avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Dokumentation
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Partsinsyn

title: Försäkringskassan kritiseras för att ha dokumenterat kontrollutredningar om assistansersättning på ett sätt som försvårat utövandet av rätten till partsinsyn och som stått i strid med kraven på saklighet och objektivitet

sammanfattning: Sedan Försäkringskassan tagit emot en anonym anmälan mot en personlig assistent till AA inleddes bl.a. fem olika kontrollutredningar, en utredning för varje assistent som intervjuades i utredningssyfte. Så småningom inleddes även en utredning om AA:s behov av personlig assistans. Underlaget från en av intervjuerna fördes över till AA:s ärende och kommunicerades med henne. AA:s ombud nekades dock möjlighet att ta del av underlagen i de andra kontrollutredningarna. Intervjuerna hade således dokumenterats men förts in i olika ärenden. I beslutet konstaterar JO att syftet med dokumentationskravet i förvaltningslagen (2017:900) är att beslutsunderlaget i ett ärende ska vara komplett, identifierbart och lättillgängligt. För att inte dessa syften ska gå förlorade finns det starka skäl för att hålla samman en utredning om en persons rätt till en viss förmån eller indragningen av en förmån. När handlingar som rör samma utredning förs in i flera olika ärenden finns nämligen en överhängande risk för att en part inte får kännedom om innehållet i dem, och det kan framstå som om myndigheten undanhåller underlagen. I det aktuella ärendet borde allt underlag som kunde ha betydelse för frågan om AA:s behov av assistans ha förts in i hennes ärende. Eftersom Försäkringskassan inte gjorde det omedelbart och inte heller när felet uppdagades i samband med att underlaget begärdes ut uppfylldes inte förvaltningslagens dokumentationskrav, vilket Försäkringskassan kritiseras för.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 17 maj 2022 klagade BB på Försäkringskassan och framförde att myndigheten i ett ärende om minskad assistansersättning hade brutit mot reglerna om dokumentation och partsinsyn. Hon angav bl.a. att myndigheten i en utredning om indragning av AA:s assistansersättning hade intervjuat flera assistenter utan att det hade dokumenterats i AA:s ärende. I stället hade det lagts upp separata ärenden på respektive assistent. Endast underlaget från en av intervjuerna hade dokumenterats i AA:s ärende. När BB begärde att få ta del av underlagen förde myndigheten in dokumentation från

text: ytterligare en av intervjuerna i AA:s ärende, men hon nekades att ta del av dokumentationen från de övriga intervjuerna.

text: Utredning

text: JO begärde att Försäkringskassan skulle yttra sig över det som framfördes i anmälan. Av yttrandet den 27 oktober 2022 framgick bl.a. följande.

text: Kontrollutredningar om assistansersättning kan omfatta flera aktörer: brukare, assistenter och anordnare. Enligt den arbetsrutin som myndigheten tillämpade t.o.m. januari 2022 startade Försäkringskassan separata kontrollutredningar om olika aktörer när det fanns skäl att tro att andra än brukaren hade lämnat felaktiga uppgifter till myndigheten. Sedan februari 2022 görs normalt hela kontrollutredningen i brukarens ärende och utredningsåtgärder som avser andra aktörer dokumenteras i brukarens ärende. Om utredningen leder till att rätten till assistansersättning inte ska prövas men att andra aktörers felaktiga uppgifter ska prövas startas separata kontrollutredningsärenden om dem.

text: I det nu aktuella ärendet anförde Försäkringskassan att det kommit in en anonym anmälan enligt vilken assistenten CC hade redovisat orimligt många timmar utförd assistans för sina döttrar AA och DD Anmälan ledde till att Försäkringskassan inledde fem separata kontrollutredningar om fem assistenter för att utreda hur assistansen utförts och hur tiden redovisats. Senare inleddes även en kontrollutredning om AA och därefter en utredning om huruvida AA:s hälsotillstånd hade förbättrats. Den 28 januari 2021 kommunicerades AA underlaget som skulle ligga till grund för beslutet om hennes assistansersättning, bl.a. anteckningarna från samtal med assistenten EE. Den 12 april 2021 beslutade Försäkringskassan att minska AA:s assistanstimmar.

text: Den 3 juni 2020 begärde CC att få ut handlingarna om AA och alla assistenter, men med hänvisning till

text: 28 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2019:400)

text: , OSL, nekades hon att ta del av dokumentationen om vissa assistenter, däribland FF. Försäkringskassan tillstår att det var fel att inte lämna ut den dokumentationen.

text: Försäkringskassan anser även att det var fel att inleda separata kontrollutredningar som gällde assistenterna eftersom utredningen gällde omfattningen av AA:s rätt till assistansersättning. Dokumentationen från myndighetens möten med assistenterna borde ha kopierats över till AA:s förmånsärende.

text: BB kommenterade Försäkringskassans yttrande och vidhöll att myndighetens tidigare rutin inneburit en risk för att underlag som varit till enskildas fördel gömts undan och därför inte beaktats.

text: JO begärde in handlingarna i ärendet om minskning av assistansersättning till AA och de kontrollutredningar som genomförts om några av hennes assistenter

text: från 2019 och framåt, samt handlingarna i det omprövningsärende och det processärende som lagts upp efter att AA överklagat beslutet.

text: Bedömning

text: Kontrollutredningar En kontrollutredning inleds i regel när det finns misstankar om att någon medvetet har lämnat felaktiga uppgifter, eller har låtit bli att anmäla ändrade förhållanden, för att få ersättning från socialförsäkringen. Utredningen kan gälla vilket ärendeslag som helst som Försäkringskassan handlägger och den behöver inte nödvändigtvis handla om den som har rätt till ersättningen, utan den kan till exempel avse en assistansanordnare, en assistent eller en tandläkare. (Försäkringskassans vägledning 2004:1 Kontrollutredning version 15, s. 14 och 19).

text: Kontrollfunktionen hos Försäkringskassan hör organisatoriskt till avdelningen för gemensamma försäkringsfrågor med särskilda kontrollutredare som kopplas in och kan ta över ärenden vid misstanke om felaktiga utbetalningar. En kontrollutredning kan leda till ett beslut om att den enskilde inte har rätt till ersättning, att en ersättning ska minskas eller dras in eller att felaktiga utbetalningar ska återkrävas. Inom vissa förmånsslag ska samtliga åtgärder och bedömningar dokumenteras i förmånsärendet medan åtgärderna i andra förmånsslag ska dokumenteras i kontrollärendet varefter samtliga relevanta handlingar läggs över i t.ex. ett återkravsärende. (Se JO:s inspektionsprotokoll den 5 april 2023, dnr 8029-2022.)

text: I det aktuella fallet har Försäkringskassan, utan att närmare redovisa varför, inlett separata ärenden som gällde assistenterna. Det har inte framkommit annat än att syftet med samtliga utredningar varit att klargöra omfattningen av AA:s assistansbehov för att kunna besluta om en eventuell indragning av hennes assistansersättning. Att utredningarna i de ärenden som inletts avseende assistenterna avsåg omständigheter av betydelse för AA:s rätt till assistansersättning påverkar också myndighetens dokumentationsskyldighet och AA:s möjlighet till partsinsyn.

text: Dokumentation och partsinsyn

text: En fråga i det här ärendet är om Försäkringskassan brustit i sin skyldighet att dokumentera relevanta underlag och därigenom försvårat för AA att utöva sin rätt till partsinsyn. En utgångspunkt för bedömningen av den frågan är att Försäkringskassan inte tillfört visst insamlat underlag från de kontrollutredningar som avsett assistenterna, till utredningen om omfattningen av AA:s assistansbehov.

text: Av

text: 27 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, framgår att en myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling snarast ska dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet.

text: Dokumentationskravet i

text: 27 §

text: FL är en viktig förutsättning för bestämmelsen i

text: 10 §

text: FL som anger att den som är part i ett ärende har rätt att ta del av allt material som har tillförts ärendet (partsinsyn). Rätten till partsinsyn gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Syftet med dokumentationskravet är att beslutsunderlaget i ett ärende ska vara komplett, identifierbart och lättillgängligt. En enskild ska genom att använda sin rätt till partsinsyn kunna försäkra sig om att myndigheten tagit ställning till allt material som har tillförts ett ärende och bevarat det. Utomstående som har bidragit med material måste kunna vara säkra på att materialet tagits om hand på ett korrekt sätt av myndigheten. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 174

text: f.) Lagtexten ställer i och för sig endast krav på att det som kan ha betydelse för ett beslut i ärendet dokumenteras, men JO har i flera tidigare avgöranden framhållit att god dokumentation även omfattar uppgifter som rör ärendets gång, såsom kontakter med olika personer samt myndighetens ställningstaganden och skälen för dessa (se t.ex. JO 2008/09 s. 264, dnr

text: och JO:s beslut den 14 januari 2021, dnr

text: och

text: ). JO har även vid flera tillfällen uttalat att en akt kontinuerligt ska tillföras alla de uppgifter som kan vara av betydelse så att det är möjligt att vid varje tidpunkt utläsa vad som har kommit fram i ärendet (se JO 2006/07 s. 284, dnr

text: I det här sammanhanget är det också värt att notera att betydelsen av en viss uppgift inte alltid är självklar redan när den kommer in. Jag vill också betona Försäkringskassans skyldighet att i enlighet med

text: regeringsformen

text: 1 kap. 9 §

text: vara saklig och objektiv, vilket bl.a. innebär att både det som är till fördel och det som är till nackdel för den enskilde ska bevaras i ärendet.

text: Eftersom dokumentationskravet gäller redan när en uppgift kan ha betydelse för bedömningen, vilket är ett lågt ställt krav, och då hela handläggningen ska genomsyras av saklighet bör enligt min mening i princip allt underlag som samlas in med anledning av en utredning också tillföras det ärende som uppgifterna är relevanta för under tiden som handläggningen pågår. Uppgifter som hämtas in från en assistent kan t.ex. typiskt sett anses ha betydelse oavsett om de ger stöd för att den enskilde har ett assistansbehov som motsvarar vad som beviljats eller inte.

text: För att inte riskera att syftena med dokumentationskravet ska gå förlorade, finns det starka skäl för att hålla samman en utredning om en persons rätt till en viss förmån eller indragningen av en förmån. När uppgifter som rör ett ärende inte förs in i ärendet finns en uppenbar risk för att en part inte får kännedom om dem och att det framstår som att myndigheten undanhåller underlag och verkar i det fördolda.

text: Samtliga kontrollutredningar som rör assistenterna har i det aktuella ärendet huvudsakligen handlat om hur assistansen utförts och om AA:s assistansbehov. Utredningarna har därmed rört omfattningen av AA:s rätt till

text: assistansersättning. Av Försäkringskassans remissvar framgår endast att utredningarna handlade om AA och inte till någon del om huruvida assistenterna hade lämnat oriktiga uppgifter om eventuella utbetalningar till dem.

text: Så snart det stod klart för Försäkringskassan att det var omfattningen av AA:s assistansbehov som skulle utredas borde därför ett ärende om AA ha inletts och allt underlag som kunde ha betydelse för den frågan omedelbart ha förts in i det ärendet. Eftersom Försäkringskassan inte förde över allt underlag uppfylldes inte dokumentationskravet i

text: 27 §

text: FL. Inte heller när felet uppmärksammades i anledning av att BB begärde att få del av intervjuerna tillfördes underlaget AA:s ärende om omfattningen av assistansbehovet, vilket medförde att hon gick miste om sin rätt till partsinsyn. Försäkringskassan förtjänar kritik för att dokumentationen i AA:s ärende inte var komplett eftersom relevanta handlingar inte hade tillförts ärendet och för att hon nekades insyn i sitt ärende enligt reglerna om partsinsyn i

text: 10 §

text: FL.

text: Kommunicering

text: Enligt bestämmelsen om kommunicering i

text: 25 §

text: FL ska en part underrättas om allt material som är av betydelse för beslutet och få tillfälle att yttra sig över det. Av förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 2016/17:180 s. 159

text: ) framgår bl.a. att med material av betydelse avses sådana omständigheter eller uppgifter som påverkar myndighetens ställningstagande i den fråga som beslutet gäller, t.ex. uppgifter i utredningar eller remissyttranden som talar till fördel eller nackdel för parten i ärendet.

text: Av Försäkringskassans vägledning Kontrollutredning (vägledning 2004:1, version 15, s. 76) framgår vidare att om uppgifter som berör någon annan än den enskilde ligger till grund för beslutet ska uppgifterna kommuniceras med den enskilde.

text: Oavsett om handläggaren i det aktuella ärendet bedömde att det framför allt var underlaget från intervjun med EE som var relevant kan det inte uteslutas att övriga intervjuer, i vart fall den med FF, kunde vara av betydelse för beslutet i ärendet. Åtminstone underlaget från den intervjun borde därför ha kommunicerats med AA, och Försäkringskassan förtjänar kritik för att det inte skedde.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling

text: Ärendet har föredragits av områdesansvariga rättssakkunniga Sofia Lönnberg.

text: Byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Ekobrottsmyndigheten för långsam handläggning av en förundersökning m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO, som kom in den 27 januari 2005, framförde AA kritik mot Ekobrottsmyndigheten. Av anmälan framgick bl.a. följande. Den 22 februari 2002 gjorde AA en anmälan om ekonomisk brottslighet till Ekobrottsmyndigheten. I mars månad 2004 kontaktade han myndigheten för att höra vad som hade hänt i ärendet. Den åklagare han talade med bad honom att om möjligt komma in med ytterligare uppgifter. Han gjorde då en sammanställning som han sände till Ekobrottsmyndigheten den 29 mars 2004. Den 5 april 2004 fick han träffa BB på Ekobrottsmyndigheten och de gick tillsammans igenom ärendet. BB meddelade honom att en ny åklagare, CC, skulle överta handläggningen av detta. CC bad honom att göra en mer koncentrerad sammanfattning vilket han gjorde. Den 18 maj 2004 lovade CC att ärendet skulle ”forceras”. AA har därefter vid några tillfällen skickat förfrågningar om ärendet via e-post till CC men har inte fått något svar. Den 24 november 2004 skickade AA ett brev till Ekobrottsmyndigheten med förfrågan om hur ärendet gick. Han fick inget svar. Den 13 december 2004 skrev han till avdelningschefen DD vid Östra avdelningen på Ekobrottsmyndigheten. Inte heller från DD fick han något svar.

type: stycke

text: Utredning

text: Från Ekobrottsmyndigheten infordrades diarieblad i ärende 920-279-02. Vidare har upplysningar inkommit från kammaråklagaren CC.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören) kom in med ett yttrande jämte yttranden från avdelningschefen DD (här uteslutet, JO:s anmärkning), vice chefsåklagaren EE och CC samt ett brev från Ekobrottsmyndigheten, Östra avdelningen. Brevet är daterat den 17 februari 2005 och ställt till AA med anledning av hans skriftliga förfrågan till DD den 13 december 2004.

text: CC

text: Det är riktigt att jag övertagit handläggningen efter kammaråklagare BB. Den beskrivning av kontakterna mellan mig och AA som denne beskriver i sin anmälan till Riksdagens ombudsmän har jag inte anledning att ifrågasätta och de kan således vitsordas. Ärendet är omfattande och således kräver det omfattande inläsning. Under våren 2004 har jag inlett förundersökning mot en av de i målet misstänkta men i övrigt varit engagerad med andra arbetsuppgifter och inte kommit i en situation där ärendet kunnat prioriteras på önskat sätt. I början av oktober 2004 fick jag träda in i en pågående omfattande huvudförhandling i hovrätten som avslutades i början av december. Härefter åtnjöt jag en kortare semester och fick strax före jul ett större mål att läsa in för huvudförhandling i hovrätten. Denna avslutades i början av mars 2005. Dessa två mål har krävt insats på heltid under perioden oktober till mars. Härefter har jag engagerats i det sk Restaurangprojektet och nödgats prioritera detta tillsammans med andra arbetsuppgifter som på grund av dessa två större huvudförhandlingar blivit eftersatta. I anledning härav har jag inte heller sedan början av mars kunnat prioritera ärendet. Jag har meddelat anmälaren att jag ska engagera mig i ärendet då den senast genomförda huvudförhandlingen så tillät men på grund av restaurangprojektet nödgats omprioritera.

text: EE anförde bl.a. följande.

text: Från kammarledningen kan bekräftas att CC, på grund av kollegas sjukskrivning, med kort varsel fick träda in som ersättare i en pågående större huvudförhandling i hovrätten. För att målet skulle kunna genomföras fick CC lägga alla andra arbetsuppgifter åt sidan. Vidare fick CC ytterligare ett omfattande och prioriterat hovrättsuppdrag i slutet av 2004 på sätt som framgår av hans yttrande. Kammarchefen har, efter samråd med kammarens åklagare och genomgång av samtliga åklagares arbetssituation, prioriterat pågående mål i domstol framför annan ärendehandläggning. Orsaken till de dröjsmål som uppkommit i föreliggande ärende är således bristen på åklagarresurser i kombination med en nödvändig prioritering av arbetsuppgifterna.

text: Generaldirektören

text: Ärendet hos EBM (C36-279-02 och C55-1479-02)

text: AA inkom den 26 februari 2002 med en anmälan om påstådd brottslighet till Ekobrottsmyndigheten. På grundval av uppgifterna i anmälan inleddes förundersökning den 4 oktober 2002 avseende misstankar om grovt skattebrott och medhjälp till grovt skattebrott (C36-279-02). I samband därmed beslutade åklagaren om direktiv för brottsutredningen och begärde biträde från Skattebrottsenheten i Stockholm med förundersökningsåtgärderna. Den 8 november 2002 inkom en annan person med en anmälan om påstådd brottslighet. I det ärendet inleddes förundersökning den 18 november 2002 avseende misstankar om bokföringsbrott, grovt brott, och försvårande av skattekontroll, grovt brott (C 55-1479-02). Den 6 oktober 2003 beslutades att de båda förundersökningarna skulle handläggas gemensamt eftersom brottsmisstankarna delvis riktar sig mot samma person. Den 5 april 2004 inleddes ytterligare en förundersökning i ärendet C 36-279-02 avseende misstankar om bokföringsbrott. Under förundersökningen har en rad åtgärder vidtagits. Analyser av utredningsmaterialet har gjorts och handlingar har begärts in från olika myndigheter. Ingen person har ännu delgivits misstanke om brott i ärendet. Förhör med målsäganden och vittnen återstår att hålla.

text: Min bedömning

text: Förundersökning skall enligt 23 kap 1 § först stycket

text: rättegångsbalken

text: inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. I

text: 23 kap 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: anges att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt omständigheterna medgiva. Som motiv för bestämmelsen angav beredningen undersökningens effektivitet och angelägenheten av att straffet följer snarast efter brottet (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , Elektroniska versionen,

text: 23 kap 4 §

text: , utskrift s. 7). Förundersökningsledaren har enligt

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet. Några särskilda frister som anger hur lång tid en förundersökning får ta föreligger således generellt inte. Ekobrottsmyndighetens förundersökningar är ofta omfattande och komplexa i så motto att de innehåller betydande mängder skriftligt material, kräver förhör med ett stort antal personer och har många brottsmisstänkta. Därmed är det naturligt att tidslängden på förundersökningarna i ekomål ofta blir förhållandevis långa vid en jämförelse med andra brottsutredningar. Sedan AA ingav brottsanmälan har drygt tre år förflutit. I det sammanförda ärendet avser brottsmisstankarna grovt skattebrott, medhjälp till grovt skattebrott, bokföringsbrott, grovt brott, försvårande av skattekontroll, grovt brott, samt bokföringsbrott i två fall. Det är således frågan om en utredning som har vuxit i omfång och som nu måste anses vara tämligen omfattande. Jag kan till att börja med konstatera att det dröjde drygt ett halvår innan åklagare fattade beslut i frågan om förundersökning skulle inledas eller inte. Mot bakgrund av de intressen som ligger bakom regleringen i

text: 23 kap. 1 § rättegångsbalken

text: måste det anses vara en lång tid. Jag kan nämna att i årets verksamhetsplanering för EBM anges att tiden för beslut i frågan om förundersökning inte får dröja mer än en månad för komplicerade ärenden. För övriga ärenden anges motsvarande tid till en vecka. Även om förundersökningsåtgärder därefter har utförts har tidsutdräkten mellan olika åtgärder varit lång. Det har lett till att utredningstiden nu är så lång som tre år. Jag kan inte se annat än att en mer aktiv förundersökningsledning hade kunnat förkorta utredningstiden avsevärt. Att förundersökningsledningen inte har varit mer aktiv i detta fall beror inte på att handläggare åklagare brustit i sin kompetens utan på bristande resurser, vilket lett till att man inom kammaren och avdelningen har ansett sig tvungna att prioritera andra ärenden. Arbetssituationen på den kammare där ärendet handlagts har enligt avdelningschefen varit ytterst ansträngd på grund av en oförutsedd långtidssjukskrivning av en åklagare i chefsställning och på grund av ett pågående och omfattande brottsutredningsprojekt inriktat på restaurangbranschen. Det projektet har bundit upp betydande åklagarresurser under en längre tid. Arbetssituationen har under lång tid varit ansträngd vid Ekobrottsmyndighetens samtliga kammare. Under år 2003 ökade antalet inkomna ärenden med 10 procent och under år 2004 med 17 procent jämfört med föregående år. Ekobrottsmyndigheten har därför i första hand prioriterat ärenden med pågående brottslighet och ärenden med frihetsberövade. Inom EBM pågår nu ett omfattande förändringsarbete som syftar till stärkt ledning och kontroll över verksamheten. I syfte att frigöra resurser och förstärka den operativa åklagarverksamheten samt att öka ledningens insyn i och kontroll av hur pågående förundersökningar hanteras kommer från och med den 1 oktober 2005 att införas en ny ledningsorganisation i myndigheten. Förändringen innebär bl.a. att varje åklagarkammare kommer att vara direkt resultatansvarig inför generaldirektören och att de högre åklagare som nu är avdelningschefer fortsättningsvis kommer att lägga större kraft på systematisk tillsyn och kontroll.

text: Som ett led i omorganisationen ingår förbättrade handläggningsrutiner och uppföljning av ärendena. Det innebär att enklare s.k. mängdbrottsärenden kommer att handläggas med sikte på en genomströmningstid på 90-dagar och att mer komplicerade ärenden skall handläggas utifrån en från början fastställd projektplan där tidsåtgången för utredningen beräknas och följs upp av kammarchefen. Dessa åtgärder kommer enligt min bedömning att leda till att dröjsmål i hanteringen av enskilda ärenden på ett tidigt stadium kommer att uppmärksammas av kammarchefer och högre åklagare. Därmed skall sådana förseningar i handläggningen som det varit fråga om i detta ärende inte längre kunna uppstå. För att förbereda en övergång till det nya systemet har jag beslutat att samtliga äldre pågående ärenden skall förses med en projektplan som bl.a. klargör vilka utredningsåtgärder som återstår, resursåtgång och vilken inom vilken tid förundersökningen kan avslutas. Projektplanerna skall redovisas senast den 1 juni 2005. Vidare skall vid samma tidpunkt redovisas samtliga ärenden vilka inkommit före den 1 mars 2005 och där beslut i frågan om förundersökning skall inledas inte fattats. Beträffande AA:s anmälan har jag uppdragit åt avdelningschefen DD att per den 30 juni 2005 lämna besked om hur handläggningen fortskrider. Därefter kommer jag att ta ställning till om några ytterligare åtgärder erfordras från min sida för att tillse att förundersökningen bedrivs på ett effektivt och rättssäkert sätt. AA yttrade sig över remissvaret och anförde att han önskade ta del av DD:s kommande besked till generaldirektören samt hennes ställningstagande till eventuella ytterligare åtgärder.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. En förundersökning kan således inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Det ankommer alltid på förundersökningsledaren att omgående ta ställning till om uppgifterna i en brottsanmälan utgör tillräcklig grund för ett beslut i förundersökningsfrågan samt att – om detta inte skulle vara fallet – föranstalta om de förutredningsåtgärder som krävs för att man så snabbt som möjligt skall få fram det erforderliga beslutsunderlaget. Det är viktigt – inte minst för möjligheten att säkra bevisning – att åklagaren skyndsamt tar ställning till om förundersökning skall inledas så att behövliga utredningsåtgärder kan vidtas utan dröjsmål.

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB). Enligt

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: är det undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara.

text: Av utredningen framgår att AA:s anmälan kom in till Ekobrottsmyndigheten den 26 februari 2002 och att förundersökning inleddes av åklagare först den 4 oktober 2002. Som sagts ovan är det viktigt att beslut i förundersökningsfrågan meddelas skyndsamt. En fördröjning på drygt ett halvår är oacceptabel.

text: Förundersökningen har, efter beslutet att inleda densamma i oktober 2002, pågått i drygt två och ett halvt år vilket redan i sig är en lång tid, även om jag har förståelse

text: för att förundersökningar beträffande ekobrott kan vara tidskrävande. Ekobrottsmyndigheten har i yttrandet anfört att en rad åtgärder har vidtagits men att vissa förhör återstår att hålla samt att någon misstänkt ännu inte delgetts brottsmisstanke. Såväl CC som EE har som orsak till tidsutdräkten uppgett att arbetssituationen varit mycket ansträngd på kammaren. Myndigheten har dock medgett att tidsutdräkten mellan de olika åtgärderna har varit för lång. CC har i egenskap av förundersökningsledare haft det övergripande ansvaret för förundersökningens bedrivande. Om hans arbetssituation varit sådan att han inte haft någon möjlighet att driva förundersökningen framåt hade han bort påtala detta för sin chef.

text: Jag noterar att myndigheten vidtagit kraftfulla åtgärder för att förbättra handläggningsrutinerna och uppföljningen av ärenden och att myndigheten också i sin verksamhetsplanering satt upp tidsramar inom vilka beslut i förundersökningsfrågan skall vara fattat.

text: AA har även framfört att han vid några tillfällen efter den 18 maj 2004 via e-post frågat CC om handläggningen av ärendet men inte fått något svar. Därutöver har han i november och december 2004 per brev skickat förfrågningar i ärendet, den första ställd till Ekobrottsmyndigheten och den andra till DD På det sista brevet skickades ett svar till honom den 17 februari 2005.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt.

text: CC borde självfallet ha besvarat de förfrågningar som AA gjorde. I så fall hade möjligen inte breven till myndigheten i november och december skickats. När nu detta skedde borde dessa ha besvarats tidigare än som blev fallet.

text: Jag noterar att generaldirektören avser att följa upp handläggningen av den nu anmälda förundersökningen. Jag utgår från att hon i den utsträckning det är lämpligt informerar AA på det sätt han begärt.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.

type: avgorande


nyckelord: Diarieföring Serviceskyldighet

title: Kritik mot en polismyndighet för dröjsmål med diarieföring och besvarande av ett till myndigheten inkommet e-postmeddelande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO som kom in den 6 november 2001, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Skåne. Han uppgav att någon okänd person hade uppgivit hans företags webbadress som avsändare till erbjudanden att köpa självlysande kondomer. Den 5 oktober 2001 skickade han ett elektroniskt brev till Polismyndigheten i Skåne vari han ställde frågor om möjligheterna att göra polisanmälan mot den som missbrukat hans webbadress och nå framgång med en sådan anmälan. Då han inte fick något svar på sin fråga skickade han ett nytt epostmeddelande till polismyndigheten den 6 november 2001 där han bl.a. ifrågasatte varför myndigheten hade en e-postadress när ”ingen verkar bry sig”. Samma dag ingav han en anmälan till JO.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från polismyndigheten.

text: Ärendet remitterades därefter till Polismyndigheten i Skåne för upplysningar om och yttrande över hur AA:s elektroniska brev till myndigheten den 5 oktober 2001 handlagts, och vilka rutiner polismyndigheten har för öppnande, registrering och besvarande av inkommande elektronisk post. Polismyndigheten (biträdande länspolismästare BB) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats länspolismästarens tjänsteföreskrift om extern e-post (saknr 181-2) den 1 december 2000.

text: BB

text: Upplysningar om ärendets handläggning Fredagen den 5 oktober 2001 klockan 22.57 avsändes till Polismyndighetens i Skåne e-postbrevlåda ett meddelande avsänt av anmälaren, AA. Meddelandet registrerades i myndighetens e-postdiarium strax efter midnatt den 6 oktober och öppnades av registrator på morgonen måndagen den 8 oktober, skrevs ut på papper och översändes samma dag till Centraljouren inom Polisområde Malmö (POMA) för bedömning om ärendet skulle föras in i diariet för kriminalärenden (K-diariet). Av de upplysningar som inhämtats från POMA framgår att ärendet sannolikt inkom dit på eftermiddagen den 8 oktober men eftersom mottagaren där inte uppfattade

text: handlingen som en brottsanmälan skickades ärendet vidare för komplettering och vidare handläggning till den polisman som är utsedd att hantera frågor och svar via Internet. Det framgår vidare att denne tog sig an ärendet, som inte bedömdes prioriterat, antingen tisdagen den 9 eller onsdagen den 10 oktober. Eftersom ärendet saknade anknytning till POMA skickades det med internpost vidare för handläggning till Polisområde Mellersta Skåne (POMS), där det geografiskt hör hemma. Kopia av handlingen med påteckning att det vidaresänts till POMS översändes till registrator och för att sättas in i den pärm som används för ärenden, som inte diarieförts i myndighetens ALM-diarium. Olyckligtvis kom meddelandet att sättas in i fel pärm. För POMA:s del hämtas internposten av vaktmästeri varje vardagsmorgon första gången klockan 07.00 och läggs i aktuell utkorg. POMS avhämtar sin post ca klockan 13.30. POMS har upplyst att handlingen i enlighet med gängse rutiner sannolikt hämtades i Malmö tisdagen den 16 oktober och diariefördes den 17 oktober. Inom POMS registrerades ärendet på chefen för spanings- och narkotikaroteln den 23 oktober. Denne lade ut ärendet på en av de få utredningsmän som besitter kompetens på området. Eftersom ärendet inte prioriterades högre än andra liknande ärenden lades det i balans och påbörjades den 9 november. Då registrator den 8 november kontaktades först av informationsdirektören och därefter av Riksdagens ombudsmän blev hon konsternerad av att ärendet inte kunde återfinnas i den pärm som används för sådana ärenden. När hon försökte finna en anledning till dröjsmålet kunde hon i hastigheten inte finna någon annan förklaring än att meddelandet misstänkts vara virussmittat och därför inte hanterats enligt gängse rutiner. Efter samtalet och ytterligare sökande återfanns dock ärendet senare samma dag. För att inte handläggningen skulle försenas ytterligare vidarebefordrade hon genast meddelandet till myndighetens upplysningscentral som samma dag besvarade den av Hansson framställda frågan. – Vid upplysningscentralen handläggs mer allmänt hållna frågor från allmänheten rörande t ex trafikbestämmelser och olika slags polismyndighetsärenden.

text: Rättslig reglering

text: Polismyndighetens rutiner för öppnande och registrering av extern e-post regleras i myndighetens bilagda tjänsteföreskrift (här utesluten, JO:s anm.) den 1 december 2000 med saknummer 181-2. Av tjänsteföreskriften framgår de grundläggande bestämmelserna. Registrator skall bl a enligt föreskriften varje dag kontrollera om meddelande kommit in samt diarieföra enligt gängse rutiner skriva ut alla meddelanden som är allmänna handlingar. Föreskriften innehåller härutöver bestämmelser om att all e-post automatiskt skall registreras i ett e-postdiarium. Detta sker i en därför särskilt upprättad server. När ett meddelande från allmänheten nått polismyndighetens e-postbrevlåda lämnas numera automatiskt följande besked: ”DETTA ÄR ETT AUTOMATISKT SÄNT E-MAIL

text: Ert e-mail har nått polismyndighetens e-post brevlåda med adressen polismyndigheten @skane.police.se Brevlådan töms i normalfallet endast en gång per helgfri arbetsdag. I NÖDSITUATION ELLER I ÖVRIGT VID BRÅDSKANDE FALL, RING 112.”

text: Inkommande elektronisk post besvaras elektroniskt om ärendet är av enkel beskaffenhet eller om myndigheten endast har skrivelseavsändarens e-mailadress. I övriga fall besvaras e-posten på traditionellt sätt.

text: Bedömning

text: Den förfrågan som inkom från AA ansågs svår att klassificera och det stod därför inte klart för registrator om ärendet borde hanteras som ett K-ärende eller om det var fråga om ett sådant ärende som ankom på upplysningscentralen att handlägga. I enlighet med de rutiner som tillämpas överlämnades därför ärendet till Centraljouren för bedömning varifrån ärendet sedan – också i enlighet med de rutiner som tillämpas – översändes till POMS för vidare handläggning. Orsaken till den fördröjning av diarieföringen som sedan uppstod då ärendet översändes från POMA till POMS kan numera inte klarläggas. Klart är emellertid att ärendet – om det avhämtades i Malmö den 10 oktober – borde ha kunnat diarieföras i POMS senast den 12 oktober och inte som skedde den 17 oktober. En förklaring till att handlingarna sattes in i fel pärm torde vara att registrator under lång tid haft en mycket hög arbetsbelastning, bl a beroende på att antalet epostmeddelanden ökat kraftigt. Polismyndigheten, som ser allvarligt på det inträffade, kommer därför fr o m den 1 januari 2002 att förstärka registratorsfunktionen med en halv årsarbetskraft. I syfte att förbättra sin service gentemot den rättssökande allmänheten och undvika rena hanteringsfel avser myndigheten dessutom att införa en sådan rutin – genom markering i e-postlistan – att en avsändare av e-post på förfrågan omedelbart kan få besked om hur ärendet handlagts och var inom organisationen det kan återfinnas. AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 14 mars 2002 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: Landets polismyndigheter är skyldiga att inneha en eller flera officiella elektroniska brevlådor i syfte att bereda möjlighet för enskilda att kommunicera med myndigheten via e-post om så önskas (jfr 2 kap. 3 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om postbehandling och diarieföring vid polismyndigheterna,

text: RPSFS 2001:15

text: [FAP 181-1]).

text: Myndigheternas serviceskyldighet innebär bl.a. att frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt (

text: 4 § andra stycket förvaltningslagen

text: [1986:223]). Detta gäller oberoende av på vilket sätt frågan framställs.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande bl.a. anfört att AA:s e-postförfrågan var svår att klassificera. Bestämmelsen om myndigheternas serviceskyldighet får emellertid förstås så att även om besvarandet i materiellt hänseende kan vara komplicerat och därför bedömas ta längre tid än normalt, kan det inte godtas att förfrågningar, som i det här fallet, blir liggande obesvarade. Det får således anses åligga myndigheten att i så fall underrätta frågeställaren om att svaret kan ta tid, att frågan inte kan besvaras eller att ge det besked i övrigt som förfrågan kan föranleda.

text: I

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: föreskrivs bl.a. att en allmän handling som har kommit in till en myndighet skall registreras utan dröjsmål. I likhet med polismyndigheten anser jag att AA:s e-postärende diarieförts för sent. Skyndsamhetskravet i

text: 15 kap 1 § sekretesslagen

text: innebär enligt min mening att AA:s e-postförfrågan, som kom in till polismyndigheten den 6 oktober, borde ha diarieförts redan måndagen den 8 oktober 2001.

text: Jag delar polismyndighetens uppfattning att det finns anledning att se allvarligt på det inträffade. Jag noterar emellertid att myndigheten har vidtagit åtgärder för att undvika att något liknande inträffar i framtiden. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Anmälan Förhör

title: Fråga om lämpligheten av att en rektor har tillåtit polismäns samtal med en elev i skolans lokaler med anledning av en händelse som föranlett en polisanmälan mot eleven, m.m.

text: Bakgrund

text: Torsdagen den 27 januari 2005 polisanmäldes AA, en fjortonårig elev i årskurs 8 vid Hedekas skola i Munkedals kommun, för att samma dag ha misshandlat en klasskamrat. Måndagen den 31 januari 2005 hölls, med anledning av det inträffade, ett möte i skolan. I mötet deltog målsäganden, hennes mor, två polismän, rektorn och en lärare. Efter mötet hade rektorn, tillsammans med polismännen, ett möte med skolklassen. Därefter ombads de elever som kände till något om händelsen att följa med till rektorsexpeditionen för samtal om det inträffade. Vid detta samtal deltog AA och två andra elever, polismännen, rektorn och läraren. Därefter hölls samtal med ytterligare två elever. Senare under måndagen kontaktade rektorn föräldrarna till de närmast berörda eleverna och kallade dem till en särskild föräldraträff påföljande dag.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland och Hedekas skola i Munkedals kommun med anledning av polisens och skolledningens agerande efter polisanmälningen mot hans underårige son, AA. Han anförde bl.a. följande. AA förhördes av uniformerad polis i skolans lokaler och även skolpersonal deltog. Varken han eller AA:s mor informerades om förhöret.

text: Klagomålen mot polismyndigheten har prövats av chefsjustitieombudsmannen Mats Melin i JO:s ärende med dnr 3493-2005 (se s. 149).

text: Utredning

text: Anmälan mot Hedekas skola remitterades till dåvarande Ungdoms- och kulturnämnden i Munkedals kommun (numera Barn- och utbildningsnämnden i Munkedals kommun) för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett yttrande undertecknat av förvaltningschefen CC. I yttrandet, till vilket hade fogats ett flertal bilagor, anfördes bl.a. följande.

text: Ansvarig rektor har redogjort för händelseförloppet och fört noggranna anteckningar över vad som hänt. Efter att ha inhämtat information i ärendet, anser jag att en polisanmälan var helt befogad, dessutom hade detta redan skett genom förälders försorg. De samtal som polisen därefter genomför kan, enligt min bedömning, inte heller karaktäriseras som regelrätta förhör, vilket även framkommer av polisens egen promemoria. Jag kan därför konstatera att rektor följt de anvisningar som gäller enligt skollag och läroplan. Dessutom har skolan i förebyggande syfte informerat föräldrar och elever om de ordnings- och trivselregler som finns för den aktuella skolan.

text: I de till remissvaret fogade arbetsanteckningarna, förda av dåvarande rektor DD, anfördes bl.a. följande.

text: 27/1 Blev uppringd av EE:s mamma att något har hänt på skolan och att hon skall/har gjort en polisanmälan. EE skall ha blivit knuffad, hotad och filmad. Jag får kontakt med undervisande lärare FF som gör en redogörelse. Dokumentation skall göras på blankett ”kränkande behandling, hot och mobbning”.

text: FF kom att avbryta skolverksamheten och talade direkt med klassen. Information till rektor, finns fler inblandade? Vem har gjort vad? Följande är direkt inblandade: /– – –/. Händelsen skall ha spelats upp för klasskamrater! Därmed kan fler vara med runt om. Jag tar kontakt med EE:s mamma som berättar att hon har polisanmält, vilket jag stöder. Det framkommer även att FF är av denna uppfattning. Vi måste dock ha mer information om vad som har hänt. Information till klassföreståndare, vilka hade enskilda familjeangelägenheter av stor vikt. Gör upplägg om att möten skall hållas först i klassen. Beslut om möte måndag 31/1 kl. 09.30 på skolan. Ta även upp händelsen på föräldraträff tisdag den 1/2. /– – –/ 28/1 I Strömstad på handledning samt senare till Uddevalla för att förbereda i annat ärende. Samtal till EE:s mamma och från henne. Hon verkar pressad på att ta tillbaka anmälan. Mitt besked till henne var att skolan skulle kunna göra samma anmälan. Det viktiga var att vi fick reda på vad som hände samt att det blev stopp på kränkningen. Hon talade om att hon talade om för polisen att vi skulle ha möte på måndag morgon och att de då ville komma till skolan. Jag fick deras telefonnummer (GG och HH /– – –/). Ringde till dem på väg från Strömstad men fick besked att de hade avslutat sin tjänstgöring för veckan och är åter på måndag. /– – –/ 31/1 Träff på skolan mellan EE, hennes mamma, JJ och GG från polisen (HH som skulle ha varit med när anmälan togs upp jobbade inte), FF (undervisande lärare) och DD (rektor). /– – –/ På väg till maten knuffades /EE/ in i häcken. Ev. hörde /– – –/ att de skulle banka in skallen på henne. På vägen ner från maten stod /– – –/ och väntade. Han puffade på medan /– – –/ och /– – –/ filmade. När de sedan kom ner visade de upp bilderna för dem som ville se på. EE blev mycket ledsen och gick. Uppgifterna här stämmer med vad som är sagt till FF, hemma osv. Påhejare ser ut att vara /– – –/ och /– – –/ dock utan att ha gjort direkta handlingar.

text: Gick in i klassen där rektor började tala om sin syn på kränkande behandling och hur man kan göra så mot klasskamrater. Att det är helt fel att kränka någon genom hot, knuffar och slag och att det är mycket lågt att filma och visa det sedan. De som gör det tänker sig inte för eftersom detta är en kränkning av individ. Vi kom sedan in på lag och rätt. Polisen tog sig tid att informera om vad misshandel och kränkning är för något. Vi avslutade mötet i klassen genom att be de som visste något i ärendet att gå med oss. Inget utpekande skedde i klassen. Med följde /tre elever/. Vi samtalade om det allvarliga i händelsen och hur de såg på det. Polisen var mycket bra i samtalet då de var raka med vad som är kränkning och misshandel. Eleverna tog upp att /två elever/ hade varit med utan att göra något direkt utan mer påhejande. Vi bad /två elever/ att komma in där polisen talade om att vara med där det sker utan att bryta. Att heja på är allvarligt. Viktigt att kunna bryta när man ser att något händer. Samtalen tror vi gav att de vet att de har gjort fel. Vi fann inga fler inblandade. Kontakt kom sedan att tas med /tre elevers/ föräldrar för att kalla till föräldraträff den 1/2 kl.15.00. /– – –/ BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 9 februari 2007 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt läroplanen för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94) har rektorn ett särskilt ansvar för att upprätta, genomföra, följa upp och utvärdera skolans handlingsprogram för att förebygga och motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden bland elever och anställda (avsnitt 2.8). Rektorn har ett särskilt ansvar även för att kontakt upprättas mellan skola och hem, om det uppstår problem och svårigheter för en elev i skolan.

text: I förevarande fall har en elev gjort gällande att hon, på skolans område, blivit misshandlad av en klasskamrat och att några andra elever i klassen filmat händelsen med sina mobiltelefoner. Samma dag som händelsen hade ägt rum, dvs. torsdagen den 27 januari 2005, kontaktade målsägandens mor rektorn och informerade om att polisanmälan hade gjorts. Det bestämdes att ett möte – där målsäganden och hennes mor skulle närvara – skulle hållas i skolan på måndagen den 31 januari 2005. Vid ett telefonsamtal under fredagen talade målsägandens mor om för rektorn att hon hade upplyst polisen om att ett möte skulle hållas i skolan på måndagen och att polisen ”då ville komma till skolan”. Rektorn lyckades inte få kontakt med de berörda polismännen under fredagen.

text: Situationen var sådan att vårdnadshavarna till berörda elever självklart skulle informeras utan dröjsmål. Såvitt framgår av remissvaret och därtill fogade handlingar kontaktade inte skolan AA:s vårdnadshavare rörande händelsen förrän under måndagen, efter det att polis hade varit i skolan och dels talat med klassen mer allmänt, dels haft ”samtal” med de elever som varit direkt inblandade i händelsen.

text: Det tog i och för sig bara några dagar, helgen inräknad, innan skolledningen informerade AA:s vårdnadshavare om händelsen. Det har framkommit att rektorn under fredagen var upptagen av ärenden på annan ort och att berörda klassföreståndare inte var i tjänst på grund av privata angelägenheter. Rektorn synes vidare ha haft uppfattningen att det fanns oklarheter kring händelsen, att skolan ”måste /– – –/ ha mer information om vad som har hänt”.

text: Även mot den bakgrunden anser jag att AA:s vårdnadshavare borde ha underrättats om händelsen tidigare än som skedde. Rektorn visste redan under torsdagen, i vart fall i huvuddrag, vad som hade inträffat och att AA var polisanmäld. Det fanns vidare anledning att upplysa AA:s vårdnadshavare om att polisen – om än inte på skolans initiativ – skulle komma till skolan under måndagen.

text: När det gäller skolledningens agerande i samband med polisens besök i skolan vill jag anföra följande.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att jag delar chefsJO Mats Melins uppfattning (JO:s ärende dnr 3493-2005) om vikten av att polisen vinnlägger sig om barns och ungdomars förtroende och av att polisen är närvarande i skolan, t.ex. genom att polismän deltar i undervisningen i lag och rätt och även på annat sätt bedriver upplysande och brottsförebyggande arbete i skolor. Polisen bör också med sin närvaro kunna bidra till arbetet med att skapa en trygg skolmiljö.

text: Det kan således konstateras att polisen kan besöka en skola av olika skäl. Det kan röra sig om medverkan såväl i kontaktskapande och brottsförebyggande syfte som i anledning av att bråk och oroligheter har förekommit.

text: I detta fall har emellertid framkommit att efter mötet i klassen ombads de elever som ”visste något i ärendet” att följa med för fortsatt samtal. AA och två andra elever som hade varit direkt inblandade i händelsen följde med rektorn och polismännen. Efter det samtal som hölls med dem samtalade rektorn och polisen med ytterligare två elever. Såsom har uttalats i JO-beslutet rörande polisens agerande var samtalen att betrakta som förhör eftersom förundersökning hade inletts och samtalen rörde den sak som förundersökningen avsåg. I beslutet redogörs även för de regler till skydd för den enskildes rättssäkerhet som gäller vid förhör med en misstänkt gärningsman. ChefsJO fann i beslutet anledning att rikta kritik mot polismännen bl.a. för de ”samtal” som hölls i skolan.

text: Omständigheterna i det aktuella fallet var sådana att jag har förståelse för att rektorn inte insåg att ”samtalen” var i juridiskt hänseende att betrakta som förhör under förundersökning. Även med beaktande av detta ifrågasätter jag det lämpliga i att rektorn lät polisen samtala med eleverna på det sätt som här skedde.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Försvarsmaktens agerande i samband med ett haveri av två militära helikoptrar, Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet m.m.

text: I ett beslut den 19 mars 2009 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bakgrund

text: Av handlingarna i ärendet, jämte Statens haverikommissions rapport RM 2008:04, framgår bl.a. följande.

text: Den 11 september 2007 kolliderade två militära helikoptrar i luften under en övning och störtade utanför samhället Ryd i Småland omkring 200 meter från bebyggelse. Fyra försvarsmaktsanställda omkom. I övningen deltog bl.a. hemvärnet.

text: Olyckan, som inträffade ca kl. 15.30, observerades bl.a. av ett hemvärnsbefäl som larmade räddningstjänsten och begav sig till olycksplatsen, dit han anlände några minuter senare. Ytterligare tre hemvärnsmän fanns på olycksplatsen. De deltog under hemvärnsbefälets ledning i det inledande räddningsarbetet. Redan kl. 15.45 var det fullt med folk på olycksplatsen; här fanns personal från tre räddningstjänster, 13–14 polisbilar, press och nyfikna. Omkring kl. 15.50 begärde polisen att hemvärnet skulle hjälpa till med avspärrningen av olycksplatsen. Kl. 16.45 beordrade Högkvarterets armétaktiska stab Marinbasen att bevaka haveriplatsen, och omkring kl. 17.30 anlände ytterligare hemvärnsmän medan de tre nyssnämnda lämnade platsen. Det ovannämnda hemvärnsbefälet utsåg sig själv till militär insatschef efter kontakter med Marinbasen i Karlskrona. Strax efter kl. 18.00 frågade polisens insatschef om hemvärnet kunde överta bevakningen av olycksplatsen men fick ett nekande svar. Vid samma tidpunkt – men såvitt framgår oberoende av denna förfrågan – utgick en Fragmentary order enligt vilken en militär insatschef samt nio hemvärnsmän avdelades för att samverka med polisens insatschef och med räddningsledare. Kl. 19.10 förklarade Försvarsmakten olycksplatsen som skyddsobjekt och omkring kl. 19.30 övertog Försvarsmakten, vars personal anlänt successivt, bevakningsansvaret på platsen. Den militära insatschefen avlöstes kl. 21.00. – Påföljande dag fann Försvarsmakten att regelsystemet inte gav utrymme för beslutet om skyddsobjekt i den situation som förelåg och upphävde detta.

text: Härutöver framgår av Försvarsmaktens interna utredning att en hemvärnsman förbjudit fotografering på olycksplatsen trots att de rättsliga förutsättningarna för fotograferingsförbud saknades.

text: I detta ärende behandlas Försvarsmaktens agerande på olycksplatsen kl. 15.30– 19.10.

text: Anmälan

text: AA och BB klagade på hemvärnsmännens agerande i samband med haveriet. De anförde därvid bl.a. att beväpnade hemvärnsmän, i strid med polisens besked, omkring kl. 17.30 gjorde gällande att området var ett militärt skyddsområde trots att ett beslut härom fattades först kl. 19.10. En mycket svår situation uppstod enligt dem för pressen och allmänheten i övrigt. Vidare klagade anmälarna på hemvärnsmännens bemötande av dem samt på att det inte omedelbart gick att utreda vilket beslut Försvarsmakten hade fattat och att det därmed inte heller var möjligt att överklaga beslutet. De ifrågasatte även beväpnad militär personals rätt att utföra bevakningsuppdrag på ett icke-militärt område.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I remissvaret anförde Försvarsmakten, genom överbefälhavaren, general CC, följande.

text: Försvarsmaktens redovisning av det händelseförlopp som anmälan rör

text: Med anledning av JO:s remiss har Försvarsmakten försökt att klarlägga vad som enligt myndighetens uppfattning utspelade sig på haveriplatsen den 11 september 2007 från tiden för haveriet t.o.m. ca en timme efter det klockslag anmälarna anger (17.30). Försvarsmakten har funnit att följande omständigheter är relevanta att redovisa i ärendet. På eftermiddagen den 11 september 2007 havererade två militära helikoptrar i närheten av samhället Ryd, Kronobergs län. Helikoptrarna ingick i en militär övning. Vid haveriet omkom fyra försvarsmaktsanställda. Av Försvarsmaktens personal anlände först tre personer till haveriplatsen. De hade tidigare haft uppgifter inom ramen för den aktuella övningen. Dessa personer bistod polisen vid olycksplatsen med avspärrning av området och var på plats mellan ca kl. 15.45–17.30. Försvarsmaktens personal var inte beväpnad. Kl. 15.45 utser ett hemvärnsbefäl med majors tjänstegrad sig själv att vara militär insatschef efter att ha kontaktat Marinbasen, belägen i Karlskrona. Hemvärnsbefälet tar då befälet över en officer och två totalförsvarspliktiga, vilka sedan tidigare befann sig på platsen. Kl. 16.45 beordrade Högkvarterets armétaktiska stab Marinbasen att bevaka haveriplatsen. I ordern som var muntlig angavs inte närmare på vilket sätt bevakningen skulle utföras. Någon egentlig bevakning kom dock inte enligt Försvarsmaktens uppfattning att utföras förrän ca kl. 19.30, se vidare nedan. Omkring kl. 17.30 anlände den beordrade militära bevakningspersonalen ur hemvärnet till olycksplatsen. Antalet hemvärnsmän var vid denna tidpunkt fem. Nämnda personal bistod polisens insatschef att upprätta och patrullera olycksplatsens avgränsningar under ledning av den militäre insatschefen (det tidigare nämnda hemvärnsbefälet). Hemvärnspersonalen uppträdde inte som poster på platsen och någon postinstruktion hade inte heller beslutats.

text: Omkring kl. 18.00 begärde polisens insatschef att hemvärnet skulle ta över bevakningen av platsen. Den militäre insatschefen nekade till att utföra uppgiften. Kl. 19.10 tillkännagav Försvarsmakten ett beslut att haveriplatsen skulle utgöra skyddsobjekt enligt lagen (

text: ) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. I beslutet angavs att detsamma grundades på

text: 4 § 4

text: i nyssnämnda lag. Dagen därpå, kl. 17.48, upphävdes detta beslut. Kl. 19.30 påbörjade den militära styrkan den egentliga bevakningen av det nyss beslutade skyddsobjektet. Under den interna utredningen har det framkommit att en hemvärnsman under kvällen – den närmare tidpunkten har inte kunnat klarläggas – har uppmanat en person att inte fotografera med hänsyn till anhöriga till de förolyckade. I utredningen uppges personen självmant ha förstört bildmaterialet. Försvarsmakten är av uppfattningen att polisen svarade för avspärrningar och eventuella begränsningar av tillträde beträffande haveriplatsen fram till kl. 19.10. Sedan haveriplatsen enligt ovan nämnda beslut kom att utgöra ett skyddsobjekt kom ansvaret för att bevaka området och att upprätthålla tillträdesbegränsningen att vila på i första hand Försvarsmakten.

text: Rättsliga aspekter

text: Ärendet innefattar rättsliga frågeställningar som bl.a. rör allmänhetens rätt till rörelsefrihet och rätten att inhämta information. I nedanstående översikt anger Försvarsmakten den rättsliga reglering som synes beröra de omständigheter anmälarna tar upp i sin inlaga till JO. I 2 kap. 1 § första stycket 1 (rätteligen andra punkten; JO:s anm.)

text: regeringsformen

text: anges att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad informationsfrihet, vilken innebär frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt taga del av andras yttranden. Att exempelvis samtala med andra personer och fotografera är aktiviteter som skyddas av nämnda bestämmelse. Av

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: följer att informationsfriheten endast får begränsas genom lag. Informationsfriheten får bl.a. begränsas genom att s.k. avbildningsförbud enligt

text: 7 § andra

text: och

text: tredje styckena

text: lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. meddelas. Enligt

text: 4 §

text: lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. får som skyddsobjekt bl.a. förklaras områden där Försvarsmakten, Försvarets materielverk eller Försvarets radioanstalt tillfälligt bedriver övningar, prov eller försök (

text: 4 § 4)

text: . Enligt

text: 23 §

text: lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. får regeringen föreskriva att ett område skall vara militärt skyddsområde. Vilka områden som utgör militära skyddsområden anges i

text: 9 § förordningen (1990:1334)

text: om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. I sammanhanget vill Försvarsmakten tydliggöra följande. Enligt

text: 2 kap. 2 § förordningen (1996:927)

text: med bestämmelser för Försvarsmaktens personal tillhör hemvärnsmän den militära personalen i myndigheten. Av

text: 19 §

text: förordningen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. följer att ett beslut om skyddsobjekt inte får överklagas.

text: Försvarsmaktens bedömning

text: Försvarsmaktens medverkan i avspärrningen av haveriplatsen På vilken grund polisen spärrade av haveriplatsen är inte närmare känt för Försvarsmakten, och det saknas anledning för myndigheten att anta att sådan grund saknades. Att den militära personal som först var på plats biträdde polisen med att avspärra området var, enligt myndighetens uppfattning, möjligt enligt föreskrifterna i förordningen (

text: ) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. I

text: 7 § nämnda förordning

text: finns dock den – i detta sammanhang relevanta – begränsningen att Försvarsmaktens personal inte får användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda. I ärendet har inget

text: framkommit som tyder på att den aktuella personalen har lämnat polisen biträde med andra åtgärder än att fysiskt spärra av området och eventuellt upplysa om att polisen hade fattat beslut om den åtgärden. Det har sålunda inte varit fråga om bevakningsåtgärder eller andra liknande åtgärder som kan leda till att tvång eller våld kan komma att brukas mot enskilda. De åtgärder Försvarsmaktens personal vidtog på olycksplatsen kan, enligt myndighetens uppfattning, inte anses stå i konflikt med den nyss nämnda begränsningen avseende tvångs- och våldsanvändning. I den interna utredningen har det inte heller framkommit någon omständighet som tyder på att nyssnämnda personal verkligen har vidtagit någon tvångsåtgärd mot någon person som har uppehållit sig på eller invid olycksplatsen. Att nämnda personal skulle ha informerat anmälarna, eller andra personer, om att området skulle vara ett ”skyddsområde” har inte heller kunnat klarläggas. Området har aldrig varit ett militärt skyddsområde enligt lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Beslutet att området skulle utgöra skyddsobjekt fattades, som ovan nämnts, först kl. 19.10, varför en sådan upplysning som anmälarna uppger sig ha mottagit under alla omständigheter skulle vara oriktig. När det gäller de åtgärder den militära bevakningspersonal ur hemvärnet som i ett senare skede bistod polisen med att upprätta och patrullera olycksplatsens avgränsningar kan följande anföras. Ett uppträdande som innebär patrullering torde normalt innefatta någon form av bevakning. Bevakning av en plats eller ett område kan leda till situationer där tvång eller våld kan behöva användas mot enskilda. I detta fall anser Försvarsmakten dock att den interna utredningen inte ger vid handen att dess personals åtgärder var av sådant slag att det förelegat hinder enligt 7 § ovan nämnda förordning att lämna polisen stöd med att upprätta och patrullera området. Inte heller i fråga om här omnämnd personal har den interna utredningen gett vid handen att personalen har vidtagit någon tvångsåtgärd mot någon person som har uppehållit sig på eller invid olycksplatsen vid den tid anmälarna anger. I fråga om åtgärder mot den fotografering som enligt uppgift i internutredningen skulle ha ägt rum under ”kvällen”, se nästa avsnitt.

text: Åtgärden att be en person att upphöra med fotografering En hemvärnsman tillhör, som redovisats ovan, Försvarsmaktens personal. Åtgärder som myndighetens personal bl.a. vidtar mot allmänheten måste självfallet vara rättsenliga. Att uppmana en person att upphöra med ett görande som innebär att information inhämtas måste därmed ha stöd i lag. Det beslut om skyddsobjekt som meddelades kl. 19.10 var inte förenat med förbud att fotografera olycksplatsen. Hemvärnsmannens åtgärd har sålunda inte varit tillåten. Det har inte av Försvarsmaktens utredning framgått om hemvärnsmannen har uppmanat den fotograferande att förstöra eller radera aktuellt bildmaterial.

text: Rätt för Försvarsmakten att utföra bevakning Försvarsmakten anser sig – på samma grund som vem som helst – ha rätt att utöva tillsyn och bevaka den egendom som myndigheten är satt att förvalta. Att Försvarsmakten bevakar materiel som har skadats i samband med en olycka i syfte att materielen inte skall tillgripas eller ytterligare skall skadas är således tillåten, och även ofta påkallad. Genom föreskrifterna i

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: kan även skyldighet att bevaka materiel föreligga. Bevakning utförs inom Försvarsmakten av särskilt utbildad personal, vanligtvis benämnd bevakningspersonal. Sådan personal kan utgöras av anställda, hemvärnsmän eller totalförsvarspliktiga. Det förekommer även att bevakningsföretag anlitas. Även det förhållandet att skadad eller förolyckad personal finns på en olycksplats medför att myndigheten finner det naturligt att vara representerad där med den personal som är lättast tillgänglig. I många fall är det just hemvärnets personal som har störst tillgänglighet.

text: Frågan om beväpning Det är en princip att militär personal som skall lösa uppgifter i insatsorganisationen eller fullgöra bevakningsuppgifter är beväpnade med skjutvapen. När det gäller skyddsvakter som bevakar ett skyddsobjekt enligt lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. finns föreskrivet i 6 § Försvarsmaktens

text: föreskrifter (

text: FFS 1996:13

text: ) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. att skyddsvakten skall vara beväpnad med skjutvapen.

text: En olycksplats som skyddsområde eller skyddsobjekt I enlighet med vad som ovan har angetts har det aktuella området inte utgjort eller varit beläget inom ett militärt skyddsområde. En olycksplats kan inte av den anledningen utgöra ett skyddsområde enligt lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Ett område kan inte heller endast på den grunden att det har skett en olycka där utgöra ett skyddsobjekt enligt nyssnämnda lag. När Försvarsmakten fattade det aktuella beslutet om skyddsobjekt bedömdes platsen för haveriet ha en funktion inom ramen för den övning i vilken de förolyckade helikoptrarna deltog. Vid ytterligare beredning och överväganden påföljande dag gjordes bedömningen att den åberopade bestämmelsen i 4 § 4 lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. inte kunde användas som stöd för ett beslut om skyddsobjekt i den aktuella situationen, varför beslutet följaktligen upphävdes.

text: Avslutande kommentarer Vid den interna utredningen har det inte framkommit att någon Försvarsmakten tillhörig personal har agerat på det sätt anmälarna anger. Vad som har framkommit i ärendet gör dock att Försvarsmakten särskilt har uppmärksammats på vikten av utbildning av all personal som deltar i samverkan med andra myndigheter och kontakter med allmänheten, särskilt i situationer när personalen har upplevt en traumatisk händelse, såsom bl.a. en allvarlig olycka. Försvarsmakten vill framhålla att gränsdragningen mellan polisiär och militär verksamhet skall vara klar. Försvarsmakten avser därför att utarbeta en plan för intensifierad utbildning av myndighetens personal, innefattande även hemvärnets personal, syftande till att säkerställa att de grundlagsfästa opinionsfriheterna inte kränks eller att ingripanden görs på ett sätt som inte är proportionellt eller behövligt.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: Kompletterande uppgifter inhämtades per telefon från försvarsjuristen DD, Försvarsmakten, Högkvarteret. Därvid framkom i huvudsak följande.

text: Frågan om Försvarsmaktens personal var beväpnad

text: De tre personer som först anlände till olycksplatsen hade inte sådana uppgifter inom ramen för den militära övningen som innebar att de var beväpnade. Dessa var således obeväpnade. De lämnade platsen vid kl. 17.30 i samband med att annan personal kom dit. Försvarsmaktens personal som anlände kl. 17.30 utgjorde bevakningspersonal som – liksom skyddsvakterna – ska vara beväpnad. När personal ska vara beväpnad ligger i detta att det även ska finnas ammunition ifall att det uppstår behov av att kunna värja sig. Han kan dock inte med säkerhet säga om bevakningspersonalen eller skyddsvakterna faktiskt var beväpnade.

text: Frågan om hur Försvarsmaktens medverkan initierades

text: Han är osäker på hur de första personerna från Försvarsmakten som anlände till olycksplatsen hade fått reda på att olyckan hade inträffat. Möjligen hade övningsledningen uppmärksammat denna, varefter de tre personerna närmade sig platsen för att förvissa sig om vad som hade hänt. Försvarsmaktens personal bistod polisens insatschef, vilket skedde efter en framställan från polisen. Han har inte tagit del av något dokument rörande denna begäran, men om så önskas kan han efterforska om det finns något sådant. Enligt utdrag ur en Fragmentary order, som gick ut kl. 18.00, avdelade Marinbasen en militär insatschef samt nio man att samverka med polisens insatschef och med räddningsledare; en insats som skulle pågå under minst tre dygn.

text: Frågan om den tidsperiod som Försvarsmakten har utrett i ärendet

text: Den i yttrandet angivna begränsningen i tid för Försvarsmaktens utredning i detta ärende – till cirka en timme efter kl. 17.30 – har gjorts enbart utifrån det som upptagits i anmälan. Det som bedömdes vara relevant att redovisa rörande de aktuella frågorna beträffande denna tid, liksom för tiden sedan beslutet om skyddsobjekt hade fattats, har således redovisats.

text: I ett kompletterande remissvar anförde Försvarsmakten, Högkvarteret, genom chefsjuristen EE, följande (de till yttrandet bifogade handlingarna har här uteslutits).

text: Inledning

text: Den 26 oktober 2007 yttrade sig Försvarsmakten (HKV dokumentbeteckning 20709:76790) till Riksdagens ombudsmän (JO) avseende en anmälan från AA och BB. Föredraganden hos JO har nu begärt att Försvarsmakten dels översänder den handling som utgör polisens begäran om biträde med bevakning av den i ärendet aktuella olycksplatsen, dels lämnar uppgift om den bevakningspersonal som anlände till olycksplatsen var beväpnad med skjutvapen.

text: Komplettering av yttrande

text: Det har inte varit möjligt att återfinna någon handling som utgör en skriftlig framställan från polisen om biträde med bevakning. Sannolikt har någon sådan skriftlig framställning inte förekommit. Uppgiften om att en framställning om bevakning gjordes har framkommit vid ett samtal med det hemvärnsbefäl som först var militär insatschef på platsen. Framställningen torde ha gjorts muntligt. Anteckningarna från det samtalet bifogas (bilaga 1), varav anteckningen för tiden ”Strax efter 1800” avser polisens framställan om bevakning. Med förkortningen ”PIC” avses polisens insatschef.

text: Av en anteckning i Marinbasens krigsdagbok för den 10–11 september 2007 framgår vem som var ansvarig polis på olycksplatsen. Ett utdrag (bladen 2–4) ur nämnda krigsdagbok för den 11 september 2007, avseende den information som rör åtgärder med anledning av helikopterhaveriet (kl. 15.50–24.00), bifogas (bilaga 2). I anteckningen avseende kl. 18.15 lämnas ifrågavarande uppgift. I de båda utdragen har uppgifter om telefonnummer tagits bort, eftersom myndigheten bedömer att de omfattas av sekretess enligt

text: 2 kap. 2 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Den bevakningspersonal som enligt Försvarsmaktens tidigare yttrande först anlände till olycksplatsen, omkring kl. 17.30, var beväpnad med skjutvapen. Dessa vapen var inte laddade. Den bevakningsstyrka som påbörjade den egentliga bevakningen kl. 19.30 var försedd med stridsutrustning (inklusive hjälm) och beväpnad med skjutvapen.

text: AA och BB gavs tillfälle att kommentera dels de under hand inhämtade uppgifterna, dels det kompletterande remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Som framgår av Försvarsmaktens yttrande aktualiserar den ifrågavarande händelsen flera grundlagsskyddade fri- och rättigheter; först och främst informationsfriheten i

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: och rörelsefriheten i

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: . Dessa friheter har med stöd av

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: på olika sätt begränsats, t.ex. genom lagen (

text: ) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. och lagen (

text: ) om skydd mot olyckor.

text: Utöver informations- och rörelsefriheten är även bestämmelsen i

text: 2 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen

text: aktuell. Där slås fast att alla ska ha tillgång till naturen enligt allemansrätten.

text: Kommunerna ansvarar enligt 3 kap. 7 § lagen om skydd mot olyckor för räddningstjänst inom kommunen. I den kommunala organisationen ska enligt 3 kap. 16 § ingå bl.a. räddningsledare vars uppgift är att leda räddningsarbetet vid en olycka. Vid fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön får, enligt 6 kap. 2 §, räddningsledaren vid en räddningsinsats bereda sig och medverkande personal tillträde till annans fastighet, avspärra eller utrymma områden, använda, föra bort eller förstöra egendom samt göra andra ingrepp i annans rätt, i den mån ingreppet är försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som vållas genom ingreppet och omständigheterna i övrigt. Beslutet ska enligt 6 kap. 6 § redovisas i skriftlig form. Av 6 kap. 3 § följer att polismyndigheten ska lämna den hjälp som behövs vid ingrepp enligt 2 §. Vidare föreskrivs i 6 kap. 7 § att en statlig myndighet eller en kommun är skyldig att med personal och egendom delta i en räddningsinsats på anmodan av räddningsledaren, förutsatt att myndigheten eller kommunen har lämpliga resurser och ett deltagande inte allvarligt hindrar dess vanliga verksamhet. Slutligen gäller, såvitt här är av intresse, enligt 6 kap. 1 § en tjänsteplikt: när det behövs är var och en, som under kalenderåret fyller lägst arton och högst sextiofem år, skyldig att på anmodan av räddningsledaren medverka i räddningstjänst, i den mån hans eller hennes kunskaper, hälsa och kroppskrafter tillåter det.

text: I förordningen (

text: ) om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet (stödförordningen) finns, vilket framgår av

text: 1 §

text: , bestämmelser om Försvarsmaktens stöd till statliga myndigheter, kommuner, landsting och enskilda. I

text: 4 §

text: anges att Försvarsmakten på begäran får lämna stöd till polisen, Kustbevakningen, Tullverket, andra statliga myndigheter samt kommuner och landsting. Enligt

text: 7 §

text: får Försvarsmaktens personal inte användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda. Enligt

text: 12 §

text: ska begäran om stöd till polisen göras av Rikspolisstyrelsen, men om den endast avser utrustning eller tjänster av mindre omfattning får den göras i annan ordning. I övrigt är det inte reglerat i stödförordningen vem som får göra en sådan framställning. Av

text: 13 § första stycket

text: följer att begäran ska göras hos Högkvarteret och att beslut ska fattas av överbefälhavaren eller av den inom Högkvarteret som överbefälhavaren bestämmer. En begäran som endast avser utrustning eller tjänster av mindre omfattning får dock, enligt

text: 13 § andra stycket

text: , göras hos någon annan organisationsenhet inom Försvarsmakten, och beslutet ska då fattas av chefen för organisationsenheten.

text: Försvarsmaktens föreskrifter om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet (

text: FFS 2002:7

text: ) innehåller kompletterande regler om förfarandet för begäran respektive beslut om stöd enligt stödförordningen. Enligt 3 § ska en begäran om stöd från polisen normalt vara skriftlig. Av samma bestämmelse följer att, om sakens brådskande natur utgör hinder mot en skriftlig begäran, en muntlig begäran kan

text: användas, följd av en skriftlig bekräftelse i efterhand. 4 § reglerar vem inom Försvarsmakten som beslutar om stöd enligt 13 § första stycket stödförordningen.

text: Dåvarande JO Ragnemalm behandlade i ett beslut år 1991 frågan om Försvarsmaktens stöd till civil verksamhet. Han uttalade bl.a. att den myndighet som får en begäran om assistans har huvudansvaret för att framställningen behandlas enligt tillämpliga regler. Vidare betonade han att användningen av militär personal och materiel i polisens verksamhet utgör ett extraordinärt inslag, som strikt måste förbehållas situationer där gällande regler medger sådant bistånd. Han underströk även att det från principiell ståndpunkt är ytterst väsentligt att rågången mellan militäraktioner och normalt polisarbete hålls klar (se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 197).

text: I lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. finns, vilket framgår av 1 §, bestämmelser om vissa åtgärder till skydd för samhällsviktiga verksamheter samt om åtgärder till skydd för allmänheten mot skada som kan uppkomma till följd av militär verksamhet. För dessa ändamål får, enligt 3 §, allmänhetens tillträde till eller rätt att utnyttja en anläggning, ett område, ett fartyg eller ett luftfartyg begränsas genom ett beslut om skyddsobjekt. Enligt 4 § 4 får som skyddsobjekt t.ex. förklaras områden där Försvarsmakten tillfälligt bedriver övningar, prov eller försök. Ett beslut om skyddsobjekt innebär enligt 7 § första stycket som huvudregel att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet. Ett tillträdesförbud får enligt 7 § andra stycket förenas med ett fotoförbud. I 9 § föreskrivs att polismän, militär personal eller annan särskilt utsedd personal får anlitas för bevakning av skyddsobjekt och att den som bevakar ett skyddsobjekt, men inte är polisman, benämns skyddsvakt. Av 10–14 §§ framgår vilka särskilda befogenheter skyddsvakten har vid bevakningen, t.ex. en rätt att under vissa omständigheter kroppsvisitera, avvisa, avlägsna eller tillfälligt omhänderta en person inom eller vid skyddsobjektet samt att ta föremål i beslag. Lagen innehåller även bestämmelser om bl.a. militära skyddsområden.

text: Enligt

text: 2 § förordningen (1990:1334)

text: om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. följer att ett sådant beslut om skyddsobjekt som är aktuellt i detta ärende ska fattas av länsstyrelsen, men att Försvarsmakten kan fatta ett tillfälligt beslut om länsstyrelsens beslut inte kan avvaktas. Av 19 § följer att beslut om skyddsobjekt inte får överklagas.

text: 1 Det kan här nämnas att Skyddslagsutredningen i sitt betänkande Skyddet för samhällsviktig verksamhet (

text: SOU 2008:50

text: ) föreslagit att möjligheten att överklaga införs.

text: Bedömning

text: Jag kommer i det följande att behandla den rättsliga grunden för Försvarsmaktens agerande på olycksplatsen. Jag kommer således inte att ta upp frågor som rör räddningstjänsten och polisen eller arbetsfördelningen mellan dem. Jag nöjer mig med att här konstatera att räddningstjänsten har ansvaret på en olycksplats och att räddningsledaren leder arbetet, biträdd t.ex. av polisen (jfr 6 kap. 2 och 3 §§ lagen om skydd mot olyckor).

text: Jag vill redan här konstatera att det inte finns anledning för mig att ifrågasätta anmälarnas uppgift att de blivit avvisade från olycksplatsen av militär personal omkring kl. 17.30.

text: Från Försvarsmaktens sida hävdas att myndighetens insats på olycksplatsen skedde i enlighet med stödförordningen.

text: En tillämpning av stödförordningen förutsätter att den myndighet som begär stöd av Försvarsmakten gör en framställning härom. Särskilda begränsningar gäller om den myndighet som begär biträde är polisen. Det ankommer därefter på Försvarsmakten att fatta beslut om en insats enligt stödförordningen med iakttagande av de begränsningar som gäller, se särskilt 7 §.

text: I detta fall kan jag konstatera att en första framställning som möjligen skulle kunna tolkas som en begäran om bistånd – med avspärrning – på olycksplatsen gjordes ca kl. 15.50 och en andra – med bevakning – ca kl. 18.00 och att den senare omgående besvarades nekande. Försvarsmakten förklarade kl. 19.10 olycksplatsen som skyddsobjekt. Ett sådant beslut innebär bl.a. att obehöriga inte har tillträde till skyddsobjektet och att militär personal får anlitas för bevakning (se 7 och 9 §§ lagen om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m.). Beslutet får inte överklagas.

text: Som angivits i föregående avsnitt får enligt 7 § stödförordningen Försvarsmaktens personal inte i något fall användas i situationer där det finns risk för att den kan komma att bruka tvång eller våld mot enskilda. Det är naturligtvis inte alltid enkelt att avgöra om en sådan risk föreligger. Jag vill dock understryka att det handlar om en bedömning som ska göras i förväg, dvs. innan det begärda biståndet lämnas. För egen del har jag svårt att se annat än att såväl avspärrning som bevakning kan komma att innebära åtgärder som är förenade med tvång eller våld. I avspärrning ligger enligt min mening att fysiskt avgränsa platsen men också att i samband därmed avhysa personer innanför avspärrningen. När det gäller bevakning är det än tydligare att däri ingår att hindra någon från att bege sig in i det avspärrade området. Båda åtgärderna kan innebära att tvång eller våld måste utövas mot enskilda.

text: Jag kan också konstatera att Försvarsmakten i sitt yttrande inte kommenterat den beslutsordning som förutsätts enligt 13 § stödförordningen och därtill hörande föreskrifter. Det framstår dock inte som särskilt troligt att de har följts. Oavsett hur det förhåller sig härmed måste jag konstatera att det enligt min mening inte fanns

text: förutsättningar för en tillämpning av stödförordningen beträffande avspärrning och bevakning.

text: Mot den angivna bakgrunden får de hemvärnsmän som befann sig på platsen och som ingrep i olyckans första, mest akuta skede antas ha handlat som medmänniskor i linje med den syn på skyldigheten att hjälpa till vid olyckor som kommer till uttryck i reglerna om allmän tjänsteplikt i 6 kap. 1 § lagen om skydd mot olyckor. Det finns inte någon anledning att kritisera Försvarsmakten i detta sammanhang.

text: Grunden för Försvarsmaktens medverkan i det andra skedet, kl. 17.30–19.10, framstår som mindre klar.

text: Försvarsmakten hade då beordrat ett antal hemvärnsmän till olycksplatsen, som det synes i första hand för bevakning av densamma. Jag har nyss konstaterat att detta inte var förenligt med stödförordningen, och beslutet om skyddsobjekt var ännu inte fattat. Trots detta agerade hemvärnsmännen åtminstone i viss utsträckning som skyddsvakter. Försvarsmakten hade alltså inte gjort tydligt för hemvärnsmännen vilka befogenheter de hade. En annan sak är att det torde ha varit Försvarsmakten obetaget att med stöd i allmänna rättsgrundsatser skydda sin egendom. Den rätten omfattade dock i princip inte att bevaka det avspärrade området och än mindre att avvisa allmänheten från platsen eller hindra den från att fotografera och därmed begränsa grundlagsfästa fri- och rättigheter.

text: Först genom beslutet om skyddsobjekt kl. 19.10 övertog Försvarsmakten bevakningsansvaret på olycksplatsen.

text: Det här ärendet visar vilken komplicerad rättslig situation som kan uppkomma på en olycksplats. I förarbetena till lagen om skydd mot olyckor (

text: prop. 2002/03:119 s. 78

text: ) understryks att det är nödvändigt att ledningsstrukturen på en olycksplats är klar och tydlig. I det ligger att alla samverkande parter måste ha kännedom om vilka begränsningar och skyldigheter som vilar på dem i en situation som denna. Mycket tyder på att Försvarsmakten inte hade klart för sig vilka generella regler som gäller på en olycksplats och hur Försvarsmakten bör förhålla sig till dessa. I stället förefaller man ha löst de akuta problemen och först efteråt ägnat sig åt frågan om lagstöd för handlandet. Detta är i och för sig förståeligt mot bakgrund av den kaotiska situation som förelåg men medförde brister såväl i beslutsfattandet som i det faktiska agerandet på olycksplatsen.

text: Vad anmälarna i övrigt anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det som ovan anförts avslutas ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
God man/förvaltare
JO-inspektion
Samtycke

title: Initiativärende mot Överförmyndaren i Nordanstigs kommun angående handläggningen av ett ärende om godmanskap

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Överförmyndaren i Nordanstigs kommun den 16 oktober 2001 noterades bl.a. följande vid granskningen av handlingarna i ärendet godmanskap för AA.

text: För AA, som 1993 år hade drabbats av en stroke, anordnades samma år godmanskap. Godmanskapet omfattar skyldighet att bevaka huvudmannens rätt och förvalta hans egendom. Till god man förordnades AA:s syster.

text: Av en minnesanteckning i akten framgår bl.a. att AA:s gode man den 27 mars 2000 kontaktade överförmyndaren och ”ville ge bort” ett litet skogsskifte, som tillhörde AA, till sin egen son som ”behövde” marken. Enligt anteckningen hade den gode mannen uppgivit att skiftet var värderat till 14 500 kr och att hon kunde tänka sig att betala en symbolisk summa för det och sedan skänka det till sin son. Av akten framgår vidare att skiftet såldes den 1 april 2000 till den gode mannens son för 1 500 kr. Huruvida AA samtyckt till försäljningen eller inte framgår inte.

text: Med anledning av vad som noterats beslutade JO att ta upp ett initiativärende.

text: I ärendet har överförmyndarens akt avseende godmanskap för AA lånats in och granskats. Därvid har – utöver vad som redogjorts för ovan – följande noterats.

text: a) I årsräkningen för 1999 har överförmyndaren gjort vissa justeringar och antecknat att det finns en ”diff” på 6 700 kr. Trots detta har – såvitt framgår av akten – inga kontakter tagits med den gode mannen och har årsräkningen godkänts utan anmärkning. b) Av en lapp som uppenbarligen inkom tillsammans med nämnda årsräkning framgår att den gode mannen ville att överförmyndaren skulle vara behjälplig med att fylla i vissa siffror i den redan undertecknade årsräkningen. Såvitt kan utläsas skedde också så. c) I juli 2001 godkände överförmyndaren en försäljning av en åkerfastighet tillhörig AA för 10 000 kr. Av en minnesanteckning framgår bl.a. att den gode mannen uppgivit att ”ev. försäljningspris” enligt en mäklare var 10.000 kr. Huruvida AA samtyckt till försäljningen eller inte framgår inte. Däremot har angivits att skälet för försäljningen var att AA inte hade behov av åkermarken.

text: Utredningen

text: Överförmyndaren i Nordanstigs kommun har anmodats att yttra sig över de omständigheter som redovisats ovan, samt att redogöra för vilka krav överförmyndaren ställer på en god mans begäran om tillstånd till försäljning av fast egendom tillhörig huvudmannen när det gäller dels värdering av fastigheten, dels uppgift om huvudmannens inställning till försäljningen.

text: Av överförmyndarens remissvar framgår följande.

text: Punkterna a och b

text: Vid överförmyndarens granskning av gode mannens redovisning avseende år 1999 har överförmyndaren gjort följande överväganden och noteringar på redovisningsblanketten: Bland huvudmannens tillgångar fanns redan 1995 ett skuldebrev noterat, ursprungligen uppgående till 200.000 kronor. Genom årliga amorteringar som framgår av årsräkningarna för 1997-98 har värdet på skuldebrevet reducerats till 174.000 kronor. Av årsräkningen för 1998 framgår att gode mannen haft svårigheter att på ett korrekt sätt redovisa skuldebrevet samt se sambandet mellan en delbetalning av en fordran och värdet på fordran. Den av gode mannen till årsredovisningen för 1999 bifogade lösa lappen får ses som bland annat ett uttryck för gode mannens tveksamhet inför redovisningen i den här aktuella delen. I sak har det inte funnits eller framkommit några delade meningar mellan gode mannen och överförmyndaren om vad som gäller beträffande skuldebrevet och hur det amorterats. Två andra noteringar på årsredovisningen finns – en räntejustering på 7.770 kronor och en innehållen preliminärskatt på ränta hos Nordbanken på 35 kronor. Uppgifterna i denna del är av överförmyndaren hämtade från ett av gode mannen ingivet saldobesked från bank. Posterna Arvode till gode mannen och Ersättning för utgifter (6.552 kronor + 1.728 kronor) är belopp som överförmyndaren redan i juli 1998 fastställt och beslutat skall utgå av huvudmannens medel och är således också kända av både överförmyndaren och gode mannen. Anteckningen på årsredovisningen ”diff. 6.700:-” är en framräknad differens mellan balansvärdena på redovisningsblanketten – enbart ett tekniskt balansvärde. I sak är enbart 4.500 kronor oredovisade (troligtvis oredovisade utgifter) efter att nedskrivning av reversen, räntor och preliminärskatt samt arvode och kostnadsersättning beaktats. Mot bakgrund av att gode mannen gentemot överförmyndaren inte haft att avge en fullständig redovisning av sin förvaltning samt att drygt 75.000 kronor redovisats som levnadsomkostnader (hyra, hemtjänst, mat, kläder, räkningar) utan krav på fullständiga verifikat, har överförmyndaren inte funnit skäl att ifrågasätta de oredovisade ca 4.500 kronorna. Överförmyndaren är väl medveten om betydelsen av att det inte får råda någon tvekan om vilka uppgifter en god man har lämnat i sin redovisning och överförmyndarens anteckningar på redovisningshandlingen. Detta i synnerhet mot bakgrund av det straffrättsliga ansvar som följer med gode mannens undertecknade av årsräkningen. I de fall överförmyndaren gör sakliga ändringar i en god mans redovisning innan redovisningen godkänts av överförmyndaren, skall det naturligtvis framgå av anteckningarna att ändringarna gjorts med gode mannens medgivande och samtycke. Det kan också finnas skäl för överförmyndaren att härutöver göra vissa interna minnesanteckningar om förhållanden som eventuellt skall följas upp vid kontroll av senare redovisningar. För att justeringarna/anteckningarna av olika art och karaktär skall bli tydliga har Överförmyndaren i Nordanstig för avsikt att utarbeta nya redovisningsblanketter där överförmyndarens olika beslut och anteckningar tydligt hålls åtskilda.

text: Beträffande den här aktuella årsräkningen anser överförmyndaren att redovisningen kunnat godkännas trots det oredovisade beloppet, drygt 4.500 kronor. De noteringar som gjorts på redovisningsblanketten avsåg enbart förhållanden som var väl kända för gode mannen, även om gode mannen till en mindre del utelämnat vissa uppgifter och i andra avseenden ej haft klart för sig hur nedsättningen av fordran skulle redovisas.

text: Punkt c

text: Yttrande från huvudman Överlåtelse av fastighet V 20:1 har ägt rum enligt köpekontrakt 2001-07-01 och 2001-07-13. Köpekontraktet har godkänts 2001-08-01 av överförmyndaren genom ett på köpekontrakten påskrivet delegationsbeslut. Gode mannens försäljning av huvudmannens fastighet är typiskt sett en sådan disposition av huvudmannens egendom som faller in under 16. kap.

text: 9 § föräldrabalkens

text: regel om förvaltningsåtgärd av större vikt och kräver att överförmyndaren ger huvudmannen tillfälle att yttra sig. Överförmyndaren har inte i ärendet om godkännande av överlåtelse av fastigheten hört huvudmannen AA. Skälet härtill är att det varit överförmyndaren bekant att AA på grund av sitt sinnestillstånd varit ur stånd att ge uttryck för sin mening. Överförmyndarens kännedom om AA:s hälsotillstånd är grundad på information om hans sjukdom redan från tiden för anordnandet av godmanskapet. Godmanskapet anordnades 1993 med stöd av bl.a. ett läkarintyg 1993-06-11, varav det framgår att AA:s hälsotillstånd ej medger att han hörs i frågan om godmanskapet. Genom såväl muntliga som skriftliga uppgifter genom åren från gode mannen om att inte någon förändring inträffat i huvudmannens levnadssituation, att huvudmannen ej bor kvar i sitt tidigare hem samt att AA så sent som i början av februari 2001 haft en hjärtinfarkt, har överförmyndaren bibringats den uppfattningen att förutsättningar saknades för att höra huvudmannen inför överförmyndarens prövning. Även om det saknas ett uttryckligt undantag för att höra huvudmannen så har den nuvarande överförmyndaren även känt till att 2001 års fastighetsöverlåtelse har ett samband med tidigare närliggande fastighetsöverlåtelser av gode mannen år 1995 och år 2000.

text: Värdering av fastighet Vid överförmyndarens godkännande av en fastighetsöverlåtelse är en av de väsentligaste frågorna att pröva de ekonomiska villkoren för överlåtelsen. I de flesta fall har överförmyndaren tillgång till en ansökan med skälen för överlåtelsen, en överlåtelsehandling och en opartisk värdering av fastigheten där inte bara fastighetens värde framgår utan även en faktisk och teknisk beskrivning av objektet. Något ovillkorligt krav på en opartisk värdering finns inte uppsatt i lagstiftningen och upprätthålls inte heller av överförmyndaren. I det aktuella fallet är överlåtelseobjektet en mindre (1,6 ha) fastighet som till sin mest väsentliga del består av åkermark. Enligt överförmyndarens kännedom ligger aktuella priser på åkermark i Nordanstig på 4.000 - 5.000 kronor/ha. Även fastighetens taxeringsvärde, 6.000 kronor, och ringa areal, 1,6 ha, har överförmyndaren vägt in vid sitt godkännande av fastighetsaffären. Överförmyndaren har även beaktat att fastigheten under en längre tid utan vederlag varit upplåten till annan. Överförmyndaren har således haft god kännedom om de aktuella prispåverkande faktorerna för fastigheten och därför i det speciella fallet inte infordrat en regelrätt opartisk värdering.

text: I ett kompletterande remissvar har överförmyndaren, angående försäljningen av ett skogsskifte som tillhörde AA till systersonen, dvs. den gode mannens son, anfört följande.

text: Det var huvudmannens egen vilja, enligt gode mannen, att sälja eller ge bort detta skogsskifte som omfattar ca ett hektar. Skogsskiftet hade tidigare tillhört en fastighet som AA ägt men sålt till sin systerson. I samråd med överförmyndaren kom man fram till beslutet att en mindre summa skulle tas ut för skogsskiftet. AA:s egen vilja var att både gård och skog skulle vara kvar inom släkten. Detta enligt gode mannen. Taxeringsvärdet var 1 000 kronor. Summorna som förekommer i minnesanteckningarna i akten är gode mannens uppgifter, som senare visade sig vara felaktiga.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 16 kap. 9 § föräldrabalken

text: skall överförmyndaren innan han tar ställning till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, t.ex. försäljning av fast egendom, bereda den som har god man eller förvaltare samt dennes make eller sambo och närmaste släktingar tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Någon formell möjlighet att underlåta att bereda en enskild som av medicinska skäl inte kan ha någon åsikt eller inte har förmåga att uttrycka den finns inte. Det får dock anses ligga i sakens natur att en enskild som efter utredning av läkare konstaterats inte kunna yttra sig, inte heller behöver beredas tillfälle att göra det. I sådana fall är det dock särskilt viktigt att överförmyndaren förvissar sig om att det skäl som anförts för att åtgärden skall genomföras är godtagbart med hänsyn till den enskildes behov och situation i övrigt.

text: Av läkarintyget från 1993 framgår att AA:s hälsotillstånd på grund av sviterna efter en stroke var sådant att han inte förstod vad godmanskapet innebar, och därför inte kunde höras i ärendet, att han hade mycket liten förmåga att kommunicera, men också att han möjligen ibland förstod vad som sades. Samtidigt finns ett intyg avgivet i september 1998 av en före detta granne till AA, enligt vilket det förefaller som att AA då förstod vad som sades och också kunde ge uttryck för sin vilja. I det läge jag beslutade att ta upp detta ärende framstod det mot bakgrund av dessa förhållanden som oklart huruvida AA:s vid sådana förvaltningsåtgärder av större vikt som åsyftas i 16. kap.

text: 9 § föräldrabalken

text: borde ges tillfälle att yttra sig eller om hans åsikt i vart fall borde utredas på något sätt. Vid de två försäljningar av fast egendom som hade genomförts fanns i akten inte någon utredning om AA:s aktuella hälsotillstånd eller inställning och – såvitt gäller försäljningen av skogsskiftet till den gode mannens son – inte heller någon uppgift om på vilket sätt affären skulle gagna AA.

text: Av remissvaret framgår att överförmyndaren genom muntliga kontakter med den gode mannen genom åren hållits underrättad om att AA:s hälsotillstånd inte förändrats sedan 1993 och mot den bakgrunden inte funnit det meningsfullt att bereda AA tillfälla yttra sig. Vidare har i remissvaret anförts att överförmyndaren ansåg sig ha sådana kunskaper om värdet på fastigheterna och om sambandet med tidigare genomförda försäljningar och – genom den gode mannens uppgifter – om vad AA själv ville, att överförmyndaren saknade anledning att anta annat än att försäljningarna var motiverade från AA:s synvinkel. Jag har inte funnit skäl att ifrågasätta riktigheten i överförmyndarens bedömningar i dessa avseenden. Mot

text: bakgrund av vad som har framkommit saknar jag anledning att kritisera överförmyndaren i nu anförda delar.

text: När det gäller överförmyndarens behjälplighet med att färdigställa årsräkningar vill jag anföra följande. Som överförmyndaren har påpekat i remissvaret är det av de skäl som angivits där självfallet av stor vikt att det framgår vilka uppgifter som lämnats av den gode mannen och vilka tillägg och ändringar som därefter gjorts av överförmyndaren. De förbättringar av blanketterna som överförmyndaren har anfört skall genomföras, vilka också – som jag uppfattar det – kommer att innebära att det framgår huruvida överförmyndaren varit i kontakt med ställföreträdaren i samband med en justering, förefaller mot bakgrund av detta väl motiverade. Jag har viss förståelse för att en ställföreträdare kan behöva diskutera med överförmyndaren hur vissa poster skall redovisas. Av skäl som nyss anförts kan det dock i sådana situationer vara lämpligare att överförmyndaren kallar ställföreträdaren till sig och går igenom de aktuella problemen och därefter låter ställföreträdaren själv fylla i räkningen än att överförmyndaren mer eller mindre själv färdigställer räkningen. Därigenom kan överförmyndaren förvissa sig om att ställföreträdaren förstår och tar till sig de kunskaper om hur redovisningen skall göras som han eller hon behöver för framtiden. Det är direkt olämpligt att en ställföreträdare skriver under en årsräkning mer eller mindre in blanco. De tillägg och ändringar som därefter görs kan nämligen enligt min mening inte anses avgivna på heder och samvete av ställföreträdaren, såvida inte denne skriver under på nytt (jfr JO:s ärende dnr 2571-2002). För bristerna i handläggningen av årsräkningen för 1999 i förevarande fall kan överförmyndaren inte undgå viss kritik.

text: Vad som i övrigt har framkommit i ärendet motiverar inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.