title: Initiativärende mot Migrationsverket angående ifrågasatt underlåtenhet i flera fall att fullgöra anmälningsskyldigheten enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: Initiativet

text: I medierna förekom under slutet av år 2005 uppgifter om att Migrationsverket i flera fall hade gjort polisanmälningar om brott mot asylsökande barn med uppgivenhetssymtom och att myndigheten underlåtit att göra anmälan om missförhållanden till socialnämnden.

text: Uppgifterna ledde till att flera anmälningar mot Migrationsverket gavs in till JO.

text: Jag beslutade att inom ramen för ett initiativärende utreda om Migrationsverket hade uppfyllt sina skyldigheter enligt

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Migrationsverket. Det kom då bl.a. fram att det rörde sig om ett drygt tiotal fall i vilka verket hade gjort polisanmälan angående misstankar om brott mot asylsökande barn med uppgivenhetssymtom.

text: Verket anmodades härefter att yttra sig rörande myndighetens tillämpning i de aktuella fallen av bestämmelsen i

text: I yttrande den 13 mars 2006 anförde Migrationsverket, genom generaldirektören AA, följande.

text: Bakgrund

text: Under våren 2004 uppmärksammade Migrationsverket att det vid verkets mottagningsenheter fanns familjer med barn som uppvisade symtom som i dag benämns uppgivenhetssymtom. För att arbeta med familjerna på ett samlat sätt inrättades ett så kallat barnteam på mottagningsenhet 3 i Solna. Arbetet innebär att det kring varje familj byggs upp ett nätverk bestående av företrädare för barnteamet, socialtjänsten, barn- och ungdomspsykiatrin samt eventuellt ytterligare aktörer. I nätverket diskuteras familjens situation samt vilka insatser som behöver vidtas i syfte att förbättra situationen. Ibland deltar familjerna i nätverksmötena. Efter mötena gör verket journalanteckningar över vad som har kommit fram vid mötena. Efter att i drygt ett år ha arbetat på detta sätt kontaktade mottagningsenhet 3 i oktober 2005 polisen och informerade om uppgifter som verket hade fått del av.

text: Polisen bedömde att Rikskriminalpolisen kunde ha intresse av att få uppgifter om vissa typfall. Mot den bakgrunden överlämnade mottagningsenhet 3 i november 2005 uppgifter som kan tyda på att barn har utsatts för brott. Uppgifterna avsåg elva familjer. Uppgiftslämnandet uppmärksammades av massmedierna och det ifrågasattes om verket hade underlåtit att enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: göra en anmälan till sociala myndigheter.

text: Allmänt om Migrationsverkets tillämpning av anmälningsskyldigheten

text: Enligt Migrationsverkets uppfattning är verket en sådan myndighet som omfattas av anmälningsskyldighet enligt

text: . Det innebär också att verket har skyldighet att lämna uppgifter till socialnämnden om förhållanden som nämns i bestämmelsens fjärde stycke. I verkets Utlänningshandbok gavs vid tidpunkten för det inträffade instruktioner för anmälan beträffande uppgifter som kommer fram hos mottagningsenheterna vid den sociala och ekonomiska utredningen av asylsökande, samt när verket i andra sammanhang uppmärksammar att ett utländskt barn utan vårdnadshavare vistas i Sverige. Efter det att utlämnandet av uppgifter till polisen uppmärksammades har verket förtydligat instruktionerna för anmälan till socialnämnden. Numera finns detaljerade instruktioner i Utlänningshandboken av vilka det bland annat framgår att anmälan ska vara skriftlig och att verket dessutom ska begära en skriftlig bekräftelse på att socialtjänsten har tagit emot anmälan.

text: Tillämpningen i de aktuella ärendena

text: Barnteamet på mottagningsenhet 3 har som rutin att alltid anmäla de familjer teamet arbetat med till socialnämnden om inte nämnden redan är informerad om familjen. Anledningen är att dessa familjer ofta har ett stort omvårdnadsbehov och att socialtjänsten är en viktig part i nätverket. Anmälningar till socialnämnden enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: görs dock av olika skäl inte vid nätverksmötena. Sedan det uppmärksammats att verket hade lämnat uppgifter till polisen och saken diskuterats internt har verket som nämnts ändrat rutinerna för anmälan till socialtjänsten. Mot bakgrund av detta har mottagningsenhet 3 i vissa ärenden, som närmare redogörs för i det följande, gjort en skriftlig anmälan till sociala myndigheter efter det att uppgifterna har lämnats till polisen. I den redovisning som följer här nedan redogörs för varje enskilt ärende, vilka uppgifter om barnen som förekommit och vilka åtgärder som verket vidtagit. För att göra bilden tydligare lämnas först några sammanfattande kommentarer. De uppgifter som Migrationsverket har lämnat till polisen har verket i fem av fallen fått från socialtjänsten eller de behandlingshem där barnen placerats (ärendena 4–8). I ett fall kom uppgifterna från en hälsovårdsmyndighet (ärende 1), vilken också har anmält uppgifterna till socialtjänsten. I ett fall fick verket uppgifterna från polisen (ärende 11). I de övriga fyra fallen har uppgifterna kommit fram hos verket (ärendena 2, 3, 9 och 10). I ett av dessa fall har verket anmält uppgifterna till socialtjänsten i samband med att de kommit till verkets kännedom (ärende 2). I de ärenden där verket inte har anmält uppgifterna omedelbart är skälet till detta bland annat att socialtjänsten sedan tidigare har varit informerad om familjen och att familjen redan har varit föremål för insatser från socialtjänsten (ärendena 3, 9 och 10). I sju av fallen har verket haft löpande kontakter med socialtjänsten i form av nätverksmöten, som beskrivits ovan, eller på annat sätt.

text: Ärende 1 De aktuella uppgifterna avser misstankar om att barn kan ha drogats och kommer från flyktinghälsovården i Upplands Väsby. Personal som anlitats av

text: flyktinghälsovården gjorde anmälan till socialnämnden 2004-12-03. Migrationsverket informerades om anmälan per telefon cirka två veckor senare. Anmälan beskriver familjens situation i allmänna ordalag. Enligt uppgift från personal på mottagningsenhet 3 har anmälaren lämnat uppgifterna om drogmisstankar muntligen till socialnämnden. Migrationsverket har haft kontakt med socialtjänsten angående familjen sedan 2004- 05-05 och gjort anmälan enligt

text: socialtjänstlagen

text: 2004-07-08 sedan det uppstått osäkerhet om familjen själv klarade sin livssituation. Att anmälan har gjorts framgår av en tjänsteanteckning, men det är oklart om anmälan var skriftlig eller muntlig. Därefter har verket haft löpande kontakter med socialtjänsten i de olika orter som familjen varit bosatt i, vilket framgår av verkets dokumentation i ärendet. Familjen har varit föremål för nätverkssamarbete.

text: Ärende 2 Uppgifterna avser information som lämnats anonymt till Migrationsverket per telefon 2005-06-27, 2005-08-16 och 2005-08-26. Av informationen framgår bland annat att modern tvingar ett av barnen att spela apatiskt i samband med hembesök, att barnet förbjudits att äta vanlig mat sedan sonden tagits bort samt att familjen har för avsikt att se till att ett annat barn också blir apatiskt i syfte att familjen ska få uppehållstillstånd. I ärendet finns också information om att en anonym person kontaktat verket 2005-08-12 och visat en videofilm från ett bröllop, på vilken barnet som tidigare har bedömts vara apatiskt dansar och skrattar. På filmen syns att barnet har näringssond. Migrationsverket anmälde per telefon missförhållanden i familjen till socialtjänsten 2005-06-30. Verket gjorde en ny anmälan per telefon till socialtjänsten 2005-08-26 med anledning av nya anonyma uppgifter som kommit in samma dag. Anmälningarna är dokumenterade i journalanteckningar. Av anteckningar i ärendet framgår att Migrationsverket har träffat familjen tillsammans med socialtjänsten första gången 2004-08-05 efter en anmälan till socialtjänsten från barn- och ungdomspsykiatrin. Därefter har verket haft löpande kontakter med socialtjänsten i de olika orter där familjen bott. Kontakterna pågick till dess att familjen avvek samt är dokumenterade i journalanteckningar.

text: Ärende 3 De aktuella uppgifterna avser information som Migrationsverket har fått från modern i familjen vid ett hembesök 2005-10-18. Hon har bland annat berättat att hon under våren samma år beslutat att familjen skulle gömma sig för att undvika att avvisas och i samband med det överdoserat psykofarmaka så att ett av hennes barn blivit medvetslöst. Barnet har sedan transporterats i bil från Norrland till Stockholm. Med anledning av vad modern berättat gjorde verket en skriftlig anmälan till socialnämnden 2005-11-04, trots att det bedömdes att socialtjänsten redan var inkopplad. Av journalanteckningar framgår att verket känt till att socialtjänsten planerade ett hembesök hos familjen 2005-10-21. Efter anmälan har verket haft löpande kontakter med socialtjänsten, vilket har dokumenterats i verkets journalanteckningar. Innan anmälan gjordes hade verket haft kontakter med sjukvården och barnpsykiatrin angående familjen.

text: Ärende 4 Uppgifterna rör misstankar om att ett barn har drogats. Migrationsverket fick uppgifterna muntligen från det behandlingshem där pojken hade placerats av andra myndigheter. Personalen på behandlingshemmet ansåg att barnet var ”slöare” efter varje besök av föräldrarna. De muntliga uppgifterna kom enligt mottagningsenhet 3 till verket i januari 2005, efter det att barnet hade fått permanent uppehållstillstånd i Sverige, och har inte dokumenterats hos verket. Verkets personal har utgått från att personalen på behandlingshemmet har upplyst socialnämnden om drogmisstankarna och har inte gjort någon egen anmälan eller haft andra kontakter med socialtjänsten med anledning av uppgifterna.

text: Av journalanteckningarna i ärendet framgår att verket tidigare fått information från sjukvården om att barnet kom till sjukhus via socialtjänsten 2004-08-04 samt att sjukhuset hade kontaktat socialtjänsten en vecka senare angående barnets situation. Verket har även senare haft kontakt med sjukvården angående familjen.

text: Ärende 5 Uppgifterna avser bland annat misstankar om sexuella övergrepp samt oklarheter om huruvida de vuxna personerna i familjen är barnets biologiska föräldrar. Uppgifterna om eventuella sexuella övergrepp fick Migrationsverket från socialtjänsten i december 2004 i samband med ett möte angående familjen. Verket har dokumenterat uppgifterna i journalanteckningar. Osäkerheten kring föräldraskapet har enligt mottagningsenhet 3 sedan lång [tid] diskuterats vid nätverksmöten. Dokumentation av att frågan har diskuterats finns i journalanteckningar från ett sådant möte 2005-09-01. Migrationsverket fick i oktober 2004 information om familjen i samband med ett möte med barn- och ungdomspsykiatrin. Vid mötet kom det fram att familjen var aktuell hos socialtjänsten. Socialtjänsten upplyste samma månad verket om att barnet och fadern hade placerats på ett behandlingshem samt att modern vårdades på sjukhus. Regelbundna nätverksmöten har ägt rum sedan oktober 2004.

text: Ärende 6 Uppgifterna handlar om att barnet har placerats i skyddat boende på grund av misstankar om att barnet och dess mor hade misshandlats. Utredning pågick även beträffande barnets syskon. Migrationsverket fick uppgifterna från socialtjänsten per telefon 2005-04-28, och uppgifterna dokumenterades genom journalanteckningar. Socialtjänsten hade i sin tur fått uppgifter om missförhållanden från barnets skola. Barnet var omhändertaget enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) sedan 2005-04-19. Av verkets journalanteckningar framgår att barnets skola i mars 2005 diskuterat situationen med socialtjänsten. Det framgår också att barnets mor har lämnat ytterligare uppgifter om barnens situation under ett möte i maj 2005, vid vilket bl.a. verket och socialtjänsten deltog. Verket har haft flera kontakter med socialtjänsten och har också lämnat ut vissa handlingar som socialtjänsten begärt att få ta del av.

text: Ärende 7 Uppgifterna gäller bl.a. information om att föräldrarna hade hällt ut barnets sondmat, att pappan hade hotat att döda personalen, att sjukvården har misstänkt att flickan drogats samt att pappan har erkänt att han gett flickan medicin som han påstod var penicillin från Ryssland. Uppgifterna kom enligt mottagningsenhet 3 till Migrationsverkets kännedom under möten med bland annat socialtjänsten i mars och maj 2005. Vid mötena har personalen vid den bostadsanläggning där socialnämnden hade placerat familjen berättat om de ifrågavarande uppgifterna. Migrationsverket har dokumenterat delar av uppgifterna i journalanteckningar. Av verkets journalanteckningar framgår vidare att socialtjänsten i september 2004 har informerat verket om bl.a. att barnet är ”apatiskt”. Verket har sedan dess haft flera möten med socialtjänsten, vid vilka familjens situation har diskuterats. Kontakterna har dokumenterats genom journalanteckningar.

text: Ärende 8 Uppgifterna gäller ett barn som vid läkarkontroll bl.a. har uppvisat levervärden som har varit så höga att de inte kunnat uppkomma genom den medicin som skrivits ut. Uppgifterna lämnades muntligen till Migrationsverkets mottagningsenhet 3 i mars 2005 av personal vid det behandlingshem där socialnämnden hade placerat familjen. Uppgifterna har inte dokumenterats hos verket. Enligt mottagningsenhet 3 har personalen vid familjens boendeanläggning informerat socialnämnden om de aktuella uppgifterna. Någon dokumentation beträffande detta finns inte i ärendet.

text: Enligt uppgifter från mottagningsenhet 3 informerade socialtjänsten 2005-01-26 enheten om att barnet och modern hade placerats på ett behandlingshem. Detta framgår indirekt av journalanteckningar i ärendet. Av anteckningarna framgår också att verket fick besked om att barnet och modern hade avvikit från behandlingshemmet 2005-03-30. Migrationsverket gjorde en skriftlig anmälan till socialtjänsten 2005-11-29. Anmälan är dokumenterad i journalen. Skälet till att verket inte gjorde anmälan tidigare var att familjen redan var föremål för insatser från socialtjänstens sida och att omvårdnadsbehovet därmed bedömdes tillgodosett. Misstankarna om att barnet for illa var vaga.

text: Ärende 9 Uppgifterna avser misstankar om att familjen har uppgett falsk identitet samt information om att familjen enligt ett anonymt brev hade fått instruktioner om hur barn kan göras ”apatiska”. Detta brev har inte diarieförts och det är oklart när det kom in till verket. Enligt mottagningsenhet 3 kom brevet troligen in i mars eller april 2005. Uppgifterna om de felaktiga identiteterna kom enligt journalanteckningar in till verket 2004-08-03 genom ett annat anonymt brev. Inte heller detta brev tycks vara diariefört. Migrationsverket har enligt journalanteckningar deltagit i regelbundna nätverksmöten gällande familjen sedan november 2004 tillsammans med bl.a. socialtjänsten. Verket anmälde misstankarna till socialtjänsten 2005-11-29, dvs. efter det att verket infört nya rutiner. Anmälan har inte gjorts tidigare, eftersom familjen sedan länge var föremål för insatser från socialtjänstens sida, bl.a. genom familjehemsplacering. Mottagningsenhet 3 bedömde dessutom att uppgifterna var osäkra, eftersom breven var anonyma. Sannolikt bedömdes uppgifterna om att familjen hade angett fel identitet inte vara av intresse för socialnämnden när de kom in.

text: Ärende 10 De aktuella uppgifterna rör information om att mannen i familjen eventuellt inte är biologisk far till barnen, eftersom han på grund av ett fotografi hade bedömts vara identisk med en man som påstods vara gift och ha barn med en annan kvinna. Ett av barnen i familjen i Sverige matades med sond. Mannens syster hade tidigare beviljats permanent uppehållstillstånd på grund av att ett av hennes barn hade varit sjukt. Uppgifterna om mannens identitet kom enligt journalanteckningar till Migrationsverket kännedom i juni 2005. Av journalanteckningar framgår att socialtjänsten 2004-10-28 har informerat verket om att socialtjänsten hade ordnat bostad åt familjen och skulle utreda vilka insatser som behövde göras i övrigt. Av andra journalanteckningar framgår att verket sedan dess har haft flera kontakter med socialtjänsten om främst bostadsfrågor. Migrationsverket har inte anmält uppgifterna om mannens identitet till socialtjänsten på grund av att familjen redan var föremål för insatser från socialtjänstens sida och att behovet av omvårdnad därmed var tillgodosett. Uppgifterna bedömdes inte vara relevanta för omvårdnaden om barnen. Mottagningsenhet 3 ansåg att en tänkbar förklaring till identitetsuppgifterna kunde vara att mannen har två familjer.

text: Ärende 11 Uppgifterna avser information om att fadern i familjen har utsatt barnet för olika former av påtryckningar för att barnet skulle uppträda ”apatiskt”. Uppgifterna hämtades från en promemoria som polisen hade upprättat och kommer ursprungligen från en sjukhusterapeut. Terapeuten har hotats av fadern på grund av att terapeuten har gjort gällande att fadern var ansvarig för barnets tillstånd. Promemorian kom in till Migrationsverket i Malmö 2005-11-03 men diariefördes inte.

text: Familjen beviljades permanent uppehållstillstånd 2005-10-31, dvs. innan promemorian kom in till Migrationsverket, och var i mitten av november 2005 hos verket på så kallat utskrivningssamtal. Enligt uppgift från mottagningsenhet 3 var familjen redan aktuell hos socialtjänsten. Dessa omständigheter bidrog till att verket vid den tidpunkten inte såg någon anledning till att informera socialtjänsten. Verket anmälde uppgifterna skriftligen till socialtjänsten 2005-11-29, vilket har dokumenterats i verkets journalanteckningar. Av Migrationsverkets utredning framgår det att mottagningsenhet 3 övertog ansvaret för familjen först i mitten av oktober 2005 och att familjen inte varit föremål för nätverksarbete.

text: Avslutande kommentarer

text: Tillämpningen av anmälnings- och uppgiftsskyldigheten Genomgången visar att socialtjänsten i sju av fallen har förmedlat till Migrationsverket eller känt till de uppgifter som verket lämnat till polisen (ärendena 1, 2 samt 4–8). Verket har i de övriga fyra fallen bedömt att det inte funnits behov av att göra anmälan till socialtjänsten när uppgifterna kom till verkets kännedom. I majoriteten av ärendena har verket också haft löpande kontakter med socialtjänsten om barnen. Det har således inte varit fråga om att Migrationsverket har undanhållit uppgifter för de sociala myndigheterna. Av utredningen framgår att verket i fem av de elva fallen har fått de aktuella uppgifterna från socialtjänsten eller de behandlingshem där barnen placerats (ärendena 4–8). Något krav på att verket ska göra anmälan till socialtjänsten beträffande samma uppgifter kan rimligen inte ställas. Detsamma gäller det fall i vilket sjukvården har gjort anmälan till socialnämnden och lämnat uppgifter till verket (ärende 1). I ett av de ärenden där uppgifterna kom fram hos Migrationsverket, gjorde verket anmälan till socialnämnden tre dagar efter det att uppgifterna kom till verkets kännedom (ärende 2). I ett annat av de ärenden där uppgifterna kom fram hos Migrationsverket, gjorde verket anmälan ungefär två veckor efter det att verket fått in uppgifterna (ärende 3). Anmälan gjordes i detta fall trots att tjänstemännen bedömde att socialtjänsten redan var inkopplad. Jag kan här konstatera att anmälan inte har gjorts genast. Om tjänstemännen bedömde att uppgifterna omfattades av anmälningsskyldighet borde anmälan rätteligen ha gjorts när uppgifterna kom till verkets kännedom. När det gäller de övriga tre fallen har de berörda tjänstemännen bedömt att det inte fanns något behov av att anmäla uppgifterna till socialnämnden när de kom till verkets kännedom (ärendena 9–11). De närmare omständigheterna kring dessa ställningstaganden framgår av den ovanstående genomgången. Det förtjänar att påpekas att, även om formuleringen i

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: ger ett visst utrymme för en bedömning av om en uppgift omfattas av anmälnings- eller uppgiftsskyldighet, det är viktigt att uppgiften lämnas till socialnämnden så snart det finns minsta tvekan om uppgiftens betydelse för barnets behov av skydd. I tveksamma fall finns det möjlighet att rådgöra med socialtjänsten. Jag finner inte anledning att på grundval av verkets utredning i efterhand ifrågasätta riktigheten i de bedömningar som verket har gjort beträffande ärendena 9–11. Av verkets Utlänningshandbok framgår numera bl.a. att anmälningsplikten inte förutsätter att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa samt att anmälan kan göras även beträffande obestyrkta uppgifter. Av verkets utredning framgår att vissa av de anmälningar som verket har gjort inte varit skriftliga. Även om det inte finns något formellt krav på skriftlighet rekommenderas sådan anmälan av bl.a. Riksdagens ombudsman. Som redan har nämnts framgår det numera av verkets interna instruktioner att en anmälan ska vara skriftlig och att verket ska begära att socialnämnden bekräftar att anmälan har tagits emot.

text: Dokumentationen i ärendena Genomgången av materialet visar att dokumentationen i de aktuella ärendena är omfattande. Den information som Migrationsverket har fått muntligen av andra myndigheter och uppgiftslämnare har dock i några fall inte dokumenterats eller dokumenterats endast i vissa delar hos verket. Verket har vid utarbetandet av detta yttrande tagit del av dokumentationen i ärendena och inhämtat kompletterande upplysningar muntligen från de berörda medarbetarna. Jag vill framhålla att det inte alltid är helt klart om en uppgift som lämnas till verket muntligen, exempelvis till en mottagningsenhet, omfattas av anteckningsskyldighet enligt

text: 15 § förvaltningslagen

text: , eftersom det kan vara osäkert om uppgiften har betydelse för utgången av ett ärende. Uppgifter som kommer in muntligen är inte heller alltid sådana som typiskt sett bör föras in i journalanteckningar, vilket innebär att det finns situationer där det är tvivelaktigt om uppgiften ska eller bör antecknas. Även om anteckningsskyldighet inte skulle gälla för en uppgift som verket får in muntligen, anser jag att uppgiften bör dokumenteras om den kan komma att ligga till grund för åtgärder från verkets sida. Genomgången av ärendena visar att det råder osäkerhet om när vissa handlingar har kommit in, eftersom dessa inte har diarieförts (ärendena 9 och 11). Detta strider mot gällande regler och är naturligtvis inte acceptabelt. För att säkerställa att uppgifter och handlingar dokumenteras på rätt sätt avser mottagningsenhet 3 att anordna utbildning om dokumentationskravet, samt införa en rutin som innebär att handläggarna i samband med ärendegenomgångar särskilt uppmärksammar frågan om dokumentationsskyldigheten. Det bör nämnas att verkets Förvaltningshandbok redan innehåller detaljerade instruktioner beträffande tjänste- och journalanteckningar samt att verket i den interna utbildningen särskilt betonar betydelsen av att dokumentera uppgifter och diarieföra handlingar.

text: Avslutning Migrationsverket bedömer att metoden med barnteam och nätverk är ett föredömligt sätt att arbeta med familjer som det nu är fråga om. Barnteamet har som ovan nämnts rutinen att alltid anmäla till socialtjänsten, om inte socialtjänsten redan är informerad om familjen. För att säkerställa att socialtjänsten alltid är informerad införs emellertid de rutiner som har beskrivits ovan om skriftlig anmälan och skriftlig bekräftelse. Det är sedan tidigare bestämt att Verksamhetsområde asyl under våren ska göra en översyn av myndighetsutövningen inom mottagningsverksamheten genom besök på verkets samtliga mottagningsenheter. Centrala frågor i denna översyn är anmälan enligt

text: socialtjänstlagen

text: , dokumentationsskyldighet och diarieföring.

text: Migrationsverkets dokumentation rörande de aktuella fallen hämtades in.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 14 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: är myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt myndigheter inom hälso- och sjukvården, annan rättspsykiatrisk undersökningsverksamhet, socialtjänsten och kriminalvården skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter. Anmälningsskyldighet gäller också dem som är verksamma inom yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet som berör barn och unga eller annan yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet inom hälso- och sjukvården eller på socialtjänstens område. Av paragrafens fjärde stycke framgår att myndigheter, befattningshavare

text: och yrkesverksamma som anges i andra stycket är skyldiga att lämna socialnämnden alla uppgifter som kan vara av betydelse för utredning av ett barns behov av skydd.

text: Migrationsverket omfattas av anmälningsskyldigheten enligt

text: 14 § andra stycket socialtjänstlagen

text: (se Socialstyrelsen, Anmälningsskyldighet om missförhållanden som rör barn, s. 26).

text: Anmälningsskyldigheten för de aktuella kategorierna av tjänstemän är absolut. Det innebär att anmälan skall göras till socialnämnden när vissa omständigheter föreligger oberoende av exempelvis att barnet redan är aktuellt hos nämnden.

text: Varje myndighet måste självständigt ta ställning till om de uppgifter som myndigheten får i sin verksamhet skall föranleda en anmälan. Detta gäller i princip också då myndigheten får uppgifterna från någon annan som omfattas av anmälningsskyldigheten enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: Anmälningsskyldigheten förutsätter inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall anmälas om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Det ankommer därefter på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgifterna och utreda om det finns behov av åtgärder. En anmälan till socialnämnden bör göras skriftligen (se JO:s beslut den 12 december 1991 i ärende dnr 2964-1990).

text: Migrationsverket har upplyst att myndigheten under våren 2004 uppmärksammade att det vid verkets mottagningsenheter fanns familjer med barn som uppvisade uppgivenhetssymtom. För att arbeta med familjerna på ett samlat sätt inrättade verket ett s.k. barnteam på mottagningsenhet 3 i Solna. Kring varje familj byggdes upp ett nätverk bestående av företrädare för barnteamet, socialtjänsten, barn- och ungdomspsykiatrin m.fl. I nätverket diskuteras familjens situation samt vilka insatser som behöver vidtas i syfte att förbättra situationen. Efter drygt ett års arbete kontaktade mottagningsenhet 3 i oktober 2005 polisen och informerade om uppgifter som verket hade fått del av och som kunde tyda på att barn utsatts för brott. Det rörde sig om sammanlagt elva familjer.

text: Huvudfrågan i ärendet är om verket i de nu aktuella fallen har fullgjort skyldigheten att göra anmälan enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: Av utredningen framgår att Migrationsverket i fem av fallen (ärendena 4–8) fick uppgifterna om missförhållanden från socialtjänsten eller de behandlingshem där barnen hade placerats. Det säger sig självt att verket inte behövde göra någon anmälan avseende de uppgifter som kom från socialtjänsten. Inte heller i det fall där sjukvården hade gjort en anmälan till socialnämnden om missförhållanden och lämnat uppgifterna till Migrationsverket (ärende 1) kan någon anmälningsskyldighet för verket anses ha förelegat. Vad gäller de uppgifter som lämnades av behandlingshemmen borde verket i dessa fall enligt min uppfattning

text: ha kunnat utgå från att socialnämnden kände till uppgifterna, och jag går inte vidare i den saken.

text: Enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: skall en anmälan till socialnämnden göras genast om myndigheten får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Det måste finnas ett visst utrymme, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, att bedöma vad som skall läggas i begreppet genast. Det kan finnas situationer när en anmälan oundgängligen måste göras omedelbart, t.ex. när uppgifterna är sådana att det finns skäl att misstänka att det föreligger en akut fara för barnet. I andra fall kan uppgifterna vara av den karaktären att ett visst kortare dröjsmål med att göra anmälan inte behöver innebära att anmälningsskyldigheten har åsidosatts. Ett dröjsmål med omkring två veckor torde dock inte under några omständigheter vara förenligt med det skyndsamhetskrav som gäller.

text: Migrationsverket har i ett ärende där uppgifter om missförhållanden kom fram hos verket gjort anmälan till socialnämnden tre dagar efter det att uppgifterna kom till verkets kännedom (ärende 2). I ett annat ärende dröjde det så länge som två veckor från det att uppgifterna kom fram till dess att verket lämnade dem till socialnämnden (ärende 3). Migrationsverket har i remissyttrandet anfört att handläggningen i dessa fall inte uppfyllde kravet på att anmälningar skall göras genast. Jag delar den uppfattningen, i allt fall när det gäller det senare ärendet (ärende 3).

text: Beträffande de övriga tre fallen har Migrationsverket anfört att de berörda tjänstemännen bedömt att någon anmälan till socialnämnden inte behövdes. Verket har i remissyttrandet inte funnit anledning att göra någon annan bedömning. Jag ifrågasätter emellertid myndighetens uppfattning i detta avseende. Uppgifterna i de tre fallen rörde dels misstankar om att en familj hade uppgett felaktig identitet och att familjen fått instruktioner om hur barn kan göras apatiska (ärende 9), dels information om att mannen i en familj eventuellt inte var biologisk far till barnen (ärende 10), dels information om att fadern i familjen hade utsatt barnet för olika former av påtryckningar för att barnet skulle uppträda apatiskt (ärende 11). Enligt min mening har det, även med beaktande av vad som har kommit fram genom utredningen och vad verket har uttalat i yttrandet, funnits anledning att anmäla uppgifterna till socialnämnden. I två av fallen gjorde verket sådana anmälningar, men först i ett senare skede sedan myndigheten hade infört nya rutiner angående anmälningar till socialnämnden.

text: Som nämnts i det föregående har JO i tidigare beslut uttalat att en anmälan till socialnämnden bör göras skriftligen. Vissa av de anmälningar som verket gjorde i de aktuella fallen var inte skriftliga. Jag noterar att verket har uppmärksammat detta och ändrat sina interna instruktioner i saken.

text: Det har genom utredningen också kommit fram att den information som Migrationsverket fick muntligen av andra myndigheter och uppgiftslämnare i några

text: fall inte dokumenterades eller dokumenterades endast i vissa delar. Jag instämmer i verkets uppfattning att myndigheten utöver vad som följer av dokumentationsskyldigheten enligt

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: bör anteckna även andra uppgifter som kan komma att ligga till grund för åtgärder från myndighetens sida. Så har uppenbarligen inte skett i samtliga berörda fall.

text: Utredningen visar också att vissa handlingar som kom in i ärendena inte hanterades på rätt sätt i fråga om skyldigheten att registrera allmänna handlingar.

text: Jag kan således konstatera att Migrationsverket har brustit i vissa hänseenden vid handläggningen av de aktuella ärendena. Vad som har kommit fram ger mig dock inte anledning att gå vidare i saken.

text: Avslutningsvis vill jag understryka att min granskning i ärendet har tagit sikte på huruvida Migrationsverket har fullgjort sin anmälningsskyldighet beträffande uppgifter om missförhållanden hos de asylsökande familjerna. Jag har således inte prövat uppgifterna om de påstådda missförhållandena i sig.

text: Jag avslutar initiativärendet med den kritik som ligger i det förut sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Diarieföring Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot Försäkringskassan, länsorganisationen Västernorrland, om diarieföring av överklaganden och begäran om omprövning

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid min inspektion av Försäkringskassan, länsorganisationen Västernorrland, försäkringskontoret Sundsvall, den 14–15 november 2006 (dnr 5167-2006) uppmärksammade jag följande rörande Försäkringskassans diarieföring av överklaganden och begäran om omprövningar.

type: stycke

text: Registreringen av inkomna överklaganden och omprövningsbegäran skedde normalt på länskontoret. Det angavs inte i diariet när överklagandet översändes till länsrätten. Det förflöt ibland lång tid från det att ett överklagande eller en omprövningsbegäran kom in och till dess att handlingen registrerades.

text: I ett fall hade ett överklagande kommit in den 5 juni 2006 och registrerats först den 5 oktober 2006. I det fallet angavs dessutom att ärendet hade avslutats den 4 oktober 2006, vilket tyder på att överklagandet registrerats först när ärendet återkom från länsrätten. I ett annat fall hade överklagandet kommit in den 24 november 2005 och registrerats först den 3 januari 2006. I ytterligare ett fall hade överklagandet kommit in den 4 juli 2006 och registrerats först den 23 augusti 2006.

text: Vad gällde omprövningsärenden kunde konstateras följande. I ett ärende hade omprövningsbegäran kommit in den 29 november 2005 och registrerats först den 6 februari 2006. I ett annat ärende hade omprövningsbegäran kommit in den 6 december 2005 och registrerats först den 1 februari 2006. Vidare angavs i vissa ärenden både när ärendet avslutades och när beslutet expedierades, men det vanligast förekommande var att det endast angavs när ärendet avslutades.

text: Jag beslutade att i ett initiativärende låta utreda Försäkringskassans diarieföring.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan för yttrande över kassans diarieföring av överklaganden och begäran om omprövning.

text: Försäkringskassan (länskontoret Västernorrland) anförde i remissvaret genom länsdirektören AA följande.

text: JO har påpekat att registrering av inkomna överklaganden och omprövningsbegäran normalt sker på länskontoret men att det inte angavs i diariet när överklagandet översändes till länsrätten. Vidare har JO påtalat att det ibland förflutit lång tid från det att ett överklagande eller en begäran om omprövning kommit in till dess det registrerats. Försäkringskassan har numera rutinen att det i samtliga ärenden ska anges i diariet när ett ärende översänds till länsrätten. Beträffande JO:s synpunkter på att lång tid förflutit mellan att överklagande/begäran om omprövning inkommit och registrering i diariet så håller Försäkringskassan f.n. på att omorganisera handläggningen av omprövningar och processföring. Tidigare har omprövningar och processföring handlagts av 20-talet handläggare på deltid vid de sju försäkringskontoren i länet. Från och med april 2007 kommer samtliga omprövningar samt processföring mot läns-och kammarrätt att handläggas koncentrerat av 3–4 handläggare under ledning av en enhetschef vid försäkringskontoret i Härnösand. Det radikalt minskade antalet handläggare för omprövningar borgar för att rutinerna kring diarieföring kommer att vara väl kända och lättare att följa. I samband med att den nya organisationen införs kommer Försäkringskassan att ha genomgång med all personal om handläggningsrutinerna vid omprövningar och överklaganden inklusive information om reglerna för diarieföring. Skriftliga arbetsrutiner kommer att införas och implementeras. Försäkringskassan kommer att ta fasta på JO:s synpunkter på att förtydliganden behövs beträffande arbetsrutinerna för dokumentering av att beslut är sänt till den försäkrade, rutinerna vid delgivningskvitto, god man och överklagandehänvisning. I syfte att rutinerna ska vara lätt tillgängliga för all personal kommer vi att ha dem på Försäkringskassans lokala intranät.

text: Ärendet remitterades därefter till huvudkontoret för yttrande över Försäkringskassans rutiner för diarieföring av överklaganden och begäran om omprövning. Det angavs i remissen att yttrandet borde innehålla huvudkontorets uppfattning i fråga om Försäkringskassan – mot bakgrund av undantagsregeln från registreringsskyldighet som anges i

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: – är skyldig att registrera överklaganden och begäran om omprövning.

text: Försäkringskassan (huvudkontoret) anförde i remissvaret genom chefsjuristen BB följande.

text: Allmänt

text: Det är av stor vikt att det inom Försäkringskassan finns fungerande rutiner för att säkerställa att begäran om omprövning och överklaganden handläggs på ett rättssäkert och riktigt sätt. Detta tar även sikte på att hålla ordning på handlingar i ärenden av nämnda slag. Det är också nödvändigt att på olika sätt och för olika ändamål kunna följa upp omprövnings- och överklagandeärenden. Försäkringskassan har i

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: undantagits från skyldigheten i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: att registrera, det vill säga diarieföra, allmänna handlingar. Undantaget gäller bl.a. handlingar i försäkringsärenden.

text: Försäkringskassans tolkning av undantagsregeln i

text: 5 § sekretessförordningen

text: 5 § sekretessförordningen

text: tolkas så att omprövningsärenden och överklagandeärenden inte omfattas av undantaget från registreringsskyldigheten. Anledningen till det är följande.

text: Omprövningar

text: En förutsättning för att omprövning ska kunna bli aktuell är att det finns ett beslut i ett ärende om försäkring. Vid den tidpunkt ett omprövningsärende inleds är det egentliga försäkringsärendet avgjort även om beslutet ännu inte vunnit laga kraft. Rent språkligt kan man säga att omprövningsärenden är försäkringsärenden. Aktiviteten eller processen omprövning är intimt förknippad med försäkringsärendet. Men mot bakgrund av förarbetsuttalandena till

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: kan det dock knappast ha varit lagstiftarens uppfattning att omprövningsärenden skulle omfattas av undantaget (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 356 [s. 357; JO:s anm.] ). Det är inte frågan om ”sjukanmälningar, inkomstuppgifter, läkarintyg m.fl. handlingar som i stor mängd kommer in till försäkringskassorna”, det vill säga en sådan mängd handlingar att det av den anledningen kan anses betungande att registrera ärendena.

text: Överklaganden

text: Överklagandeärenden har en ur handläggningssynpunkt än mer kvalificerad och mångfasetterad karaktär. Även om man rent språkligt skulle kunna hänföra också sådana ärenden till försäkringsärenden är de inte lika intimt förknippade med försäkringsärendena som omprövningsärendena. Själva överklagandeprövningen görs i en annan instans. Det kan inte anses ha varit lagstiftarens avsikt att överklagandeärendena skulle omfattas av undantaget. Det är här inte frågan om någon masshantering, och det finns ett starkt allmänintresse av insyn i verksamheten.

text: Ställningstagande

text: Som framgår ovan under rubrikerna Omprövningar och Överklaganden kan man rent språkligt föra in dessa ärenden under undantaget i

text: 5 § sekretessförordningen

text: . En tolkning av bestämmelsen mot bakgrund av förarbetena till den bakomliggande lagbestämmelsen ger dock en annan bild. Enligt Försäkringskassans uppfattning bör

text: 5 § sekretessförordningen

text: Försäkringskassans interna regler om registrering

text: Oavsett hur undantaget i

text: 5 § sekretessförordningen

text: ska tolkas har Försäkringskassan i de interna riktlinjerna (

text: ) för diarieföring angett att handlingar i omprövnings- och överklagandeärenden alltid ska registreras. Registreringen ska ske på det sätt som föreskrivs i

text: , dvs. utan dröjsmål. Av Försäkringskassans rutin (

text: ) för diarieföring i IT-stödet Diabas framgår också att omprövnings- och överklagandeärenden ska registreras. Kravet att registrera gäller för alla handlingar och händelser, till exempel när begäran om omprövning kommer in eller när handlingar i ett överklagandeärende översänds till länsrätt. Att vissa handlingar som rör begäran om omprövning eller överklagan inte har diarieförts inom länsorganisationen i Västernorrland är alltså inte i överensstämmelse med Försäkringskassans tolkning av undantagsregeln eller Försäkringskassans interna styrdokument.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Sammanfattningsvis innebär regleringen att handlingar som kommer in till eller upprättas vid en myndighet är allmänna. Till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning skall varje svensk medborgare ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Den rätten får begränsas endast i särskilt angivna fall. Undantagen regleras i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . I samma lag slås fast myndigheternas skyldighet att registrera allmänna handlingar eller på annat sätt hålla handlingarna ordnade och att registrera vidtagna åtgärder.

text: I

text: 15 kap.

text: sekretesslagen

text: finns bestämmelser om registrering av allmänna handlingar.

text: Enligt

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: skall en allmän handling som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras (diarieföras) utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller.

text: I andra stycket anges att regeringen får föreskriva undantag från registreringsskyldigheten beträffande handlingar av visst slag som hos myndighet förekommer i betydande omfattning. Sådant undantag har meddelats för Försäkringskassan i

text: 5 § sekretessförordningen (1980:657)

text: beträffande handlingar i försäkringsärenden samt samlingsräkningar med bilagor för tandvård, läkarvård eller annan sjukvård.

text: Av förarbetena till

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: framgår att undantagsregeln avser handlingar som sjukanmälningar, inkomstuppgifter, läkarintyg m.fl. vilka i stor mängd kommer in till Försäkringskassan (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 357).

text: I Försäkringskassans Vägledning 2004:7, version 2, s. 12 anges följande. Försäkringskassan är undantagen från skyldigheten att registrera handlingar i socialförsäkringsärenden, till exempel sjukanmälningar. – – – Omprövnings- och överklagandeärenden ska däremot registreras i enlighet med reglerna i

text: sekretesslagen

text: (se Försäkringskassans riktlinjer [2005:5] för diarieföring). I Försäkringskassans riktlinjer (

text: ) för diarieföring s. 8 anges, att handlingar i omprövnings- och överklagandeärenden alltid skall diarieföras.

text: Syftet med undantagsregeln i

text: sekretessförordningen

text: är att Försäkringskassan skall slippa registrera handlingar som förekommer i betydande omfattning hos kassan och där det ur arbets- och kostnadssynpunkt är motiverat att undanta dessa handlingar från registreringsskyldighet.

text: En ur rättssäkerhetssynpunkt så viktig handling som ett överklagande eller en omprövningsbegäran torde knappast hänföras till den sortens masshandlingar.

text: Enligt min uppfattning, vilken som framgått delas av huvudkontoret, är undantagsregeln i

text: 5 § sekretessförordningen

text: inte tillämplig på överklaganden eller omprövningsbegäran.

text: Av det nu anförda följer att Försäkringskassan skall registrera överklaganden och begäran om omprövning i enlighet med reglerna i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: . – Det kan tilläggas att den ovillkorliga registreringsskyldigheten enligt

text: i och för sig omfattar endast handlingar för vilka sekretess gäller. I många fall torde det emellertid i överklaganden eller omprövningsbegäran förekomma uppgifter som omfattas av sekretess och som alltså måste registreras. Härtill kommer att övriga handlingar i vart fall måste hållas ordnade på det sätt som föreskrivs i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: Enligt

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: skall, beträffande handling som registreras enligt 1 §, av registret framgå datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen, i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt i korthet vad handlingen rör.

text: Av de iakttagelser jag gjorde i samband med inspektionen av länsorganisationen Västernorrland framgick att det förelåg stora brister i länsorganisationens registrering av överklaganden och omprövningar. Det tog ibland lång tid innan överklagandet respektive omprövningsbegäran registrerades och i något fall skedde registreringen först när ärendet återkom från domstol. I vissa fall angavs i diariet både när ärendet avslutades och när beslut i ärendet expedierats och i andra fall endast när ärendet avslutades. Sammanfattningsvis var länsorganisationens registrering inkonsekvent och opålitlig.

text: Syftet med registrering av allmänna handlingar är att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till dessa handlingar. Det måste alltså gå att konstatera vilka allmänna handlingar som finns. Ur offentlighetssynpunkt är det därför viktigt att sådana handlingar registreras utan dröjsmål. Registrering skall sålunda ske så snart det är praktiskt möjligt, normalt samma dag som – eller senast dagen efter – handlingen kom in eller upprättades hos myndigheten. För att skyndsamhetskravet skall kunna efterlevas ligger det i sakens natur att registreringen inom myndigheten sker där handlingen kommer in.

text: Man skall av diariet kunna identifiera handlingen och utläsa var handlingen befinner sig. När det gäller överklaganden och omprövningsbegäran är det dessutom särskilt viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt att Försäkringskassan har väl fungerande rutiner för registrering. Ett överklagande är för den enskilde en synnerligen viktig handling och han ska kunna lita på att Försäkringskassan har betryggande rutiner för handläggning och bevakning av handlingen.

text: Det är allvarligt att Försäkringskassan – länsorganisationen Västernorrland – slarvat med diarieföring av handläggningsåtgärder i så viktiga ärenden som överklaganden. Försäkringskassans bristande rutiner har medfört att överklaganden

text: i vissa fall har blivit liggande lång tid utan att registreras. Risken för rättsförluster för den försäkrade är uppenbar. I andra fall har överklagandet av allt att döma inte registrerats förrän det återkom från länsrätt. I båda fallen sätts

text: tryckfrihetsförordningens

text: grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet ur spel. Också kraven i

text: sekretesslagen

text: åsidosätts.

text: Länsorganisationen har redogjort för de åtgärder den vidtagit för att förbättra rutinerna och bl.a. uppgett att samtliga omprövningar och överklaganden kommer att handläggas koncentrerat av ett mindre antal handläggare på ett försäkringskontor.

text: Jag vill i detta sammanhang ännu en gång understryka vikten av att ett överklagande respektive en omprövningsbegäran som kommit in till ett försäkringskontor omgående registreras och inte blir liggande i avvaktan på att skickas vidare för registrering. Enligt min mening ska registreringen av handlingen ske vid det kontor där handlingen kommer in och vidtagen åtgärd, t.ex. att handlingen överlämnas till omprövningsenheten, antecknas i registret (se

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen

text: Jag och även tidigare justitieombudsmannen Jan Pennlöv har i flera ärenden (se t.ex. JO 1993/94 s. 347, JO 2000/01 s. 411, dnr

text: , dnr 4-2006, dnr 565- 2006, dnr 1394-2006, dnr 1841-2006, dnr 2964-2006, dnr 4573-2006 och dnr 5259-2006) kunnat konstatera att registreringen av överklaganden och begäran om omprövning som kommit in till Försäkringskassan sker för sent och i vissa fall inte alls. Detta innebär att varken bestämmelserna i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: eller Försäkringskassans interna föreskrifter följs. Det förekommer också att bestämmelsen i

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: om registrering av åtgärder åsidosätts. Vissa konsekvenser härav har berörts ovan. Ytterligare en konsekvens är att det kan bli mycket svårt att hitta en akt som kommit på avvägar (se t.ex. ärende dnr 1394-2006). Även i detta fall kan den försäkrade drabbas hårt genom den onödiga försening som uppstår.

text: Jag förutsätter att Försäkringskassan tar de initiativ som behövs för att se till att lagstiftningen och kassans interna föreskrifter efterlevs.

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till bristerna i Försäkringskassans – länsorganisationen Västernorrland – registrering av överklaganden och omprövningsbegäran.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Besök

title: Kritik mot Sveriges lantbruksuniversitet för att med hänvisning till covid-19-pandemin ha nekat en person att ta del av allmänna handlingar på stället

sammanfattning: En person begärde under sommaren 2021 att snarast få ta del av allmänna handlingar i Sveriges lantbruksuniversitets lokaler. Med hänvisning till covid-19-pandemin meddelade universitetet att detta inte kunde ske förrän två och en halv månad senare. ChefsJO uttalar att myndigheter under pandemin endast i undantagsfall har kunnat vägra att genast lämna ut en allmän handling på stället med hänvisning till risken för smittspridning. Det har enligt chefsJO inte funnits utrymme för att helt vägra att ta emot besök på plats eller att neka att lämna ut av allmänna handlingar på stället med hänvisning till mindre konkreta antaganden om risk för smittspridning i det enskilda fallet. Universitetet kritiseras för att det inte tillgodosett personens begäran. Personen begärde också att universitetet i ett skriftligt beslut skulle pröva frågan om utlämnande av handlingar på stället, men universitetet fattade inget beslut. ChefsJO uttalar att skyldigheten att på begäran fatta ett skriftligt beslut som kan överklagas även gäller om någon har begärt att få ta del av handlingar på stället vid en viss tidpunkt och myndigheten bedömer att ett utlämnande vid den tidpunkten möter betydande hinder. Universitetet förtjänar kritik för att det inte fattade något beslut.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO uppgav AA i huvudsak följande. Den 23 juni 2021 begärde han per e-post att snarast få ta del av vissa handlingar på stället på Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Alnarp. Han fick beskedet att han kunde ta del av materialet i mitten av september 2021. I sin anmälan ifrågasatte han om denna väntetid var förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från SLU och begärde därefter att universitetet skulle yttra sig.

text: SLU (chefsjuristen BB) framförde sammanfattningsvis följande. AA:s begäran avsåg videomaterial om ca 26 timmar och en stor mängd dokument. Enligt

text: regeringens pandemiregler för de statliga myndigheterna skulle personal arbeta hemifrån till den 15 september 2021. SLU bedömde att förhållandena under sommaren 2021 var sådana att det inte gick att kräva att någon anställd före den 16 september 2021 skulle närvara fysiskt och interagera med en okänd person under kanske mer än 26 timmars filmvisning och ytterligare flera dagars genomgång av dokument. Även med beaktande av myndighetens serviceskyldighet skulle det ha inneburit ett allvarligt och helt oacceptabelt risktagande. Med hänsyn till de stora praktiska hinder som pandemin orsakade samt de relativt omständliga åtgärder som behövde vidtas för att filmvisningen rent tekniskt skulle kunna anordnas, anser SLU att skyndsamhetskravet i

text: 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen

text: väl har upprätthållits. SLU hade redan sommaren 2020 fattat ett beslut i frågan om vilka handlingar som kunde lämnas ut. Det får anses ha fortsatt att vara gällande. Frågan under 2021 har inte rört huruvida AA ska få del av handlingarna eller inte.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rätten att ta del av allmänna handlingar på stället Var och en har en grundlagsskyddad rättighet att ta del av allmänna handlingar. De grundläggande bestämmelserna om det finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: och reglerar bl.a. förfarandet vid utlämnande av handlingar. Utgångspunkten är att den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut genast eller så snart det är möjligt och utan avgift ska få del av handlingen på stället (15 §). Den som önskar ta del av en allmän handling har dessutom rätt att mot en fastställd avgift skyndsamt få en avskrift eller kopia av handlingen (16 §).

text: Innebörden av att en handling genast ska lämnas ut på stället är att utlämnandet ska ske i direkt anslutning till sökandens framställning. Detta är dock inte alltid möjligt. Någon eller några dagars fördröjning kan t.ex. godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen är allmän och om det finns uppgifter i den som omfattas av sekretess. Ifall det står klart att en handling är allmän och offentlig, är möjligheterna däremot små för en myndighet att inte tillgodose en begäran om att genast lämna ut den på stället. Av

text: 2 kap. 15 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: framgår dock att en myndighet inte är skyldig att tillhandahålla en handling på stället om det möter betydande hinder.

text: Utrymmet är begränsat för att se något som ett betydande hinder på grund av att det utgör ett intresse som har företräde framför skyldigheten att omgående ta fram och lämna ut allmänna handlingar på stället. JO har t.ex. uttalat att en kriminalvårdsinspektör på en anstalt utan renodlat kansli varit skyldig att påbörja arbetet med att ta fram vissa handlingar, trots att endast 40 minuter återstod av arbetsdagen och att kriminalvårdsinspektören även hade andra arbetsuppgifter (JO 2016/17 s. 316).

text: I en del fall kan betydande hinder av detta slag vara permanenta (jfr

text: HFD 2019 ref. 1

text: , som avsåg handlingar i så dåligt skick att ett utlämnande skulle leda till att de förstörs). Andra betydande hinder är av tillfällig karaktär (jfr t.ex. Kammarrätten i Jönköpings dom den 4 oktober 2021 i mål nr 3032-21 om utlämnande av allmänna handlingar i en anstalts lokaler under en kväll då ett gisslantagande pågick i anstalten). Även om en myndighet med hänvisning till betydande hinder ibland kan vägra att genast lämna ut en handling, måste myndigheten i så stor utsträckning som möjligt verka för att undanröja betydande hinder. Utlämnande av handlingar på stället under covid-19-pandemin Av SLU:s remissvar framgår att universitetet redan den 2 juli 2021 hade bedömt att många av de handlingar som AA begärt att få ta del av hade kunnat lämnas ut till honom utan hinder av sekretess. Med hänvisning till covid-19-pandemin fick han dock beskedet att han inte kunde ges möjlighet att ta del av dem på stället förrän två och en halv månad senare. Universitetet har i remissvaret också hänvisat till att vissa åtgärder av teknisk karaktär behövde vidtas för att AA skulle kunna ta del av de handlingar som utgjorde videomaterial. Enligt min mening skulle någon dags dröjsmål med utlämnandet kunna accepteras om det behövdes för att förbereda visningen av videomaterialet. Ett dröjsmål på två och en halv månad överstiger däremot vida vad som normalt kan godtas. Frågan är således om risken för smittspridning utgjorde ett betydande hinder och därmed rättfärdigade fördröjningen.

text: I sitt remissvar har SLU hänvisat till regeringens uppdrag till de statliga myndigheterna att vidta åtgärder för att öka andelen anställda som arbetade hemifrån. Enligt detta uppdrag (regeringsbeslut den 22 december 2020, dnr Fi2020/05201, samt senare förlängningsbeslut) skulle myndigheterna säkerställa att endast arbetstagare vars fysiska närvaro var nödvändig för att verksamheten skulle kunna bedrivas befann sig i myndighetens lokaler. Det angavs särskilt att denna verksamhet innefattade att upprätthålla medborgarkontakter och service i hela landet.

text: Covid-19-pandemin har fört med sig utmaningar för såväl myndigheter som samhället i övrigt. Det har givetvis varit angeläget att myndigheter agerat för att hålla spridningen av sjukdomen på en så låg nivå som möjligt. De negativa konsekvenser som detta fått för myndigheternas verksamhet måste i vissa fall godtas. En sådan strävan får emellertid inte drivas hur långt som helst (jfr JO 2021/22 s. 624).

text: Rätten att ta del av allmänna handlingar på stället är en central del av offentlighetsprincipen, som i sin tur är en av de grundläggande förutsättningarna för den fria demokratiska åsiktsbildningen. Möjligheten att lämna ut kopior på papper eller i elektronisk form gör inte rätten till utlämnande på stället mindre viktig.

text: Mot denna bakgrund är min uppfattning att myndigheter endast i undantagsfall kunnat vägra att genast lämna ut en allmän handling på stället med hänvisning

text: till risken för smittspridning. Om en person som besökt en myndighet för att begära ut en handling uppvisat tydliga sjukdomssymtom eller själv uppgett att han eller hon nyligen testats positivt för covid-19, skulle det ha kunnat ses som betydande hinder för ett omedelbart utlämnande av handlingen på stället. Någon dags fördröjning medan myndigheten möblerar om sina lokaler eller vidtar andra åtgärder för att minska risken för smittspridning i samband med utlämnandet skulle i vissa fall också ha kunnat godtas om begäran avsett ett omfattande material. Däremot har det enligt min mening inte funnits utrymme för myndigheter att helt vägra att ta emot besök på plats eller att neka att lämna ut handlingar på stället med hänvisning till mindre konkreta antaganden om risk för smittspridning i det enskilda fallet (jfr även

text: Ds 2021:35 s. 96

text: SLU har i sitt remissvar gjort gällande att det inte gick att kräva att någon anställd före den 16 september 2021 skulle närvara fysiskt och interagera med en okänd person under kanske mer än 26 timmars filmvisning och ytterligare flera dagars genomgång av dokument. Jag instämmer inte i den bedömningen, utan menar att SLU med någon dags förberedelser borde ha kunnat vidta lämpliga smittskyddsåtgärder för att ge AA möjlighet att ta del av de handlingar han begärt ut.

text: SLU ska kritiseras för att det inte tillgodosett AA:s begäran om att snarast få ta del av allmänna handlingar på stället.

text: Rätten att få ett myndighetsbeslut om nekat handlingsutlämnande vid en viss tidpunkt Av de handlingar som JO har hämtat in från SLU framgår att AA vid två tillfällen begärde ett motiverat beslut med information om hur man överklagar, om SLU inte tillgodosåg hans begäran att genast få ta del av de aktuella handlingarna på stället. SLU svarade honom att det inte var möjligt att fatta något sådant beslut eftersom universitetet hade för avsikt att lämna ut handlingarna.

text: Om en anställd vid en myndighet vägrar att lämna ut en handling och den enskilde begär det, ska myndigheten pröva om handlingen kan lämnas ut. Den enskilde ska informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Detta framgår av

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Den enskildes rätt att få ett beslut i en fråga om utlämnande av handlingar gäller inte enbart om myndighetens vägran beror på t.ex. att uppgifter i handlingen bedömts omfattas av sekretess eller på att handlingen inte existerar. Skyldigheten att på begäran fatta ett skriftligt beslut som kan överklagas gäller även om någon har begärt att få ta del av handlingar på stället vid en viss tidpunkt och myndigheten bedömer att ett utlämnande vid den tidpunkten möter betydande hinder (jfr JO 1970 s. 187).

text: Som framgår ovan är min uppfattning att det inte fanns betydande hinder mot att lämna ut handlingar på stället till AA i nära anslutning till hans begäran. SLU:s remissvar måste förstås som att universitetet vid tiden för begäran var av en annan uppfattning i den frågan. Därmed var universitetet skyldigt att upplysa AA om hans rätt att begära ett beslut av myndigheten samt att efter hans begäran om ett sådant skyndsamt besluta i frågan. SLU förtjänar kritik för att detta inte skedde, vilket medförde att AA gick miste om möjligheten att få frågan prövad i domstol.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Barn/ungdom
Dokumentation
Förhandling/ sammanträde
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Fråga om ett uppehåll i en huvudförhandling som översteg en vecka har varit nödvändigt till följd av särskilda omständigheter. Även fråga om rätten på eget initiativ borde ha prövat frågan om häktning i samband med uppehållet

sammanfattning: I ett brottmål vid Gävle tingsrätt med tre häktade ungdomar hade tingsrätten ett uppehåll i tio dagar i huvudförhandlingen. Om den tilltalade är häktad får ett uppehåll som huvudregel inte vara längre än en vecka. Enligt chefsJO har det inte funnits förutsättningar att planera huvudförhandlingen på det sätt som skett. I beslutet konstaterar chefsJO att en domstol måste pröva om de omständigheter som föreligger eller förs fram till stöd för ett uppehåll i en förhandling har sådan tyngd att det är nödvändigt att göra ett uppehåll som överstiger en vecka. Vidare framhåller chefsJO att det ytterst är domstolens ansvar att se till att en förhandling genomförs i enlighet med rättegångsbalkens bestämmelser om uppehåll i en förhandling. Den ansvarige domaren kritiseras för det inträffade. Inför uppehållet begärde två av de häktade att bli försatta på fri fot och tingsrätten prövade om de skulle vara fortsatt häktade. Enligt chefsJO borde tingsrätten på eget initiativ ha prövat frågan om fortsatt häktning också för den person som inte begärde att bli försatt på fri fot. I avsaknad av en uttrycklig reglering i frågan uttalar chefsJO inte någon kritik för att det inte gjordes. Det är dock en brist att de överväganden som tingsrätten gjorde i frågan om häktning inte dokumenterades.

text: Anmälan

text: Advokaten AA klagade på Gävle tingsrätt och rådmannen BB enligt i huvudsak följande. Gävle tingsrätt handlade ett brottmål med tre häktade personer som samtliga var under 18 år. Hon var offentlig försvarare för en av dem. Vid tidpunkten för åtalet hade personerna varit häktade i flera månader. Huvudförhandling i målet pågick i elva dagar, under perioden den 16 maj–14 juni 2023. Under tiden den 2–11 juni var det uppehåll i huvudförhandlingen. Försvararna hade varken tillfrågats om sin inställning till uppehållet eller fått information om skälet till det. Hon ifrågasätter att det varit godtagbart att hantera ett häktat mål med ungdomar på det sättet.

text: Utredning

text: JO hämtade in bl.a. dagboksblad och protokoll från huvudförhandlingen från tingsrätten. Av protokollet framgick att tingsrätten den 1 juni 2023 hade prövat frågan om fortsatt häktning av två tilltalade efter att de begärt att bli försatta på fri fot inför uppehållet. Någon prövning skedde inte av häktningen av den tredje frihetsberövade personen.

text: JO begärde att Gävle tingsrätt skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Av yttrandet skulle även framgå vilka överväganden som tingsrätten gjorde inför uppehållet i huvudförhandlingen den 2–11 juni 2023 och om tingsrätten gjorde några överväganden i fråga om den fortsatta häktningen av den tredje personen.

text: Tingsrättens yttrande Gävle tingsrätt yttrade sig genom lagmannen CC. Till yttrandet fogades ett yttrande från dåvarande rådmannen BB som var ordförande vid den aktuella huvudförhandlingen. Av hans yttrande framgick i huvudsak följande.

text: [...] Då jag på grund av utvecklingen i [ett annat mål] plötsligt hade stora luckor i min kalender fick jag i uppdrag av lagmannen att i stället hantera det mål som nu är aktuellt. Som jag minns det var de flesta planeringsåtgärder i huvudsak redan avklarade när jag tog över målet. Jag blev informerad om att preliminärbokning av dagar för huvudförhandling hade gjorts framför allt med hänsyn till tillgängligheten av säkerhetssal vid Attunda tingsrätt. Jag fick också besked om att huvudåklagaren hade förhinder vissa dagar vilket skulle medföra ett uppehåll i huvudförhandlingen. Målet var åklagarbundet. När åtal väckts och sålunda huvudförhandlingsdagarna skulle slås fast har jag uppfattningen att detta gjordes i huvudsak enligt den tidigare uppgjorda preliminärplaneringen. Någon invändning mot huvudförhandlingsplanen framfördes inte av advokat AA eller av någon annan. Hon var i kontakt med tingsrätten vid en stor mängd tillfällen inför och under huvudförhandlingen; för det mesta rörande planeringsfrågor. Vid de tillfällen jag hade kontakt med henne efterfrågade hon ingen information om anledningen till det planerade uppehållet i huvudförhandlingen. Enligt den domstolshandläggare och den tingsnotarie som skötte planeringen blev heller inte de kontaktade av advokat AA med frågor om skälet till uppehållet. Först i samband med att advokat AA framställde en begäran om att hennes klient skulle försättas på fri fot anfördes synpunkter på planeringen. Att i det läget, mitt i huvudförhandlingen, göra om planeringen var inte görligt. Förutom advokat AA och hennes klient var ett antal medtilltalade med försvarare, målsägande, målsägandebiträde, föräldrar med tolkbehov, tolkar, vittnen m fl berörda av planen för huvudförhandling (jfr protokollet från huvudförhandlingen). Att vidta stora förändringar i huvudförhandlingsplanen i detta skede hade riskerat att orsaka ”dominoeffekter” som hade kunnat medföra att rätt tolk inte fanns tillgänglig, att vittnen inte kunde vittna på planerad dag m.m. vilket allt hade kunnat resultera i en förskjutning av hela förhandlingen. Jag minns inte om även tillgång till säkerhetssal var en faktor som spelade in. Då de tre huvudtilltalade var misstänka för ett synnerligen allvarligt brott, då åklagaren redan tidigt under förberedelserna anmält förhinder vissa dagar och då ingen framfört invändningar mot planeringen före det att advokat AA begärde prövning av häktningsbeslutet samt den situation rätten i praktiken befann sig i bedömde jag att det förelåg särskilda skäl att fullfölja den planering som fanns.

text: Att det är olyckligt att behöva göra uppehåll i en huvudförhandling är en annan sak. När det gäller den av de tre huvudtilltalade som inte begärde prövning av häktningsbeslutet så minns jag händelseförloppet på följande sätt. Jag vet att frågan om inte även han skulle begära att försättas på fri fot aktualiserades. Jag minns inte vem som tog upp frågan. Däremot är min minnesbild att försvararen uppgav att något sådant yrkande inte framställdes. Jag har också för mig att försvararen nämnde en konkret orsak till att något frifotsyrkande inte framställdes, men jag minns inte vad detta var. Förutom de skäl som ovan nämnts kombinerat med försvararens uppgift gjorde jag i övrigt inga överväganden. Så här i efterhand kan jag tycka att jag borde ha dokumenterat mitt resonemang i denna del. Sammantaget kan nämnas att jag naturligtvis är medveten om de regler som gäller vad avser avbrott i förhandlingar. I detta fall är min uppfattning att jag med ganska kort varsel hamnade i en situation där i princip allt var färdigplanerat och inga uppgifter fanns om att någon ifrågasatte huvudförhandlingsplanen. När advokat AA därför överraskande framställde ett frifotsyrkande innan målet var genomgånget i sak gjorde jag den bedömningen att jag i praktiken inte hade något annat val än att fullfölja den planering som var uppgjord.

text: Lagmannen yttrade sig och redovisade tingsrättens bedömning enligt i huvudsak följande.

text: BB… fick ta över målet med ganska kort framförhållning sedan en omfattande rättegång som han och en meddomare skulle ha fick ställas in p.g.a jäv kort efter att den påbörjades. Rättegången i mål … planerades att hållas i Attunda säkerhetssal p.g.a säkerhetsskäl. 10 rättegångsdagar var inplanerade. Tingsrätten fick inte bara förhålla sig till sex försvarare, ett målsägandebiträde, två åklagare utan även till tillgången till säkerhetssal. Jag kan inte minnas att det restes någon invändning från AA mot planeringen av dagar för rättegången. Det är givetvis beklagligt att det blev ett uppehåll i förhandlingen från den 2 juni till den 11 juni främst med hänsyn till att det var unga personer som var häktade. […] Det är inte brukligt att man i en huvudförhandling prövar häktesfrågan med mindre än att de häktades försvarare påkallat detta. Undantag kan självfallet ske utifrån om det blir ett opåkallat uppehåll eller när någon av de tilltalade ska genomgå en RPU. Som framgår av BB:s yttrande påkallade inte den tredje ungdomens försvarare att häktesfrågan rörande hans huvudman skulle omprövas. Jag anser inte att tingsrätten i något avseende har handlagt målet klandervärt.

text: Anmälarens kommentarer AA kommenterade tingsrättens yttrande och anförde bl.a. följande. Ingen av försvararna fick förfrågningar om vilka datum som de var tillgängliga för huvudförhandling. Den 2 maj 2023 mottog hon och övriga försvarare ett föreläggande från BB i vilket framkom att utrymmet för att ta hänsyn till önskemål eller synpunkter i princip var obefintligt. Försvararna fick inte information om att uppehållet i huvudförhandlingen bestod i att en av de två åklagarna hade förhinder. Den 5 maj 2023 framförde hon skriftligen sina synpunkter på planeringen av målet eftersom den innebar ett längre avbrott i huvudförhandlingen. Dessa var i korthet att planeringen var mycket luftig, att förhören med de tilltalade sannolikt inte skulle ta så lång tid som planerats och

text: att i vart fall ytterligare två vittnen borde kallas per eftermiddag. Synpunkterna ledde inte till några förändringar.

text: AA bifogade nämnda skrivelser till sitt yttrande. Av tingsrättens föreläggande framgick att utrymmet för att ta hänsyn till önskemål när det gäller datum i princip var obefintligt och att skälet till det var hög belastning på Attunda tingsrätts säkerhetssalar samt tingsrättens eget schema.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I

text: 46 kap. 11 § rättegångsbalken

text: anges bl.a. följande. En huvudförhandling ska genomföras utan onödiga uppehåll och så långt möjligt i ett sammanhang (första stycket). Om huvudförhandlingen inte kräver mer än tre dagar, ska den genomföras inom loppet av en vecka. I andra fall ska förhandlingen pågå minst tre dagar per vecka (andra stycket). Om det finns särskilda skäl med hänsyn till målets omfattning, huvudförhandlingens längd eller andra särskilda omständigheter, får uppehåll göras i större omfattning än vad som följer av andra stycket. Är den tilltalade häktad, får ett uppehåll inte göras i mer än en vecka, om inte på grund av särskilda omständigheter ett längre uppehåll är nödvändigt (tredje stycket).

text: Med vecka avses enligt förarbetena inte en kalendervecka (måndag–fredag), utan utgångspunkten är den veckodag då förhandlingen börjar (se

text: prop. 1999/2000:26 s. 141

text: och

text: Av

text: 29 § första stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL, följer att mål mot den som inte har fyllt tjugoett år alltid ska behandlas skyndsamt. Vidare anges i andra stycket, såvitt nu är aktuellt, följande. Om det väcks allmänt åtal mot den som inte har fyllt arton år för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader, ska de tidsfrister iakttas som är föreskrivna för åtgärder i mål där den tilltalade är häktad.

text: Bestämmelser om häktning finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Enligt 20 § ska rätten omedelbart häva ett häktningsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Av 23 § första stycket framgår att ingen som är misstänkt för brott, oavsett samtycke, får hållas i förvar annat än enligt föreskrift i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: eller annars i lag.

text: I

text: 6 kap. 3 § rättegångsbalken

text: regleras vad som ska antecknas vid ett sammanträde. Bland annat ska parternas yrkanden och invändningar samt medgivanden eller bestridanden av motpartens yrkanden samt det som i övrigt förekommer vid ett sammanträde antecknas, i den mån det kan ha betydelse för parterna eller högre rätt att det sker.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Jag har begränsat min granskning av tingsrättens handläggning till frågan om det fanns rättsliga förutsättningar att göra uppehåll i huvudförhandlingen i den omfattning som skett och till det förhållandet att tingsrätten inte på eget initiativ prövade frågan om fortsatt häktning för den tredje frihetsberövade personen inför uppehållet. Frågan om uppehåll i huvudförhandlingen Av utredningen framgår inledningsvis att huvudförhandlingen, som i stort sett genomfördes enligt fastslagen huvudförhandlingsplan, hade ett uppehåll i tio dagar.

text: I målet var tre personer häktade för mycket allvarlig brottslighet. Samtliga var under arton år när åtal väcktes. Regleringen i

text: 46 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken

text: innebär att ett längre uppehåll i förhandlingen än en vecka har kunnat göras endast om det varit nödvändigt på grund av särskilda omständigheter.

text: I förarbetena nämns som exempel på när bestämmelsen kan vara tillämplig att ett uppehåll görs för att processmaterialet ska kompletteras och kompletteringen inte hinner bli klar under föreskriven tid. Vidare anges att en huvudförhandling med en häktad tilltalad inte under annat än mycket speciella förhållanden kan avstanna på grund av semester eller av andra liknande skäl. (Se

text: a. prop. s. 54

text: .) Det framhålls också att uppehåll på grund av svårigheter att hitta förhandlingsdagar som passar alla inblandade i möjligaste mån bör undvikas när det gäller häktade (se

text: a. prop. s. 143

text: BB har anfört att huvudåklagaren hade förhinder att närvara vissa dagar och att det medförde att det blev ett uppehåll i huvudförhandlingen. Tingsrätten har inte redovisat vilka närmare överväganden som domstolen gjorde vid planeringen med anledning av åklagarens besked.

text: Det är ytterst domstolens ansvar att se till att en förhandling genomförs på ett sätt som är förenligt med

text: . Det innebär bl.a. att domstolen måste pröva om de omständigheter som föreligger eller som förs fram till stöd för att ett uppehåll ska göras har sådan tyngd att det är nödvändigt att göra ett uppehåll som överstiger en vecka. Detta gäller oavsett om någon invändning beträffande uppehållet förs fram från parterna eller inte.

text: Vid denna prövning är självfallet uppehållets längd av vikt. Det torde krävas starkare skäl ju längre ett uppehåll är tänkt att vara. Av betydelse vid bedömningen är i de flesta fall också uppehållets längd i förhållande till den tid som huvudförhandlingen beräknas pågå. När den häktade personen är underårig gör sig enligt min mening den restriktiva hållning till uppehåll som lagstiftaren gett uttryck för gällande med än större styrka.

text: Av protokollet från huvudförhandlingen framgår att Åklagarmyndigheten företräddes av två åklagare. Det har inte kommit fram att det funnits något hinder mot att den åklagare som inte hade förhinder – ensam eller tillsammans med någon annan åklagare – förde Åklagarmyndighetens talan under vissa huvudförhandlingsdagar. Mot bakgrund av det anförda kan huvudåklagarens förhinder inte anses utgöra en sådan särskild omständighet som medfört att ett längre uppehåll än en vecka har varit nödvändigt i detta fall. Det har därför inte varit förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser att planera huvudförhandlingen på det sätt som tingsrätten gjorde.

text: Det framgår inte av utredningen vem som ansvarade för planeringen av huvudförhandlingen innan BB tog över målet. Det framgår emellertid att BB tog aktiv del i planeringen när ett föreläggande skickades till försvararna och målsägandebiträdet angående planeringen efter att åtal väckts. Han var dessutom den domare som ansvarade för den slutliga planeringen. Han har därmed haft ett ansvar att säkerställa att planeringen inte stred mot

text: rättegångsbalkens

text: regler om uppehåll i huvudförhandling i brottmål. BB kan därför inte undgå kritik för det inträffade.

text: BB har redogjort för de praktiska svårigheter som hade uppstått om tingsrätten i samband med uppehållet skulle ha genomfört större ändringar i planeringen. Jag har förståelse för hur tingsrätten resonerade i det läget men vill samtidigt framhålla att en domstol måste vara beredd att göra om sin planering om det finns anledning och möjlighet till det. Sammantaget anser jag dock att det som kommit fram i ärendet inte ger anledning att kritisera BB för att han då fullföljde den gjorda planeringen.

text: Frågan om häktning och dokumentation Inför uppehållet i förhandlingen prövade tingsrätten om två av de tre häktade personerna skulle vara fortsatt häktade och det skedde efter att de begärt att häktningen skulle hävas. Någon prövning skedde alltså inte beträffande den tredje personen. BB har förklarat att den personen inte begärde att bli försatt på fri fot och att, såvitt han minns, den offentliga försvararen angav skäl för det. Detta har dock inte antecknats i protokollet från huvudförhandlingen.

text: Rätten ska på eget initiativ omedelbart häva ett häktningsbeslut om det inte längre finns skäl för beslutet. Den misstänktes samtycke saknar betydelse vid rättens prövning av häktningsfrågan. (Se

text: 24 kap.

text: och

text: 23 §§

text: rättegångsbalken

text: .) Utöver detta finns det inte någon bestämmelse som uttryckligen anger att rätten är skyldig att på eget initiativ pröva häktningsfrågan inför ett uppehåll i en förhandling.

text: I förarbetena till bestämmelsen i

text: anges dock att rätten inför ett längre uppehåll i en förhandling i regel måste ta upp frågan om det är rimligt att den tilltalade fortfarande är häktad och att det därvid är reglerna i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: som ska tillämpas (se

text: a. prop. s. 143

text: f.).

text: Högsta domstolen har uttalat att en domstol, om ett längre uppehåll i huvudförhandlingen bedömts nödvändigt, måste överväga om det är rimligt att den tilltalade förblir häktad (se

text: NJA 2020 s. 885

text: Ett beslut att frihetsberöva en person genom häktning medför ett betydande ingrepp i dennes grundläggande fri- och rättigheter. Rätten har därför en långtgående skyldighet att fortlöpande pröva om ett frihetsberövande ska fortgå. Med beaktande av uppehållets längd och mot bakgrund av vad som har uttalats i förarbetena och av Högsta domstolen anser jag att tingsrätten borde ha prövat om häktningen skulle bestå också i fråga om den person som inte hade begärt att bli försatt på fri fot. I avsaknad av en uttrycklig reglering i frågan anser jag mig dock inte ha skäl att kritisera BB för att tingsrätten inte gjorde det. Som BB angett är det dock en brist att rättens överväganden i fråga om prövning av häktningen inte dokumenterades.

text: Det som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.