nyckelord:
Långsam handläggning
Sjukvård

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för långsam handläggning av en ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES

sammanfattning: Enligt lagen om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES ska beslut om ersättning fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Myndigheten får allvarlig kritik för att den totala handläggningstiden i ärendet uppgick till drygt ett år och sju månader. I beslutet noteras vidare att JO samma dag har fattat totalt fem beslut där Försäkringskassan kritiseras för långsam handläggning av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES. JO har för avsikt att följa utvecklingen på området.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 juli 2018 klagade AA på Försäkringskassan och anförde att det tagit för lång tid att handlägga en ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES).

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan följande:

text: Relevanta regler

text: Enligt

text: 15 § lagen (2013:513)

text: om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) ska beslut om ersättning fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Om det finns särskilda skäl får denna tid överskridas.

text: Utredning

text: Den 11 januari 2017 kom det in en ansökan från AA om ersättning i efterhand för nödvändig vård på Island. Ansökan kom in till enheten för Internationell vård i Visby.

text: Den 15 december startade handläggaren en utredning gällande vårdkostnader på Island och en förfrågan sändes till isländsk myndighet.

text: Den 4 januari 2018 inkom svar från den isländska myndigheten. Den 2 juli sände Försäkringskassan ett brev till enskilda parter i samtliga ärenden som handlade om ersättning för vård i ett annat land, som var äldre än 150 dagar och som inte hade avgjorts än. I brevet angav Försäkringskassan att det skulle ta längre tid än beräknat att utreda och fatta beslut i dessa ärenden. Den 24 augusti ringde enhetschefen BB till AA och bad om ursäkt för den långa handläggningstiden samt informerade om orsakerna till varför det tagit oacceptabelt lång tid att handlägga ärendet. BB meddelade även att beslut i ärendet skulle fattas omedelbart. Eftersom AA inte ville ha ersättningen utbetald via en utbetalningsavi kom AA och BB överens om att beslut skulle fattas direkt efter att AA inkommit med sina kontouppgifter. Den 27 augusti fattade Försäkringskassan beslut i ärendet och en utbetalning gjordes till AA:s konto.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan konstaterar att det dröjde något mer än ett år och sju månader innan ett beslut fattades i AA:s ärende vilket långt överskrider de lagstadgade 90 dagarna. Antalet inkomna ansökningar gällande rätt till ersättning för planerad och nödvändig gränsöverskridande vård har ökat markant under åren 2015-2017. Med anledning av detta har Försäkringskassan ökat grundbemanningen inom verksamhetsområdet och gjort stora utbildningsinsatser. Under 2018 har extra resurser tilldelats för avarbetning av den balans som byggts upp under de senaste åren. Försäkringskassan har även reviderat utredningsprocessen i det aktuella ärendeslaget för att effektivisera handläggningen. Dessa åtgärder har inneburit en stadig minskning av antalet äldre ärenden. Försäkringskassan bedömer att den balans med äldre ärenden som finns idag kommer att vara avarbetad till den 31 mars 2019. Försäkringskassan har kraftigt överskridit den tid inom vilken AA kunnat förvänta sig att hans ärende skulle beslutas. Det finns förklaringar men inga ursäkter för det inträffade.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 15 § lagen (2013:513)

text: om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) ska beslut om ersättning fattas så snart det är möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Om det finns särskilda skäl, får denna tid överskridas.

text: AA:s ansökan om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES kom in till Försäkringskassan den 11 januari 2017. Beslut i ärendet fattades den 27 augusti 2018. Den totala handläggningstiden i AA:s ärende uppgick därmed till drygt ett år och sju månader. Det är självklart inte acceptabelt att handläggningstiden blir så utdragen när det uttryckligen anges i lagen att Försäkringskassan ska fatta beslut inom 90 dagar, om det inte finns särskilda skäl. Försäkringskassan har i remissvaret angett att tillströmningen av ärenden varit stor de senaste åren. Att ärendeinflödet har ökat är inte ett skäl som berättigat Försäkringskassan att överskrida den lagstadgade tiden. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för den långsamma handläggningen.

text: JO har vid flera tidigare tillfällen kritiserat Försäkringskassan för långsam handläggning av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES (se bl.a. JO:s beslut den 10 juli 2015, dnr

text: och den 19 juni 2018, dnr 4421-2017). Försäkringskassan har då liksom nu angett att ärendeinflödet har ökat kraftigt de senaste åren samt att åtgärder har vidtagits för att förkorta handläggningstiderna.

text: Jag har i ytterligare fyra beslut i dag (dnr 1257-2018, 1452-2018, 5012-2018 och 6686-2018) kritiserat Försäkringskassan för långsam handläggning av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES. Hos JO finns dessutom flera pågående ärenden om samma sak. Jag kan konstatera att myndighetens ansträngningar hittills inte har varit tillräckliga. Situationen är således mycket bekymmersam. Jag kommer att följa utvecklingen på området, bl.a. genom att inom kort inspektera den berörda verksamheten.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för dröjsmål med att rätta felaktiga uppgifter om en intagen

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 juni 2020 klagade AA på att Kriminalvården behandlat felaktiga uppgifter om honom. Anmälan riktades mot anstalterna Kumla, Hällby och Österåker. Han anförde i huvudsak följande.

type: stycke

text: Han avtjänar ett fängelsestraff för grovt narkotikabrott och vapenbrott av normalgraden. I tingsrättens dom stod det först att han hade dömts för grovt vapenbrott men tingsrätten korrigerade brottsrubriceringen i en skriftlig rättelse av domen. Kriminalvården har dock inte rättat uppgiften trots att han påpekat saken tre gånger i tre olika anstalter. Den första gången påtalade han felet för en utredare i anstalten Kumla, riksmottagningen, som sade att det skulle lösa sig. Det andra tillfället var i anstalten Hällby. I en ansökan om förflyttning till en annan anstalt hade kriminalvårdsinspektören skrivit att han var dömd för grovt vapenbrott. Efter att han uppmärksammat tjänstemannen på felet korrigerades uppgiften i ansökan. I samband med att han förberedde sin ansökan om ändrade särskilda villkor upptäckte han för tredje gången att uppgiften om brottets allvarlighetsgrad var fel. När han påpekade detta för klienthandläggaren i anstalten Österåker påstod hon att det som står i datorn måste vara korrekt och att det inte är deras jobb att rätta till felet. Anstalten Österåker nekade honom också att ringa till tingsrätten, hovrätten och frivården för att själv försöka få till stånd en rättelse.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar, daterat den 29 september 2020, anförde Kriminalvården, rättsenheten vid huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt och region Stockholm. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande.

text: Region Stockholm Efter att AA påtalat att fel domsuppgift var registrerad kontrollerade anstaltspersonal domen som då kunde konstatera att det AA uppgett stämde. Det gjordes ett ärende angående rättelse som skickades till huvudkontoret. Det visade sig sedermera att ärendet skulle skickas till polisen istället, vilket också gjordes. Det har antecknats att AA har talat med frivården om felet. Telefonsamtal hanteras dock formlöst och det är relativt ofta så att de inte kan genomföras omgående, utan den intagne får vänta till dess samtal lämpligen kan ske.

text: Region Mitt I riksmottagningens utredning har det vid ett tillfälle angetts fel domsuppgift. I Kriminalvårdens beslut om särskilda villkor är dock uppgifterna korrekt återgivna. Vad gäller placeringsunderlaget som upprättats vid anstalten Hällby har fel domsuppgift angetts. Uppgifterna automatgenereras dock från Kriminalvårdsregistret (KVR) vilket innebär att anstalten inte kan påverka vad som kommer att återges. Den namngivna kriminalvårdsinspektören minns att han har haft en dialog med AA i frågan och att uppgifterna var korrekta. Trots detta har det alltså automatgenererats felaktiga uppgifter i placeringsunderlaget. Anstalten har ingen behörighet att ändra dessa uppgifter i KVR och det vidtogs inte någon åtgärd för att få uppgifterna korrigerade, eftersom detta tyvärr glömdes bort. Vid sökning i KVR den 10 september 2020 framgår de korrekta domsuppgifterna.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § första meningen fängelselagen (2010:610)

text: får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), FARK Fängelse, framgår att med uttrycket lämpligen kan ske i

text: 7 kap. 4 § fängelselagen

text: avses praktiska förutsättningar för elektronisk kommunikation, t.ex. vad som är möjligt med hänsyn till anstaltens rutiner samt tillgången till personal och utrustning för sådan kommunikation. Av

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Det framgår också att det av journalen ska framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Av

text: 2 kap. 15 § brottsdatalagen (2018:1177)

text: framgår bl.a. att alla rimliga åtgärder ska vidtas för att personuppgifter som med hänsyn till ändamålet med behandlingen är felaktiga eller ofullständiga utan onödigt dröjsmål rättas och för att förhindra att sådana uppgifter lämnas ut eller görs tillgängliga. Personuppgifter som är inaktuella ska uppdateras om det är nödvändigt. Enligt 14 kap. 3 § FARK Fängelse ska det vid rättelse av en felaktighet i journalen, utöver vad som framgår av

text: 5 § andra stycket fängelseförordningen

text: , anges vad rättelsen bestod i.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det har framkommit att en felaktig domsuppgift varit registrerad i KVR avseende AA. När han påtalade detta kontrollerades uppgiften och åtgärder vidtogs för att få till stånd en rättelse. Korrigeringen tog längre tid än vad som hade varit önskvärt, bland annat eftersom begäran om ändring först skickades fel. Det har dock inte framkommit att AA på något sätt har påverkats negativt av den felaktiga domsuppgiften.

text: Vad gäller frågan om AA har nekats telefonsamtal för att få till stånd en korrigering av den felaktiga uppgiften finns inte något beslut om detta. En anstalt har rätt att begränsa genomförandet av telefonsamtal till dess att de lämpligen kan ske och det har inte framkommit att AA inte har fått genomföra samtalen vid en sådan tidpunkt. Den felaktiga uppgiften är därtill numera korrigerad. En dryg vecka innan remissvaret kom in till JO kompletterade AA sin anmälan och anförde i huvudsak följande. Den 21 september 2020 fick han svar på sin begäran om omprövning av de särskilda villkoren. Kriminalvården avslog ansökan vilket påverkar hans möjlighet till s.k. utslussning. Myndighetens riskbedömning bygger på den felaktiga premissen att han är dömd för grovt vapenbrott.

text: Till sin skrivelse fogade AA ett beslut om särskilda villkor daterat den 21 september 2020. I beslutet anges bl.a. att AA är dömd för grovt vapenbrott.

text: Med anledning av de tillkommande uppgifterna begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig på nytt över det som AA anfört.

text: Kompletterande remissvar I det kompletterande remissvaret anförde Kriminalvården, rättsenheten vid huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, följande:

text: Utredning

text: Efter att AA inkom med kompletterande uppgifter har JO begärt att Kriminalvården återigen ska yttra sig i ärendet. Uppgifter har hämtats in från Kriminalvårdsregistret (KVR). AA har till JO gett in ett beslut avseende särskilda villkor fattat den 21 september 2020. I beslutet anges den felaktiga uppgiften att han är dömd för grovt vapenbrott. Korrekt uppgift är att han är dömd för vapenbrott av normalgraden. Detta påpekade AA och den 13 oktober 2020 fattades ett nytt beslut vari bl.a. följande anges. ”Kriminalvården vill förtydliga att det rör sig om ett skrivfel som inte varit avgörande för beslutet, och som genom detta beslut är korrigerat.”

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är beklagligt att fel brottsrubricering angavs i beslutet från den 21 september 2020. Såsom angetts ovan har det dock fattats ett nytt beslut där felaktigheten är åtgärdad och felaktigheten har inte haft en avgörande betydelse för bedömningen. AA kan alltså inte anses ha påverkats negativt av det aktuella misstaget. Till yttrandet fogades en kopia av ett beslut om särskilda villkor daterat den 13 oktober 2020. I beslutet anges bl.a. att AA är dömd för vapenbrott.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Kriminalvården i flera sammanhang har behandlat en felaktig uppgift om vilket brott AA dömts för. Det är en självklarhet att uppgifter om enskilda som en myndighet hanterar ska vara korrekta. Särskilt allvarligt är det när den felaktiga uppgiften innebär att det framstår som att en enskild har dömts för allvarligare brottslighet än vad som är fallet. Att det har förekommit en felaktig uppgift om AA i Kriminalvårdens datorsystem och i handlingar som myndigheten upprättat är givetvis inte acceptabelt. Det är inte utrett hur lång tid det tog innan uppgiften korrigerades. Processen tycks dock ha fördröjts både genom att ärendet skickades fel och för att behovet av en korrigering glömdes bort. Under alla förhållanden kan jag konstatera att den felaktiga uppgiften inte rättats så skyndsamt som

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: kräver.

text: Kriminalvården har bekräftat att fel brottsrubricering angavs i beslutet om AA:s särskilda villkor den 21 september 2020. Det kompletterande yttrandet ger inte svar på om uppgiften var automatgenererad på det sätt som Kriminalvården har uppgett i det första remissvaret. Oavsett hur det förhåller sig med detta är det anmärkningsvärt att den felaktiga uppgiften togs in i ett beslut som fattades nästan tre månader efter att JO:s remiss skickades till myndigheten. Även om den felaktiga brottsrubriceringen inte ska ha påverkat utgången i ärendet är det ånyo inträffade väldigt bekymmersamt och ger intryck av nonchalans.

text: Sammanfattningsvis är jag mycket kritisk till hur Kriminalvården har hanterat frågan om att se till att den brottslighet som AA dömts för återgetts korrekt i olika sammanhang.

text: När det gäller AA:s önskemål att ringa till olika myndigheter ger det som har kommit fram genom utredningen inte mig anledning att rikta någon kritik mot Kriminalvården eller att göra några andra uttalanden.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av Moa Skerfving. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

title: Kronofogdemyndighet har dröjt med att översända ett överklagande till domstol

text: Anmälan

text: S.S. AB, företrätt av AA, framförde klagomål mot att kronofogdemyndigheten dröjt med att översända överklaganden i mål om utmätning och betalningssäkring till tingsrätten. AA anförde bl.a. följande. Överklagandeskrifterna för S.S. AB och P.T.S. AB sändes till kronofogdemyndigheten i rekommenderad försändelse den 7 november 1998 och med vanlig post den 9 november. Vid samtal med aktuarien vid Stockholms tingsrätt den 8 december 1998 fick han veta att överklagandeskrifterna ännu inte inkommit till tingsrätten.

text: Utredning

text: Från kronofogdemyndigheten inhämtades per telefon att P.T.S. AB inlämnade ett överklagande till myndigheten den 11 november 1998 samt att överklagandeskriften jämte myndighetens eget yttrande överlämnades till Stockholms tingsrätt den 16 december 1998.

text: Ärendet remitterades därefter till myndigheten för utredning och yttrande. Till myndighetens remissvar fogade regionkronodirektören BB ett yttrande från enhetschefen på specialindrivningssektionen, CC. Av sistnämnda yttrande framgår bl.a. följande.

text: _ _ _ Av kronofogdemyndighetens utredning i ärendet har framkommit följande: Den 3 november 1998 inkom skattemyndigheten med begäran om verkställighet av Länsrättens i Stockholms län betalningssäkringsbeslut mot P.T.S. AB samt H.T. AB. Kronofogdemyndigheten verkställde besluten varvid kundfordringar i de olika bolagen betalningssäkrades. I kronofogdemyndighetens allmänna diarium registrerades den 11 november 1998 att det till gemensamma enheten inkommit tre överklaganden i P.T.S. AB och ett överklagande i H.T. AB. Vid genomgång av överklagandeskrifterna i samband med registreringen gjorde kronofogden som ansvarade för målen bedömningen att yttrande inte skulle upprättas med förtur, eftersom försäljningsåtgärder inte var ifråga beträffande den betalningssäkrade egendomen. Vid den sedermera fördjupade genomgången av överklagandeskrifterna framkom att de invändningar som S.S. AB och P.T.S. AB framförde var av komplicerad natur varför kronofogdemyndighetens yttrande till tingsrätten kunde upprättas först efter litteratur- och praxisgenomgång. Kronofogdemyndigheten färdig-

text: ställde de fyra yttrandena den 16 december varefter de tillsammans med överklagandena genast översändes till tingsrätten. Det antecknas att S.S. AB:s och P.T.S. AB:s överklaganden inkom under en period då arbetet på sektionen var mycket intensivt. När överklagandena inkom fanns redan på sektionen sju stycken obehandlade överklaganden som även de skulle översändas till tingsrätten med yttrande. Under perioden den 11 november till den 16 december inkom dessutom ytterligare tio stycken överklaganden. Av

text: utsökningsbalken

text: 18 kap. 10 §

text: framgår att kronofogdemyndigheten så snart som möjligt skall sända inkommet överklagande och övriga handlingar i målet till tingsrätten. Av utsökningsförordningen

text: 17 kap. 3 §

text: framgår att kronofogdemyndigheten skall bifoga ett eget yttrande, om det inte kan anses obehövligt, till de handlingar som skall översändas till tingsrätten. I förarbetena till

text: utsökningsbalken

text: lämnas inga riktlinjer såvitt avser tidsaspekten för överlämnande av överklagande till tingsrätt. Frågan har såvitt kunnat utredas inte prövats av domstol. Vid en normal tillströmning av överklaganden är sektionens målsättning att ett överklagande tillsammans med ett yttrande skall översändas till tingsrätten inom en–två veckor från ankomstdagen. Inkommer ett överklagande i mål där försäljningsåtgärder är i fråga upprättas naturligtvis yttrande med förtur och handlingarna i målet översänds genast till tingsrätten. I de aktuella målen, som ej var förtursmål, konstateras att det tog längre tid än normalt att upprätta yttrande och översända inkomna handlingar till tingsrätten. Detta beroende på den extraordinära arbetssituation som rådde vid tidpunkten för överklagandena samt komplexiteten i de invändningar som framfördes.

text: BB yttrade följande.

text: Jag har tagit del av enhetschefen CC:s utredning och yttrande över AA:s anmälan till JO. Det är ostridigt att det i de nu aktuella ärendena tog ovanligt lång tid innan överklagandehandlingarna och kronofogdemyndighetens yttrande skickades till tingsrätten. Jag har emellertid efter diskussioner med indrivningsdirektören DD den uppfattningen att vår handläggningstid med hänsyn till arbetsbelastningen på specialindrivningssektionen vid den här tiden samt framför allt till ärendenas komplexitet inte var oförsvarligt lång. Därtill kommer att myndigheten – enligt min mening helt korrekt – bedömde att det inte var fråga om någon förturssituation och att tidsutdräkten inte förorsakade någon skada.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I sitt beslut den 20 oktober 1998 anförde JO Pennlöv följande.

text: Bedömning

text: När ett överklagande kommit in i rätt tid till kronofogdemyndigheten skall myndigheten så snart som möjligt sända överklagandet och övriga handlingar till tingsrätten (

text: 18 kap. 10 § utsökningsbalken

text: ). Kronofogdemyndigheten skall enligt 17 kap. 3 § utsökningsförordningen bifoga ett eget yttrande över överklagandet, om det inte kan anses obehövligt. Jag delar här den uppfattning som framskymtat i remissvaret, nämligen att överklagande och yttrande normalt skall översändas till tingsrätten inom en till två veckor från det att överklagandet kom in. Att inga ytterligare verkställighetsåtgärder är aktuella är enligt min mening inte ett godtagbart skäl för ytterligare tidsutdräkt. En annan sak är att kronofogdemyndigheten kan dröja något om det behövs med hänsyn till ifrågasatt självrättelse (se Walin– Gregow– Löfmarck,

text: Utsökningsbalken

text: , En kommentar, 3 u. s. 673). Jag vill i detta sammanhang även påminna om det särskilda skyndsamhetskrav som gäller i de fall där klaganden begärt inhibition.

text: Om myndigheten behöver mer tid än normalt för att skriva sitt yttrande skall, enligt min uppfattning, ändå alla handlingar i målet sändas till tingsrätten samtidigt som kronofogdemyndigheten begär anstånd med att komma in med yttrandet. Kronofogdemyndigheten borde således i det här aktuella fallet ha sänt över handlingarna i målen till tingsrätten innan yttrandena skrevs.

text: Det har inte kommit fram något annat som jag bör uttala mig om. Jag avslutar därmed ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Häkte Omplacering

title: Placering av en häktad i polisarrest under häktningstiden

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan, som kom in till JO den 12 november 2004, i huvudsak följande. Hon anhölls den 25 januari 2004 och placerades i polisarresten i Sundsvall. Den 28 januari 2004 meddelades beslut om häktning, men först den 4 februari överfördes hon till häktet i Härnösand. Polisarresten uppfyllde inte de krav som man kan ställa på en häktesplats, bl.a. var de sanitära förhållandena oacceptabla. Dessutom gavs hon inte möjlighet till en timmes utevistelse per dag. Information om regler och rättigheter under häktningstiden erhölls först då hon kom till häktet i Härnösand. Under tiden som häktad erbjöds hon inte något arbete och först när hon frigavs fick hon kännedom om att en kontaktman hade utsetts för henne.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Härnösand för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen BB följande.

text: – – – Vid Kriminalvårdsmyndigheten Härnösand fanns vid den aktuella tidpunkten 31 nominella platser för häktade. Därutöver fanns 8 tillfälliga platser vid häktets gemensamhetsavdelning. Gemensamhetsavdelningen är ytterst lämpad för dömda, i avvaktan på anstaltsplacering. Emedan tillgängliga häktesplatser vid tidpunkten var fullbelagda, beslutade Kriminalvårdsstyrelsen den 5 februari 2004 att öppna ytterligare 5 tillfälliga häktesplatser i polisens arrest i Sundsvall. De tillfälliga häktesplatserna som finns i polisens arrest innehar inte på något sätt samma standard som traditionella häktesplatser, men får i vart fall anses uppfylla minimistandard för verksamheten. Placeringen därå är vidare inte tänkt att fortgå under någon längre tid. Så snart tillfälle ges, överflyttas intagna till Häktet Härnösands lokaler i Härnösand. Sedan nu aktuell händelse har ytterligare tio platser för häktade öppnats på anstalten Saltvik, varmed behovet av arresten upphört. I dag bedrivs därför ingen häktesverksamhet i polisens arrestlokaler i Sundsvall. Möjlighet att tända och släcka ljuset i nu aktuella celler finns inte. Ljuset måste regleras av tjänstemän, vilkas uppmärksamhet emellertid snabbt kan påkallas via s.k. signalanordning. Förhållandet är förstås på intet sätt lämpligt, men är dessvärre den enda som finns att tillgå. På samma sätt som punkten ett, förhåller det sig med möjligheten att själv reglera ljusflöde i de aktuella cellerna. Förhållandet är förstås på intet sätt lämpligt, men är dessvärre det enda som finns att tillgå.

text: Alla intagna erbjuds utevistelse en timme varje dag. Förstås avgör intagna själva huruvida de vill utnyttja tiden för promenad eller inte. Någon anteckning om detta har inte först, emedan saken faller under häktets dagliga rutiner. Vad gäller rastgårdens utformning, är denna insynsskyddad med presenning och med annan plast. Någon sådan insyn som i anmälan anförts finns inte. Avslutningsvis är denna rastgård belägen i polishusets innergård, utan andra förbipasserande än poliser och vid polisen anställda och i vissa fall domstolspersonal. Rökning i polisens celler är inte tillåten. Av den anledningen tillåter inte heller häktet sina intagna att röka där. Däremot ges alla intagna möjlighet att röka på promenadgården vid önskemål därom. Detta gäller alltså även under icke promenadtid. Intagna som av åklagare belagts med restriktioner röker separat. I nu aktuella celler finns en typ av signalanordning, som för tankarna till sådan som finns vid häktets ordinarie lokaler. Av anmälan framgår att kommunikation mellan å ena sidan den intagne och, å andra sidan, tjänstemän inte är möjlig, vilket är korrekt. I stället bemöter tjänstemän intagnas påringningar genom direkta besök i cellen. I arrestcellerna finns vare sig handfat eller spegel. Däremot finns toalett med sådan utrustning i direkt anslutning till alla de celler häktet hyr. Även så finns dusch. Av den anledningen att häktet hyr nu aktuella celler, fanns då saken begav sig inga planer på att införskaffa och införa sådan utrustning. Städning av cellerna gjordes regelbundet av inhyrd personal. Städningen ingick i hyran och den enda objektiva bedömning som för mig går att göra, är att städningen sköttes efter de krav som polisen ställt. De av kriminalvårdens tjänstemän som tjänstgjorde i lokalerna har inte anfört några klagomål på städningen. Alla människor som skrivs in på häktet får vid inskrivningen muntlig information om alla regler, rättigheter och rutiner som gäller under vistelsen vid häktet. Vidare erbjuds intagna alla gällande bestämmelser avseende i synnerhet häktesverksamhet. I varje bostadsrum finns därutöver en inplastad A-4 sida, av vilken i huvudsak samma information framgår. Vad gäller kontaktman, utses en sådan under den intagnes första vecka på häktet. Häktet Härnösand har under senare tid infört s.k. specialisering och denna verksamhet har under en längre tid fungerat väl. Till AA utsågs kontaktman i samband med att hon förflyttades till huvudhäktet. Det bör noteras att AA ankom Häktet Härnösand den 4 februari 2004 och att hon blev försatt på fri fot den 11 februari 2004. AA ankom häktet belagd med restriktioner. Av den anledningen kunde ingen annan sysselsättning än s.k. cellarbete erbjudas henne. Något sådant arbete kunde häktet inte erbjuda under den aktuella perioden, på grund av brist på arbete. – – –

text: Till remissvaret hade fogats ett beslut av den 5 februari 2004 om inrättande av tillfälliga häktesplatser.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Upplysningar inhämtades per telefon från Polismyndigheten i Västernorrlands län, polisområde Sundsvall, och Kriminalvårdsmyndigheten Härnösand.

text: I beslut den 18 maj 2005 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Platssituationen inom kriminalvården är sedan flera år ansträngd. För att lösa platsbristen förekommer det att polisarrester omvandlas till tillfälliga häktesplatser

text: genom att kriminalvården övertar ansvaret för dem. Beslut härom fattas av Kriminalvårdsstyrelsen.

text: Enligt

text: 24 kap. 22 § första stycket rättegångsbalken

text: skall den som häktas utan dröjsmål föras till häkte. Förvaring av en häktad på annan plats är, i avsaknad av ett domstolsbeslut därom, inte förenligt med gällande regler.

text: Den 27 februari 2003 beslutade Kriminalvårdsstyrelsen att nio arrestplatser skulle inrättas som tillfälliga häktesplatser vid häktet Härnösand under tiden mars–maj 2003. Arrestplatserna iordningställdes och användes under de perioder som häktet i Härnösand var fullt. Den 5 februari 2004 beslutade Kriminalvårdsstyrelsen att fem arrestplatser vid polisen i Sundsvall skulle inrättas som tillfälliga häktesplatser vid häktet Härnösand från och med den 1 februari 2004. De redan iordningställda arrestplatserna togs då på nytt i anspråk.

text: Det sagda innebär att det vid tiden för placeringen av AA i arrestlokalen inte fanns något beslut om tillfälliga häktesplatser där.

text: Föreskriften i

text: rättegångsbalken

text: om att en häktad person skall förvaras i häkte bör enligt min mening ses bl.a. mot bakgrund av att det härigenom garanteras att förvaringsplatsen uppfyller rimliga krav på säkerhet och standard. Även om platssituationen gör det nödvändigt att ibland utnyttja tillfälliga häktesplatser med en lägre standard än vad som normalt skulle accepteras (se dåvarande justitieombudsmannen Anna-Karin Lundins beslut den 30 juni 2004, dnr 2449- 2003) är det viktigt att endast häkte används för förvaring av häktade och att beslut om inrättande av tillfälliga häktesplatser fattas i den härför avsedda ordningen. Kriminalvårdsmyndigheten kan sålunda inte undgå kritik för förvaringen av AA i polisens arrestlokaler.

text: Jag vill i sammanhanget erinra om att häktade genom lagstiftning har tillförsäkrats vissa rättigheter. Systemet medger alltså inte att man av ekonomiska eller andra skäl har en standard som inte uppfyller lagens krav. Enligt lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. skall t.ex. den häktade om möjligt erbjudas arbete eller annan därmed jämförlig sysselsättning under häktningstiden. Den häktade skall också ges möjlighet att dagligen vistas utomhus minst en timme, om det inte finns synnerligt hinder mot detta. Ytterligare bestämmelser om hur häktade skall behandlas finns i förordningen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. samt i Kriminalvårdsstyrelsens häktesföreskrifter (

text: KVVFS 1997:15

text: ). När det gäller AA:s klagomål om förhållandena i polisarresten och hur hon har behandlats under häktningstiden ger utredningen emellertid inte tillräcklig grund för kritik eller någon annan åtgärd från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Halmstad, för långsam handläggning av ett ungdomsärende

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Halmstad, för långsam handläggning av ett ärende där hennes dotter BB (född i mars 1990) var misstänkt för mordbrand m.m.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 405A-3647-06 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Under september och oktober 2006 gjordes flera polisanmälningar mot den då sextonåriga BB. Anmälningarna gällde mordbrand samt våld och hot mot tjänsteman. Förhör med BB hölls i januari 2007, vid vilket hon delgavs misstanke om brott. Ett förundersökningsprotokoll inkom till åklagarkammaren i april 2007. Åtal väcktes den 19 oktober 2007.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av förundersökningen.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett remissvar av vilket det framgick att upplysningar inhämtats från kammaråklagaren DD och chefsåklagaren EE samt kammaråklagarna FF och GG (FF:s och GG:s upplysningar här utelämnade).

text: DD uppgav sammanfattningsvis följande om bakgrunden till den långa handläggningstiden fram till dess att ärendet under hösten 2007 lottades om på en annan åklagare.

text: En bidragande orsak till att handläggningen blivit avsevärt längre än normalt var att hon samtidigt ansvarade för ett mycket omfattande ärende rörande människosmuggling. Under våren och sommaren 2007 var hon också frånvarande under tio veckor på grund av en obligatorisk kurs, praktiktjänstgöring, sommarsemester m.m. På grund av arbetsläget under våren 2007 hade hon lottningsstopp respektive reducerad tilldelning av ordinarie mål. Trots detta blev det resterande ordinarie rotelarbetet lidande. Hon valde att in i det längsta försöka lösa situationen själv, vilket hon i efterhand beklagar. Inför sommarsemestern 2007 hade hon emellertid

text: ett samtal med kammarchefen vid vilket man kom överens om att ett antal färdiga ärenden, dock inte det aktuella, skulle lottas om på andra åklagare.

text: EE bekräftade att DD hade en stor arbetsbörda under år 2007, vilket han kände till. Han uppgav vidare att han vid flera tillfällen lyfte bort ärenden från henne. Han hade också uppmanat henne att tydligt säga i från om hon inte kunde hålla tidsfristerna. DD hade emellertid inte uppgivit att hon hade problem med det aktuella ärendet. Slutligen uppgav han att kammaren har tydliga rutiner för hur ungdomsärenden ska handläggas.

text: CC anförde, efter inledande avsnitt om bakgrund och rättslig reglering, under rubriken Bedömning följande.

text: I aktuellt ärende har samtliga brott ägt rum på en barn- och ungdomsklinik under tiden den 16 september 2006 fram till den 13 oktober 2006. Ärendet lottades den 21 september 2006 på en åklagare och inledande direktiv skickades den 3 oktober 2006 respektive den 20 oktober 2006. Alla förhör med målsäganden och vittnet hade inkommit till åklagarkammaren den 1 november 2006. Utlåtande från räddningstjänsten med bedömningen att det fanns risk för brand och rökspridning samt risk för människors liv/hälsa inkom den 3 november 2006 till åklagarkammaren. Därefter vidtogs inte någon åtgärd i ärendet förrän den 11 januari 2007 då framställan om offentlig försvarare expedieras till tingsrätten samt direktiv skickades till polisen. Förhör hölls med den misstänkte BB den 25 januari 2007 och hon delgavs samtliga brottsmisstankar samma dag, vilket innebar att tidsfristen på sex veckor för att väcka åtal började löpa. Den 1 februari 2007 inkom förhör med BB samt journalanteckningarna från målsägandenas läkarbesök till åklagarkammaren. Den 23 april 2007 vidtogs de sista utredningsåtgärderna i förundersökningen. BB slutdelgavs den 24 april 2007 och hade då inte någon erinran mot utredningen. Den 27 april 2007 inkom förundersökningsprotokollet till åklagarkammaren. Den 13 juli 2007 begärde åklagaren yttrande från socialtjänsten. Den 5 oktober 2007 lottades ärendet om till en annan åklagare och sedan till ytterligare en åklagare innan åtal väcktes den 19 oktober 2007. Det kan först konstateras att handläggande polis har efterkommit åklagarens direktiv inom rimlig tid. Förundersökningen har inte varit komplicerad eller omfattande. Det har därför inte funnits skäl för att överskrida tidsfristen. Således kan det konstateras att ärendet inte har handlagts med den skyndsamhet som borde ha skett. Den ansvariga åklagaren har otvivelaktigt haft en hög arbetsbelastning. Om en åklagare själv inte har möjlighet att handlägga ett ärende med den skyndsamhet som är påkallad är det viktigt att åklagaren uppmärksammar kammarchefen på detta. Riksåklagaren har bl.a. genom Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd (

text: ÅFS 2007:5

text: ) om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar gett uttryck för vikten av kontroll över ärenden i allmänhet och fristärenden i synnerhet. Det övergripande ansvaret för denna kontroll har givetvis åklagarkammarens ledning. Avslutningsvis vill jag peka på att Åklagarmyndigheten på olika sätt arbetar med att förkorta handläggningstiderna. Införandet av Åklagarmyndighetens nya ärendehanteringssystem, Cåbra, skapar t.ex. bättre förutsättningar för den enskilde handläggaren och för kammarledningen att ha en god överblick över ärendena på den egna roteln respektive hela kammaren. I myndighetens verksamhetsplan för år 2007 har ungdomsbrott och ärenden med unga målsäganden ägnats särskild uppmärksamhet. Åklagarkamrarna har bl.a. redovisat omfattningen av eventuella

text: fristöverskridanden och efterlevnaden av fristen att fatta beslut i åtalsfrågan enligt 4 § LUL. En analys av denna redovisning pågår. Analysen ska enligt årets verksamhetsplan utgöra underlag för hur fortsatta tillsyns- och uppföljningsinsatser ska utformas. Åklagarmyndigheten kommer således att vidta de åtgärder som den nämnda redovisningen ger anledning till.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL), i dess lydelse före den 1 januari 2007, ska en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: I förarbetena har, som ett exempel på när tidsfristen får överskridas, angetts bl.a. att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid (

text: prop. 1994/95:12 s. 61

text: f. och 96 f.).

text: Av utredningen framgår att den aktuella förundersökningen vid två tillfällen blivit liggande under längre tidsperioder utan att i princip några åtgärder för att föra den framåt vidtagits från DD:s sida. Således har inga åtgärder vidtagits under drygt två månader från början av november 2006 då bl.a. förhör med målsäganden och vittnen hade ägt rum till dess att DD den 11 januari 2007 gav direktiv om att BB skulle delges misstanke om brott. Under fem månader från slutet av april 2007 fram till dess att DD lämnade sin tjänst den 30 september har endast ett yttrande från socialtjänsten begärts in och ett utkast till stämningsansökan upprättats.

text: BB delgavs brottsmisstankarna vid förhör den 25 januari 2007. Under det första uppehållet i handläggningen hade således inte sexveckorsfristen börjat löpa men däremot gällde det särskilda skyndsamhetskravet. Ett uppehåll som det aktuella är inte förenligt med det kravet. Under det andra uppehållet löpte den föreskrivna sexveckorsfristen ut den 8 mars 2007. Jag kan konstatera att det i ärendet var aktuellt att företa teknisk undersökning. Den sista av dessa utredningar synes ha varit färdig under andra hälften av april 2007. Det har inte framkommit om det varit möjligt att förordna om utredningen tidigare eller att påskynda den. Även om det således, på grund av den tekniska undersökningen, kan ha funnits skäl att överskrida tidsfristen något, har ett överskridande om fem månader givetvis inte varit försvarbart.

text: DD har uppgett att orsaken till dröjsmålet varit hennes mycket ansträngda arbetssituation och viss bortovaro från kammaren under den aktuella tiden. Som Åklagarmyndigheten angett måste en åklagare som inte har möjlighet att handlägga ett ärende med den skyndsamhet som föreskrivs uppmärksamma kammarledningen på detta. I förevarande fall har såväl DD som EE uppgett att hon har erbjudits

text: avlastning. Jag finner det därför anmärkningsvärt att hon trots detta inte uppmärksammat EE på det aktuella ärendet.

text: EE har i egenskap av kammarchef haft det övergripande ansvaret för verksamheten. Utredningen ger inte underlag för att kritisera honom men det inträffade visar på vikten av att kammarledningen håller sig informerad om arbetsläget.

text: I oktober 2007 lottades ärendet över på först FF och sedan GG innan åtal väcktes. Mot deras handläggning har jag ingen invändning.

text: Jag kan således sammanfattningsvis konstatera att jag är mycket kritisk till att beslut i åtalsfrågan inte fattades förrän cirka ett år efter det att gärningarna ägt rum och DD förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avgift
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter

title: Kritik mot Tekniska nämnden i Jönköpings kommun som utan rättsligt stöd tagit ut en avgift för en demonstration

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten gav en organisation tillstånd att anordna en demonstration på Hoppets torg i Jönköping den 4 augusti 2015. I samband med demonstrationen tog Tekniska nämnden i Jönköpings kommun ut en avgift på 330 kronor.

text: Anmälan

text: Efter en anmälan till JO av AA, som var ansvarig för demonstrationen, beslutade JO att utreda om Tekniska nämnden i Jönköpings kommun haft rättsligt stöd för att ta ut avgiften.

text: Utredning

text: Tekniska nämnden i Jönköpings kommun yttrade sig över anmälan och anförde i huvudsak följande.

text: Tekniska kontoret har debiterat tillståndssökande när de sökt tillstånd för upplåtelse av offentlig plats i samband med demonstration. När polismyndigheten har inhämtat tekniska kontorets yttrande avseende tillstånd att demonstrera på en offentlig plats har tekniska kontoret utrett huruvida den aktuella offentliga platsen är lämplig vid just det tillfället. Skäl till att det kan vara olämpligt att få tillstånd kan vara vägarbeten, att aktuellt område är avstängt av olika skäl, att det förekommer någon form av försäljning på platsen, andra framträdanden eller liknande företeelser eller evenemang. Efter att tekniska kontoret lämnat sitt yttrande till Polismyndigheten och de sedermera meddelat de sökande besked har kommunen, efter erhållande av kopia på besked, debiterat tillståndssökande med 330 kronor. Debiteringen motsvarar den tid som tekniska kontoret lagt ner för att utreda möjligheten att använda just den offentliga platsen som ansökan avser, vilket i vissa fall kan vara resurskrävande. Förfarandet kring att ta ut en avgift när tillstånd ges för upplåtelse av offentlig plats vid demonstration har grundats på lagstiftningen i lag (

text: ) om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats, m.m. Dock har tekniska kontoret kommit till [insikt om], efter att ha sammanställt en utredning, att lagstiftningen inte avser situationer där det gäller förberedelse för att använda offentlig plats utan i situationer när offentlig plats faktiskt ianspråktas. Tekniska kontoret har inte haft för avsikt att försvåra möjligheten för var och en att ta tillvara sina rättigheter, i detta fall demonstrationsfriheten, genom att ta ut en avgift. Avgiften avsåg som beskrivs ovan det arbete som tekniska kontoret

text: lägger ner på att utreda möjligheten för den tillståndssökande att erhålla ett tillstånd att demonstrera för aktuell offentlig plats. Tekniska kontoret har utrett och sett över de beslut som tagits angående debitering i ärenden som berör yttrande inför tillståndsgivning för demonstration. Tekniska nämnden har på sammanträde tagit beslut om att tekniska nämnden fortsättningsvis inte kommer debitera tillståndssökande avseende upplåtelse av offentlig plats i samband med demonstration […].

text: Rättslig reglering

text: Regler om mötesfrihet och demonstrationsfrihet i

text: regeringsformen

text: Genom

text: regeringsformen

text: (RF) är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad mötesfrihet och demonstrationsfrihet (

text: 2 kap. 1 § första stycket 3

text: och 4 RF). Dessa friheter får i viss utsträckning begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Mötesfriheten och demonstrationsfriheten får enligt

text: 2 kap. 24 § första stycket

text: RF begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot.

text: Regler om mötesfriheten och demonstrationsfriheten i

text: ordningslagen

text: Regler om mötesfriheten och demonstrationsfriheten finns i

text: 2 kap.

text: ordningslagen

text: , som reglerar allmänna sammankomster och offentliga tillställningar. Med allmän sammankomst avses i

text: ordningslagen

text: bl.a. demonstrationer, sammankomster som hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet och andra sammankomster vid vilka mötesfriheten utövas (

text: 2 kap. 1 § första stycket ordningslagen

text: ). Allmänna sammankomster får inte utan tillstånd anordnas på offentliga platser (

text: 2 kap. 4 § ordningslagen

text: ). Med offentlig plats avses i

text: ordningslagen

text: bl.a. allmänna vägar, gator, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål (

text: 1 kap. 2 § ordningslagen

text: Polismyndigheten prövar frågor om tillstånd att anordna allmänna sammankomster (

text: 2 kap. 8 § ordningslagen

text: ). Polisen får bara vägra att ge tillstånd till en allmän sammankomst om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten vid sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller med hänsyn till trafiken eller för att motverka epidemi (

text: 2 kap. 10 § första stycket ordningslagen

text: ). Polismyndigheten får meddela de villkor som behövs för att upprätthålla ordning och säkerhet vid sammankomsten (

text: 2 kap. 16 § andra stycket ordningslagen

text: ). Regler om ianspråktagande av offentlig plats I

text: 3 kap. 1 § ordningslagen

text: finns bestämmelser om ianspråktagande av offentlig plats. Enligt dessa krävs tillstånd av Polismyndigheten för den som vill använda en offentlig plats inom detaljplanelagt område på ett sätt som inte stämmer överens med det ändamål som platsen har upplåtits för eller som inte är allmänt vedertaget. Tillstånd behövs dock inte, om platsen tas i anspråk endast tillfälligt och i obetydlig omfattning och utan att inkräkta på någon annans tillstånd. I

text: fråga om allmänna vägar gäller kravet på Polismyndighetens tillstånd endast sådana åtgärder som inte är reglerade i

text: väglagen

text: Om tillstånd enligt

text: 3 kap. 1 § ordningslagen

text: har lämnats i fråga om en sådan offentlig plats som står under kommunens förvaltning, får kommunen ta ut ersättning för användningen. En rätt att ta ut ersättning finns också i fråga om användning av salutorg eller liknande plats som kommunen har upplåtit till allmän försäljningsplats. (1 § första stycket lagen om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats, m.m.)

text: Tidigare JO-beslut JO har tidigare uttalat att frågor om tillstånd till allmän sammankomst regleras uttömmande i

text: 2 kap.

text: ordningslagen

text: (se JO 2003/04 s. 106, dnr

text: ). Det aktuella ärendet rörde en allmän sammankomst med inslag av gatuteater, kör, talare, bokbord, flygbladsutdelning och högtalarutsändning. Polismyndigheten hade beslutat om tillstånd som avsåg både allmän sammankomst och ianspråktagande av offentlig plats samt tillstånd enligt lokala ordningsföreskrifter. JO uttalade att aktiviteterna skulle ses som inslag i den allmänna sammankomsten och att det därför inte fanns skäl att särskilt ge tillstånd till ianspråktagande av offentlig plats enligt

text: 3 kap. 1 § ordningslagen

text: . Det saknades därmed också skäl för Polismyndigheten att låta kommunen yttra sig i frågan.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att Tekniska nämnden i Jönköpings kommun, med hänvisning till 1 § lagen om rätt för kommun att ta ut avgift för vissa upplåtelser av offentlig plats m.m., tagit ut en avgift i samband med att Polismyndigheten gav en organisation tillstånd att anordna en allmän sammankomst i form av en demonstration på en offentlig plats i kommunen.

text: Som JO tidigare uttalat regleras frågor om tillstånd till allmän sammankomst uttömmande i

text: 2 kap.

text: ordningslagen

text: . Någon anledning för Polismyndigheten att besluta om ianspråktagande av offentlig plats enligt

text: 3 kap. 1 § ordningslagen

text: när det gällde den aktuella sammankomsten har inte kommit fram. Såvitt framgår av Polismyndighetens beslut och utredningen i övrigt fattades inte heller något sådant beslut av Polismyndigheten. Redan på den grunden saknades rättsligt stöd för kommunen att ta ut den aktuella avgiften. Tekniska nämnden i Jönköpings kommun ska kritiseras för att avgiften togs ut.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Kronobergs län med anledning av ett ingripande mot två bensintjuvar

text: Initiativet

text: Av en tidningsnotis i Dagens Nyheter den 24 oktober 2007 framgick att polisen, sedan den ”fått tag” i två bensintjuvar utanför en villa i småländska Nöttja, förhört tjuvarna och därefter lämnat kvar dessa hos familjen i villan. Enligt kvinnan i familjen hade polisen sagt att tjuvarna, sedan de erkänt, inte längre var deras bekymmer. Polisen hade, när hon frågade vad hon skulle göra med tjuvarna, gett henne rådet att ge dem litet bensin så att de kunde köra därifrån.

text: Jag beslutade den 25 oktober 2007 med hänvisning till innehållet i notisen att ta upp saken till utredning som ett initiativärende.

text: Utredning

text: Från Polismyndigheten i Kronobergs län infordrades en kopia av polisanmälan i ärende K17398-07.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från AA, som tillsammans med sin familj bodde i villan på den aktuella platsen. Hon upplyste vid telefonsamtal bl.a. följande.

text: Hon och hennes familj bor på landet. Det är cirka tre mil till närmaste bensinstation. Omgivningarna består mest av skog och det är mycket mörkt, eftersom det saknas gatubelysning. Klockan kvart i tre natten mellan torsdagen och fredagen knackade det på familjens ytterdörr. De kände sig först osäkra om de skulle öppna, men gjorde det till slut. Utanför dörren stod en ung tjej och en kille. När hon såg killen tog hon nästan ett steg bakåt. Det var inte några personer man ville släppa in i sitt hus mitt i natten. Killen frågade om de hade någon bensin. De förstod att de var tvungna att förse paret med bensin för att bli av med dem. De hade några deciliter bensin i en dunk och sa att paret skulle få bensinen. Parets bil hade parkerats vid deras garageuppfart. Från huset till vägen är det cirka femtio meter. Bilen hade körts nästan intill huset, men inte riktigt ända fram. Plötsligt svängde en polisbil upp på gårdsplanen. Två polismän, en kvinnlig och en manlig, hoppade ur polisbilen och började tilltala tjejen och killen; de frågade bl.a. efter personuppgifter. Polisen tilltalade inte henne eller hennes man överhuvudtaget. Den ena polisen gick in i polisbilen. När hon kom ut bad hon att få se killens tatueringar och sa sedan ”Du skall ha en på insidan av läppen”. Hon och henne man förstod då att killen var någon de hade signalement på och att han var känd av

text: polisen sedan tidigare. Polisen pratade också med killen och tjejen om att de saknade körkort och att bilen var belagd med körförbud. De förstod även att paret varit inblandat i ett inbrott på ett annat ställe tidigare. Hon och hennes man gick sedan in i huset, eftersom de tyckte att det var en sak för polisen. De satte sig inne i huset så att de såg ut mot gårdsplanen. Vid 03.30-03.45 backade polisbilen plötsligt ut från gården. De upptäckte då att poliserna lämnat kvar killen och tjejen, som satt i bilen på gårdsplanen. Ingen av poliserna hade talat med henne eller hennes man innan de lämnade platsen. Hon ringde 11414 till polisen och talade om att personerna var kvar på hennes gårdsplan. Hon vet inte namnet på den hon talade med men denne bad att få återkomma. När personen återkom uppgav denne att polisen var ”klara med dem” och att de inte kunde göra något mer. De hade erkänt brottet. Hon förklarade då att de stod på hennes gårdsplan utan bensin, att det var tre mil till närmaste bensinstation och fyra minusgrader ute. Personen svarade då att om hon ville bli av med dem fick hon väl ge dem litet bensin. Hon frågade om personen skojade och ifrågasatte om vederbörande verkligen menade att de skulle förse paret med bensin. Efter samtalet diskuterade hon och hennes man en lång stund hur de skulle göra och om de skulle våga gå ut. De visste ju inte hur kriminella de var eller om de var farliga. Till slut gick de ut och gav paret bensin för att bli av med dem. De åkte därefter från platsen. Hon har hört att paret senare togs igen nere i Hamneda. Händelsen var mycket obehaglig. Under tiden paret var där vaknade familjens 11-årige son. Han blev väldigt uppskrämd av händelsen och ville absolut inte att föräldrarna skulle gå ut till paret. Efter händelsen har det varit svårt att få honom att vara ensam hemma en timme på morgonen innan skolbussen går. På fredagen ringde hon till BB vid polismyndigheten. Han uppgav att det rörde sig om ett ringa brott och att polisen därför inte hade kunnat göra något mer. Han sa att det var hennes eget val att ge dem bensin. Hon förklarade för honom att de inte hade något annat val för att bli av med personerna från sin privata gård. Han kallade henne oresonlig. Han sa bl.a. att de måste tänka på sina polisers säkerhet och att de – om de hade kunnat misstänka att paret skulle köra därifrån – hade kunnat ta ifrån dem nycklarna. Hon känner sig illa bemött av polisen. Hon anser att poliserna borde ha kommit in till dem i huset och sagt till dem att de inte kunde göra något mer, förklarat varför och informerat dem om personerna på gårdsplanen var farliga. De känner inte längre något förtroende för polisen.

text: Muntliga upplysningar inhämtades även från polisassistenten CC, som var en av de två poliser som kom till den aktuella platsen. Hon upplyste vid telefonsamtal bl.a. följande.

text: De fick uppgift om att ett par, i närheten av den plats där hon och hennes kollega befann sig, hade ”slangat” bensin ur en åkgräsklippare. Paret hade dock begett sig från platsen. De körde mot E4 och fick då uppgift om att paret befann sig i närheten. När de kom till platsen satt en man och en kvinna i en bil. Paret berättade att de hade ”slangat” bensin ur en moped och de förhördes på platsen. De erkände brott.

text: De diskuterade med vakthavande befäl vad de skulle göra. Vakthavande tyckte att det var ett så pass ringa brott att det inte fanns skäl att gripa dem. Det fanns inte heller tecken på att det t.ex. skulle finnas någon narkotika. De ville ju förstås att de skulle försvinna från platsen, men de kunde inte göra något ytterligare. Varken kvinnan eller mannen hade något körkort och bilen var belagd med körförbud. Hon pratade med kvinnan, som sa att hon skulle ringa sin svärmor för att få skjuts från platsen. Kvinnan försökte ringa under tiden de var där, men uppgav att det var upptaget. Hon försökte eventuellt också skicka ett SMS till svärmodern. Paret var införstått med att de inte skulle köra från platsen och uppgav att de skulle vänta på skjuts av svärmor.

text: Bilen stod på infarten till huset och det kan nog räknas som att den hörde till tomten. Bilen stod inte precis framför huset, utan kanske 50 meter därifrån. De ville inte ställa bilen på vägen, eftersom det var smalt och mörkt. Det fanns dock en liten ficka upp i skogen och dit flyttade de bilen, cirka en meter. När de först kom till platsen pratade de med de boende i huset, som hade kommit ut. Kvinnan hade en dunk i handen, men när hon fick klart för sig att paret hade ”slangat” bensin i området sa hon att ”sådana kan vi inte ge någon bensin till”. Hon tror att hon bad kvinnan och hennes man att gå in, eftersom det var kallt ute. I övrigt pratade inte hon eller hennes kollega med dem som bodde i huset. Akten tillfördes vidare två tidningsartiklar, bl.a. en ur Expressens nätupplaga publicerad den 24 oktober 2007. Av artikeln framgick att DD, talesman vid polismyndigheten, uttalat bl.a. att han tyckte att familjen borde ha informerats innan polisen gav sig iväg.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att en polispatrull skickades till området eftersom två personer hade gjort inbrott i ett garage och ”slangat” några liter bensin från en moped till sin bil. Polispatrullen påträffade personerna i anslutning till familjens bostad. Eftersom de båda misstänkta erkände brottet gjorde polisen den bedömningen att det saknades skäl att vidta några ytterligare åtgärder, som att t.ex. gripa dem, för ett så pass ringa brott som det var frågan om. Jag har inte någon erinran mot den bedömningen. I likhet med vad DD uttalat enligt den ovan angivna tidningsartikeln anser jag emellertid att polismännen, med hänsyn till omständigheterna i ärendet, borde ha lämnat erforderlig information till familjen innan de åkte därifrån.

text: AA har uppgett att hon, när hon ringde till polisen efter det att polispatrullen lämnat platsen, bl.a. fick svaret att ”om hon ville bli av med dem fick hon väl ge dem litet bensin”. Jag har inte anledning att betvivla AA:s uppgift och har förståelse för att hon blev upprörd när hon fick detta besked. Jag finner det emellertid inte meningsfullt att närmare utreda saken, utan nöjer mig med att rent allmänt konstatera att ett sådant uttalande från en företrädare för polismyndigheten speglar en bristande insikt om vikten av polisens hjälpande och trygghetsskapande uppgifter och självfallet inte är lämpligt.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Dokumentation Information Samtycke Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kontrollbesök enligt folkbokföringslagen - allmänna uttalanden om vikten av att Skatteverket inför ett kontrollbesök försäkrar sig om att den enskilde har förstått att åtgärden är frivillig

sammanfattning: Skatteverket får med stöd av folkbokföringslagen besluta om kontrollbesök på en fastighet eller i en lägenhet för att kontrollera vilka som kan anses bosatta där. ChefsJO framhåller att för att ett kontrollbesök ska vara berättigat krävs det att den som berörs av besöket samtycker till att det genomförs. Det är viktigt att den enskilde inte uppfattar besöket som en tvångsåtgärd. Frivilligheten måste vara reell. I ett fall där en person – mot bakgrund av tjänstemannens uttalanden eller uppträdande – med fog uppfattar sig vara tvungen att gå med på kontrollbesöket, finns det ingen reell frivillighet. ChefsJO:s uppfattning är att Skatteverket vid sin ankomst till en adress bör informera berörda personer om att samtycke krävs och ge dem tillfälle att ta ställning till åtgärden. Det är viktigt att Skatteverket försäkrar sig om att den enskilde har förstått att åtgärden är frivillig samt att myndigheten dokumenterar vilken information personen har fått och hur han eller hon ställer sig till åtgärden. Den arbetsbeskrivning som Skatteverket tillämpar vid kontrollbesök av detta slag speglar enligt chefsJO inte på ett tydligt sätt att åtgärden kräver samtycke. Rutindokumentet bör därför ses över.

text: [P]

text: 2024-06-04 4713-2023

text: Chefsjustitieombudsmannen Erik Nymansson

text: Kontrollbesök enligt

text: folkbokföringslagen

text: – allmänna uttalanden om vikten av att Skatteverket inför ett kontrollbesök försäkrar sig om att den enskilde har förstått att åtgärden är frivillig

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 juni 2023 förde AA fram klagomål mot Skatteverket. Klagomålen handlade om ett kontrollbesök i fråga om bosättning som Skatteverket hade genomfört hos henne samma dag. AA anförde bl.a. följande:

text: Tre handläggare kom till huset och uppgav att de hade rätt att gå in. De gav henne en handling, men i den stod ingenting om att gå in i bostaden. Handläggarna började rota i hennes skåp, bland hennes privata saker och bland hennes smutstvätt. De gick även in i hennes garage och tog bilder. Kontrollen innebar en kränkning av hennes privatliv och hon kände sig inte säker i sitt hem.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Skatteverket i det aktuella ärendet. Därefter remitterades anmälan till myndigheten som ombads att yttra sig över det som

text: AA hade fört fram. JO begärde också att Skatteverket skulle besvara vissa frågor.

text: I sitt remissvar den 9 oktober 2023 anförde Skatteverket bl.a. följande:

text: Skatteverket genomförde kontrollbesök på den aktuella adressen i syfte att kontrollera bosättningen. Av den tjänsteanteckning som upprättades efter besöket framgår att tre handläggare närvarade. De observerade bl.a. två bilar och en motorcykel samt leksaker m.m. på tomten. En kvinna kom ut och uppgav att hon hette AA. Hon identifierade sig senare med legitimation. Kvinnan uppgav att det bara var hon och barnen som bodde där. Handläggarna blev inbjudna att komma in i huset och se sig omkring. De gick in och observerade då tecken på att barn vistades där, bl.a. barnkläder och gosedjur. I kvinnans sovrum fanns en dubbelsäng.

text: De berörda handläggarna har lämnat följande uppgifter om besöket. När de kom fram till fastigheten kom kvinnan ut och mötte dem. Handläggarna presenterade sig och berättade att de hade ett beslut om att genomföra en kontroll på fastigheten. Kvinnan erbjöd dem att komma in och titta i huset. Handläggarna överlämnade beslutet till kvinnan. De gick in i hallen och vidare till ett kombinerat vardagsrum och kök och ställde frågor om vem som bodde där. De observerade inne i huset men gick inte in i några andra rum. Kvinnan erbjöd dem att gå runt i huset, men de förklarade att de var nöjda och inte behövde tränga sig på. I köket fanns ett skåp och handläggarna frågade om de fick öppna det. Kvinnan öppnade skåpet åt dem eftersom hon berättade att luckan var trasig och saker kunde trilla ut. Hon öppnade dörren till toaletten/ tvättstugan och förklarade att där fanns smutstvätt. Handläggarna tackade för samtalet och lämnade fastigheten. På vägen ut stod en motorcykel. Handläggarna tog en bild på motorcykelns registreringsskylt.

text: Den 21 augusti 2023 beslutade Skatteverket att avsluta bosättningsutredningen utan någon ändring.

text: Skatteverket bedömer att kontrollbesöket har genomförts enligt gällande bestämmelser och rutiner. Utredningen ger inte stöd för att besöket har genomförts mot AA:s vilja. Enligt vad som framkommit ska beslutet om kontrollbesök ha överlämnats till henne vid tillfället. När det gäller fotograferingen bedömer Skatteverket att gällande bestämmelser ger utrymme för att ta foto av en registreringsskylt till ett fordon som är parkerat utomhus. Det har inte framkommit att besöket har inneburit mer intrång för AA än vad som varit nödvändigt. Skatteverket beklagar att hon har upplevt besöket negativt.

text: Skatteverket bifogade bl.a. myndighetens arbetsbeskrivning för kontrollbesök inom folkbokföringsverksamheten.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) framgår att var och en är skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen (

text: prop. 1973:90 s. 246

text: ). Skyddet mot intrång får begränsas i lag under vissa omständigheter (

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: En enskild har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv och sitt hem genom artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Enligt bestämmelsen får en offentlig myndighet inte inskränka rättigheten annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen, exempelvis den allmänna säkerheten, skydd för hälsa och förebyggande av oordning eller brott.

text: Enligt

text: 32 a § folkbokföringslagen (1991:481)

text: får Skatteverket besluta om kontrollbesök för att kontrollera en persons bosättning, om det behövs för bedömningen av frågan om folkbokföring. Om det finns skäl för det får Skatteverket också besluta om kontrollbesök på en fastighet eller i en lägenhet för att kontrollera vilka som kan anses bosatta där. Skatteverket får vid kontrollbesök begära att de personer som befinner sig på fastigheten eller i lägenheten lämnar uppgift om sin identitet.

text: Av

text: 32 b § folkbokföringslagen

text: framgår att någon underrättelse om ett beslut om kontrollbesök inte behöver lämnas före besöket. Kontrollbesök ska genomföras på ett sådant sätt att det innebär så litet intrång för den enskilde som möjligt.

text: I förarbetena till bestämmelserna i

text: folkbokföringslagen

text: prop. 2021/22:217 s. 22

text: ) uttalas bl.a. följande. Det är självfallet viktigt att den enskildes personliga integritet respekteras vid ett kontrollbesök. Den besökande tjänstemannen får inte uppträda så att det kan ge intrycket att besöket är en tvångsåtgärd. Det är alltid den enskilde som avgör om han eller hon vill låta tjänstemannen komma in i bostaden. Vid ett kontrollbesök kan ett flertal personer påträffas. Skatteverket kommer inte att mot den kontrollerades eller övriga personers vilja kunna söka igenom fastigheten eller lägenheten för att få klarhet i vem som bor där.

text: Bedömning

text: Frågan om samtycke och frivillighet För att ett kontrollbesök enligt

text: folkbokföringslagen

text: ska vara berättigat krävs det att den som berörs av besöket samtycker till att det genomförs. Som framhållits i förarbetena är det viktigt att den enskilde inte uppfattar besöket som en tvångsåtgärd. Frivilligheten måste vara reell. I ett fall där en enskild – mot bakgrund av tjänstemannens uttalanden eller uppträdande – med fog uppfattar sig vara tvungen att gå med på kontrollbesöket, finns det ingen reell frivillighet. I detta sammanhang bör beaktas att den som ska kontrolleras, och i förekommande fall övriga personer på adressen, ofta är helt oförberedda på besöket.

text: Skatteverket behöver nämligen inte i förväg lämna någon underrättelse om att myndigheten har fattat ett beslut om kontrollbesök.

text: Min uppfattning är att Skatteverket, vid sin ankomst till den adress som kontrollen avser, bör informera berörda personer om att samtycke krävs och ge dem tillfälle att ta ställning till åtgärden. Av rättssäkerhetsskäl är det också viktigt att Skatteverket dokumenterar vilken information den enskilde har fått och hur han eller hon ställer sig till åtgärden. Någon annan ordning skulle göra det svårt för berörda personer att, med så kort varsel som det ofta är fråga om, kunna ta ställning till om de vill acceptera det intrång som ett kontrollbesök innebär (jfr de uttalanden som JO tidigare har gjort angående hembesök inom socialtjänsten, t.ex. JO 2013/14 s. 387 [dnr 2737-2011] och

text: JO 2019/20 s. 473

text: [dnr 3655-2016]).

text: I det nu aktuella fallet konstaterar jag att AA och Skatteverket har olika uppfattningar om huruvida det har funnits ett samtycke till kontrollbesöket eller inte. AA har anfört att tre handläggare kom till hennes bostad och uppgav att de hade rätt att gå in. Skatteverket har å sin sida hänvisat till en tjänsteanteckning samt till uppgifter som handläggarna har lämnat i efterhand. Enligt dessa uppgifter har AA erbjudit handläggarna att komma in i huset och se sig omkring. Någon närmare dokumentation om vilken information AA fick om besöket – utöver att beslutet om kontrollbesök överlämnades till henne – finns inte.

text: Mot bakgrund av hur situationen uppfattades av de närvarande handläggarna gör jag bedömningen att underlaget inte ger tillräckligt stöd för slutsatsen att kontrollbesöket har genomförts utan AA:s samtycke. Jag finner alltså inte skäl att rikta någon kritik mot Skatteverket i detta avseende. Jag vill dock – med hänvisning till vad jag uttalat ovan – understryka vikten av att Skatteverket vid kontrollbesök försäkrar sig om att den enskilde har förstått att åtgärden är frivillig samt att myndigheten dokumenterar vilken information den enskilde har fått och hur han eller hon ställer sig till åtgärden. Den arbetsbeskrivning som Skatteverket tillämpar vid kontrollbesök inom folkbokföringsverksamheten speglar enligt min mening inte på ett tydligt sätt att åtgärden kräver samtycke. Rutindokumentet bör därför ses över.

text: Genomförandet av kontrollbesöket Ett kontrollbesök ska genomföras på ett sådant sätt att det innebär så litet intrång för den enskilde som möjligt. AA och Skatteverket har olika uppfattningar om händelseförloppet och omfattningen av kontrollbesöket. AA har anfört att Skatteverkets handläggare gick igenom hennes skåp, privata saker och smutstvätt. Hon har även uppgett att de gick in i hennes garage och tog foton där. Skatteverket har, med hänvisning till de uppgifter som handläggarna lämnat, anfört att det var AA själv som öppnade det aktuella skåpet och att handläggarna endast gjorde observationer inne i huset. Vidare har Skatteverket

text: uppgett att handläggarna endast fotograferade registreringsskylten till ett fordon som var parkerat utomhus. Ord står alltså mot ord när det gäller genomförandet av kontrollbesöket. Min bedömning är att underlaget inte ger tillräckligt stöd för slutsatsen att besöket har inneburit mer tvång eller intrång än vad som har varit nödvändigt. Jag riktar därför inte någon kritik mot Skatteverket. Övrigt Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några ytterligare uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Emilia Franke har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Dom/domskäl Rättelse

title: Kritik mot Mora tingsrätt med anledning av handläggningen av en fråga om rättelse av en dom

sammanfattning: Tingsrätten rättade en dom där antalet timmar ungdomstjänst av misstag blivit fel. Den ansvariga domaren kritiseras för 1. att inte ha berett parterna tillfälle att yttra sig före beslutet om rättelse, 2. att inte ha skrivit ett beslut med överklagandehänvisning och skickat det till parterna, samt 3. att inte ha antecknat rättelsebeslutet på vare sig originaldomen eller övriga exemplar av domen.

text: Anmälan m.m.

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Dalarna, Åklagarmyndigheten och Mora tingsrätt. Klagomålen avsåg handläggningen av ett brottmål.

text: Klagomålen mot polis och åklagare har varit föremål för justitieombudsmannen Hans-Gunnar Axbergers ställningstagande i JO:s ärende dnr 3272-2011 medan tingsrättens handläggning prövas i detta ärende.

text: Utredningen

text: Handlingar i Mora tingsrätts mål B 2093-10 begärdes in. Av dessa framgick bl.a. följande. Tingsrätten meddelade deldom i målet den 8 juni 2011 och dom den 26 juli 2011. Domslutet i den senare domen rättades genom beslut den 15 augusti 2011 såvitt avsåg bl.a. påföljden för tre av de fem tilltalade i målet. Beslutet om rättelse registrerades i målhanteringssystemet Vera. Av handlingarna framgick inte att frågan om rättelse hade kommunicerats med parterna innan beslutet fattades.

text: Muntliga uppgifter inhämtades från tf. lagmannen BB angående den ovan nämnda rättelsen av domen. Hon uppgav bl.a. att en av försvararna i målet uppmärksammade henne på att domslutet i påföljdsdelen var felaktigt. Eftersom det riktiga domslutet i den delen framgick av domskälen gjorde hon – och gör alltjämt – bedömningen att det var fråga om en uppenbar felskrivning och att det därför var uppenbart obehövligt att ge parterna tillfälle att yttra sig över rättelsen.

text: Av samma skäl förde hon endast in rättelsen i målhanteringssystemet Vera, varför någon annan dokumentation av rättelsebeslutet inte finns.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande i fråga om anledningen till att tingsrätten inte gav parterna tillfälle att yttra sig över rättelsen och till att beslutet endast dokumenterades genom att det registrerades i Vera samt vilka överväganden som gjordes i fråga om att beslutet enligt

text: 30 kap. 13 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: , RB, om möjligt ska antecknas på varje exemplar av det avgörande som ska rättas.

text: Tingsrätten (BB) kom in med ett yttrande och uppgav följande.

text: Den aktuella domen har rättats vid flera tillfällen och i flera avseenden. Parterna har inte i samband med någon av dessa rättelser givits tillfälle att yttra sig. Samtliga rättelser har dokumenterats endast genom registrering i Vera. De felaktigheter i domslutet som upptäckts har varit rena felskrivningar. Domslutet sattes upp av en oerfaren sommarnotarie och jag uppmärksammade tyvärr inte felaktigheterna i samband med genomgång av domen innan den lämnades för expediering. Förklaringen till detta är den extrema arbetsbelastningen som rådde under sommaren med många förtursmål med såväl häktade som ungdomar. När det särskilt gäller rättelserna av påföljden för tre av de dömda gjorde jag bedömningen att påföljderna för samtliga dömda framgick tydligt av domskälen och att det var uppenbart att det var fråga om rena felskrivningar i domslutet. Jag fann det därför uppenbart obehövligt att kommunicera rättelsen med berörda parter. Jag vägde även in att resultatet av en sådan kommunicering inte hade kunnat inverka på utgången i målet. När det slutligen gäller dokumentationen av rättelserna skedde ingen anteckning på varje exemplar av avgörandet. Utdrag från rättelsen i målhanteringssystemet Vera expedierades till samtliga parter samt bifogades akten och originaldomen enligt gängse praxis på domstolen. Jag har sedan den 1 mars 2011 varit ensam ordinarie domare på tingsrätten. Sedan detta ärende aktualiserades genom telefonsamtalet med CC (föredragande hos JO; JO:s anmärkning) har de rättelser som förekommit därefter skett efter kommunicering med parterna och även dokumenterats i akten och på originalet av avgörandet.

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Bedömning

text: 1. Inledning Av utredningen i ärendet framgår att påföljden i domslutet för tre av de tilltalade i målet angetts till ett lägre antal timmar ungdomstjänst än vad som framgick av domskälen och att en av försvararna i målet uppmärksammade BB på detta. BB beslutade den 15 augusti 2011 om rättelse av domen på så sätt att domslutet i påföljdsdelen avseende de tre tilltalade justerades till att överensstämma med vad som angetts i domskälen. Rättelsen beslutades utan att parterna fått tillfälle att yttra sig och registrerades enbart i målhanteringssystemet Vera.

text: Av

text: 30 kap. 13 § första stycket

text: RB framgår att rätten får besluta om rättelse om rätten finner att en dom eller ett beslut innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av rättens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende.

text: Enligt paragrafens fjärde stycke ska parterna innan ett sådant beslut fattas ha fått tillfälle att yttra sig om det inte är uppenbart obehövligt. Vidare ska beslutet om möjligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättats. 2. Parterna skulle ha beretts tillfälle att yttra sig Möjligheten att besluta om rättelse utan att dessförinnan bereda parterna tillfälle att yttra sig ska användas med försiktighet. Om det finns minsta anledning att tro att parterna kan ha något av betydelse att säga i frågan, bör yttrande alltid inhämtas (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 30 kap. 13 §

text: RB med hänvisning till

text: 17 kap. 15 §

text: RB).

text: Eftersom det i domslutet och domskälen angavs olika antal timmar ungdomstjänst innehöll domen sådana uppenbara oriktigheter som kan vara skäl för rättelse. Vid bedömningen av om parterna skulle höras före rättelsebeslutet är det av betydelse att felen upptäcktes dagen innan tiden för att överklaga domen gick ut. Att då skärpa påföljden genom ett beslut om rättelse kräver enligt min mening att parterna dessförinnan bereds tillfälle att yttra sig. Det förtjänar att påpekas att bestämmelsen om rättelse är fakultativ. Om en rättelse inte är lämplig, bör den inte ske. 3. Ett beslut om rättelse med överklagandehänvisning skulle ha skickats till parterna Ett beslut att rätta en dom är att anse som ett slutligt beslut (se Gärde m.fl., Nya

text: rättegångsbalken

text: 1949 s. 202,

text: prop. 1989/90:71 s. 82

text: och

text: NJA 2006 s. 70

text: ). Beslutet borde ha avfattats skriftligen och expedierats till parterna samma dag som det meddelades (

text: 2 §

text: förordningen 2003:234 om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). Eftersom det gick att överklaga beslutet (

text: 52 kap. 1 §

text: RB) skulle tingsrätten i beslutet ha angett hur den som ville överklaga skulle gå till väga (

text: 30 kap. 10 § andra stycket

text: RB). 4. Beslutet skulle ha antecknats på varje exemplar av den rättade domen Enligt

text: 30 kap. 13 § fjärde stycket

text: RB ska beslutet om rättelse om möjligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättats. Anteckning om rättelsen och om den dag rättelse skett ska först och främst ske på originalavgörandet. Även det exemplar av avgörandet som finns i akten ska förses med en sådan anteckning. Det åligger vidare rätten att se till att de papperskopior av avgörandet som expedierats till parter och andra om möjligt förses med anteckning om rättelsen (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 30 kap. 13 §

text: RB med hänvisning till

text: 17 kap. 15 §

text: RB). Att information om eventuella rättelser av en dom eller ett beslut framgår av originalavgörandet och eventuella kopior är givetvis av central betydelse. Detta gäller särskilt i sådana fall där beslut om rättelse avser uppgifter i ett domslut. På den aktuella domen har en sådan anteckning varken gjorts på originalet eller på de kopior som expedierats till parterna. En sådan anteckning hade naturligtvis varit möjlig att göra på originaldomen och då de tre tilltalade hade offentliga försvarare förordnade för sig borde det även ha varit möjligt att utan alltför stora arbetsinsatser förse kopiorna med en anteckning om rättelsen.

text: 5.Ytterligare åligganden för rätten För fullständighetens skull vill jag tillägga två ytterligare åligganden för rätten i samband med beslut om rättelse. För det första måste givetvis alla som fått del av domen, i pappersform eller i elektronisk form, få reda på den nya rättade lydelsen även om rätten inte kunnat anteckna rättelsen på deras domsexemplar. Och för det andra åligger det rätten att se till att den version av domen som lagras i målhanteringssystemet Vera har samma innehåll som den rättade originaldomen (se 14 § Domstolsverkets författningssamling, DVFS, 2006:9). 6. Avslutning Jag noterar med tillfredsställelse att tingsrätten har infört nya rutiner såväl vad gäller i fråga om kommunicering med parterna inför ett beslut om rättelse som anteckningar om rättelsebeslutet på originalavgörandena. Tingsrätten bör dessutom i fortsättningen skriva beslut om rättelse med överklagandehänvisning och expediera besluten till parterna. Slutligen bör tingsrätten, i enlighet med vad som följer av

text: 30 kap. 13 § fjärde stycket

text: RB, i de fall då det är möjligt, även förse eventuella kopior av avgörandet med en anteckning om rättelsen.

text: BB kan inte undgå kritik för den bristfälliga hanteringen av frågan om rättelse av domen när det gäller punkterna 2–4 ovan. Vad anmälaren i övrigt framfört rörande tingsrätten och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Västerbottens län för dröjsmål med att besvara brev med frågor om ströängar

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO på Länsstyrelsen i Västerbottens län. Klagomålen avsåg underlåtenhet att besvara brev med frågor om ströängar. Frågebrevet från den 5 augusti 2007 hade enligt honom drygt ett år senare och trots påminnelse inte besvarats.

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet hämtades in från Länsstyrelsen i Västerbottens län. Av dessa framgick att frågebrevet inkomststämplats den 29 augusti 2007 och påminnelsen den 5 november 2007. Det framgick inte att något svar eller någon annan åtgärd hade vidtagits. Länsstyrelsen i Västerbottens län anmodades därför att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan.

text: Landshövdingen BB gav in följande svar.

text: Länsstyrelsen har anmodats att göra en utredning och yttra sig över vad som framförs i AA:s anmälan till JO. AA:s öppna brev till Länsstyrelsen i Västerbottens län avser frågor om ströängar inom fastigheten A 1:1, Sorsele kommun och vilken beslutanderätt Sorsele Övre Allmänningsskog har över jakten på dessa ängslägenheter. Det är lantmäterimyndigheten som kan utreda och svara på frågan om ströängar ingår i fastigheten A 1:1, Sorsele kommun. Länsstyrelsen har endast registrerat fastigheten A 1:1 som licensområde för älgjakt med den areal som Sorsele Övre Allmänningsskog har angivit.

text: Bakgrund

text: Gränserna mellan enskild mark och kronans (statens) mark bestämdes i stora delar av Norrland genom de s.k. avvittringarna. Genom ”avvittring” skulle de enskilda byarnas och hemmanens områden avgränsas från kronans marker. Det gällde framför allt skogsmarken. I samband med avvittringen företogs även en slutlig skattläggning av hemmanen. Fram till avvittringen hade nybyggarna haft en något osäker rätt till marken. De hade haft rätt att utnyttja vissa inägoområden och att tillgodogöra sig vad den omgivande naturen gav. Genom avvittringen byttes denna rätt ut mot en bestämd rätt till särskilda skiften med de rättigheter som enligt lag hör till en självständig fastighet.

text: Ströängar

text: Vid avvittringen kom en del utängar, som dittills hade hört till visst hemman eller nybygge, att hamna utanför det område som bestämts för fastigheten eller byn. I en del fall bestämdes att sådana ängar skulle få behållas tills vidare. Dessa ängar kom att kallas ströängar. Enskilda fastigheter fick behålla ett stort antal ströängar inom framför allt kronoparker, kronoöverloppsmark och de vid avvittringarna avsatta allmänningsskogarna. Sedermera tillkom lagstiftning som syftade till att avveckla ströängarna. Enligt en kungörelse från 1916 skulle det företas s.k. tilläggsavvittring i vissa delar av Västerbottens län. Dessa bestämmelser kom – sedan de år 1919 utsträckts till vissa ytterligare områden – i huvudsak att gälla för områdena ovanför odlingsgränsen. År 1921 tillkom en lag om indragande av ströängar till kronan. Den gällde i övriga delar av Västerbottens läns lappmarker men skulle inte tillämpas på ströängar som låg inom allmänningsskogar och enskilda fastigheter. Tilläggsavvittringen och ströängsindragningen pågick till början av 1930-talet. Den prövning, som därvid gjordes, omfattade samtliga ströängar i Västerbottens län (förutom tre hektar belägna på enskild mark). En del av de ströängar, som behandlades vid tilläggsavvittringen och ströängsindragningen, fick fastigheterna behålla. I Västerbottens län var det fråga om 8 899 hektar. Dessa ströängar brukar kallas reglerade ströängar (eller bibehållna ströängar). Till dessa har fastighetsägaren samma äganderätt som han har till återstoden av sin fastighet. De flesta ströängarna drogs dock in till kronan. Fastighetsägaren fick ersättning i form av s.k. odlingsersättning. Ersättningen skulle svara mot kostnaden för att odla upp ny mark som gav samma höavkastning som den indragna ängen gjort. Inom Västerbottens läns lappmarker finns inte längre s.k. oreglerade ströängar, dvs. ströängar som inte varit föremål för behandling vid tilläggsavvittring eller ströängsindragning. Riksdagen behandlade år 1990 flera motioner med yrkanden om en översyn av avvittringens slutförande i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker. Riksdagen ansåg inte att en sådan översyn var motiverad men fann att de problem som sammanhänger med ströängarna borde undersökas närmare. Riksdagen påpekade särskilt vikten av att klarhet skapas om vilka rättigheter som finns för dem som bor i området. Mot bakgrund av riksdagens uttalande har inom Jordbruksdepartementet en översyn gjorts av vissa frågor som rör ströängama. Riksdagen framhöll också att det fanns ett behov av att informera om avvittringarnas innebörd och konsekvenser. Med anledning av riksdagens skrivelse har Justitiedepartementet gett ut en informationsbroschyr om innebörden av de genomförda avvittringarna i lappmarkerna.

text: Rätten till jakt och fiske

text: Avvittringsstadgan innehåller inte några bestämmelser om avvittringens följder för den bofasta befolkningens jakt- och fiskerätt. Frågor om jakt- och fiskerätt behandlades som regel inte heller i avvittringsutslagen. Högsta domstolen har emellertid i ett flertal fall prövat frågor om jakträtt och fiskerätt efter avvittringarna. Rättsfallen berättigar till följande allmänna slutsatser. Den rätt att jaga och fiska på kringliggande mark som nybyggarna hade enligt äldre författningar gäller inte längre efter avvittringen, såvida rätten inte har förbehållits i avvittringsutslaget. Fastighetsägarens rätt är i stället begränsad till den egna fastigheten och dess vattenområden samt till den samfällda mark som fastigheten har del i, exempelvis samfälld husbehovsskog och allmänning.

text: Yttrande

text: Det är med den här bakgrunden frågorna ska ses. Länsstyrelsen har liksom många andra försökt ge svar på frågor av den här karaktären. Även AA m.fl. har vid

text: åtskilliga tillfällen fått svar på liknande frågor. Såvitt länsstyrelsen förstår så accepterar inte AA m.fl. den uppfattning som länsstyrelsen har. I inledningen till Frågor om ströängama anges följande: ”Det är en vedertagen princip att avvittringen inte anses förändra jordnaturen, d.v.s. att ägarna av de hemmanfastigheter som ängslägenheterna tillhör fortfarande efter avvittringen äger ängslägenheterna.” Utgångspunkten bör väl vara den motsatta. Avvittringarna tillkom för att klargöra vad som var statens mark och vad som var privat mark. Länsstyrelsen beklagar att det tagit så lång tid att svara på de frågor som ställts av AA m.fl. Som framgår av ovan gjorda redovisning om avvittring och ströängar är frågorna inte så lätta att besvara. AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret men han kom inte in med något yttrande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. Serviceskyldigheten är dock inte obegränsad; myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp, i vilken form svar på frågor ska ges etc. Enbart det förhållandet att en enskild inte är nöjd med innehållet i ett svar innebär inte att serviceskyldigheten har åsidosatts. Någon form av svar bör dock normalt lämnas och svaret får inte dröja längre än nödvändigt. För det fall svar inte kan lämnas inom rimlig tid bör den enskilde få besked om att myndigheten mottagit brevet och om möjligt besked om beräknad tid för handläggning.

text: Länsstyrelsen har först genom JO:s utredning besvarat AA:s frågebrev. Även om frågorna inte är enkla att besvara är den handläggningstiden alltför lång. Då svaret kom att dröja borde länsstyrelsen dessutom, särskilt efter AA:s påminnelse, ha gett något besked om den beräknade handläggningstiden. Hänvisningen till lantmäterimyndigheten, som länsstyrelsen gjort i sitt yttrande till JO, borde också lämnats på ett tidigare stadium.