hade haft möjlighet att begära partsinsyn men gjorde inte någon sådan begäran.

text: Av utredningen framgår sålunda att Skatteverkets beslut i huvudsak grundades på verkets egen utredning men att verket under handläggningen tog del av uppgifter ur en förundersökning hos Ekobrottsmyndigheten efter medgivande av denna myndighet. De uppgifter som Skatteverket bedömde som relevanta för skattefrågorna tillfördes ärenden hos verket. BB fick inför omprövningsbeslutet del av dessa uppgifter och tillfälle att yttra sig över dem. Därutöver fanns visst förhörsmaterial som tillförts revisionsakten men inte granskningspromemorieärendet eller omprövningsärendena och som inte kommunicerats med BB. Vad som har kommit fram när det gäller det sätt på vilket uppgifterna från Ekobrottsmyndigheten tillfördes ärendena hos Skatteverket samt verkets kommunicering av uppgifter med BB ger inte stöd för någon kritik från JO:s sida.

text: Beträffande BB:s rätt till partsinsyn framgår av Skatteverkets handlingar att han i en skrivelse den 17 december 2007, vilken inkom till Skatteverket påföljande dag, med anledning av att han beretts tillfälle att yttra sig över revisions- och granskningspromemorian anförde att dessa promemorior byggde på förundersökningsmaterial som han inte haft någon insyn i och att han begärde att få ta del av hela det material från vilket Skatteverket hämtat uppgifterna och dragit de aktuella slutsatserna i promemoriorna. BB hänvisade i skrivelsen uttryckligen till rätten till partsinsyn. BB framförde således under handläggningen hos Skatteverket en begäran om partsinsyn. Såvitt framkommit av utredningen bemötte Skatteverket inte denna begäran och BB fick inte heller med anledning av framställningen tillfälle att ta del av det efterfrågade materialet. Det förhållandet att begäran avsåg material som enligt vad Skatteverket anfört hade tillförts revisionsärendet men inte tagits med i granskningspromemorieärendet eller omprövningsärendena saknar betydelse. BB:s begäran hanterades således inte på ett tillfredsställande sätt och Skatteverket kan inte undgå kritik för detta.

text: Vad som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Socialnämnden i Alingsås kommun får kritik för att en enhetschef vid nämndens förvaltning beslutade att inleda utredningar om två syskon trots att hon var jävig

sammanfattning: Modern till två barn arbetade som handläggare vid socialtjänsten i Alingsås kommun. I en orosanmälan till nämnda socialtjänst uppgav hon bl.a. att fadern utsatte ett av barnen för våld. Samma dag gjorde en socialsekreterare en s.k. skyddsbedömning avseende barnen och kom fram till att de inte var i behov av omedelbart skydd. Senare under dagen fattade en enhetschef för socialnämndens räkning beslut om att inleda utredningar om barnen. Dagen efter överlämnades barnens ärenden till Vara kommun som sedan genomförde utredningarna. När nämnden tar emot en orosanmälan om ett barn ska den genast bedöma om barnet är i behov av omedelbart skydd (11 kap. 1 a § socialtjänstlagen). Därefter ska nämnden ta ställning till om den ska inleda en utredning om barnet eller inte, en s.k. förhandsbedömning. En tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende exempelvis om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv (6 kap. 28 § och 7 kap. 4 § kommunallagen, KL). Den som är jävig får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet (6 kap. 30 § KL). Han eller hon får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Enligt JO var det i det aktuella fallet fråga om delikatessjäv. JO uttalar att en skyddsbedömning utgör ett ställningstagande som inte kan skjutas upp och har därför inte några synpunkter på att socialsekreteraren gjorde skyddsbedömningarna avseende barnen trots jävssituationen. I fråga om enhetschefens beslut om att inleda utredningar om barnen konstaterar JO bl.a. att det har kommit fram att de inte var i behov av omedelbart skydd vid tidpunkten och att deras ärenden överlämnades till Vara kommun redan dagen efter ställningstagandet. Enligt JO borde nämnden ha låtit Vara kommun ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas eller inte. Nämnden kan därför inte undgå kritik för att enhetschefen fattade beslut om att inleda utredningar om barnen trots att det var fråga om en jävssituation.

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans barnen CC, född 2007, och DD, född 2011. BB arbetade som handläggare vid socialtjänsten i Alingsås kommun. Den

text: 17 oktober 2018 gjorde hon en orosanmälan till socialtjänsten i den kommunen och uppgav bl.a. att AA utsatte CC för våld. Enhetschefen EE beslutade att utredningar om barnen skulle inledas med stöd av

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Handlingarna i barnens ärenden överlämnades sedan till Vara kommun som genomförde utredningarna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Alingsås kommuns handläggning av barnens ärenden. Han uppgav bl.a. att socialtjänsten hade hanterat barnens ärenden trots att det var fråga om en jävssituation.

text: Utredning

text: JO tog del av vissa handlingar i barnens ärenden. Därefter begärde JO att Socialnämnden i Alingsås kommun skulle yttra sig över om det var lämpligt att nämnden fattade beslut om att inleda utredningar om barnen eller om frågan borde ha lämnats till socialtjänsten i Vara kommun.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Socialnämnden får den 17 oktober 2018 in en orosanmälan från en mamma som misstänker att pappan utövar våld mot barnen. Dåvarande enhetschef för barn och unga utredningsenheten har yttrat sig i ärendet och menar att hon genast insåg att det förelåg risk för jäv i ärendet då modern arbetar som handläggare inom socialtjänsten. Detta framkommer även i dokumentation i ärendet. Det åligger socialtjänsten enligt

text: 11 kap. 1 a §

text: SOL att inom 24 timmar göra en akut skyddsbedömning, vilket gjordes av socialförvaltningen i Alingsås. Det framkom då att det ej förelåg omedelbart behov av skydd. Eftersom våld var en del av orosanmälan så måste socialtjänsten enligt

text: SOSFS 2014:4

text: , 6 kap. 1 §, utan dröjsmål starta en utredning, vilket gjordes. Samtidigt ringde ansvarig enhetschef runt till flera kommuner för att se om någon kunde ta över utredningen. Den 19 oktober 2018 faxas utredningen över till Vara kommun som då tog över och fattade beslut i ärendet. Socialförvaltningen menar att något beslut i ärendet ej fattades, just på grund av att det ej vore lämpligt. Man hade heller aldrig för avsikt att fatta beslut i ärendet, vilket styrks av att enhetschefen skyndsamt undersökte om en annan kommun kan ta emot ärendet. Dock gjordes en förhandsbedömning om behov av omedelbart skydd då denna bedömning svårligen hade kunnat läggas ut på annan kommun då den ska ske inom 24 timmar. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser i SoL Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, en anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan ge anledning till någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: När nämnden tar emot en orosanmälan om ett barn ska den genast bedöma om barnet är i behov av omedelbart skydd, en s.k. skyddsbedömning (

text: 11 kap. 1 a §

text: SoL). Nämnden ska därefter ta ställning till om den ska inleda en utredning om

text: barnet eller inte, en s.k. förhandsbedömning. En förhandsbedömning är inte en mindre utredning utan just en bedömning av om en utredning ska inledas eller inte. Jäv

text: Kommunallagens

text: bestämmelser om jäv i

text: 6 kap.

text: 32 §§

text: gäller för anställda i en kommun (

text: 7 kap. 4 §

text: KL). I

text: 6 kap. 28 §

text: KL anges ett antal faktiska omständigheter som medför att en tjänsteman är jävig att handlägga ett ärende. Det kan t.ex. vara fråga om att ärendet angår tjänstemannen själv eller någon närstående till tjänstemannen. Vidare är en tjänsteman jävig om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans eller hennes opartiskhet i ärendet, s.k. delikatessjäv.

text: 6 kap. 30 §

text: KL). En anställd som i och för sig är jävig får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. Vid bedömningen måste hänsyn tas till sakfrågans beskaffenhet, åtgärdens natur och kravet på snabbhet och effektivitet. Bedömningen av när åtgärder kan vidtas trots förekomsten av jäv ska vara restriktiv (

text: prop. 2016/17:171 s. 374

text: Bedömning

text: Enhetschefen EE kontaktade BB den 17 oktober 2018 med anledning av den orosanmälan som hon hade gjort. Av en journalanteckning från telefonsamtalet framgår bl.a. att BB bekräftade att hon kunde hämta barnen hos AA. Samma dag gjorde en socialsekreterare skyddsbedömningar avseende barnen och kom fram till att de inte var i behov av omedelbart skydd. Som skäl för den slutsatsen angavs bl.a. att BB hade bekräftat att hon skulle hämta hem barnen och att hon ansågs kunna skydda dem. Nämnden beslutade senare samma dag att utredningar om barnen skulle inledas. Dagen efter, den 18 oktober 2018, faxades handlingarna i barnens ärenden till Vara kommun som sedan genomförde utredningarna.

text: Såvitt framgår av utredningen var EE BB:s chef. Enligt min mening kan det inte råda någon tvekan om att EE:s ställning som BB:s chef utgjorde en sådan särskild omständighet som var ägnad att rubba förtroendet för hennes opartiskhet i fråga om hanteringen av orosanmälan. Det var alltså fråga om delikatessjäv. Även för kollegor till BB torde samma jävsgrund ha gjort sig gällande.

text: Frågan är om det mot den bakgrunden var lämpligt att nämnden beslutade att inleda utredningar om barnen eller om nämnden borde ha överlåtit till Vara kommun att ta ställning till den saken.

text: Jag vill börja med att kort beröra de skyddsbedömningar som en socialsekreterare gjorde i fråga om barnen. Som jag redogjort för ovan får en tjänsteman som i och för sig är jävig vidta åtgärder som inte någon annan kan utföra utan att handläggningen försenas avsevärt. När nämnden tar emot en

text: orosanmälan om ett barn ska den genast bedöma om barnet är i behov av skydd. Det är fråga om ett ställningstagande som inte kan skjutas upp. Jag har därför inte några synpunkter på att socialsekreteraren gjorde skyddsbedömningar avseende barnen trots jävssituationen.

text: Nästa steg i handläggningen var att inom ramen för förhandsbedömningarna ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas eller inte. EE beslutade för nämndens räkning att inleda utredningar samma dag som orosanmälan kom in. Nämnden har i sitt remissvar hänvisat till kravet på skyndsamhet i 6 kap. 1 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om Våld i nära relationer (

text: SOSFS 2014:4

text: ). Av bestämmelsen framgår att när nämnden får kännedom om att ett barn kan ha utsatts för våld eller andra övergrepp av en närstående ska den utan dröjsmål inleda en utredning om barnets behov av stöd och hjälp. Skyndsamhetskravet i den aktuella föreskriften är likalydande med det i

text: 11 kap. 1 §

text: SoL. Allvaret i anmälan avgör hur snabbt nämnden måste fatta beslut i fråga om utredning (

text: prop. 2012/13:10 s. 60

text: EE var jävig att handlägga barnens ärenden. Utgångspunkten var alltså att EE inte fick ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas. Det har kommit fram att BB säkerställde barnens behov av skydd vid tidpunkten och att ärendena överlämnades till Vara kommun redan den 18 oktober 2018. Det har inte gjorts gällande från nämndens sida att socialtjänsten i Vara kommun skulle ha varit förhindrad att skyndsamt ta ställning till om utredningar om barnen skulle inledas eller inte. Enligt min mening borde nämnden ha låtit Vara kommun göra den bedömningen. Nämnden kan därför inte undgå kritik för att EE fattade beslut om att inleda utredningar om barnen trots att det var fråga om jäv.

text: Det som AA i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.