avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förhör Ombud/biträde/försvarare

title: Uttalanden om bl.a. rätten till tillgång till försvarare vid förhör om misstankar om allvarlig brottslighet

sammanfattning: AA var misstänkt för mordbrand och var själv skadad efter branden. Han vårdades därför en längre tid på sjukhus. Under sjukhusvistelsen hölls det bl.a. ett relativt omfattande förhör, vid vilket AA:s offentliga försvarare inte var närvarande. JO:s utredning har avsett frågan om AA:s rätt att försvara sig därigenom har äventyrats. I beslutet konstateras att förhöret var grundligt och de misstankar som riktades mot AA var allvarliga. Han var själv svårt skadad, och det kunde dessutom befaras att han inte var psykiskt stabil vid förhörstillfället. Mot den bakgrunden är det enligt JO:s mening uppenbart att AA skulle ha biträtts av sin försvarare under förhöret. Enligt JO var förutsättningarna alltså sådana att förhöret vid en objektiv bedömning inte borde ha hållits utan försvararen närvarande. I sådana fall får bedömningen av behovet av försvarare inte överlåtas på den misstänkte eller försvararen, utan det är polis och åklagare som har det slutliga ansvaret för att en misstänkt får tillgång till försvarare när det behövs. Det är i första hand förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. I beslutet gör JO vissa uttalanden om ansvarsfördelningen mellan förhörsledare och förundersökningsledare i frågan om försvarare vid förhör. JO konstaterar vidare att förundersökningsledaren i detta fall hade fog för att utgå från att försvararen närvarade vid förhöret. Förhörsledaren tog inte upp frågan om försvararnärvaro med förundersökningsledaren innan hon bestämde sig för att hålla förhöret med AA utan försvarare. Förundersökningsledaren kan därför inte anses ansvarig för att förhöret genomfördes på det sätt som nu skedde. Förhörsledaren kritiseras för att hon inte respekterat AA:s rätt till tillgång till försvarare vid förhöret. I beslutet framhåller JO att rätten till försvarare är fundamental för misstänktas rätt att försvara sig. Det är därför angeläget att det i sådana frågor görs kvalificerade bedömningar och att de är sakliga. JO betonar också vikten av att ett avstående från försvarare sker på ett rättssäkert sätt.

text: Bakgrund

text: Inledning Ärendet gäller frågan om hur Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten har hanterat en misstänkts rätt till tillgång till försvarare vid förhör under en förundersökning om mordbrand.

text: Förundersökningens inledande skede Den l februari 2015 inträffade en brand i AA:s lägenhet i Göteborg. AA blev svårt brännskadad och vårdades efter händelsen under en längre tid på sjukhus. Han greps först som misstänkt för mordbrand, men eftersom han behövde sjukhusvård anhölls han i stället i sin frånvaro den 3 februari 2015. Kammaråklagaren BB vid Göteborgs åklagarkammare var förundersökningsledare och polisassistenten CC vid polisområde Storgöteborg var ansvarig utredare hos polisen. Det var också hon som höll förhör med AA under förundersökningen.

text: Förhören och ärendets fortsatta handläggning Den 5 februari 2015 hölls ett kortare förhör med AA på sjukhuset, vid vilket han delgavs misstanke om mordbrand, alternativt grov mordbrand. I förhörsprotokollet har det antecknats att CC informerade AA om att hon skulle hålla ett kort förhör med honom, att han var införstådd med det och att han kunde ta till sig informationen. Det har vidare noterats att AA underrättats om sin rätt till försvarare. Han tillfrågades om han hade önskemål om någon särskild försvarare eller om han godtog den försvarare som rätten förordnar. Han svarade jakande på det sistnämnda alternativet. Av förhörsprotokollet framgår också att AA inte mindes särskilt mycket av händelsen och att han därför varken kunde förneka eller erkänna gärningen. Senare samma dag förordnades advokaten DD som offentlig försvarare. BB beslutade att anhållandet skulle kvarstå och gav in en framställan om häktning till tingsrätten.

text: Den 6 februari 2015 hölls en häktningsförhandling vid Göteborgs tingsrätt. AA närvarade inte vid förhandlingen med hänsyn till sitt hälsotillstånd, men hans offentliga försvarare DD deltog. Tingsrätten beslutade att AA skulle häktas i sin frånvaro.

text: Den 10 februari 2015 förhördes AA under ca 40 minuter på sjukhuset. DD var inte närvarande vid förhöret. Genom en kryssmarkering i förhörsprotokollet har det angetts att AA underrättats om sin rätt till försvarare. Det finns dock inte någon uppgift om hans inställning till att låta sig förhöras utan sin försvarare närvarande. Förhöret avsåg bl.a. vad AA gjorde den aktuella kvällen och hans personliga förhållanden. Det framstår som om AA var relativt förvirrad under förhöret och endast hade vaga minnesbilder av kvällen. Han uppgav dock bl.a. att han hade försökt ta sitt liv under kvällen, att han vaknat upp och sett att det brann och att han hade en tändare vid sidan om sig. Han uppgav också att han hade köpt bensin i en bensindunk och att hans tanke nog hade varit att elda upp sig själv. AA medgav att han förstod att branden hade kunnat sprida sig till andra lägenheter. Han fick även frågor om vilka andra personer som hade tillgång till lägenheten. Förhöret spelades in och är utskrivet i dialogform.

text: Den 19 februari 2015 hölls en häktningsförhandling, vid vilken AA var närvarande. Tingsrätten beslutade att han skulle vara fortsatt häktad. Den 10 mars 2015 hölls ytterligare ett längre förhör med AA som då befann sig på

text: en rättspsykiatrisk klinik. Vid detta förhör deltog DD. Enligt förhörsprotokollet hade AA fortfarande svårt att minnas några detaljer från den aktuella kvällen. Han uppgav dock att han inte förnekade det som hade hänt, men att han inte mindes så mycket.

text: Därefter hölls inte några fler förhör med AA under förundersökningen. Åtal väcktes den 12 mars 2015.

text: Huvudförhandling och dom Huvudförhandling i målet ägde rum vid Göteborgs tingsrätt den 26 mars 2015. Efter att en rättspsykiatrisk undersökning genomförts dömdes AA den 7 maj 2015 för mordbrand. Påföljden bestämdes till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. I domen angavs att tingsrätten med hänsyn till AA:s hälsotillstånd fann anledning att vara försiktig med att lägga hans uppgifter till grund för bedömningen i den mån de inte vann stöd av annan utredning. Domen överklagades inte.

text: Anmälan

text: AA:s pappa, EE, anmälde polisassistenten CC till JO. Han anförde att AA blev oskyldigt dömd för mordbrand på grund av brister i förundersökningen. Han förde bl.a. fram klagomål på att samtliga förhör utom slutförhöret hade hållits utan en försvarare närvarande.

text: Utredning

text: Inledning Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten yttrade sig över vilka överväganden respektive myndighet hade gjort i frågan om försvarare inför förhören med AA. Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren FF) hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från bl.a. kammaråklagaren BB och chefsåklagaren GG vid Göteborgs åklagarkammare.

text: BB:s upplysningar

text: BB lämnade följande upplysningar om hur han som förundersökningsledare hade hanterat AA:s rätt till tillgång till försvarare vid förhören den 5 och 10 februari 2015.

text: Han hade redan inför förhöret den 5 februari 2015 övervägt att ge in en begäran till tingsrätten om att en offentlig försvarare skulle förordnas som kunde närvara vid förhöret. Med hänsyn till att det enbart rörde sig om ett s.k. delgivningsförhör och att han inte visste om AA hade något särskilt önskemål om försvarare avvaktade han dock. Efter förhöret kontaktade polisassistenten CC honom och uppgav bl.a. att AA hade angett att han önskade att en försvarare skulle utses och att han godtog den som rätten förordnade. BB gav därefter in en begäran om offentlig försvarare till tingsrätten.

text: AA närvarade inte vid häktningsförhandlingen den 6 februari 2015. Detta berodde enligt BB på att AA inte var i ett sådant fysiskt skick att han kunde närvara. BB hade dock inte fått någon information som tydde på att AA inte skulle vara mentalt redo att genomföra det förhör som hölls den 10 februari 2015. Han och CC berörde inför det förhöret inte frågan om försvararen skulle närvara vid förhöret. Eftersom CC är en erfaren polis utgick han från att hon enligt den normala rutinen skulle kontakta försvararen inför förhöret. Eftersom det var det första längre förhöret om ett mycket allvarligt brott var det enligt BB helt självklart att försvararen skulle kontaktas. Han vet dock inte om CC gjorde det. Det var först i samband med utredningen hos JO som han uppmärksammades på att förhöret hade hållits utan att försvararen var närvarande.

text: BB har vidare uppgett att anledningen till att det endast genomfördes två längre förhör med AA – den 10 februari och den 10 mars – var att AA inte mindes så mycket av händelsen och att hans uppgifter därmed inte var så viktiga i utredningen. Utredningen inriktades i stället på annan bevisning.

text: Chefsåklagarens upplysningar

text: GG konstaterade att BB utgått från att försvararen närvarat vid de förhör som hållits efter att han förordnats. Att se till att en förordnad försvarare närvarar vid förhör är enligt GG en sådan rutinåtgärd som polisen ska utföra utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förundersökningsledaren.

text: GG anförde vidare att det för honom framstod som självklart att försvararen skulle ha närvarat vid förhöret med AA den 10 februari 2015.

text: Åklagarmyndighetens bedömning

text: FF redovisade följande bedömning.

text: När det gäller förhöret den 5 februari 2015 konstaterade FF att det i princip endast avsett delgivning av brottsmisstanken och AA:s inställning till denna. Efter förhöret begärde BB att tingsrätten skulle förordna en offentlig försvarare för AA. Med hänsyn till de överväganden som BB gjort och att det endast var ett delgivningsförhör ansåg FF inte att det fanns skäl att ifrågasätta hans ställningstagande och handläggning i den delen.

text: I fråga om förhöret som hölls med AA den 10 februari 2015 konstaterade FF att det var relativt långt och utförligt. Hon ansåg att AA:s försvarare borde ha närvarat vid förhöret. BB har utgått från att förhörsledaren, utan särskilda direktiv om det, skulle kontakta försvararen före förhöret så att han kunde närvara. Att förhöret genomfördes utan närvaro av försvararen är enligt FF:s uppfattning mycket olyckligt, men hon anser inte att detta är något som BB bör klandras för.

text: När det slutligen gäller frågan om AA:s rätt till en rättvis rättegång har kränkts på grund av att förhöret hölls utan försvararen närvarande förde FF fram att det

text: framgår av tingsrättens dom att AA verkar ha lämnat i huvudsak samma uppgifter vid tingsrätten som i förhöret under förundersökningen den 10 februari 2015. Av domen går det vidare enligt FF inte att utläsa att BB skulle ha lyft fram uppgifter som AA lämnat under förhör under förundersökningen. Tingsrätten har inte heller lagt vad AA uppgett under förundersökningen till grund för sin bedömning i målet. FF konstaterade att det i stället framgår att tingsrätten ansett att det funnits anledning att vara försiktig med att lägga AA:s uppgifter till grund för bedömningen i den mån de inte vunnit stöd av annan bevisning. Vid en helhetsbedömning ansåg FF inte att AA:s rätt till en rättvis rättegång hade kränkts.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (HH) hade inför yttrandet hämtat in upplysningar från bl.a. polisassistenten CC vid polisområde Storgöteborg.

text: CC:s upplysningar

text: CC har anfört i huvudsak följande om omständigheterna vid de förhör som hon hållit med AA.

text: Inför förhöret den 5 februari 2015 frågade hon den behandlande läkaren och psykologen om det gick att hålla förhör med AA med hänsyn till hans fysiska och psykiska status. Enligt dem fanns det inte några medicinska hinder mot att hålla förhör. Hon delgav AA misstanke om mordbrand, alternativt grov mordbrand, informerade honom om hans rätt till försvarare och frågade om han önskade någon särskild försvarare. Hon frågade också om AA ville att en försvarare skulle vara närvarande under nästa förhör. AA uppgav då att det kändes bra att prata utan försvarare. Hon lät hans önskemål styra och ansåg inte att det fanns någon anledning att ifrågasätta det. Med hänsyn till att AA var svårt skadad och i behov av sjukhusvård under flera veckors tid ställdes det enligt CC högre krav på flexibilitet än normalt.

text: Efter det att DD förordnats som offentlig försvarare den 5 februari 2015 hade CC kontakt med honom vid ett flertal tillfällen under de följande dagarna. De talade bl.a. om hur AA mådde och om förundersökningen. Hon var också i kontakt med DD inför förhöret den 10 februari 2015. Hon informerade honom om att förhöret skulle äga rum på sjukhuset och att det skulle komma att spelas in. DD var alltså informerad om datum, tidpunkt och plats för förhöret. När det gäller om han skulle närvara vid förhöret eller inte frågade han henne om AA:s uppfattning. Hon informerade honom om att AA angett att försvararen inte behövde närvara. Då ansåg inte heller DD att hans närvaro var nödvändig. Hon kom överens med honom om att de skulle höras av efter det att förhöret genomförts och att hon då skulle informera honom om vad som kommit fram. DD hade också kontakt med AA, både före och efter förhöret.

text: Förhöret den 10 februari 2015 spelades in. CC har angett att hon normalt sett alltid frågar om det går bra att hålla förhör utan en försvarare närvarande.

text: Eftersom detta var överenskommet redan före förhöret, och försvararen var underrättad, valde hon dock att inte dokumentera detta.

text: CC uppgav vidare att om DD hade haft förhinder, men ändå hade önskat närvara vid förhöret, hade förhörstiden kunnat anpassas efter det. Det var dock aldrig aktuellt.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten angav att avsikten med förhöret den 5 februari 2015 enbart var att delge brottsmisstanken och att låta AA yttra sig över denna och i försvararfrågan. Polismyndigheten ansåg därför inte att det fanns någon anledning att rikta kritik mot att förhöret genomförts utan att en försvarare var närvarande.

text: När det gäller förhöret den 10 februari 2015 konstaterade Polismyndigheten att en försvarare i princip har en ovillkorlig rätt att delta i förhör med sin klient. Polismyndigheten framhöll dock att detta inte nödvändigtvis innebär att en försvarare måste närvara när den misstänkte hörs. Om den misstänkte, försvararen och förhörsledaren är eniga om att försvararen inte ska närvara vid förhöret finns det enligt Polismyndigheten inte något hinder mot att förhöret ändå genomförs.

text: Polismyndigheten redogjorde vidare för CC:s uppgifter om handläggningen; att hon vid det första förhöret hade frågat AA om han önskade att försvararen närvarade vid det andra förhöret, att AA svarat att han tyckte det kändes bra att prata utan försvararen, att hon informerat försvararen om tid och plats för det andra förhöret och att försvararen bedömde att hans närvaro under det andra förhöret inte var nödvändig. Enligt Polismyndigheten måste AA och hans försvarare därmed under godtagbara former ha avstått från att försvararen skulle närvara vid förhöret. Mot den bakgrunden ansåg Polismyndigheten inte att det kunde anses finnas några brister i handläggningen.

text: Anmälarens yttrande EE yttrade sig över det Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten anfört. Han uppgav bl.a. att AA inte hade godtagit att bli förhörd utan försvararen närvarande, i vart fall har det inte varit hans avsikt. AA frågade ett flertal gånger varför det inte kom någon advokat. EE var också kritisk till att den påstådda överenskommelsen mellan CC och DD om att förhör kunde hållas utan försvararen närvarande inte finns dokumenterad.

text: Rättslig reglering

text: Rätten till tillgång till försvarare En person som misstänks för ett brott har enligt

text: 21 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbereda och utföra sin talan. Av

text: 21 kap. 3 a §

text: RB följer att den som är anhållen eller häktad har rätt till en offentlig försvarare om han eller hon begär

text: det. En offentlig försvarare ska också förordnas om den misstänkte är i behov av försvarare med hänsyn till utredningen om brottet.

text: Den som underrättas om att han eller hon är skäligen misstänkt för ett brott ska samtidigt informeras om sin rätt att redan under förundersökningen anlita biträde av en försvarare och om att en offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas av rätten (se 12 § förundersökningskungörelsen). Denna information ska lämnas innan förhöret påbörjas, och det ska tydligt framgå att rätten inträder redan i och med att brottsmisstanke delges. När den misstänkte fått information om sina rättigheter ska han eller hon tillfrågas om sin inställning till behovet av försvarare. Som jag återkommer till nedan kan den misstänkte avstå från försvarare, om det sker under rättssäkra former. Inför nya förhör bör han eller hon dock åter erinras som sina rättigheter och på nytt tillfrågas om sin inställning. (Se bl.a. JO 2013/14 s. 133, dnr

text: I

text: 23 kap. 10 §

text: RB finns bestämmelser om vilka som får närvara vid förhör som hålls under förundersökningen. Utgångspunkten är att det är förundersökningsledaren som bestämmer detta. Enligt bestämmelsens fjärde stycke har dock den misstänkte och hans eller hennes försvarare rätt att närvara vid förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Vid andra förhör får försvararen närvara om det kan ske utan men för utredningen. När det gäller förhör med den misstänkte är utrymmet för att vägra försvararen att närvara ytterst begränsat (se JO 2010/11 s. 139, dnr

text: Rätten till tillgång till försvarare är en del av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Av artikel 6.3 c) följer bl.a. att en misstänkt ska ha rätt att försvara sig personligen eller genom rättegångsbiträde. Rätten att biträdas av försvarare gäller inte bara under själva rättegången utan också vid polisförhör och under förundersökningen. Det finns en omfattande rättspraxis från Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna (Europadomstolen) om brottsmisstänktas försvararrättigheter. Som princip har domstolen slagit fast att en misstänkt redan vid det första polisförhöret har rätt att biträdas av en försvarare, om det inte finns tvingande skäl att inskränka denna rätt. Även om det undantagsvis finns sådana skäl, får inskränkningen inte tillåtas skada den misstänktes rätt att försvara sig. Domstolen har också konstaterat att rätten att försvara sig normalt skadas om erkännanden eller medgivanden som den misstänkte gjort utan biträde av försvarare under en kommande rättegång åberopas mot honom eller henne till stöd för en fällande dom. (Se Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., s. 348.)

text: Ett EU-direktiv som ska vara genomfört i svensk rätt under hösten 2016 fastställer minimiregler om rätten till tillgång till försvarare som bygger på Europadomstolens praxis (se

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/48/EU

text: om rätt till tillgång till försvarare i straffrättsliga förfaranden

text: m.m.). Regeringen har i en proposition lämnat förslag till de lagändringar som krävs för att genomföra direktivet. I propositionen föreslås bl.a. ändringar i

text: 23 kap. 10 §

text: RB som innebär att en misstänkt alltid har rätt att ha sin försvarare närvarande när han eller hon förhörs, dvs. inte endast vid de förhör som hålls på begäran av den misstänkte. Av den nya lydelsen framgår uttryckligen att det är fråga om en rätt för den misstänkte, och inte för försvararen. En privat försvarare som inte uppfyller de krav som ställs på en offentlig försvarare får dock under vissa förutsättningar förhindras att närvara. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 27 november 2016. (Se

text: prop. 2015/16:187

text: JO har i flera ärenden riktat kritik mot att förhör genomförts utan att en försvarare närvarat och framhållit att en brottsmisstänkts rätt till försvarare vid förhör är en central rättssäkerhetsfråga. Det har vidare uttalats att huvudsyftet med att en misstänkt ska ha rätt till försvarare tidigt i en brottsutredning är att han eller hon inte på grund av bristande kännedom om utredningsförfarandet och den rättsliga regleringen ska komma i underläge mot polis och åklagare, utan ha tillgång till sådan sakkunskap att han eller hon till fullo kan ta till vara sina rättigheter. Det ligger i rättvisans intresse att en försvarare inte bara biträder den misstänkte med upplysningar och råd utan även närvarar vid förhör. Även JO har slagit fast att den misstänkte som regel har rätt att ha tillgång till en försvarare redan från och med det första förhöret. Det är primärt förundersökningsledaren som har ansvar för att en misstänkts försvararrättigheter respekteras. Att hålla ett grundligare förhör om brott med höga straffvärden utan en försvarare närvarande kan äventyra både den misstänktes rättssäkerhetsintressen och förhörens bevisvärde. Den misstänktes ålder och utredningsläget kan också ha betydelse för om det kan anses rättssäkert att hålla ett förhör utan försvarare. Om rätten till försvarare inte kan tillgodoses bör endast ett delgivningsförhör hållas. Ett sådant förhör ska vara kortfattat och inriktat på att delge brottsmisstanken och få besked om den misstänktes inställning till denna. (Se bl.a. JO 2011/12 s. 77, dnr

text: , JO 2012/13 s. 106, dnr

text: , JO 2014/15 s. 77, dnr

text: , och ovan nämnda JO 2013/14 s. 133.) Avstående från rätten till tillgång till försvarare En misstänkt kan under vissa förhållanden avstå från rätten till försvarare. Av bl.a. Europadomstolens praxis följer att ett avstående måste ske under rättssäkra former; det ska vara klart, entydigt och frivilligt (se Hans Danelius, a.a., s. 345). EU:s försvarardirektiv innehåller också en bestämmelse om att en misstänkt kan avstå från rätten till tillgång till försvarare. Detta förutsätter att han eller hon har fått tydlig och tillräcklig information på ett enkelt och begripligt språk om innebörden av rättigheten och de eventuella konsekvenserna av att avstå från den. Avståendet måste dessutom vara frivilligt och otvetydigt, och det ska kunna återkallas. (Se artiklarna

text: och

text: .) Om ett avstående återkallas under pågående förhör ska detta avbrytas (se ovan nämnda JO 2013/14 s. 133).

text: Även om den misstänkte anger att han eller hon avstår från en försvarare kan det med hänsyn till bl.a. brottsmisstankarna, utredningsläget eller den misstänktes ålder finnas anledning att förordna en försvarare för att hans eller hennes försvararrättigheter inte ska äventyras. Detsamma gäller i fråga om försvararens närvaro vid förhör. Som nämnts ovan är det primärt förundersökningsledarens ansvar att göra en bedömning av behovet av försvarare, oavsett vilken inställning den misstänkte har. JO har i några fall där den misstänkte var under 18 år eller strax över framhållit att förhörsledaren bör rådgöra med förundersökningsledaren i försvararfrågan innan ett mer ingående förhör inleds. (Se ovan nämnda JO 2011/12 s. 77 och JO 2013/14 s. 133 samt JO:s beslut den 26 april 2013, dnr

text: .) Dokumentation m.m. Även när en åklagare är förundersökningsledare har Polismyndigheten ett ansvar – utan att särskilda direktiv ska behöva ges av förundersökningsledaren – att utföra åtgärder som rutinmässigt förekommer i en förundersökning. Att i samband med förhör informera en misstänkt om hans eller hennes rättigheter hör till rutinåtgärder av det slaget. I detta ingår den dokumentationsplikt som gäller för dessa åtgärder.

text: Från rättssäkerhetssynpunkt måste det gå att kontrollera att den som förhörts har informerats om sina rättigheter. Detsamma gäller om den misstänkte uppges ha avstått från sin rätt. Det bör därför vid varje förhör tydligt dokumenteras vilken information som lämnats och vilken inställning den misstänkte angett. Även förundersökningsledarens direktiv i försvararfrågan bör dokumenteras. (Se ovan nämnda JO 2012/13 s. 106 och JO 2013/14 s. 133.) Försvararens skyldigheter I

text: 21 kap. 7 §

text: RB finns vissa bestämmelser om en försvarares skyldigheter. Det anges bl.a. att en försvarare med nit och omsorg ska ta till vara den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens riktiga belysning. Detta innebär bl.a. att försvararen är skyldig att främja den misstänktes intressen och bl.a. se till att bevisning och omständigheter som talar till den misstänktes fördel kommer fram. I bestämmelsen anges vidare att en försvarare så snart det kan ske bör överlägga med den misstänkte och förbereda försvaret.

text: Bedömning

text: Inledning Min utredning i detta ärende har avsett frågan om AA:s rätt till tillgång till försvarare respekterades vid polisförhören den 5 och 10 februari 2015. Förhören gällde misstanke om mordbrand och hölls på sjukhuset eftersom AA var skadad efter branden. Förhören genomfördes utan att en försvarare var närvarande.

text: Brottsmisstänktas rätt till tillgång till försvarare är en central rättssäkerhetsfråga. Det framgår inte minst av rättsfall från Europadomstolen och av EUrätten. Att en misstänkt ska ha tillgång till en försvarare innebär inte att

text: försvararen måste närvara vid alla förhör. Försvararens närvaro är emellertid normalt en förutsättning för att han eller hon ska kunna ta till vara den misstänktes rättigheter och se till att rättsregler följs. Utgångspunkten i den svenska lagstiftningen är också att den misstänkte har en rätt att ha sin försvarare närvarande vid förhör. För att den misstänkte ska kunna utnyttja denna rätt är det naturligtvis väsentligt att han eller hon också underrättas om sina rättigheter.

text: Jag redovisar nedan min bedömning av om förhören med AA borde ha genomförts utan hans försvarare närvarande och av vem som var ansvarig för att hans behov av försvarare blev tillgodosett. Jag uttalar mig också om AA kan anses ha avstått från försvarare på ett rättssäkert sätt. AA:s rätt till försvarare vid förhören

text: Förhöret den 5 februari 2015

text: Omfattningen av det första förhöret med AA var begränsad. Han delgavs brottsmisstanken och hördes om sin inställning till denna samt fick ange önskemål om försvarare. Det var alltså att betrakta som ett s.k. delgivningsförhör. Även om misstänkta generellt sett har rätt att ha tillgång till en försvarare redan vid det första förhöret får det normalt anses godtagbart att hålla ett delgivningsförhör utan att en försvarare är närvarande. Jag har därför inte några synpunkter på att förhöret med AA den 5 februari 2015 genomfördes utan en försvarare.

text: Förhöret den 10 februari 2015

text: Vid tidpunkten för det andra förhöret hade AA en offentlig försvarare, men denne var inte närvarande vid förhöret. Detta var det första av de två längre förhör som hölls med AA under förundersökningen. Förhöret var relativt omfattande; AA redogjorde för vad han hade gjort den aktuella kvällen och för sina personliga förhållanden. Han uppgav bl.a. att han hade köpt bensin och att hans avsikt nog hade varit att elda upp sig själv. Han uttalade sig också om vad han insett om risken för att elden skulle spridas. Även om dessa uppgifter inte kom att vara av avgörande betydelse för utredningen och domen i målet kan det ändå konstateras att det rörde sig om sådana omständigheter som kunde ha varit till nackdel för AA i brottsutredningen.

text: Förhöret var alltså grundligt, och de brottsmisstankar som riktades mot AA var allvarliga. Han var själv svårt skadad, och det har kommit fram uppgifter i utredningen som tyder på att det i vart fall kunde befaras att han inte var psykiskt stabil vid förhörstillfället. Mot denna bakgrund är det enligt min mening uppenbart att AA skulle ha biträtts av sin försvarare under förhöret. Han befann sig i en ytterst utsatt situation och hade inte möjlighet att själv ta till vara sina rättigheter vid förhöret. Det kan inte anses rättssäkert att hålla förhör av detta slag utan en försvarare närvarande. Bedömningen av behovet av försvarare får i fall som detta inte överlåtas på den misstänkte.

text: AA:s avstående från försvarare Förutsättningarna var alltså sådana att förhöret den 10 februari 2015 vid en objektiv bedömning inte borde ha hållits utan att AA:s försvarare var närvarande. Detta gäller alltså oavsett AA:s – och försvararens – inställning i frågan. Formerna för AA:s avstående var därmed inte av avgörande betydelse. Med anledning av att Polismyndigheten i sitt yttrande har angett att AA och hans försvarare under godtagbara former avstått från försvararnärvaro vid förhöret vill jag ändå föra fram vissa generella synpunkter i den frågan.

text: Som angetts ovan ska ett avstående från försvarare ske på ett rättssäkert sätt; den misstänkte ska ha fått tydlig och tillräcklig information och vara införstådd med vad rätten till försvarare innebär. Avståendet ska också vara klart, entydigt och frivilligt.

text: Av CC:s uppgifter framgår att hon och AA:s försvarare hade en kontakt inför förhöret, och att det då bestämdes att försvararen inte skulle närvara. Utgångspunkten för detta ställningstagande var i och för sig att AA enligt CC:s uppfattning hade avstått från försvararnärvaro vid förhöret. Jag vill dock ändå framhålla att det i första hand är den misstänkte – inte försvararen – som avgör om han eller hon vill avstå rätten till försvarare vid ett förhör och att det normalt är lämpligt att den misstänkte inför sitt ställningstagande rådgör med sin försvarare om försvararens närvaro och om det förhör som ska hållas. Att förhörsledaren har anledning att ha direkta kontakter med en misstänkts försvarare inför ett förhör fråntar inte förhörsledaren skyldigheten att försäkra sig om att även den misstänkte är införstådd med vad rätten till försvarare innebär. Även om den misstänkte och försvararen inte anser att försvararen behöver närvara har vidare polis och åklagare det slutliga ansvaret för att en misstänkts rätt till försvarare tillgodoses.

text: Av förhörsprotokollen framgår att AA informerats om sin rätt till försvarare enligt 12 § förundersökningskungörelsen. Vid förhöret den 10 februari 2015 framgår detta endast genom en kryssmarkering, och det finns inte någon ytterligare notering om försvararfrågan, t.ex. om AA:s inställning till att låta sig förhöras utan försvarare. CC har i utredningen här uppgett att hon vid förhöret den 5 februari 2015 frågade AA om han ville att en försvarare skulle närvara vid nästa förhör, och att han då svarade att det kändes bra att prata utan försvarare. CC har angett att hon lät AA:s önskemål – som hon inte fann skäl att ifrågasätta – styra. Som hennes uppgifter får förstås var anledningen till att hon inte dokumenterade AA:s inställning till att låta sig förhöras utan försvarare att det var överenskommet redan före förhöret och att försvararen var underrättad. Det framgår dock inte av hennes redogörelse om hon ändå tog upp frågan om försvararnärvaro med AA vid förhöret den 10 februari 2015, dvs. om det endast är en dokumentationsbrist. Oavsett det vill jag framhålla att en misstänkt vid varje förhörstillfälle måste få ta ställning till om han eller hon vill låta sig förhöras utan försvarare. En misstänkt kan inte anses bunden av att han eller hon tidigare uppgett att förhör kan hållas utan försvarare. Det gäller även under

text: ett pågående förhör; om en misstänkt anger att han eller hon önskar en försvarare ska förhöret normalt sett avbrytas och återupptas när en försvarare kan närvara.

text: Av utredningen framgår att AA var svag och medtagen vid det första förhöret. Det framstår mot den bakgrunden som ännu mer olämpligt att låta AA:s egen inställning vara avgörande för bedömningen av behovet av en försvarare vid nästa förhör. AA:s uttalande om att det kändes bra att prata utan försvarare borde dessutom snarare ha väckt frågan om han insett innebörden av rätten till försvarare, och föranlett att CC kontrollerade detta. Det kan i vart fall inte anses vara ett klart och entydigt avstående från försvarare.

text: Det som kommit fram tyder på att det funnits brister i informationen till AA om rätten till försvarare, och det har inte säkerställts att han insett innebörden av denna rätt. Hans avstående från försvarare kan därmed under alla förhållanden inte anses ha skett på ett rättssäkert sätt.

text: Förundersökningsledarens och förhörsledarens ansvar Det är primärt förundersökningsledaren som är ansvarig för att en misstänkts rätt till försvarare respekteras. Det innebär bl.a. att de direktiv som ges till förhörsledaren ska innefatta frågan om rätt till försvarare när det är aktuellt. För att en förundersökningsledare ska kunna ta sitt ansvar för dessa frågor under pågående utredningsarbete krävs det att förhörsledaren informerar och rådgör med förundersökningsledaren om det finns någon osäkerhet kring försvararnärvaron. Förundersökningsledaren kan då göra en egen bedömning av behovet av försvarare och ta ställning till hur förhöret ska genomföras.

text: I AA:s fall var det alltså i första hand kammaråklagaren BB som var ansvarig för att AA fick tillgång till försvarare i tillräcklig omfattning. BB har uppgett att han och CC inte berörde frågan om försvararen skulle närvara vid förhöret den 10 februari 2015, men att han utgick från att hon enligt den normala rutinen skulle kontakta försvararen inför förhöret.

text: BB har alltså inte lämnat något direktiv i frågan om försvararens närvaro vid förhöret med AA. Det bör i och för sig inte heller krävas av honom eftersom åtgärden att underrätta en offentlig försvarare om att förhör ska hållas normalt sett får anses vara en sådan rutinåtgärd som ska utföras av polisen utan ett särskilt direktiv. Det är därför angeläget att förhörsledaren informerar förundersökningsledaren om han eller hon frångår denna rutin eller – som i detta fall – försvararen av någon annan anledning inte avser att närvara vid förhöret, eller det uppstår andra frågor kring försvararnärvaron.

text: Förhörsledaren har alltså ett ansvar för att lyfta frågan om behovet av försvarare vid förhör till förundersökningsledaren. Detta innebär dock inte att en förhörsledare i alla fall måste kontrollera med förundersökningsledaren om det går bra att hålla ett förhör utan en försvarare närvarande. I fall där det handlar om misstankar om relativt lindrig brottslighet, den misstänkte är vuxen och det

text: inte heller finns några särskilda personliga förhållanden som gör att en försvarare bör närvara kan det normalt sett inte krävas att förhörsledaren kontrollerar med förundersökningsledaren om förhöret kan hållas utan en försvarare. Detta förutsätter naturligtvis att den misstänkte godtar det.

text: Eftersom det huvudsakligen är förundersökningsledaren som ska ta ställning till behovet av försvarare vid förhör är det dock viktigt att förhörsledaren i tveksamma fall tar upp frågan med förundersökningsledaren. Det går inte att i detalj ange i vilka situationer som detta bör ske, utan det får avgöras i det enskilda fallet. Bedömningen av när det är tveksamt om ett förhör kan hållas utan en försvarare varierar säkerligen också mellan olika förhörsledare. Det kan t.ex. bero på tidigare erfarenhet, men också på samarbetet och dialogen med förundersökningsledaren. Jag kan i vart fall konstatera att det i en situation som den här aktuella – misstankar om allvarlig brottslighet och särskilda personliga förhållanden hos den misstänkte – i princip inte finns något utrymme för förhörsledaren att själv besluta att förhör kan hållas utan en försvarare närvarande.

text: Mot denna bakgrund anser jag att BB hade fog för att utgå från att CC kallade försvararen till förhöret, och att försvararen också närvarade vid detta. Det är anmärkningsvärt att CC – som i viss mån själv verkar ha övervägt försvararnärvaron – inte tog upp frågan med BB innan hon bestämde sig för att hålla förhöret med AA. Eftersom hon inte gjorde det kan inte BB anses ansvarig för att förhöret genomfördes på det sätt som nu skedde.

text: Avslutande synpunkter Sammanfattningsvis borde förhöret med AA den 10 februari 2015 inte hållits utan att hans försvarare var närvarande. Därmed har hans rätt till tillgång till försvarare inte respekterats, och det är förhörsledaren CC som ska kritiseras för det. Hon har angett att det på grund av de särskilda förhållanden som rådde – att AA var skadad och behövde sjukhusvård – fanns anledning att vara mer flexibel än normalt. Hon har också anfört att hon lät AA:s önskemål styra. Det framstår alltså som om CC anser att hon agerade utifrån AA:s bästa, och jag har i och för sig inte något skäl att tro att hon hade någon annan avsikt med sitt handlande. Med anledning av det som kommit fram vill jag dock betona att det primärt är förundersökningsledaren som ska bedöma om en misstänkt har behov av en försvarare vid förhör. Rätten till försvarare är fundamental för misstänktas rätt att försvara sig. Det är därför angeläget att det i sådana frågor görs kvalificerade bedömningar och att de är sakliga.

text: De uppgifter AA lämnade vid förhöret fick inte någon avgörande betydelse i rättegången mot honom. Tingsrätten har uttryckligen angett att det funnits anledning att vara försiktig med att lägga hans uppgifter till grund för bedömningen. BB har också uppgett att eftersom AA inte mindes så mycket av händelsen var utredningen inriktad på annan bevisning. Vid en samlad bedömning av rättsprocessen mot AA finns det enligt min mening inte grund för

text: att avsaknaden av försvarare vid förhöret medfört att han inte fick en rättvis rättegång. Oavsett detta har hans rätt att försvara sig, och därmed hans rättssäkerhet, äventyrats, vilket naturligtvis är allvarligt.

text: Som framgått ovan är i ett fall som det här aktuella är utrymmet för den misstänkte att förfoga över frågan om försvarare ytterst begränsat. AA:s inställning till att låta sig förhöras utan försvarare närvarande var därför inte av avgörande betydelse; försvararen borde av rättssäkerhetsskäl ha närvarat ändå. Med anledning av att jag ifrågasätter både om AA insett innebörden av rätten till försvarare och om hans uttalande överhuvudtaget borde ha tolkats som ett avstående från försvarare vill jag betona vikten av att ett avstående från försvarare sker på ett rättssäkert sätt.

text: De brister som kommit fram i detta ärende är enligt min erfarenhet inte helt ovanliga. Jag har bl.a. vid inspektioner sett exempel på att det hållits omfattande förhör med misstänkta om relativt allvarlig brottslighet utan att försvarare närvarat. Det kan äventyra både den misstänktes rättssäkerhetsintressen och förhörens bevisvärde. Brottsmisstänktas rätt till tillgång till försvarare är en grundläggande rättssäkerhetsfråga, och det är också en prioriterad fråga för JO. Åklagarmyndigheten arbetar för närvarande med att ta fram riktlinjer om rätten till försvarare vid förhör, vilket jag välkomnar.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om en socialnämnds utförande av en utredning rörande ett familjehems lämplighet

org: jo

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Fosie stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun angående bl.a. utredningen av ett familjehem. AA ifrågasatte familjehemmets lämplighet och anförde därvid sammanfattningsvis följande. Hon fick, när hennes dotter, BB, född 1985, skulle placeras i familjehemmet, muntliga garantier för att ”familjehemsföräldrarna var noggrant kontrollerade och utvalda”. Det visade sig emellertid att familjehemsfadern hade begått brott som han var dömd för och att familjen hade stora skulder hos kronofogdemyndigheten.

type: stycke

text: AA anförde även att dotterns behov av kläder, sjukvård och annat nödvändigt inte hade tillgodosetts av familjehemmet.

text: Fosie stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun anmodades inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i AA:s anmälan till JO. Stadsdelsfullmäktiges socialutskott avgav ett remissvar med huvudsakligen följande innehåll (hänvisning till bilagor har utelämnats).

text: AA framför i sin anmälan till JO, 000824, att hon ifrågasätter ssk CC uttalande om att, familjehemmet där BB placerades, 000201, är noggrant kontrollerat. BB har varit familjehemsplacerad 000201-000826, hos makarna DD och EE i Malmö. Familjehemmet är utrett av familjevården på Fosie SDF 1999. Utredningen är gjord med hjälp av Kälvesten/Meldahls intervjumetod. Det har inte framkommit något som föranlett att ssk CC borde ifrågasatt familjevårdens bedömning av familjen. AA har vidare i anmälan till JO, 000824, ifrågasatt familjehemmets agerande under BB:s tid i familjehemmet. AA tar upp följande punkter:  Att familjehemmet är skyggt och ej vill ha kontakt med AA.  Att räkningar som familjen skulle betala gick till inkasso i AA:s namn.  Att familjehemmet har skulder hos kronofogdemyndigheten.  Att familjehemsfadern har en brottmålsdom 000419, gällande häleri, brott mot

text: knivlagen

text: och vapenbrott.  Att dottern BB:s behov av kläder, sjukvård och andra nödvändiga saker ej tillgodosetts.  Att AA ifrågasätter om en familj med stora skulder kan anses som lämplig som fosterfamilj.

text: Familjevårdssekreterare FF sammanfattning från 000908 (se nedan, JO:s anm.) bemöter ovanstående punkter.

text: I den nämnda sammanfattningen anförde familjevårdssekreteraren FF följande.

text: 000908 Sammanfattning av journalanteckningar.

type: rubrik

text: Sammanfattningen skrivs dels med anledning av ett brev från BB:s biologiska moder AA daterat den 16 augusti 2000 i vilket hon kritiserar BB:s familjehem, dels på grund av den från henne framförda muntliga kritiken mot familjehemmet och slutligen på grund av hennes JO-anmälan.

text: Bakgrund

text: BB är dotter till AA och GG. Biologiska modern är bosatt på /.../ och biologiske fadern på /.../. Modern är ensam vårdnadshavare för flickan. BB har en yngre syster som bor hemma hos modern. BB familjehemsplacerades 000201 jm1 SoL hos makarna DD och EE, /.../. Familjen har ytterligare två ungdomar placerade hos sig varav en är från Fosie SDF och den andre från Hyllie SDF. Makarna DD och EE är utredda med hjälp av Kälvesten/Meldahls intervjumetod. BB:s placering föranleddes på grund av en konfliktfylld och komplicerad relation till modern.

text: Aktuell situation

text: Fram till 000604 förekom inget anmärkningsvärt under BB:s placering hos familjen. Undertecknad höll sig telefonledes informerad om situationen i familjehemmet. Av BB:s stödkontakt socialrådgivare HH, socialrådgivningen Fosie, vilken träffade BB regelbundet, fick undertecknad veta att BB trivdes i sitt familjehem och att familjen i sin tur tyckte om BB. Det framkom också att BB:s skolsituation förbättrats betydligt. 000605 fick undertecknad kännedom om att biologiska modern AA skickat efter en stämningsansökan från tingsrätten i Malmö där fosterfadern stäms för häleri, olovligt innehav av kniv och brott mot

text: vapenlagen

text: . Biologiska modern ifrågasätter hans lämplighet som fosterfader, men vill inte att vi berättar för familjehemmet vad hon vet om dem. Kommentar: Händelserna ägde rum under sommaren 1999. Familjevården kände till häleriförseelsen som familjevården fick vetskap om i samband med utredningen av familjen i september 1999 för ett annat barn, men inte att han var misstänkt för olovligt innehav av kniv och brott mot

text: vapenlagen

text: . Familjevården diskuterade då häleriförseelsen med familjehemmet. Vår bedömning var att den inte skulle påverka deras lämplighet som familjehem. För familjevårdens del var brottet genomdiskuterat och avslutat i och med detta vilket gjorde att det inte fanns anledning att ta upp det igen i samband med BB:s placering. 000609 ringer undertecknad biologiska modern och vi diskuterar det inträffade. Modern vill inte göra något åt saken men poängterar att hon fortfarande vill vara anonym. Undertecknad får veta att modern inte har några som helst tankar på att ta hem BB på grund av det inträffade. Vi kommer överens om att undertecknad besöker henne i hennes bostad 000626 på /.../ för vidare diskussion. 000626 besöker undertecknad BB:s moder. Hon är irriterad över fosterfaderns beteende. Tycker att hans uppträdande är omoget. Hon är emellertid övertygad om att BB har det bra hos familjen och det anser hon är det viktigaste. Hon berättar också för mig att BB i dessa dagar åkt till sina morföräldrar i /.../ för att vara där under några veckor. Orsaken till att hon börjat ta reda på familjehemmets förhållanden förklarar hon med att hon blivit misstänksam i samband med ett spontant besök i familjehemmet då hon blev illa bemött av fosterfadern och på grund

text: av en sjukhusräkning hon fått och betalat, som egentligen skulle betalats av familjehemmet tidigare. 000627 påminner undertecknad familjehemmet om att de skall ersätta biologiska modern för hennes kostnader för läkarvård för BB:s räkning. 000811 besöker undertecknad familjehemmet. BB uppger att hon mår bra och trivs i familjehemmet. Undertecknad tar också upp vad vi fått reda på om fosterfadern, men lämnar inte ut uppgiftskällan. 000816 socialrådgivare JJ från socialrådgivningen i Fosie, som är biologiska moderns stödkontakt, informerar mig om att hon träffat biologiska modern som kritiserat familjehemmet på nytt. Bland annat hade BB berättat att hon vid något tillfälle inte fått mat, inte fått några kläder och inga fickpengar med sig när hon åkte till sina morföräldrar /.../ Undertecknad föreslår ett möte med biologiska modern den 28/8 för att diskutera det inträffade. 000821 erhåller undertecknad ett brev från biologiska modern. Hon meddelar kort att hon och BB kommit överens om att BB skall flytta hem i slutet av augusti. Hon skriver vidare att hon anser att familjehemmet varit vänliga mot BB, men att de tagit fosterbarn bara för pengarnas skull och inte alls skött sig vad gäller BB:s behov av fickpengar, kläder och inte heller betalat utgifter för läkarvård. I brevet står också att biologiska modern kommer att polisanmäla familjehemmet. 000822 besöker undertecknad familjehemmet. Berättar för BB om moderns brev och undrar om hon och modern kommit överens om att BB skall flytta hem. Undertecknad uppfattar att BB både vill och inte vill flytta hem till sin moder. Hon antyder att hon förmodligen flyttar hem redan på lördag, dvs. 000826. Upplyser henne om att det inte föreligger några hinder eftersom hon placerats frivilligt. Diskuterar också med familjehemmet om de brister som modern anklagat dem för. Familjehemmet uppger att de visst hade velat ge BB fickpengar och kläder när hon reste till sina morföräldrar, men att BB avböjt och sagt att det inte behövdes eftersom hon fick av sina morföräldrar när hon kom dit. Vad beträffar påståendet att BB inte får mat menar familjehemmet att det förekommit en gång att den mat som serverades inte föll BB i smaken, men att hon erbjöds en alternativ maträtt. 000825 ringer undertecknad till familjehemmet. Får besked om att BB flyttar hem till sin moder 000826. Samma dag inkommer en kopia på en JO-anmälan som biologiska modern gjort. I sin anmälan anser AA att familjehemmet inte vill ha kontakt med henne, att de har skulder hos kronofogden, att fosterfadern begått brott, att de inte försett BB med kläder, att de inte tillgodosett hennes behov av sjukvård och att barnbidraget och underhållsstödet använts till att betala familjehemmets skulder. Kommentar: BB har under hela placeringstiden haft en ganska regelbunden kontakt med sin biologiska moder. Mor och dotter har själv kommit överens om när, var och hur de skulle träffas. Det fanns ingen anledning varken från familjehemmets eller vår sida att styra deras umgänge eftersom det fungerade. Att familjehemmet inte gärna ville ringa till BB:s moder förklarar de med att modern vid sitt spontana besök en tidig morgon hos dem uppträdde mycket obalanserad och att de sedan dess haft svårt för att möta henne. När familjevården utredde familjen togs också upp frågan om deras ekonomi. Vid utredningstillfället framkom inte att deras ekonomi var dålig. Det är inte brukligt att vi tar kontakt med kronofogden. Beträffande fosterfaderns brott hänvisas till undertecknads kommentar ovan /.../. Enligt familjehemmet har BB försetts med kläder efter behov. BB själv har varken för undertecknad eller sin kontaktperson, socialrådgivare HH, Fosie SDF antytt att hon inte fick kläder. Familjehemmet har också sett till att BB fick den läkarvård som behövdes. Vid ett tillfälle klagade BB över att hon hade problem med sina mandlar. Fostermodern besökte då tillsammans med BB vårdcentralen i deras bostadsområde. Läkaren där konstaterade att BB inte hade några mandlar och att allt var bra med henne förutom att hon var förkyld. För övrigt har BB inte varit sjuk så att hon behövt läkarvård. Räkningen för ovan beskrivna läkarbesök skickades av misstag till biologiska

text: modern och inte till familjehemmet som egentligen skulle fått den. Familjehemmet har gottgjort BB:s moder för sina utlägg. Modern påstår att familjehemmet använt underhållsbidraget till sig själv. Underhållsbidraget utgår endast till vårdnadshavaren. När BB placerades i sitt familjehem stoppades utbetalningen eftersom modern inte längre hade hand om henne. Barnbidraget utbetalades däremot till familjehemmet. Familjehemmets egna barn får inte förfoga över sina barnbidrag. Familjen använder beloppet för barnen när det finns behov och så har också BB:s barnbidrag hanterats. 000828 ringer åter till familjehemmet och får bekräftat att BB flyttat hem till sin moder 000826. 000904 ringer biologiska modern och meddelar att familjehemmet är skyldig BB barnbidraget de fått den 20 aug. Ringer senare under dagen till familjehemmet och talar med fosterfadern. Uppmanar honom att skicka barnbidraget till biologiska modern. Fosterfadern säger att de kommer att göra det. Uppmanar honom också att skicka en rimlig summa av omkostnadsersättningen till BB med tanke på att hon inte fått fickpengar under de sex veckor hon vistades hos sina morföräldrar. Fosterfadern accepterar. 000907 ringer biologiska modern och berättar att BB fortfarande inte fått barnbidraget. Lovar henne höra med familjehemmet. Samma dag ringer undertecknad till familjehemmet och talar med fostermodern. Får veta att de just nu inte har möjlighet att skicka pengar till BB:s moder men att de kommer att göra det nästa vecka. Samma dag ringer undertecknad även till biologiska modern. Hon accepterar att pengarna kommer nästa vecka.

text: Till remissvaret hade fogats den familjehemsutredning som genomfördes inför BB:s placering hos makarna DD och EE.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Av den dittills genomförda utredningen hos JO framgick att familjehemsutredningen inför placeringen av BB byggde på en intervju med familjehemmet och den bedömning som hade gjorts inför en tidigare placering av KK i familjehemmet. Stadsdelsfullmäktige anmodades därför att inkomma med kompletterande yttrande i frågan om vilka utredningsåtgärder som familjevården vidtog inför godkännande av familjen som familjehem för KK respektive för BB. I remissen angavs att yttrandet även skulle innehålla besked om, och i så fall hur, utredningsåtgärderna hade dokumenterats.

text: Socialutskottet avgav ett remissvar som bestod av två delar. Den ena delen rörde placeringen av BB och den andra KK. När det gällde KK anförde utskottet följande.

text: Makarna DD och EE tog i juli 1999 kontakt med Fosie SDF:s IOF och omtalade att KK framfört önskemål om att stadigvarande få bo hos dem. Den 23 juli 1999 besökte två familjehemssekreterare makarna DD och EE. Det framkom då att Hyllie SDF 1991 bedömt och godkänt makarna DD och EE som lämpligt familjehem åt en flicka född 1982. Utredande familjehemssekreterare ansåg dock att makarna DD och EE skulle utredas på nytt då det gått många år sedan utredningen gjordes. Makarna DD och EE intervjuades den 22 september 1999 med hjälp av Kälvesten/Meldahls intervjumetodik. Denna metod avser att få en bild av de samlade resurser som finns i familjen. Metoden används vid utredningar av nya familjehem. Intervjun analyseras sedan av psykolog LL tillsammans med två familjevårdssekreterare. I intervjun ingår även ekonomisk redogörelse. Denna intervju gav ett positivt intryck vilket även det tidigare förberedande mötet den 23 juli 1999 med makarna gjort.

text: Vid utdrag ur kriminalregistret framkom att EE var misstänkt för häleri. EE hade i början av juni 1999 köpt en cykel i en cykelaffär trots att han borde insett att den frånhänts annan genom brott. Detta brott diskuterades med psykolog LL i samband med analysen av intervjun och även med makarna DD och EE. Kontakt togs med Hyllie SDF som enbart gav makarna goda vitsord. Det bedömdes att EE:s ovannämnda brott inte skulle påverka placeringen negativt. En journalanteckning om denna brottsmisstanke fördes in i familjehemsakten. I den familjehemsutredning som ligger till grund för KK:s familjehemsplacering och som Fosie SDF:s sociala utskott godkände den 7 december 1999, nämndes ej att EE förekom i kriminalregistret. Att så ej gjordes i detta ärende grundar sig på den positiva bild som analysen gav, goda vitsord från Hyllie SDF samt det goda intryck familjen gav vid vårt möte. Utredande familjevårdssekreterare tog även fasta på att KK redan fanns i hemmet och funnit sig väl tillrätta hos makarna DD och EE. Det material som används vid intervjun, får efter analysen av intervjun ej bevaras. Journalanteckningarna rörande barnet förs i barnets akt. Journalanteckningar rörande familjehemmet förs i familjehemsakten. Den 25 augusti erhöll familjevården en kopia på en dom över fler brott som EE begått. Uppgiften hade skickats till Fosie SDF:s IOF av en kvinna vars dotter vid ovannämnda tidpunkt också var placerad hos makarna DD och EE. Av de journalanteckningar som förts i familjehemsakten framgår att EE dömts för brott mot

text: knivlagen

text: och vapenbrott. Avseende EE:s olovliga innehav av kniv uppger han att han under sommaren 1999 extraarbetade som vakt vid en restaurang i Malmö och vid något tillfälle bar en morakniv på sig. Han påstår att han haft kniven för att försvara sig ifall det skulle bli bråk. Rätten ansåg honom skyldig att på allmän plats, uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft kniv trots att detta inte varit befogat. Avseende vapenbrottet – polisen beslagtog i juni 1999 en tårgaspistol som EE bar på sig – uppger EE att han vid ett annat tillfälle under sin tjänstgöring som vakt hittat en tårgasanordning. Han visste inte exakt vad det rörde sig om, men han anade att det kunde röra sig om ett slags vapen. Hans avsikt var att lämna det upphittade till restaurangägaren, men av någon anledning hann han aldrig göra det. Rätten ansåg honom skyldig uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft en tårgasanordning med två tillhörande patroner utan att ha rätt till det. EE fick villkorlig dom för sina brott. Rätten ansåg att det saknades anledning att anta att han skulle göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. En ny bedömning angående familjens lämplighet som familjehem gjordes i augusti 2000. Någon ändring av tidigare bedömning har därvid inte gjorts. Med anledning av det inträffade kommer Fosie SDF:s IOF fortsättningsvis att införa följande rutiner. Aktuella uppgifter skall alltid inhämtas från Rikspolisstyrelsens kriminalregister inför varje ny placering. Kontroll skall göras hos Kronofogdemyndigheten i samband med familjehemsutredningar. Vidare kommer relevanta uppgifter ur journalanteckningar regelmässigt att föras in i utredningar så att underlag finns för en samlad bedömning i denna. Sammanfattningsvis kan konstateras att familjehemmet bedöms tillgodose KK:s vårdbehov och att ovanstående brott inte påverkar vårdens innehåll.

text: I den del av remissvaret som avsåg BB anförde utskottet följande.

text: BB placerades hos makarna DD och EE den 1 februari 2000. Placeringen varade till den 25 augusti 2000. Familjen utreddes den 22 september 1999 med Kälvesten/Meldahls intervjumetodik i samband med en familjehemsplacering av en pojke i tonåren. Makarna DD och EE bedömdes som lämpliga att ta hand om tonåringar. Denna intervju gav ett positivt intryck vilket även ett tidigare förberedande möte den 23 juli 1999 med makarna DD och EE gjort. Metoden används vid utredningar av nya familjehem och kartlägger familjens samlade resurser. Det material som använts vid intervjun förstörs efter intervjugenomgången med familjehemmet. Några nya utdrag ur Rikspolisstyrelsens kriminalregister begärdes ej då BB:s placering hos makarna DD och EE låg så nära i tid med den utredning som låg till grund för en placering av en tonårig pojke som ägde rum i december 1999. Eftersom

text: en annan stadsdel, nämligen Hyllie SDF, hade en pågående familjehemsplacering av en tonårig flicka hos makarna DD och EE, diskuterades Fosie SDF:s kommande placering med dem. Hyllie SDF gav makarna goda vitsord och hade inga invändningar emot att BB placerades hos makarna DD och EE. Den 25 augusti 2000 erhöll familjevården en kopia på en dom över brott som fosterfadern EE begått. Uppgiften hade skickats till Fosie SDF:s IOF av BB:s biologiska moder AA. Av journalanteckningar i familjehemsakten framgår att EE dömts för häleri, brott mot

text: knivlagen

text: och vapenbrott. Beträffande häleriet kan sägas att EE köpt en cykel i en cykelaffär i början av juni 1999 trots att han borde insett att den frånhänts annan genom brott. Brottet diskuterades med psykolog LL i samband med intervjuanalysen som gjordes när makarna DD och EE var aktuella för att ta emot en pojke som placerats hos dem i december 1999. Enligt vår uppfattning påverkade brottet inte vår tidigare bedömning. Det positiva intryck familjevården fick i samband med intervjun kvarstod. Att brottet inte redovisades för Fosie SDF:s sociala utskott grundar sig på den positiva bild familjevården tidigare fått av makarna DD och EE. Avseende EE:s olovliga innehav av kniv uppger han att han under sommaren 1999 extraarbetade som vakt vid en restaurang i Malmö och vid något tillfälle bar en morakniv på sig. Han påstår att han haft kniven för att försvara sig ifall det skulle bli bråk. Rätten ansåg honom skyldig att på allmän plats, uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft kniv trots att detta inte varit befogat. Avseende vapenbrottet – polisen beslagtog i juni 1999 en tårgaspistol som EE bar på sig – uppger EE att han vid ett annat tillfälle under sin tjänstgöring som vakt hittat en tårgasanordning. Han visste inte exakt vad det rörde sig om, men han anade att det kunde röra sig om ett slags vapen. Hans avsikt var att lämna det upphittade till restaurangägaren, men av någon anledning hann han aldrig göra det. Rätten ansåg honom skyldig uppsåtligen eller av oaktsamhet innehaft en tårgasanordning med två tillhörande patroner utan att ha rätt till det. EE fick villkorlig dom för sina brott. Rätten ansåg att det saknades anledning att anta att han skulle göra sig skyldig till fortsatt brottslighet. En ny bedömning angående familjens lämplighet som familjehem gjordes i augusti 2000. Någon ändring av tidigare bedömning har därvid inte gjorts. Uppgifterna om brott mot

text: vapenlagen

text: respektive

text: knivlagen

text: framkom först den 25 augusti 2000. Fosie SDF:s IOF har gjort en förnyad bedömning angående makarnas lämplighet som familjehem. Någon ändring av tidigare bedömning har därvid inte gjorts. Med anledning av AA:s kritik mot familjehemsutredningen i fråga kommer Fosie SDF:s IOF fortsättningsvis att införa följande rutiner. Aktuella uppgifter skall inhämtas från Rikspolisstyrelsens kriminalregister inför varje ny placering. Kontroll skall göras hos Kronofogdemyndigheten i samband med familjehemsutredningar. Vidare kommer relevanta uppgifter ur journalanteckningar regelmässigt föras in i utredningar så att underlag finns för en samlad bedömning i dessa.

text: Till remissvaret fogades bl.a. handlingar rörande KK:s familjehemsplacering från den 7 december 1999 respektive omprövning av KK:s familjehemsplacering från den 5 december 2000.

text: Det kompletterande remissvaret avseende BB översändes till AA för kännedom.

text: I ett beslut den 4 december 2001 anförde JO André följande.

text: Enligt

text: 25 § första stycket socialtjänstlagen (1980:620)

text: får en underårig inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård eller fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av hans föräldrar eller någon annan som har vårdnaden om honom. Ett sådant medgivande får, enligt

text: 25 § andra stycket socialtjänstlagen

text: , inte lämnas utan att förhållandena i det enskilda hemmet och

text: förutsättningarna för att bereda barnet vård där är utredda. En s.k. familjehemsutredning skall ha sin utgångspunkt i barnets behov och klarlägga familjehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barnet den omsorg som barnet behöver. Förutom familjehemsföräldrarnas personliga förutsättningar att ge barnet behövlig vård, måste utredningen belysa de yttre omständigheter under vilka familjehemsföräldrarna lever, t.ex. uppgifter om bostad, arbete, ekonomi och hälsotillstånd.

text: Som framgår av

text: 51 § första stycket socialtjänstlagen

text: skall vad som kommer fram under utredningen dokumenteras. Vid dokumentationen måste familjehemsföräldrarnas integritet beaktas. Hänsynen till familjehemsföräldrarna får emellertid inte leda till att sådana uppgifter som har kommit fram och som har betydelse för ärendets avgörande utelämnas i familjehemsutredningen. Att dessa uppgifter redovisas är av vikt för såväl socialnämndens bedömning som vårdnadshavarens ställningstagande till den planerade vården. Jag vill i sammanhanget erinra om att barnets vårdnadshavare som regel skall få ta del av de uppgifter som har tillförts familjehemsutredningen.

text: Under utredningen beträffande KK:s placering framkom, enligt utskottets kompletterande remissvar, att familjehemsfadern var misstänkt för häleri. Brottsmisstanken diskuterades med familjehemsföräldrarna och i samband med den analys av intervjun som genomfördes av en psykolog och två familjevårdssekreterare. Utredande familjevårdssekreterare synes ha varit av den uppfattningen att brottsmisstanken inte utgjorde något avgörande hinder för nämnden att lämna medgivande till placeringen av KK. En journalanteckning om brottsmisstanken fördes in i familjehemsakten men redovisades aldrig i den familjehemsutredning som låg till grund för sociala utskottets medgivande till placeringen. Anledningen därtill var, enligt remissvaren, den positiva bild som analysen gav sammantaget med goda vitsord från Hyllie stadsdelsfullmäktige i Malmö kommun och det goda intryck familjen gav vid familjevårdens möte med dem. Utredande familjevårdssekreterare tog även fasta på att KK redan fanns i familjehemmet och att han hade funnit sig väl till rätta där.

text: Utredningen inför BB:s placering i familjehemmet baserades till stor del på den familjehemsutredning som hade genomförts i samband med KK:s placering. Därutöver tillkom huvudsakligen de kunskaper om familjehemmet som familjevården hade fått vid uppföljningsträffar efter KK:s placering i familjehemmet. Även familjehemsutredningen inför BB:s placering saknade uppgift om den av familjevården kända brottsmisstanken. Uppgiften redovisades inte heller för utskottet. Anledningen därtill var, enligt remissvaren, den positiva bild som familjevården hade fått av hemmet.

text: En uppgift om att en familjehemsförälder har begått ett brott eller att det hos polisen finns en sådan misstanke, är typiskt sett en uppgift som har betydelse för bedömningen av om ett familjehem är lämpligt eller inte. Att frågan om brottslighet är viktig i sammanhanget framgår inte minst av att det finns särskilda bestämmelser angående utlämnande av uppgifter ur Rikspolisstyrelsens belastningsregister och misstankeregister till en socialnämnd. Rikspolisstyrelsen

text: skall sålunda, på begäran av socialnämnden i ärenden om bl.a. medgivanden att ta emot barn enligt

text: 25 § socialtjänstlagen

text: , lämna ut uppgifter om brott som har föranlett någon annan påföljd än penningböter och om brott för vilket åtal väckts (11 § förordningen [1999:1134] om belastningsregister och 4 § förordningen [1999:1135] om misstankeregister).

text: I förevarande fall framgår det av remissvaren att brottsmisstanken togs på allvar av utredaren och att frågan diskuterades och övervägdes under utredningen. Även om utredaren för egen del kom fram till att brottsmisstanken inte utgjorde något hinder mot en placering i familjehemmet, borde uppgiften ha tagits med i familjehemsutredningen. Eftersom familjevården kände till brottsmisstanken när BB placerades i februari 2000 borde familjevården inför placeringen ha följt upp saken. Det kan diskuteras om familjevården därvid inte skulle ha gjort en förnyad kontroll med Rikspolisstyrelsen. Vad som har framkommit om avsaknaden av uppgifter om brottsmisstanken i familjehemsutredningen och den bristande uppföljningen i samband med placeringen av BB föranleder kritik från min sida.

text: En annan fråga som bör klarläggas vid en familjehemsutredning är den ekonomiska situationen. Hur ingående utredningen om ett familjehems ekonomiska förhållanden skall vara kan inte anges generellt. Den frågan måste avgöras i varje enskilt fall. Nämnden har att bedöma vad som är bäst för barnet. Om de ekonomiska uppgifterna leder till en misstanke om att familjehemsföräldrarnas ekonomi är så dålig att det kan ha betydelse för möjligheten att tillgodose barnets behov, finns det självklart skäl för nämnden att genomföra en fördjupad utredning i den delen. I förevarande fall ingick en ekonomisk redogörelse som ett led i intervjun med familjehemsföräldrarna i samband med placeringen av KK. Denna redogörelse ledde inte till någon misstanke om att makarnas ekonomiska situation var sådan att det fanns anledning att följa upp saken i samband med placeringen av BB. Vad som har framkommit i den delen föranleder inte någon kritik från min sida.

text: Avslutningsvis vill jag påpeka att socialnämnden skall göra en helhetsbedömning av förhållandena i det aktuella hemmet och förutsättningarna för att bereda barnet vård där. Det är inte uteslutet att en sådan bedömning kan utmynna i ett medgivande enligt

text: 25 § första stycket socialtjänstlagen

text: , även om den ekonomiska situationen är ansträngd eller om det finns anteckningar i Rikspolisstyrelsens misstanke- eller belastningsregister. Däremot är det, såsom jag har påpekat, viktiga omständigheter för nämnden att ta ställning till i samband med placeringen av ett barn och överväganden i fråga om fortsatt vård. Jag vill även betona att vårdnadshavaren givetvis har ett starkt intresse i frågan om hemmet är lämpligt för att ta emot barnet. Det är därför viktigt att familjehemsutredningen genomförs på sådant sätt att vårdnadshavaren har förtroende för den.

text: Övrigt

text: Klagomålen i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring

title: Anmälan mot en tjänsteman hos Kommunstyrelsen i Älmhults kommun angående hanteringen av e-post m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på kommunchefen i Älmhults kommun, BB, och uppgav bl.a. följande. Hon arbetar på tidningen Smålandsposten. Den 18 oktober 2004 vägrade BB henne att ta del av hans e-post. BB hävdade att e-posten inte var allmän eller offentlig, utan att endast de s.k. logglistorna var tillgängliga för allmänhetens insyn. Då AA bad att få se logglistorna uppgav han dock att han hade slängt dem. Han sade att om han fick en skriftlig ansökan om att få ta del av dem skulle han, när han fick tid, se om han kunde ta fram listorna. Den 22 oktober 2004 blev AA hänvisad till kommunhusets IT-avdelning för att få hjälp att ta fram logglistorna. Personalen vid IT-avdelningen hjälpte till, men kunde inte ta fram endast BB:s logglistor, utan AA skulle i så fall få listor på all in- och utgående post avseende hela kommunförvaltningen. Vid ett besök den 25 oktober 2004 visade BB att han slänger e-post varje dag utan att diarieföra handlingarna. AA kände till två handlingar som var allmänna handlingar men som inte kunde återfinnas; dels ett brev från kommunchefen i Markaryds kommun avseende ett samarbete mellan Älmhults och Markaryds kommuner, dels ett brev från Smålandspostens chefredaktör.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Älmhults kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: Kommunstyrelsen anförde i ett den 5 april 2005 beslutat yttrande bl.a. följande.

text: E-posthantering i Älmhults kommun

text: E-post har i Älmhults kommun fått en allt större betydelse för förtroendevaldas och tjänstemäns dagliga kontakter med varandra och med medborgare och brukare. Instruktionen till såväl anställda som förtroendevalda har under den tid vi använt oss av e-post varit att behandla den som post i pappersform. Inledningsvis förväntade vi oss att e-post i stor utsträckning skulle komma att hanteras i myndighetsbrevlådor och inte i så stor utsträckning i individuella brevlådor, som nu sker. Alla har dock kunskap om att alla inkommande allmänna handlingar ska registreras eller diarieföras oberoende om man får dem i sin hand i hemmet, med post till kontoret eller per

text: e-post. Undantag görs för handlingar av tillfällig och ringa betydelse och för arbetsmaterial. Dessutom har e-posten kommit att ersätta telefon i stor utsträckning för alla enkla förfrågningar och underhandskontakter inför möten, samåkningar och underlag för arbetsmaterial. Alltsedan Regeringsrättens dom 1998 (Mål 6251-1997) har vi även varit medvetna om att loggarna är allmänna handlingar. Loggarna har för oss betydelse för att kunna följa upp om e-post har kommit in eller gått iväg som förväntat. Vi har inte sett dem som egentliga postlistor, då vi inte kan se att vi som myndighet har någon skyldighet att upprätta sådana. Loggarna har raderats efter två månader. Arkivkunniga på Sveriges kommuner och landsting har bekräftat att det är en skälig tid, då man under den tiden har möjlighet att reagera på förkomna handlingar och göra eftersökningar.

text: Kunskaper om och redskap för offentlighetsprincipen

text: I samband med anmälarens artiklar i Smålandsposten om offentlighetsprincipen var all personal motiverad att friska upp sina kunskaper om e-posthantering. Information lämnades till alla arbetsledare och till all administrativ personal i kommunhuset. – – –

text: Som myndighet har vi inte rätt att skydda oss mot all skräppost vi får och för att – med stöd av beslut – kunna kasta den och även annan e-post av tillfällig eller ringa betydelse har vi kompletterat vår dokumenthanteringsplan i denna del. – – – Vi har en strävan att vara en öppen kommun, dit medborgare och massmedia ska kunna vända sig och få information och besked om beslut. På orten har vi haft många lokaltidningar och numera finns två kvar, som besöker oss dagligen. Vi har därför lång erfarenhet av kontakter med massmedia och medborgarna är aktiva och vill ofta ta del av allmänna handlingar. Kommunfullmäktige har fastställt en taxa för kopiering av allmänna handlingar. – – – När det gäller den anmälda händelsen vill kommunstyrelsen hänvisa till kommunchefens skrivelse daterad 2005-03-22. Kommunstyrelsen kan bara i allmänna ordalag beskriva hur allmänna handlingar hanteras och kan inte ha detaljinsikt om vad som skedde i den direkta kontakten mellan kommunchefen och journalisten. – – –

text: Till sitt yttrande fogade kommunstyrelsen bl.a. en kopia av en vid kommunledningsförvaltningen den 27 oktober 2004 upprättad promemoria rubricerad ”Epost och handlingsoffentlighet”, en kopia av ett beslut av kommunstyrelsen den 7 december 2004 om komplettering av kommunens dokumenthanteringsplan såvitt avsåg gallring av e-post och BB:s skrivelse den 22 mars 2005. BB anförde följande.

text: E-postens tillgänglighet

text: Måndagen den 18 oktober stod det plötsligt två ungdomar i mitt rum och ville titta på posten. Det speglar den öppenhet och tillgänglighet som vi försöker hålla i Älmhults kommun. Eftersom vi ofta har besök av skolelever tog jag mig an ungdomarna och började berätta för dem om hur posthanteringen fungerar med mera. Jag tog också ut dem till den plats där vi har ingående post och försökte förklara hur vi hanterar försändelser till kommunen. I rummet fanns redan en person, som senare visade sig vara Smålandspostens medarbetare AA och att ungdomarna pryade hos henne. Det framgick då att det var epost som intresserade AA. Jag försökte då förklara för henne att det som finns i datorerna är så kallat loggar och att de är offentliga, och att utifrån detta kan man se en e-post om den är en allmän handling. För att få en korrekt behandling av ärendet presenterade jag AA för vår kommunjurist CC, i förhoppning att de skulle kunna kommunicera och att AA kunde framföra sina önskemål till henne.

text: I praktiken gäller samma regler för e-post i Älmhults kommun som för vanlig papperspost. Någon lagring i digital form sker inte. Efter postöppning av den elektroniska posten tas därför handlingarna som skall diarieföras ut i papper och hanteras därefter som inkommande brev. I övrigt gäller samma regler för reklam, som får kastas på grund av dess tillgänglighet eller ringa värde, arbetshandlingar, privatpost, internpost med mera. Båda jag och kommunjuristen försökte förklara för AA att det som i första momentet är en offentlig handling i en persons e-post är den av datorn upprättade så kallade ”loggan” för e-post. Problemet med denna är att den är momentan och ändras varje gång ett nytt meddelande kommer in eller sorteras. I mitt fall kommer det i genomsnitt 50 e-post om dagen, vilket gör att loggan finns i ungefär 100 varianter under en arbetsdag. Någon diarieföring över dessa loggor förekommer inte, man kan ju bara fundera på vad det skulle innebära när det finns tusentals anställda och hundratals administratörer. Vid ett tillfälle under veckan visade jag AA hur en logga hos mig ser ut och hur det fungerar. Vi i kommunen är medvetna om att dessa loggar är offentlig handling och att allmänheten kan komma och titta på dem. Varken AA eller någon annan har begärt detta. Det AA hela tiden har begärt är att se en lista över min e-post under flera månader tillbaka. Detta framgår av den skriftliga begäran som inlämnades av de ungdomar hon hade med sig. Någon sådan individuell lista finns över huvud taget inte i kommunen, därför kan hon heller inte få den. Med hjälp av IT-enheten undersöktes om det gick att via säkerhetssystemet få fram loggan för min e-post. Detta var endast delvis möjligt. Man kunde plocka fram logglistor för kommunen som helhet under en längre tidsperiod av cirka en månad, längre tid tillbaka är inte dessa bevarade. AA erbjöds att läsa dessa. I digital form kan det ske kostnadsfritt. Om papperskopior skall plockas ut finns antagna regler för detta, som innebär att 10 kopior av fria och därefter betalar man 3 kronor styck. Syftet med loggan för e-post är att kunna kontrollera och följa upp att e-posten kommit iväg eller kommit in. Kommunen har ingen skyldighet att föra register över in- och utgående post. Loggarna för e-post kan inte tillskapa en skyldighet i detta avseende. Av säkerhetsskäl finns informationen i en server i cirka en månad.

text: Icke diarieförda handlingar

text: AA anger att jag i två fall inte skall ha diariefört inkommande e-post. Hon har säkert rätt i detta, men utifrån felaktiga grunder. En handling ska ha kommit ifrån kommunchefen i Markaryd. Rent generellt utväxlas många e-post mellan kommuncheferna i våra grannkommuner. Oftast är det arbetshandlingar och informationer i pågående arbeten. Min bedömning har därför varit att handlingen inte skall diarieföras. Beträffande e-post från Smålandspostens chefredaktör, så är den uppgiften inte korrekt. AA avser förmodligen en e-post från Smålandspostens ansvarige utgivare. När tolkningsproblemen och den bristande kommunikationen uppstod med AA vände jag mig vid två tillfällen under veckan med e-post till ansvarige utgivaren, ställföreträdande ansvarige utgivaren och chefredaktören. Jag erbjöd mig att träffa dem när och var som helst för att diskutera problematiken och bad dem samtidigt ge AA handledning i de regler som gäller. Jag fick endast ett kort plikthållet svar från ansvarige utgivaren som inte tog ställning till något möte, som jag föreslagit. Mitt försök att lösa problemen med de ansvariga i tidningsledningen resulterade alltså inte i någonting och jag betraktade det som en arbetshandling.

text: Sammanfattning

text: AA har aldrig begärt att få se mina loggar. Listor på min e-post, som hon begärt, finns inte. Inga loggar kastas, de upprättas och förändras kontinuerligt av datorn.

text: AA kommenterade remissvaret och vidhöll vad hon hade anfört i sin anmälan.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF är en handling allmän om den förvaras hos myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Med handling förstås enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF inte endast konventionella handlingar på papper, utan även upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniska hjälpmedel. Av paragrafens andra stycke framgår att en sådan upptagning som avses i första stycket anses förvarad hos myndighet, om upptagningen är tillgänglig för myndigheten med tekniskt hjälpmedel som myndigheten själv utnyttjar för överföring i sådan form att den kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas.

text: En handling anses enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 6 §

text: TF vara inkommen då den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare till handa. I fråga om en upptagning som avses i

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF gäller i stället att den anses inkommen till myndighet när annan har gjort den tillgänglig för myndigheten på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § andra stycket

text: TF.

text: En handling anses enligt 2 kap. 7 § första stycket upprättad hos myndighet, när den har expedierats. Handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen ej hänför sig till visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. Diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som förs fortlöpande anses enligt andra stycket 1 nämnda paragraf som upprättad när handlingen färdigställts för anteckning eller införing.

text: Av

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF framgår att utkast eller koncept till myndighets beslut eller skrivelse och annan därmed jämställd handling som ej har expedierats inte anses som allmän handling, såvida den inte tas om hand för arkivering.

text: Regeringsrätten har fastslagit att datalagrade förteckningar över in- och utgående epostmeddelanden (e-postlogg) hos myndigheters tjänstemän m.fl. i sig utgör allmänna handlingar enligt TF (se

text: RÅ 1998 ref. 44

text: ). Regeringsrätten anförde bl.a. att en sådan förteckning var att betrakta som ett sådant diarium, register eller annan förteckning som förs fortlöpande och som avses i

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF. Detta innebar att förteckningen var att anse som upprättad i och med att den tekniskt förelåg färdig för noteringar om utväxlade elektroniska meddelanden och således en allmän handling. Förteckningen skulle lämnas ut till den som begärt att få ta del av den, om inte hinder förelåg på grund av bestämmelser om sekretess.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är

text: möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. En myndighet är dock inte skyldig att i större utsträckning än vad som följer av lag lämna ut en upptagning för automatiserad behandling i annan form än utskrift.

text: Det finns inte några formkrav för en begäran om handlingsutlämnande. En sådan begäran kan således göras t.ex. muntligen.

text: Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, beträffande en kommuns beslut hos kammarrätt.

text: Enligt

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: skall en allmän handling som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. I fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller får dock registrering underlåtas om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller andra handlingar har myndigheten att själv avgöra om registrering skall ske eller det alternativa tillvägagångssättet skall väljas. Det förutsätts att, sedan myndigheten i fråga om handlingar av ett visst slag bestämt sig för ettdera sättet, detta i praktiken tillämpas konsekvent.

text: I

text: arkivlagen (1990:782)

text: finns bestämmelser om arkivering av allmänna handlingar. Lagen innehåller också föreskrifter om under vilka förutsättningar myndigheter får avhända sig allmänna handlingar, t.ex. genom gallring (beträffande gallring av uppgifter i en e-postlogg, se

text: JO 2001/02 s. 460

text: Bedömning

text: I sin anmälan har AA framfört klagomål angående kommunens sätt att betrakta epost och rutinerna för hanteringen av sådana handlingar. Jag har i det föregående redogjort för de grundläggande föreskrifterna rörande dessa frågor. Av det anförda framgår att även upptagningar, t.ex. e-post, omfattas av bestämmelserna om allmänna handlingar och om utfående och gallring av sådana handlingar. Vidare framgår bl.a. att det inte finns något formkrav för en framställning om utfående av allmänna handlingar.

text: AA och BB har i väsentliga avseenden olika uppfattningar om vad som förekom i samband med att AA begärde att få ta del av handlingar. Bland annat kan konstateras att AA har uppgett att BB vägrade henne att ta del av hans e-post, medan BB har uppgett att AA begärde att få se en lista över hans e-post under flera

text: månader tillbaka och att någon sådan handling inte fanns. Det är inte sannolikt att ytterligare utredning från min sida skulle kunna bringa klarhet i nu aktuella avseenden och jag vidtar därför inga ytterligare åtgärder beträffande anmälan i denna del.

text: Kommunstyrelsen har i remissyttrandet redogjort för hur myndigheten hanterar epost. Vad styrelsen har anfört föranleder, utöver redovisningen i det föregående, inte något särskilt uttalande av mig.

text: AA har också uppgett att kommunen inte har diariefört två inkomna e-brev och att breven inte har gått att återfinna. Av de uppgifter som BB har lämnat framgår att ett av breven skickades från en kommunchef i en annan kommun och att det andra skickades från den ansvarige utgivaren för en tidning. Jag har inte tagit del av innehållet i dessa e-brev, men det som har upplysts om dem talar enligt min mening inte för något annat än att de utgjorde allmänna handlingar hos kommunen och att de således skulle ha registrerats eller hållits ordnade på annat sätt. Av utredningen drar jag slutsatsen att handlingarna inte hanterades på det sättet. Med anledning av vad BB har anfört om att handlingarna var arbetshandlingar vill jag erinra om att handlingar av det nu aktuella slaget normalt är allmänna handlingar (jfr dock

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF, se Bohlin, Offentlighetsprincipen, 6 u. 2001, s. 92 f.).

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


title: Kritik mot Arbetsförmedlingen som felaktigt undanhållit en allmän handling

sammanfattning: En journalist begärde hos Arbetsförmedlingen att få del av en rapport. Myndighetens presstab uppgav att rapporten utgjorde arbetsmaterial. Det framkom dock att rapporten expedierats och sänts till andra myndigheter två månader tidigare. I beslutet framhålls att det måste ställas särskilda krav på den som har till uppgift att sköta en myndighets informationsuppgifter. Att lämna ett felaktigt besked i en fråga som rör den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar är allvarligt, särskilt om det lämnas av någon som har till uppgift att besvara just sådana frågor. Arbetsförmedlingen kritiseras därför för det inträffade, som innebar att journalisten berövades rätten att ta del av den handling han efterfrågade.

text: Anmälan

text: AA, reporter på Sveriges Television, anmälde Arbetsförmedlingen till JO. Av anmälan framgick följande.

text: I mars 2011 begärde han hos Arbetsförmedlingens presstab att få ta del av en revisionsrapport från Arbetsförmedlingens internrevision som handlade om Fas 3 i den arbetsmarknadspolitiska åtgärden jobb- och utvecklingsgarantin. Han fick den 17 mars svar från BB vid presstaben. Hon upppgav att revisionsrapporten alltjämt utgjorde arbetsmaterial och att den inte skulle bli klar förrän senare under våren.

text: Det visade sig emellertid att revisionsrapporten fanns hos Arbetsmarknadsdepartementet; den hade inkommit där den 10 januari 2011. Rapporten, som var daterad den 3 januari, hade enligt sändlistan skickats för kännedom till både interna och externa mottagare, bl.a. Arbetsförmedlingens presstab och Riksrevisionen.

text: Enligt AA hade Arbetsförmedlingen genom sitt agerande hållit revisionsrapporten hemlig utan stöd i gällande lagstiftning.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Arbetsförmedlingens presschef CC. Arbetsförmedlingen anmodades därefter att yttra sig, varvid berörd befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter. I sitt yttrande anförde Arbetsförmedlingen, genom tf. chefsjuristen DD, huvudsakligen följande.

text: AA kontaktade i mars 2011 Arbetsförmedlingens presstab och begärde att få ut Arbetsförmedlingens internrevisions rapport om Fas 3. Arbetsförmedlingens internrevision granskar Arbetsförmedlingens verksamhet på uppdrag av styrelsen. Vid tidpunkten för förfrågan var rapporten om Fas 3 ännu inte behandlad och fastställd av styrelsen. Att rapporten – som det senare framkom – hade skickats från Arbetsförmedlingen via e-post till bl.a. Arbetsmarknadsdepartementet framgick inte av diariet och hade heller inte på annat sätt kommit presstaben för kännedom. Presstaben hade således fog för sin uppfattning att rapporten fortfarande utgjorde ett arbetsmaterial. Mot denna bakgrund saknas stöd för AA:s påståenden om att presstaben, i strid med gällande lagstiftning, medvetet undanhållit honom rapporten. Arbetsförmedlingen har med anledning av det inträffade förtydligat sina rutiner avseende färdigställandet av internrevisionens rapporter. AA kommenterade Arbetsförmedlingens yttrande. Han erinrade om att det av rapportens missiv framgick att den sänts till andra myndigheter, något som presstaben alltså hade kännedom om.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmän handling.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF är en handling allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 §§ samma kapitel är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: I

text: 2 kap. 7 §

text: TF anges när en handling anses upprättad hos en myndighet. Enligt huvudregeln anses en handling upprättad bl.a. när den har expedierats, t.ex. genom att sändas till annan myndighet.

text: Bedömning

text: Den rapport AA begärde utlämnad blev en allmän handling då den expedierades till andra myndigheter, dvs. senast den 10 januari 2011. Trots detta uppgav BB vid Arbetsförmedlingens presstab drygt två månader senare att rapporten utgjorde arbetsmaterial, dvs. att den inte var en allmän handling. Oavsett vad det beskedet grundade sig på var det uppenbart felaktigt.

text: Syftet med en presstab får anses vara att säkerställa att den myndighet vid vilken den inrättats ska sköta myndighetens informationsplikter på ett professionellt sätt. Det måste med andra ord ställas särskilda krav på att besked som lämnas därifrån är korrekta. Att ett felaktigt besked i en fråga som rör den grundlagsfästa rätten att ta del av allmänna handlingar lämnas av någon som har till uppgift att besvara just sådana frågor är allvarligt. Arbetsförmedlingen ska därför kritiseras för det inträffade, som innebar att AA berövades rätten att ta del av den handling han efterfrågade.