title: Fråga om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) haft rätt att begära in uppgifter med stöd av 24 § lagen (1999:130) under tid som det pågår en tvist i domstol där DO för en enskild arbetssökandes talan

text: 24 § lagen (1999:130)

text: om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning under tid som det pågår en tvist i domstol där DO för en enskild arbetssökandes talan

text: Bakgrund

text: AA sökte i början av år 2002 en vikariatsanställning som introduktionssekreterare vid Fosie stadsdelsförvaltning i Malmö kommun. Tjänsten tillsattes med annan sökande. Sedan AA vänt sig till Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) tillskrev DO den 4 september 2002 kommunen i ärendet. Efter viss kommunicering gav DO den 14 mars 2003 in en ansökan om stämning mot Malmö kommun till Arbetsdomstolen. DO gjorde gällande att kommunen, genom att inte anställa AA och inte ens ta ut henne till anställningsintervju, hade brutit mot förbuden mot direkt diskriminering i 8 § jämförd med

text: 10 § 1 lagen (1999:130)

text: om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet (ny rubrik från den 1 juli 2003 lagen om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, i det följande benämnd EDA) och 15 § jämförd med

text: 17 § 1 jämställdhetslagen (1991:433)

text: Den 27 maj 2003 skickade DO, genom juristen BB, en skrivelse till kommunen med i huvudsak följande innehåll.

text: Angående AA:s anmälan om etnisk diskriminering i samband med anställningsförfarande

text: Ombudsmannen mot etnisk diskriminering, DO, har i yttrande från Fosie SDF daterat den 14 november 2002 erhållit vissa uppgifter om vilken utbildning och arbetslivserfarenhet de åtta personer har som kallades till intervju för den aktuella tjänsten som introduktionssekreterare. DO önskar nu, med stöd av

text: 24 § lagen (1999:130)

text: om åtgärder mot etnisk diskriminering i arbetslivet, erhålla skriftlig och fullständig uppgift från Fosie SDF om vilken utbildning, yrkeserfarenhet och andra relevanta meriter de åtta personer har som kallades till intervju. Uppgifterna bör ha inkommit till DO senast den 16 juni 2003. I en skrivelse den 3 juni 2003 ställd till DO:s ombud i målet hos AD förklarade kommunen, genom sitt ombud jur.kand. CC, bl.a. att kommunen inte ansåg sig ha

text: någon skyldighet enligt det åberopade lagrummet att lämna några ytterligare uppgifter.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO uppgav Malmö kommun, genom CC, att DO felaktigt hade återgått från att vara part till en myndighetsroll när upplysningar från kommunen begärdes in med stöd av 24 § EDA. Kommunen menade också att DO borde ha vänt sig till kommunens ombud och inte direkt till kommunen. Vidare uppgav kommunen att DO i sin begäran om upplysningar felaktigt hade gett intryck av att ha rätt att få uppgifter även om andra medsökande än den som hade blivit anställd. Kommunen anförde att en sådan rätt inte under några omständigheter finns när DO agerar i ett enskilt ärende. I en komplettering till anmälan gjorde kommunen gällande att DO:s bristande reaktion på kommunens vägran att lämna ut uppgifterna styrkte kommunens uppfattning att DO hade agerat felaktigt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till DO för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar redogjorde dåvarande DO DD för handläggningen av det ärende hos DO som anmälan avsåg samt för den rättsliga regleringen på området. Därefter anförde hon som sin bedömning i huvudsak följande.

text: EDA och dess förarbeten ger inte någon vägledning för bedömning av om DO, efter det att talan väckts i domstol, kan använda tvångsmedel för att få upplysningar från en arbetsgivare, än mindre hur arbetsgivarens upplysningsplikt i förhållande till DO påverkas av ett sådant förhållande. Inte heller har frågan tagits upp av någon av de andra diskrimineringslagarna, t.ex.

text: jämställdhetslagen

text: , som i detta hänseende är en förebild för de övriga diskrimineringslagarna i arbetslivet. Den befogenhet som

text: 24 §

text: EDA ger DO att begära in upplysningar respektive

text: 25 §

text: EDA ger DO att använda tvångsmedel gäller självfallet under det utredande skedet i ett ärende hos DO. Det är mot bakgrund av att vägledning saknas i lagar och förarbeten förståeligt, som jag ser det, att en handläggare på myndigheten inte uppmärksammar att det kan finnas något problem med att använda den ”vanliga” mallen när DO begär in uppgifter i ett diskrimineringsärende. Om DO fattar ett beslut i sakfrågan kan DO normalt sägas ha skiljt sig från ärendet och det ligger nära till hands att anse att någon vidare tillämpning av möjligheten till tvångsmedel inte kan ske, och att därmed

text: 24 §

text: EDA inte längre kan åberopas av DO. Om DO ansöker om stämning, får DO normalt anses ha övergått från att vara undersökande och utredande myndighet till att vara part inför domstol. Det kan göras gällande att det i en sådan situation inte skulle vara förenligt med allmänna processrättsliga principer om DO skulle tillerkännas möjlighet att efter eget bestämmande tillämpa de tvångsmedel som EDA innebär för att inhämta uppgifter om förhållanden som är föremål för den pågående processen. Marknadsdomstolen har i ett beslut (2001 nr 7) i en liknande fråga rörande Konkurrensverkets roll gjort en sådan bedömning, till vilken jag i princip ansluter mig. För DO står här, liksom för varje annan part, de möjligheter till buds att inhämta uppgifter från motparten eller annan som erbjuds inom ramen för det processuella förfarandet. Om en part inte frivilligt lämnar önskade upplysningar är det i sista hand närmare bestämt möjligheten till editionsföreläggande som DO får använda sig av. Ett liknande synsätt får nog anses göra sig gällande när det gäller den mindre långtgående åtgärden att i ett brev till motparten hänvisa till arbetsgivarens skyldighet enligt EDA att under vissa omständigheter lämna upplysningar till DO. Det gäller oavsett

text: att brevet i övrigt är utformat som ett önskemål, detta för att det hos motparten inte ska råda någon tvekan om att myndigheten uppträder som likställd part. Jag är alltså närmast av den uppfattningen att önskemålet om kompletterande upplysningar borde ha framställts utan hänvisning till något lagrum i EDA. Emellertid saknade enheten särskilda riktlinjer för den uppkomna situationen och den är så pass ovanlig att det inte heller kan sägas att den borde ha förutsetts så att den borde ha föranlett ett särskilt mallbrev. I just detta fall saknade egentligen åberopandet av lagrummet betydelse, eftersom handlingarna borde lämnats ut med stöd av offentlighetsprincipen. Jag har dock nu vidtagit åtgärder och rutinerna har ändrats så att det i ärendet tillämpade förfarandet inte ska upprepas i liknande ärenden framöver. Till detta vill jag lägga att det till följd av de korta preskriptionsfrister som gäller för DO att väcka talan i arbetsrättsliga tvister inte sällan inträffar att DO nödgas väcka talan innan en utredning blivit slutförd, i syfte att undgå preskriptionsinvändning. I ett sådant fall bör DO som jag ser det trots den väckta talan, kunna åberopa uppgiftsskyldigheten, om det redan i stämningsansökan angetts att utredningen inte slutförts och att DO därför begär anstånd med utveckling av talan. Situationen var dock inte sådan i det aktuella ärendet. Eftersom förutsättningarna för DO:s rätt att som myndighet begära in uppgifter måste anses svårbedömd och långt ifrån självklar avser jag att hemställa hos regeringen att den uppdrar åt Diskrimineringskommittén att ta upp saken vid sin behandling av frågan hur ombudsmännens behov av uppgifter under utredningen av diskrimineringsanmälningar ska tillgodoses och villkoren härför. Frågan om preskriptionsfrister är redan aktualiserad i kommittén. I anslutning till vad kommunen anför i sin kompletterande anmälan den 12 augusti 2003 konstaterar jag att frågan om tvångsmedel mot kommunen, varom endast jag själv kan fatta beslut, inte har aktualiserats. Vitesföreläggande är en möjlighet för DO, inget tvång. När det till sist gäller åtgärden att söka få uppgifter direkt av motparten och inte via det ombud som DO anlitat, ser jag inte något principiellt hinder mot detta. Så sker inte sällan som en ren arbetsfördelningsåtgärd och i fullt samförstånd mellan ombudet och myndighetens handläggare. Från rättegångskostnadssynpunkt torde det dessutom vara till fördel, inte minst för motparten i händelse av förlust, att åtgärder vidtas av en handläggare hos DO och inte av ombudet. Redan i förarbetena till lagen (

text: ) mot etnisk diskriminering (

text: prop. 1993/94:101 s. 77

text: ) utgår man ifrån att DO vid behov kan anlita en advokat som rättegångsombud. Att så sker innebär dock rättsligt sett inte att DO avhänder sig bestämmanderätten över hur processen ska drivas eller t.ex. om förlikning ska ingås. Utgångspunkten är att ett rättegångsombud naturligtvis alltid är skyldigt att följa sin huvudmans instruktioner. I vad mån en part som har ombud själv kan agera ser jag, som redan framgått, i första hand som en fråga mellan parten och det egna ombudet, i vart fall så länge parten inte agerar på ett sätt som motparten kan uppfatta som motstridigt jämfört med ombudets. Kommunen har i punkten 2 i sin anmälan, som jag uppfattar den, ifrågasatt att DO alls har rätt att inhämta de efterfrågade uppgifterna. Kommunen tycks grunda sin uppfattning på att DO endast skulle ha rätt att begära in uppgifter i samband med tillsynen av arbetsgivarnas aktiva åtgärder. Som jag anförde /…/ tar dock

text: 24 §

text: EDA sikte både på den del av lagen som avser tillsyn över hur arbetsgivare efterlever kravet på att vidta aktiva åtgärder för att främja ”etnisk mångfald i arbetslivet” och på tillsyn av efterlevnaden av diskrimineringsförbudet. Jag delar därför inte kommunens uppfattning att DO har samma men inte större rätt att ta del av uppgifter än den enskilde. Det framgår även av

text: 24 §

text: jämförd med

text: 11 §

text: EDA. Hur vidsträckt DO:s rätt är prövas i sista hand av Nämnden mot diskriminering.

text: En enskild som inte anställts har enligt 11 § endast rätt att få en skriftlig uppgift om vissa meriter hos den som fick arbetet och regeln tar sikte på att någon anmälan om diskriminering ännu inte gjorts. Den bestämmelsen har också sin förebild i

text: jämställdhetslagen

text: . Som framgår av

text: prop. 1984/85:60

text: har den bestämmelsen för övrigt avseende på den privata delen av arbetsmarknaden. En offentlig arbetsgivare är skyldig att hålla allmänna handlingar tillgängliga. Den skyldigheten täcker i sig mer än väl den uppgiftsskyldighet som gäller enligt

text: 11 §

text: . I mål där motparten/arbetsgivaren är en myndighet eller motsvarande är det normalt alltså relativt enkelt att få del av handlingar av olika slag som kan ha betydelse för en tvist. Detta är naturligtvis till nackdel för arbetsgivaren men tillhör spelets regler för de offentliga myndigheterna. Det kan nämnas att den omvända situationen förelåg i ett annat mål med en privat arbetsgivare som DO:s motpart. Arbetsgivaren begärde att få del av handlingarna i DO:s ärende, bl.a. tjänsteanteckningar rörande telefonsamtal med presumtiva vittnen, och eftersom de fogats till akten var uppgifterna offentliga och lämnades ut till motparten.

text: Till remissvaret hade DO fogat ett yttrande från tf. enhetschefen för arbetslivsenheten vid DO, EE. I detta yttrande anfördes bl.a. följande.

text: Mitt ställningstagande till JO-anmälan

text: Jag finner inget stöd för Malmö stads uppfattning att DO har två skilda roller gentemot arbetsgivare som DO granskar. Jag finner heller inget stöd för att DO skulle ha olika rättigheter i de av kommunen beskrivna olika rollerna. Jag menar och det styrks av vad som framgår tidigare att DO har en roll och att DO i denna roll har rätt att av en arbetsgivare begära de uppgifter som myndigheten behöver för sin verksamhet. Jag kan därför inte uppfatta det på annat sätt än att juristen BB:s agerande gentemot Malmö kommun är rättsenligt. Hon har också handlagt ärendet i enlighet med de interna regler som gäller handläggning av diskrimineringsärenden inom arbetslivsenheten. Jag har mot den bakgrunden ingen anledning bemöta de synpunkter som ombudet framför i kommunens komplettering. I frågan om det är lämpligt att DO begär uppgifter direkt av motparten eller om detta bör ske genom ombud ser jag gärna ett klarläggande. Men även i denna del har myndighetens jurist agerat i enlighet med myndighetens praxis för uppgiftsinsamlande. Malmö kommun kommenterade remissvaret.

text: I mellandom (nr 8/04) den 11 februari 2004 i mål nr A 58/03 förklarade Arbetsdomstolen att DO på grund av preskription hade förlorat rätten till talan.

text: I beslut den 30 juni 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Enligt 24 § första meningen EDA är en arbetsgivare skyldig att på uppmaning av DO lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarens verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn. Av andra meningen följer att en arbetsgivare dessutom är skyldig att lämna uppgifter när DO biträder en begäran av en enskild arbetssökande eller arbetstagare enligt 11 §. Bestämmelsen i 11 § reglerar rätten bl.a. för en enskild arbetssökande som inte har anställts att själv få ut uppgifter från arbetsgivaren om vilka meriter den som fick arbetet har. Om det finns särskilda skäl är arbetsgivaren inte skyldig att lämna ut uppgifter enligt 24 §.

text: Före den 1 juli 2003 gällde dessutom att en arbetsgivare inte fick betungas onödigt genom uppgiftsskyldigheten.

text: Frågan om DO:s rätt att begära upplysningar om andra sökande än den som har blivit anställd behandlades uttryckligen i förarbetena till motsvarande bestämmelse i lagen (

text: ) mot etnisk diskriminering (

text: 6 §

text: ). I fråga om möjligheten att med stöd av den bestämmelsens första mening begära sådana uppgifter om det inte behövdes för DO:s egen verksamhet utan för en enskild arbetssökande uttalades endast att detta förutsatte att DO ansåg att det fanns skäl att infordra uppgifterna, att uppgifterna alltså var nödvändiga för DO:s verksamhet på arbetslivets område (se

text: prop. 1993/94:101 s. 91

text: ). Någon avsikt att inskränka DO:s möjligheter i detta avseende har inte kommit till uttryck i förarbetena till EDA.

text: DO har således i och för sig rätt att begära in sådana uppgifter som efterfrågades i BB:s skrivelse den 27 maj 2003.

text: Beträffande frågan om DO:s rätt att begära in uppgifter med stöd av 24 § EDA även efter det att talan har väckts har DO DD för egen del uttalat att hon närmast var av den uppfattningen att det i det aktuella fallet var fel att göra det. Hon har hänvisat till att Marknadsdomstolen i ett avgörande har förklarat att Konkurrensverket med hänsyn till allmänna processrättsliga principer inte har rätt att under pågående process utnyttja sin befogenhet enligt

text: 45 § konkurrenslagen (1993:20)

text: att ålägga det företag mot vilket talan hade väckts att komma in med uppgifter. Möjligheten bör dock enligt vad DD uttalade kunna tillgripas under vissa särskilda förutsättningar.

text: Enligt min mening kan det inte sägas att en tillsynsmyndighet som väckt talan i domstol därigenom generellt har undandragits sina befogenheter i den sak varom talan har väckts. Å andra sidan bör myndigheten i denna situation naturligtvis inte använda sina befogenheter på ett sätt som rubbar jämvikten mellan parterna. Ett sådant förfarande får anses strida mot allmänna processrättsliga principer. Av det sagda följer att myndigheten i varje enskilt fall har att bedöma om och på vilket sätt myndighetens lagliga befogenheter skall användas under den pågående processen.

text: I frågan om det i detta fall förelegat något rättsligt hinder för DO att på sätt som skett begära uppgifter från kommunen vill jag anmärka att det av EDA, förarbetena till denna eller den tidigare gällande lagstiftningen inte kan utläsas något hinder mot att DO agerar med stöd av 24 § EDA samtidigt som det pågår en tvist där DO för en enskild arbetssökandes talan. Eftersom talan i många fall med hänsyn till de preskriptionsfrister som gäller kan behöva väckas i relativt snar anslutning till anmälan och innan DO:s utredning har hunnit färdigställas, kan det rimligen inte ha varit lagstiftarens avsikt att ställa upp något sådant hinder.

text: Även om DO:s önskemål enligt skrivelsen den 27 maj 2003, på sätt som DD utvecklat, kunnat framställas på annat sätt finner jag mot den angivna bakgrunden och med hänsyn till vad som kommit fram i utredningen här inte skäl att kritisera myndigheten i denna del. Mot bakgrund av den av DD i ärendet uttalade

text: uppfattningen att rättsläget i den nyss behandlade frågan är något oklart kan det dock vara värdefullt att denna och angränsande frågor uppmärksammas, lämpligen i samband med det pågående arbetet med en översyn av diskrimineringslagstiftningen. Jag noterar också att DO har infört rutiner som begränsar tillämpningen av 24 § EDA efter det att talan har väckts, i vart fall i de ärenden där utredningen dessförinnan har hunnit färdigställas. Jag finner inte anledning att utöver detta för egen del vidta någon annan åtgärd än att jag översänder en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Överlämnande av myndighetsutövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot en kommunal nämnd rörande ett uppdrag som stadsarkitekt. Bland annat fråga om uppdraget varit förenligt med föreskrifterna om överlämnande av förvaltningsuppgift

org: jo

text: Inledning

type: rubrik

text: Vid min inspektion av Miljö- och byggnadsnämnden i Hultsfreds kommun den 25– 26 februari 2003 (JO:s dnr 325-2003) observerades följande (punkten 3.10 i protokollet). Mellan Hultsfreds kommun och ”arkitekt SAR AA, AB AA Arkitektbyrå” hade den 16 december 1998 och den 20 december 2002 träffats skriftliga avtal som gällde för var sin period. De var för kommunens motpart undertecknade av AA ”För AB AA Arkitektbyrå”. I avtalen angavs att AA åtog sig att genom AB AA Arkitektbyrå upprätthålla stadsarkitektfunktionen inom Hultsfreds kommun. Enligt avtalen omfattade åtagandena bl.a. följande arbetsuppgifter: tillståndsprövning inom plan-och bygglagen, bygg-, mark- och rivningslov, tillståndsprövning enligt miljölagstiftningen beträffande strandskydd, skydd för landskapsbilden samt lokaliseringsprövningar och tillståndsgivning enligt delegationsordning. Enligt ett delegationsbeslut den 28 mars 2001 hade stadsarkitekten befogenhet att bl.a., inom vissa ramar, bifalla ansökningar om bygglov.

type: stycke

text: Det kunde ifrågasättas om avtalen var förenliga med bestämmelserna om överlämnande av förvaltningsuppgifter. I

text: 3 kap. 16 § kommunallagen (1991:900)

text: föreskrivs att kommuner och landsting efter beslut av fullmäktige får lämna över vården av en kommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte föreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. Vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning får dock enligt

text: 11 kap. 6 § regeringsformen

text: Det fanns också anledning att ifrågasätta om nämndens delegationsordning i den aktuella delen var förenlig med bestämmelserna i

text: kommunallagen

text: om vilka som kan motta delegationsuppdrag. I

text: 6 kap. 33 § kommunallagen

text: föreskrivs att en nämnd får uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos

text: Jag beslutade att inhämta miljö- och byggnadsnämndens yttrande i saken.

text: Utredning

text: Miljö- och byggnadsnämnden uppgav följande. Miljö- och byggnadsnämnden beslutar meddela att de synpunkter och påpekanden som JO meddelat kommer att beaktas. Standardformuleringar och handläggningsrutiner ses för närvarande över. JO:s inspektion och resultat av densamma beaktas därvid. Vad avser punkten – – – beträffande delegering av vården av angelägenheter som innefattar myndighetsutövning har miljö- och byggnadsnämnden samrått med kommunledningen. Stadsarkitektavtalet och delegationsordningen kommer att justeras så att de är förenliga med

text: kommunallagens

text: 3 kap. 16 §

text: Bedömning

text: Inledning Det som kom fram vid min inspektion av miljö- och byggnadsnämnden gav anledning att ifrågasätta om förhållandena rörande stadsarkitektens arbetsuppgifter hos kommunen var förenliga med föreskrifterna om överlämnande av förvaltningsuppgifter och om delegering av rätten att fatta kommunala myndighetsbeslut. Av betydelse i dessa avseenden är bl.a. om stadsarkitekten kunnat betraktas som en befattningshavare hos kommunen – anställd eller uppdragstagare – eller som en helt utomstående avtalspart.

text: Beträffande utredningen i ärendet konstaterar jag att miljö- och byggnadsnämnden i sitt remissyttrande inte har lämnat några upplysningar för att komplettera de uppgifter som framgick av handlingar hos myndigheten. Utredningen i ärendet består sålunda i huvudsak av avtal, enligt ordalydelsen mellan stadsarkitektens aktiebolag och kommunen, samt av nämndens delegationsordning. Av det materialet kan utläsas att stadsarkitektens arbetsuppgifter hos kommunen har bestått i bl.a. prövning av olika typer av ärenden enligt plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: . Angående överlämnande av förvaltningsuppgifter Enligt

text: 3 kap. 16 § kommunallagen

text: får kommuner och landsting efter beslut av fullmäktige lämna över vården av en kommunal angelägenhet, för vars handhavande särskild ordning inte föreskrivits, till ett aktiebolag, ett handelsbolag, en ekonomisk förening, en ideell förening, en stiftelse eller en enskild individ. Vidare föreskrivs att enligt

text: 11 kap. 6 § regeringsformen

text: får vården av en angelägenhet som innefattar myndighetsutövning överlämnas endast om det finns stöd för det i lag.

text: Föreskrifterna i

text: 3 kap. 16 § kommunallagen

text: har kommit till för att reglera förutsättningarna för att lägga ut verksamhet på kommunala företag. Regeln har emellertid getts en sådan utformning att den allmänt reglerar förutsättningarna för kommuner och landsting att lämna över förvaltningsuppgifter till privaträttsliga subjekt (se

text: bet. 1990/91:KU38 s. 44

text: ). Vad som avses i paragrafen med att en särskild ordning har föreskrivits har berörts i förarbetsuttalanden (

text: prop. 1992/93:43 s. 5

text: ). En kommunal angelägenhet får i princip inte överlåtas till ett särskilt rättssubjekt, om det i en författning har angetts att ett visst kommunalt organ skall handha denna. Detta utesluter dock inte att vissa delar av en specialreglerad uppgift, t.ex. vissa driftsfrågor eller andra verkställighetsuppgifter, kan bedrivas i privaträttsliga former. Möjligheten till detta är beroende främst av hur speciallagstiftningen är utformad inom det aktuella området.

text: Enligt

text: 1 kap. 7 § plan- och bygglagen

text: skall det i varje kommun finnas en eller flera nämnder som skall fullgöra kommunens uppgifter inom plan- och byggnadsväsendet och ha det närmaste inseendet över byggnadsverksamheten. Vad som sägs i den lagen om byggnadsnämnd skall tillämpas på den eller de nämnder som utses. Härigenom och genom regleringen i övrigt i lagen angående byggnadsnämndens uppgifter har beträffande prövningen av ärenden enligt lagen enligt min uppfattning föreskrivits en särskild ordning i den mening som avses i

text: 3 kap. 16 § kommunallagen

text: (se även

text: JO 2002/03 s. 440

text: ). Sådana förvaltningsuppgifter får därför inte överlämnas till privaträttsliga subjekt.

text: Det beslutsfattande som stadsarkitekten har fått utföra enligt avtalen och delegationsordningen har innefattat myndighetsutövning, exempelvis i ärenden om bygglov. I sådana fall anses även beredningen inför beslut innefatta myndighetsutövning (se JO 2001/02 s. 250). Bestämmelsen i

text: 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen

text: bör inte ges annan innebörd än att den tar sikte på hela handläggningen av ett ärende. Beredningen av och beslutet i ärendet anses i princip utgöra oskiljaktiga delar av en och samma förvaltningsuppgift. Detta medför att om ärendet innefattar myndighetsutövning så kan en myndighet inte överlämna handläggningen till ett privaträttsligt subjekt, om det inte finns stöd för det i lag. Något sådant lagstöd finns inte beträffande de förvaltningsuppgifter som är aktuella i detta ärende.

text: I sammanhanget bör nämnas att en myndighet inför ett beslut i ett ärende kan inhämta expertsynpunkter från någon utomstående, t.ex. rörande tolkningen av gällande bestämmelser på det ifrågavarande området, utan att en förvaltningsuppgift därigenom skall anses ha överlämnats (se

text: JO 2002/03 s. 352

text: Angående anställnings- och uppdragstagarförhållanden Huruvida stadsarkitekten varit att betrakta som en till myndigheten knuten befattningshavare – anställd eller uppdragstagare – har betydelse när det gäller frågan om det över huvud taget har skett ett överlämnande av förvaltningsuppgifter i detta fall. Samma slags överväganden aktualiseras med anledning av

text: kommunallagens

text: föreskrifter om möjligheterna till delegation av en nämnds

text: beslutanderätt. I

text: 6 kap. 33 § kommunallagen

text: anges att en nämnd får uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller landstinget att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Med hänsyn till utformningen av denna föreskrift torde enligt min mening delegation av en nämnds beslutanderätt inte kunna ske till en uppdragstagare.

text: Av

text: 11 kap. 4 § plan- och bygglagen

text: framgår att byggnadsnämnden till sitt biträde skall ha minst en person med arkitektutbildning och i övrigt ha tillgång till personal i den omfattning och med den särskilda kompetens som behövs för att nämnden skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. I motiven till bestämmelsen anfördes att byggnadsnämnden kan få hjälp att fullgöra sina uppgifter på i princip tre olika sätt, genom att ha anställd personal i eget kansli, genom att anlita personal från någon annan förvaltning inom kommunen eller genom att anlita personal utanför kommunförvaltningen, t.ex. konsulter (

text: prop. 1985/86:1 s. 309

text: f.). Vad som uttalades om medverkan av konsulter kan dock i avsaknad av särskilda författningsföreskrifter angående detta enligt min mening inte medföra att förvaltningsuppgifter får överlämnas till någon utomstående i strid med

text: 3 kap. 16 § kommunallagen

text: Utifrån allmänna utgångspunkter torde med personal normalt avses personer som är anställda av kommunen. En anställning gäller enligt huvudregeln tills vidare. En kommun anses dock, liksom andra arbetsgivare, ha möjlighet att anlita uppdragstagare för att utföra en viss arbetsuppgift (jfr 5 § lagen [1997:297] om försöksverksamhet med samtjänst vid medborgarkontor,

text: prop. 1996/97:90 s. 44

text: f.).

text: Beträffande frågan vem som skall betraktas som anställd hos byggnadsnämnden är det naturligt att man håller sig till den allmänna innebörden av anställningsbegreppet eller det motsvarande begreppet arbetstagare (se bl.a. 1 § lagen [1982:80] om anställningsskydd). Vid en prövning om ett anställningsförhållande föreligger brukar man göra en helhetsbedömning vid vilken beaktas inte bara alla viktigare avtalsvillkor utan också de faktiska förhållanden under vilka arbetet utförs. Omständigheter som enligt rättspraxis starkt tyder på att ett anställningsförhållande föreligger är bl.a. att den presterande parten har att utföra det arbete som huvudmannen efter hand anvisar samt att arbetet utförs under huvudmannens ledning och kontroll. I samma riktning talar att den arbetspresterande parten förutsätts utföra och också utför arbetet personligen samt att han helt eller väsentligen får sin sysselsättning hos huvudmannen. Att arbetsförhållandet är varaktigt tyder ofta på att anställning föreligger. I motsatt riktning talar omständigheter som visar att den arbetspresterande parten typiskt sett har en stark position vid förhandlingar om arbetsavtal, t.ex. att han har värdefull utrustning som i samband med arbetsavtal kan ställas till huvudmannens förfogande. Arbetstagaren är alltid en fysisk person. Ett arbetstagarförhållande kan dock föreligga även om i ett avtal en juridisk person formellt har betecknats som arbetspresterande part (se Sigeman, Arbetsrätten, 3 u. 2001, s. 24 f.).

text: Det finns olika typer av uppdragstagare. En del har en mycket lös anknytning till sin uppdragsgivare och är närmast att jämföra med entreprenörer, medan andra kan vara så nära knutna till uppdragsgivarens verksamhet att de kan betraktas som införlivade i dess organisation. En kommun har möjlighet att anlita uppdragstagare som är fysiska personer och som knyts till myndigheten på ett sådant sätt att de kan anses delta i dess verksamhet. En sådan uppdragstagare förutsätts stå under myndighetens arbetsledning och utföra arbetsuppgifter som normalt ankommer på en anställd. Vid sådant förhållande blir bestämmelserna i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: direkt tillämpliga på uppdragstagaren. Vidare gäller att de handlingar som uppdragstagaren upprättar anses ha tillkommit i myndighetens verksamhet och därmed vara allmänna. Även andra grundläggande regler, t.ex. bestämmelserna i

text: brottsbalken

text: om tjänstefelsansvar och i

text: skadeståndslagen

text: om det allmännas skadeståndsansvar, blir direkt tillämpliga i förhållande till en sådan uppdragstagare eller någon som på annan liknande grund deltar i myndighetens verksamhet. Uppdragstagare av detta slag brukar kallas beroende eller osjälvständiga uppdragstagare (se JO 2001/02 s. 250). Som nyss anförts torde dock delegering av en nämnds beslutanderätt inte få ske till någon som endast är att anse som uppdragstagare hos myndigheten.

text: Närmare rörande stadsarkitektens arbetsuppgifter hos nämnden I detta fall har enligt avtal med kommunen en fysisk person genom ett aktiebolag åtagit sig att ”på konsultbasis” utföra omfattande arbetsuppgifter innefattande bl.a. prövning av ärenden enligt plan- och

text: bygglagen

text: . Det är givetvis av synnerligen stor betydelse att ett sådant arrangemang är förenligt med föreskrifter som rör de grundläggande förutsättningarna för en myndighets verksamhet. Jag har i det föregående konstaterat att sådana arbetsuppgifter som stadsarkitekten kunnat utföra enligt avtalen och delegationsordningen inte har fått överlämnas till någon utomstående. För att stadsarkitekten skulle ha rätt att fatta beslut med stöd av delegationsordningen har det vidare enligt min mening fordrats att han varit att anse som anställd hos nämnden. Endast om ett anställningsförhållande förelegat har således stadsarkitektens arbetsuppgifter varit fullt rättsligt underbyggda.

text: Av utredningen i ärendet framgår omständigheter som talar för att stadsarkitekten har kunnat betraktas som anställd hos nämnden. För detta talar verksamhetens karaktär och anknytningen till nämnden. I samma riktning pekar bl.a. att stadsarkitekten har arvoderats med ett fast belopp månatligen och att han inte har fått åta sig andra konsultuppdrag inom Hultsfreds kommuns geografiska område. Även om full klarhet i frågan inte har nåtts finner jag med hänsyn till det sagda inte anledning att driva utredningen vidare i den delen. Jag vill dock med anledning av vad som har kommit fram i ärendet anmärka följande.

text: Det förhållandet att det funnits anledning att på ovan angivna grunder ifrågasätta om stadsarkitektens arbetsuppgifter hos nämnden varit rättsenliga visar att de i ärendet aktuella avtalen har fått en mindre lämplig utformning. Ett avtal av detta slag bör formuleras på ett sådant sätt att det inte finns anledning till någon tveksamhet om att det som har överenskommits är förenligt med de grundläggande

text: föreskrifter som nu är i fråga. Från i synnerhet enskildas synpunkt är det angeläget att det klart framgår att en person som av en nämnd anförtrotts att avgöra ärenden är behörig. Rättsverkningarna av ett avtal bör sålunda stå klara redan från början och inte riskera att vara beroende av utfallet av en framtida prövning av avtalets innebörd, t.ex. i domstol. Om avsikten är att stadsarkitekten även framdeles skall utföra de ifrågavarande arbetsuppgifterna hos nämnden bör, om så inte redan har skett, klargöras att han är anställd hos myndigheten.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag initiativärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om en kammarrätt i ett mål rörande utlämnande av allmän handling fullgjort sitt utredningsansvar enligt 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: Bakgrund

text: En journalist begärde att från Skatteverket få en kopia av verkets beslut i ett folkbokföringsärende rörande AA och hennes make. Skatteverket avslog begäran med hänvisning till att det förelåg s.k. folkbokföringssekretess enligt 7 kap. 15 § i den då gällande

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Efter överklagande förordnade Kammarrätten i Stockholm att Skatteverket skulle lämna ut de efterfrågade handlingarna till journalisten.

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan till JO klagade AA på Kammarrätten i Stockholm. Hon anförde bl.a. följande. Hon och hennes make är ”efter beslut från Skatteverket 2006 sekretessmarkerade efter omprövning av tidigare beslut”. Det stod helt klart för kammarrätten att makarnas personuppgifter var sekretessmarkerade. Trots detta utredde inte domstolen vad som var grunden för sekretessmarkeringarna, utan avgränsade sin prövning till innehållet i Skatteverkets beslut i folkbokföringsärendet. Kammarrätten har brustit i sin utredningsskyldighet, vilket medfört att makarnas liv är utsatta för allvarlig fara.

text: AA kompletterade sin anmälan.

text: Utredning

text: Inledningsvis lånades akten i kammarrättens mål nr 1090-09 in.

text: Föredraganden inhämtade därefter per telefon upplysningar från sektionschefen BB, Skatteverket. Vidare inhämtades Skatteverkets beslut den 10 februari 2009 i ärende dnr 18 8173691.

text: Skatteverket gav in ett aktomslag, en s.k. skyddsakt.

text: Kammarrätten anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i AA:s anmälan till JO.

text: Kammarrättspresidenten CC hänvisade som remissvar till ett yttrande från kammarrättsrådet DD, som var referent i det aktuella målet.

text: DD anförde följande.

text: Skatteverket beslutade den 11 februari 2009 (dnr 410-207416-09/263) att inte lämna ut en allmän handling avseende beslut om folkbokföring. Skatteverket motiverade beslutet enligt följande. Om begärd handling lämnas ut kan det antas att enskilda personer kan lida men varför Skatteverket beslutar att inte lämna ut begärd handling. Skatteverkets beslut överklagades till kammarrätten den 16 februari 2009. Tillsammans med överklagandet skickade Skatteverket med en kopia på det överklagade beslutet, ett yttrande från Skatteverket där man vidhöll sin tidigare inställning att inte lämna ut beslutet samt de handlingar som föregått Skatteverkets beslut, bl.a. sökandens begäran via e-post till Skatteverket om att få ut det aktuella beslutet. Efter påbörjad genomgång av målet konstaterades att behörighetshandlingar från Skatteverket saknades, varvid dessa infordrades. När dessa inkommit och fortsatt genomgång av målet gjordes, framkom att även kopia av den handling som begärdes ut saknades, varvid denna rekvirerades.

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: är sedan den 30 juni 2009 upphävd och ersatt med offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Någon materiell ändring av aktuella bestämmelser har dock inte skett. Enligt

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (tidigare

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: ), gäller ett rakt skaderekvisit, dvs. huvudregeln i bestämmelsen är att uppgifterna i registret ska vara offentliga. Endast om det av särskild anledning kan antas att ett utlämnande skulle leda till skada eller men kan uppgifterna hemlighållas. En sekretessmarkering innebär således inte någon absolut sekretess för skyddade uppgifter. Fråga om sekretess föreligger ska prövas när uppgiften begärs ut. Sekretessmarkeringen motsvarar således i princip den hemligstämpel som, enligt

text: 5 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (tidigare

text: 15 kap. 3 §

text: SekrL), kan åsättas en allmän handling. I aktuellt mål anförde klaganden att eftersom en av personerna i beslutet var kommunchef och allmänintresset runt den personen var så stort, borde uppgifterna lämnas ut. Han ansåg att det var av allmänintresse att ta reda på om kommunchefen var folkbokförd i den kommun denna arbetade och åtminstone till stor del även bodde i. Under målets handläggning var kammarrätten i kontakt med Skatteverket två gånger skriftligen och en gång muntligen (se dagboksanteckning den 25 mars 2009). Enligt

text: 25 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska den myndighet som har meddelat beslutet överlämna överklagandeskrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet. Inte någonstans i det material, yttrande, beslut eller vid de kontakter som kammarrätten hade med Skatteverket framkom det att verket ansåg att andra handlingar än de som myndigheten lämnat över till kammarrätten skulle ha betydelse för kammarrättens avgörande. Kammarrätten kan inte ha full insyn i vilka handlingar som underinstanserna har, utan är beroende av att dessa, enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: , lämnar med samtliga handlingar i ärendet som är erforderliga för kammarrättens prövning. Kammarrätten fann inte anledning anta att andra handlingar av betydelse – som myndigheten inte redan sänt över – förelåg, utan bedömde att ytterligare handlingar inte behövde begäras in och att målet således var så utrett som dess beskaffenhet kräver. Kammarrätten bedömde vid en avvägning av om det av särskild anledning kunde antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde skulle lida men om uppgiften röjdes, att beslutet om i vilken kommun makarna rätteligen

text: skulle vara folkbokförda kunde lämnas ut och att Skatteverkets beslut således var felaktigt. Kammarrätten beaktade härvid även bl.a. att den ena av makarna arbetar som kommunchef och således är en offentlig person, samt äger fastighet i aktuell kommun. Kammarrätten har att göra en överprövning av ett stort antal olika myndigheters beslut. De överklagade besluten är av varierande svårighetsgrad – vissa är mycket komplicerade och svårbedömda, andra av enkel beskaffenhet. Vid kammarrättens överprövning av underinstansernas beslut är det inte någon ovanlig situation att domstolen utan att behöva göra mer djupgående överväganden kan konstatera att beslut inte är tillräckligt rättsligt underbyggda. Det är heller inte ovanligt att kammarrätten ändrar underinstansens beslut. I sammanhanget kan nämnas att kammarrätten hanterar ca 20 000 inkomna mål per år. Kammarrätten kan omöjligt göra en korrekt prövning om inte den beslutsfattande myndigheten, i förevarande fall Skatteverket, förser kammarrätten med det material som Skatteverket har haft när verket fattade sitt beslut. Givetvis ankommer det på kammarrätten att se till att målet blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Om kammarrätten uppmärksammar att ytterligare handlingar behöver krävas in, ska detta också göras. Kammarrätten kan dock inte i varje enskilt fall anta att underliggande myndigheten eller beslutsorganet har ytterligare handlingar och heller inte i varje fall utgå från att beslutsunderlaget inte är komplett. Det är i första hand de underliggande myndigheternas uppgift att se till att behövliga handlingar lämnas över. Ett annat synsätt skulle omöjliggöra arbetet för kammarrätten.

text: Till remissvaret hade ett dagboksblad i kammarrättens mål nr 1090-09 fogats.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 15 oktober 2010 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Sekretesslagen (1980:100)

text: ersattes den 30 juni 2009 av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. I det följande hänför jag mig till den nya lagen som i berörda hänseenden inte har inneburit några sakliga ändringar.

text: Enligt

text: 22 kap. 1 §

text: OSL gäller sekretess inom folkbokföringen för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. En motsvarande bestämmelse fanns tidigare i

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: En myndighet får på en handling som omfattas av en sekretessbestämmelse göra en anteckning om att hinder mot utlämnande föreligger (

text: 2 kap. 16 § tryckfrihetsförordningen

text: ). Vidare framgår det av

text: 5 kap. 5 § första stycket

text: OSL att en myndighet, om det kan antas att en uppgift i en allmän handling inte får lämnas ut på grund av en bestämmelse om sekretess, får markera detta genom att en särskild anteckning (sekretessmarkering) görs på handlingen eller, om handlingen är elektronisk, införs i handlingen eller i det datasystem där den elektroniska handlingen hanteras. Bestämmelser om s.k. hemligstämpling av pappershandlingar fanns före den 30 juni 2009 i

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: En sekretessmarkering ska ange tillämplig sekretessbestämmelse, datum för anteckningen och vilken myndighet som gjort den. Anteckningen fyller inte någon

text: självständig rättslig funktion, utan dess syfte är att utgöra en varningssignal” till den som har att hantera uppgiften om att denna från sekretessynpunkt är känslig och att ett eventuellt utlämnande av den därför kräver noggrann sekretessprövning.

text: Folkbokföringsutredningen har haft i uppdrag att göra en allmän översyn av

text: folkbokföringslagen (1991:481)

text: och särskilt utreda bl.a. om det är lämpligt att införa en författningsreglering av sekretessmarkering av uppgifter i folkbokföringsdatabasen. Utredningen föreslog i september 2009 en sådan reglering (se

text: SOU 2009:75

text: ). Förslaget bereds för närvarande inom Regeringskansliet.

text: Av

text: 8 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, framgår att en förvaltningsdomstol ska tillse att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver.

text: Bedömning

text: En journalist begärde att från Skatteverket få en kopia av verkets beslut i ett folkbokföringsärende rörande AA och hennes make. Skatteverket avslog begäran genom ett beslut den 11 februari 2009. I beslutet anfördes bl.a. följande. Av

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: framgår följande. Sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföringen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men om uppgiften röjs. Om begärd handling lämnas ut kan det antas att enskilda personer kan lida men varför Skatteverket beslutar att inte lämna ut begärd handling. Efter att beslutet hade överklagats skickade Skatteverket överklagandet och ett yttrande till Kammarrätten i Stockholm i en s.k. skyddsakt. I yttrandet anförde Skatteverket att fattat avslagsbeslut vidhölls och yrkade att överklagandet skulle avslås. Efter anmodan från kammarrätten översände Skatteverket de folkbokföringsbeslut som hade begärts utlämnade. Även dessa handlingar skickades i en skyddsakt. På en skyddsakt anges bl.a. att akten ”innehåller handlingar gällande person som har sekretessmarkerade personuppgifter” och att en sådan akt ”ska användas vid handläggning av skatte- och folkbokföringsärenden som gäller person som har sekretessmarkerade personuppgifter”.

text: Genom en dom den 13 maj 2009 biföll kammarrätten överklagandet och förordnade att Skatteverket skulle lämna ut de efterfrågade handlingarna till journalisten. I domen anfördes bl.a. följande.

text: Av utredningen i målet framgår att de personer uppgifterna i målet avser erhållit ”skyddade personuppgifter” i samband med beslut om folkbokföring. Någon speciell omständighet beträffande varför personuppgifterna ska vara skyddade framkommer inte. Kammarrätten finner att vad som förekommit i målet inte innefattar någon särskild anledning till antagande att de personer som avses eller någon dem närstående lider men om besluten om dem i folkbokföringsärendet röjs [– – –].

text: I

text: 8 §

text: FPL stadgas, som redogjorts för ovan, att en förvaltningsdomstol ska tillse att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Härav framgår att domstolen har ansvaret för att mål blir tillfredsställande utredda, den s.k. officialprincipen, men att utredningsansvaret inte sträcker sig lika långt i alla mål utan varierar med hänsyn till målets ”beskaffenhet”.

text: Utredningsansvarets omfattning och innebörd påverkas av bl.a. om det finns en offentlig motpart i processen och styrkeförhållandena i processen. Vidare kan det ha en viss betydelse om en myndighet som intar partställning i målet har ett eget utredningsansvar. Förvaltningsdomstolen bör i ett sådant fall kunna förutsätta att myndigheten inom ramen för sina uppgifter tillför processen viss grundläggande information.

text: Det är dock viktigt att komma ihåg att officialprincipen utgör grundprincipen för all handläggning av förvaltningsmål. Förvaltningsdomstolen har således under alla omständigheter ett visst eget ansvar för att utredningen blir fullständig och korrekt. Den måste följaktligen se till att de faktiska förhållandena blir tillräckligt utredda och att de av en part påstådda omständigheterna styrks. Domstolen ska leda utredningen och inhämta material men behöver inte själv ombesörja utredningen (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 179).

text: Frågan som är föremål för min bedömning är om kammarrätten vid handläggningen av det aktuella målet kan anses ha fullgjort det utredningsansvar som åvilat domstolen.

text: Inledningsvis måste det framhållas att det aktuella målet var ett enpartsmål, där endast klaganden – vars begäran om att få ta del av handlingar hade avslagits – var att betrakta som part. Varken Skatteverket, AA eller hennes make intog således partställning i målet. Detta innebar att kammarrätten hade ett särskilt stort ansvar för att tillse att målet blev tillfredsställande utrett.

text: Av utredningen framgår att det vid tidpunkten för kammarrättens avgörande stod klart för rätten att AA och hennes make hade sekretessmarkerade personuppgifter. Under sådana förhållanden borde inte kammarrätten, på det sätt som skedde, ha nöjt sig med att enbart konstatera att det inte framkommit ”någon speciell omständighet beträffande varför personuppgifterna ska vara skyddade”. För att kunna ta ställning till om det av särskild anledning kunde antas att AA och hennes make eller någon närstående till dem skulle lida men om uppgifterna i de efterfrågade folkbokföringsbesluten röjdes, var det nödvändigt för kammarrätten att känna till vad som var grunden för att Skatteverket hade sekretessmarkerat AA:s och hennes makes personuppgifter. Jag är därför kritisk till att kammarrätten inte utredde denna fråga innan sekretessprövningen gjordes. Det förhållandet att Skatteverket, i samband med överlämnandet av överklagandet eller senare under handläggningen av kammarrättens mål, på eget initiativ hade kunnat förse kammarrätten med handlingar rörande de aktuella sekretessmarkeringarna ändrar inte min bedömning. Jag vill framhålla att det anförda inte innebär att jag tar

text: ställning till om utgången i själva utlämnandefrågan skulle ha blivit en annan om kammarrätten hade fullgjort sin utredningsskyldighet. Med den kritik som har uttalats avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Fråga om en socialnämnd bör ha en rutin som innebär att handläggaren av ett ärende om försörjningsstöd alltid ska begära ett kontoutdrag som visar bl.a. vilka uttag som sökanden har gjort från ett bankkonto

sammanfattning: Socialtjänsten i Stockholms kommun synes ha som rutin att begära in kontoutdrag som bl.a. visar gjorda uttag när en enskild ansöker om försörjningsstöd. I beslutet uttalas att det inte finns något att invända mot att socialförvaltningar generellt ber den enskilde att förete ett kontoutdrag från en bank för att visa eventuella inkomster och tillgångar. Att rutinmässigt begära in uppgifter om betalningar kan däremot inte anses stå i överensstämmelse med den s.k. portalparagrafen i socialtjänstlagen om att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialtjänsten i Stockholms kommun. AA anförde bl.a. följande. För att få försörjningsstöd i Stockholms kommun krävs att samtliga bankkonton kopieras och lämnas in. Det gäller inte bara för att börja få bistånd, utan även löpande för den som uppbär bistånd. På kontoutdraget står allt man köpt med kort, vilka transaktioner man gjort och om pengar satts in. Att behöva redovisa för eventuella kortköp gjorda på krog, systembolag eller liknande är en kränkning av den personliga integriteten.

text: Utredning

text: Utredningsåtgärder Med anledning av AA:s anmälan inhämtade JO upplysningar från tre slumpmässigt valda stadsdelsförvaltningar – Södermalm, Farsta och Hässelby- Vällingby stadsdelsförvaltningar – rörande frågan om det i ärenden om ekonomiskt bistånd krävs att sökanden lämnar in kontoutdrag som visar även betalningar från ett bankkonto.

text: Stadsdelsförvaltningarna kom in med nedan redovisade upplysningar till JO.

text: AA bereddes möjlighet att yttra sig över stadsdelsförvaltningarnas remissvar.

text: Södermalm stadsdelsförvaltning (de omnämnda bilagorna har här utelämnats)

text: Bakgrund

text: Handläggning av ekonomiskt bistånd följer de riktlinjer som beslutades av Kommunfullmäktige 2010-05-24. Av dessa riktlinjer framgår att kontoöversikt samt kontoutdrag med aktuell kontoställning ska uppvisas i samband med ansökan om ekonomiskt bistånd. Se bilaga l. Detta framgår vidare av de anvisningar som finns i Att förebygga och utreda felaktiga utbetalningar och bidragsbrott. Se bilaga 2. Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att den som söker bidrag har att visa att förutsättningarna för rätt till bidrag är uppfyllda. Den enskilde är därför skyldig att efter begäran förse nämnden med nödvändigt underlag och även på annat sätt medverka till utredningen. Om den enskilde trots särskild begäran inte förser nämnden med det underlag som behövs eller motsätter sig att handläggaren tar nödvändiga kontakter, bör nämnden i regel kunna avslå ansökan (jfr. Socialstyrelsens allmänna råd om ekonomiskt bistånd,

text: SOSFS 2003:5

text: Farsta stadsdelsförvaltning

text: - - - För att nämnden ska kunna pröva sökandens rätt till försörjningsstöd krävs att denne lämnar in uppgifter som verifierar inkomster och utgifter. Detta för att en korrekt bedömning av biståndsbehovet ska kunna ske. Av allmänna förvaltningsrättsliga principer följer att det är den som söker bidrag som har att visa att förutsättningarna för rätt till bidrag är uppfyllda. Om den enskilde underlåter detta kan detta vara skäl till att avslå ansökan om försörjningsstöd. Vid nybesök ska kontoöversikt och kontoutdrag med aktuell kontoställning samt senaste tre månaders transaktioner uppvisas liksom specifikation till den senaste preliminära deklarationen. Vid löpande försörjningsstöd är kravet att ett kontoutdrag skall bifogas ansökan varje månad. Om det framgår att en summa pengar satts in på något av sökandens konton är det upp till den sökande att visa att dessa pengar inte ökar den disponibla inkomsten eller avser ett inkomstslag som inte reducerar biståndet. I annat fall ska insatta summan som huvudregel betraktas som inkomst vid beräkning. Kvarstående medel från tidigare beviljat bistånd ska dock inte betraktas som inkomst vid beräkningen, annat än i samband med en eventuell nödprövning. Inkomster från arbetsgivare eller arbetslöshetsförsäkring ska styrkas genom uppvisande av besked där alla uppgifter om tillägg och avdrag redovisas. Vid samtliga ansökningar ska kontroll hos försäkringskassan göras om eventuella utbetalade försäkringsförmåner. Även inkomster från utlandet ska kontrolleras så långt detta är möjligt. Syftet med att begära in kontoutdrag är inte att utreda vad den enskilde gjort för inköp eller hur den enskilde väljer att spendera sina pengar. Syftet är att utreda den enskildes inkomster/insättningar för perioden som den enskilde ansöker om ekonomiskt bistånd. Stadsdelsnämnden kan inte se att detta kan utredas på annat sätt än att den enskilde redovisar sina kontoutdrag. - - -

text: Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning

text: - - - Stadsdelsförvaltningens redogörelse framgår enligt nedan;

text: Utdrag ur Stockholms stads riktlinjer för handläggning av ekonomiskt bistånd, sid 15.

text: "Det mest kostnadseffektiva är att göra nödvändiga kontroller redan innan beslut om utbetalning fattas. Vissa omständigheter som kan leda till felaktiga utbetalningar bör också särskilt uppmärksammas. Det gäller att den sökanden egentligen är sammanboende, att barn som uppges ingå i hushållet inte vistas i hushållet, att den sökande har inkomster av anställning eller svartarbete, undanhåller tillgångar eller samtidigt uppbär ekonomiskt bistånd i annan kommun."

text: Utdrag ur Stockholms stads riktlinjer för handläggning av ekonomiskt bistånd, sid 65.

text: (Fastställda av Stockholms kommunfullmäktige 2010-05-24) "Vid nybesök ska kontoöversikt och kontoutdrag med aktuell kontoställning samt senaste tre månadernas transaktioner uppvisas liksom specifikationen till senaste preliminära deklarationen. Kontoöversikt och kontoutdrag ska därefter kontrolleras minst var tredje månad. Om det framgår att en summa pengar satts in på något av sökandens konton är det upp till den sökande att visa att dessa pengar inte ökat den disponibla inkomsten eller avser ett inkomstslag som inte ska reducera biståndet. I annat fall ska den insatta summan som huvudregel betraktas som inkomst vid beräkningen. Kvarstående medel från tidigare beviljat bistånd ska dock inte betraktas som inkomst vid beräkningen, annat än i samband med en eventuell nödprövning."

text: Utdrag ur "Att förebygga och utreda felaktiga utbetalningar och bidragsbrott, Vägledning och utbildningsmaterial". (Socialförvaltningen Stockholms stad 2011)

text: "Kontoutdrag/kontoöversikt/årsbesked Socialtjänsten ska i regel begära specificerat kontoutdrag avseende viss period. Av kontoutdragets samtliga sidor ska framgå:  Namn och personnummer på kontoinnehavare.  Bankens namn och kontonummer.  Datum för transaktioner.  Insättningar.  Uttag.  Information om varje insättning och uttag.  Saldo efter varje transaktion.

text: Uppgifter att vara uppmärksam på:  Insättningar - finns det regelbundna insättningar ex. vid månadsskiftet eller mitt i månaden, finns insättningar då och då med jämna belopp.  Överföringar - flera konton än vad den enskilde uppgett, företag eller fler i hushållsgemenskapen.  Uttag- utlandsuttag, omräknad valuta, tax-free shopping.  Om inga uttag motsvarande hyresbelopp eller köp i mataffärer finns på utdraget kan det tyda på att det finns någon annan som betalar för dessa poster. Kontoöversikt som visar vilka konton den sökande har på en och samma bank ska i regel krävas in. Det förekommer att den sökande inlämnar kontoutdrag som han eller hon själv har skrivit ut från internet. Om det finns anledning att anta att kontoutdraget är manipulerat ska sökanden inkomma med ett utdrag utställt från banken och med bankens stämpel, l januari skickar bankerna ut årsbesked till samtliga kunder. Årsbeskedet innehåller uppgifter om konton, fonder/aktier, bankfack etc. Socialtjänsten bör begära att sökande lämnar in en kopia på årsbesked i samband med en eventuell ansökan om ekonomiskt bistånd."

text: Hässelby-Vällingby stadsdelsförvaltning tillämpar de anvisningar som ges i stadens riktlinjer beträffande kontoutdrag. Det framgår av riktlinjerna att alla transaktioner och saldo ska finnas redovisade i kontoutdraget. l Socialförvaltningens vägledning och utbildningsmaterial, ovan citerat, ges handläggarna vägledning i hur man kan använda uppgifterna från kontoutdragen i utredningsarbetet. Kontoutdraget är inte endast ett sätt att kontrollera inkomster utan även förekomst eller frånvaro av vissa typer av utgifter eller uttag kan indikera behov av att föra vidare samtal med den sökande. Förvaltningens arbete omfattas av bestämmelserna i sekretesslagen som rör socialtjänsten vilket ger ett mycket starkt sekretesskydd för de uppgifter som utredande tjänstemän får ta del av. Förvaltningen kontaktar inte banker för att inhämta uppgifterna utan den sökande måste själv ordna fram kontoutdrag och lämna till förvaltningen. Det är inte möjligt att tvinga den enskilde att lämna in ett kontoutdrag. Om den enskilde väljer att avstå, kan ansökan komma att avslås. I ett beslut den 7 december 2012 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Försörjningsstöd lämnas enligt

text: 4 kap. 3 §

text: SoL för skäliga kostnader för bl.a. livsmedel, kläder och boende.

text: Försörjningsstödet har karaktär av ett yttersta skyddsnät för den som inte själv kan tillgodose sina behov. I uttrycket ”inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt” ligger bl.a. att den enskilde måste utnyttja alla de möjligheter som normalt står honom eller henne till buds. Den som kan arbeta är således skyldig att söka arbete. Den enskilde har också en skyldighet att delta i verksamheter som anordnas för arbetslösa, kompetenshöjande verksamhet etc. liksom att söka andra former av bidrag som finns, såsom bostadsbidrag, studiebidrag, a-kasseersättning. Den som har ekonomiska tillgångar måste först använda sig av dessa innan försörjningsstöd kan komma i fråga. Det är dock viktigt att betona att det alltid måste göras en individuell bedömning vid prövning av rätt till bistånd (se bl.a.

text: prop. 2000/01:80 s. 93

text: f.).

text: Stadsdelsförvaltningarna har redogjort för kommunfullmäktiges riktlinjer, vilka ligger till grund för handläggningen av ansökningar om försörjningsstöd. Av riktlinjerna framgår att socialtjänsten vid sin utredning som regel ska begära specificerade kontoutdrag av den enskilde och att det av kontoutdraget bl.a. ska framgå vilka uttag som gjorts.

text: Med anledning av stadsdelsförvaltningarnas hänvisning till kommunfullmäktiges riktlinjer vill jag erinra om att stadsdelsnämnderna är självständiga myndigheter som i sin verksamhet har att följa lagstiftning och rättspraxis. En riktlinje som kommunfullmäktige utfärdar tar inte över det som följer av en författningsbestämmelse.

text: Vid prövningen av en ansökan om försörjningsstöd har socialnämnden att ta ställning till i första hand om den enskilde har behov av hjälp och om behovet

text: kan tillgodoses på annat sätt än genom bistånd. Jag har inte någon invändning mot att socialförvaltningar generellt ber den enskilde att förete ett kontoutdrag från en bank för att visa vilka inkomster eller vilka tillgångar som han eller hon har. Den enskilde har emellertid stor frihet att själv bestämma hur han eller hon använder ett beviljat försörjningsstöd. Att rutinmässigt begära in uppgifter om betalningar kan därför enligt min mening inte anses stå i överensstämmelse med den s.k. portalparagrafen i

text: 1 kap. 1 §

text: SoL om att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Om den enskilde väljer att i kontoutdraget stryka uppgifter om vissa betalningar kan jag inte se att förvaltningen utan vidare kan kräva att erhålla uppgifterna.

text: För det fall socialtjänsten skulle avslå en ansökan om försörjningsstöd med hänvisning till att den enskilde inte lämnat in efterfrågade uppgifter blir det ytterst en fråga för domstol att, efter ett överklagande från den enskilde, ta ställning till om socialtjänsten haft fog för sitt agerande. Jag finner därför inte skäl att för närvarande ytterligare uppehålla mig vid saken.

text: Jag skickar en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen som är ordinarie tillsynsmyndighet för socialtjänsten.

text: Med de ovan gjorda uttalandena avslutas ärendet.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

title: Kritik mot Polismyndigheten i Blekinge län, som utan rättsligt stöd genomfört en husrannsakan hos en tolvåring

sammanfattning: Sedan misstankar uppkommit om att en tolvåring stulit en mobiltelefon genomfördes en husrannsakan i dennes hem. Polismyndigheten kritiseras eftersom det inte funnits särskilda skäl för åtgärden enligt 36 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.

text: Anmälan

text: AA anmälde den 14 maj 2012 Polismyndigheten i Blekinge län till JO. Hon var kritisk till att polismyndigheten genomfört en husrannsakan hos hennes son BB, som var tolv år gammal. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 6 maj 2012 knackade tre personer, två i polisuniform och en civilklädd, på hennes lägenhetsdörr. Poliserna uppgav att de skulle genomföra en husrannsakan och genomsöka BB:s rum, eftersom det fanns misstankar om att han stulit en mobiltelefon. Enligt poliserna hade det gjorts en sökning med sökfunktionen Hitta iPhone, som visade att telefonen skulle finnas i lägenheten.

text: BB kallades hem eftersom poliserna ville ”föra samtal” med honom. Samtalet liknade ett regelrätt förhör och pågick i över en timme. Under hela samtalet förnekade BB att han stulit telefonen, men han kände sig inte trodd och han upplevde attityden som obehaglig. Polisen var inte intresserad av att BB uppgav att han hade alibi.

text: De omständigheter som låg till grund för beslutet om husrannsakan var svaga indicier och uppgifterna hade inte kontrollerats innan beslutet fattades. T.ex. var den sökfunktion som användes inte tillräckligt precis för att kunna utvisa att mobiltelefonen fanns i lägenheten. Dessutom deltog för många poliser i åtgärden. Sammanfattningsvis var åtgärden oproportionerlig i förhållande till det brott som BB var misstänkt för. Polisen borde vidare ha fört en dialog med sociala myndigheter om ärendet. Vid tidpunkten för anmälan hade AA ännu inte hört något mer från polisen och BB trodde följaktligen att han fortfarande var misstänkt för brott.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in. Polismyndigheten (polismästaren CC) inkom efter anmodan med yttrande.

text: Av polismyndighetens yttrande framgick bl.a. följande.

text: Den 6 maj 2012 gjordes en polisanmälan om stöld av en mobiltelefon. Telefonen skulle ha tillgripits samma dag i ett olåst omklädningsrum. Anmälan innehöll inga uppgifter om någon misstänkt gärningsman. Senare samma dag lämnade målsäganden och hans pappa kompletterande uppgifter om att mobiltelefonens spårsökningsfunktion var påslagen. Spårsökningsfunktionen visade att mobiltelefonen befann sig på den adress där BB, som spelade i målsägandens fotbollslag, bor. En patrull åkte och träffade målsäganden och dennes pappa och en bild på positioneringen av mobilen visades upp för patrullen. Målsäganden uppgav i samband därmed att han sett BB ensam i omklädningsrummet och att BB lämnat omklädningsrummet snabbt.

text: Utifrån dessa uppgifter bedömde inre befäl att BB var skäligen misstänkt för stöld av mobiltelefonen och beslut fattades om reell husrannsakan hos BB i syfte att eftersöka det stulna godset. Patrullen som skulle verkställa beslutet bestod av biträdande yttre befäl och en polisassistent. Patrullen hade med sig en polisstuderande. Eftersom BB var under 15 år påtalade inre befäl för patrullen att endast ett fåtal frågor, som hade betydelse för eftersökandet av den stulna telefonen, fick ställas. Inre befäl och biträdande yttre befäl förde också samtal om att patrullen skulle försöka prata med BB i samråd med föräldrarna.

text: Patrullen åkte till den aktuella adressen och knackade på. AA öppnade dörren och hon informerades om att de hade tillstånd att genomföra en husrannsakan. Väl inne i lägenheten fick AA veta vad som hade hänt och varför polisen var där. BB, som var hos en kompis, kallades hem och under tiden började patrullen att leta efter telefonen i BB:s rum. Det var dock svårt att leta eftersom det var väldigt stökigt i rummet.

text: När BB kom hem förklarade det biträdande yttre befälet vem han var, varför han var där och att han skulle hålla ett samtal med BB tillsammans med AA. Polisassistenten och polisstuderanden deltog inte i samtalet. BB berättade att han varit i omklädningsrummet när målsäganden upptäckte att telefonen var borta. BB uppgav att han inte visste var telefonen var. Efter en stund anslöt BB:s pappa. Pappan blev mycket arg och var tuff mot sin son.

text: Efter ca 40 minuter beslutades att patrullen åter skulle tala med målsäganden för att kontrollera de uppgifter som BB lämnat. Eftersom det fortfarande var en pågående husrannsakan kallades ett annat yttre befäl till lägenheten. Medan patrullen åkte till målsäganden samtalade såväl det yttre befälet som BB:s pappa med BB.

text: När patrullen konfronterade målsäganden med BB:s uppgifter om att han varit i omklädningsrummet när målsäganden upptäckte att telefonen var borta vidgick

text: målsäganden att det kanske var så det var. En ny kontroll gjordes av spårsökningsfunktionen varvid det framkom att den information som tidigare lämnats till polisen, om att telefonen befunnit sig på BB:s adress, var felaktig.

text: Det yttre befälet som befann sig i BB:s lägenhet informerades om att ärendet skulle avslutas. Eftersom AA hade frågor om positionering av mobiltelefoner fick hon förklarat för sig att polisen inte kan fatta beslut om att positionera mobiltelefoner annat än vid grövre brott men att en civilperson däremot kan begära in uppgifter om sin mobiltelefon. Vidare fick BB:s föräldrar veta att misstanken mot BB med största sannolikhet skulle avskrivas eftersom polisens inledande åtgärder gjort att misstankegraden sjunkit. När polisen lämnade BB:s lägenhet hade det gått ungefär en timme sedan husrannsakan påbörjades.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndigheten anser att handläggningen skett på ett korrekt sätt. Beslut om skälig misstanke grundades på vad som framkom i anmälan tillsammans med de kompletterande och trovärdiga uppgifter om dels positionering av telefonen på en adress som gjorts av målsäganden och inte polisen, dels att en pojke i samma fotbollslag som målsägande bodde på adressen och hade setts vara i omklädningsrummet ensam och att han lämnade omklädningsrummet snabbt efter träningen. Det förelåg således konkreta omständigheter som talade för att den misstänkte pojken hade begått den gärning som misstanken avsåg. Eftersom den misstänkte pojken var under femton år beslutade polismyndigheten att inleda en utredning enligt 31 § punkten 3 lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, d.v.s. för att efterforska gods som har åtkommits genom brott. Den stulna telefonen var en iPhone och hade ett förhållandevis högt värde. Vid husrannsakan är det naturligt att polisen redogör för bakgrund och varför de är på en viss plats och därmed har ett inledande samtal, precis som skett i detta fall med såväl pojken som dennes föräldrar. Vid efterforskning av gods får dessutom frågor ställas som har samband med efterforskningen. Den aktuella lägenheten och framför allt pojkens rum var så pass stökig att poliserna på plats tidigt insåg att det skulle bli näst intill omöjligt att hitta telefonen varför det var av vikt att ställa frågor till pojken för att försöka underlätta eftersöket och för att eventuellt utesluta att telefonen fanns där. Frågor ställdes därför till pojken inledningsvis. Därefter samtalade pappan den mesta delen av tiden med pojken […]. Polismyndigheten anser inte att det biträdande yttre befälet har hållit förhör med pojken utan det har ställts frågor som får anses ha ett samband med efterforskningen av telefonen. När en husrannsakan pågår kan polis inte lämna platsen utan tillsyn. Eftersom patrullen på plats behövde träffa målsägande för att stämma av nya uppgifter kallades en ny polis till lägenheten, vilket medförde att pojken fick träffa ytterligare en polis. Vid tillfället var en civilklädd polisstudent medföljande i bilen och följde således med på de uppdrag patrullen skickades på. Polismyndigheten beklagar om familjen inte uppfattat att det var en polisstuderande som var med vid husrannsakan. Det har dock på intet sätt varit fråga om att ”sätta in fyra poliser mot en tolvårig pojke”.

text: En person som i en utredning har påförts som skäligen misstänkt för brott får meddelande från polisen när en förundersökning läggs ned. När det gäller personer under femton år registreras de inte i misstankeregister eller brottsregister. I aktuellt ärende fortsatte utredningen men lades ned den 11 juli 2012 på grunden ej spaningsresultat. Den inledningsvis misstänkte pojken var inte delgiven misstanke om brott men har varit uppsatt som skäligen misstänkt. Direkt efter kompletterande förhör med målsäganden i samband med husrannsakan avfärdades pojken från utredningen.

text: Familjen upplystes vid husrannsakan om att misstanken mot pojken med största sannolikhet skulle avskrivas eftersom polisens inledande åtgärder gjorde att misstankegraden sjönk. När ärendet slutredovisades den 11 juli 2012 avfördes den skäliga misstanken och underrättelse om detta skickades till pojkens föräldrar. Polismyndigheten upplyste att det inte skickats någon underrättelse till socialnämnden.

text: AA kommenterade polismyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB, inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats.

text: Är gärningsmannen under femton år ska förundersökning inte inledas (jfr

text: 1 kap. 6 § brottsbalken

text: ). I sådant fall kan i stället en utredning om brottet genomföras med stöd av

text: 31 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL). Det får ske bl.a. om det behövs för att efterforska gods som har åtkommits genom brottet. När en utredning enligt 31 § LUL har inletts ska socialnämnden omedelbart underrättas (34 § LUL).

text: Tvångsmedel mot den som inte fyllt 15 år ska tillämpas restriktivt. Om någon är misstänkt för att före 15 års ålder ha begått ett brott får husrannsakan mot den unge enligt bestämmelserna i

text: 28 kap.

text: RB endast företas om det finns särskilda skäl (36 § LUL).

text: Bestämmelser om husrannsakan finns i bl.a.

text: 28 kap. 1 §

text: RB. Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan företas hos den som är skäligen misstänkt i syfte att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet.

text: JO har vid ett flertal tillfällen (se t.ex. JO 2006/07 s. 76 och JO 2009/10 s. 72) uttalat att för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar.

text: Av

text: 28 kap. 3 a §

text: RB följer att husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (proportionalitetsprincipen).

text: Bedömning

text: Det som framkommit ger inte grund för kritik mot polismyndighetens bedömning att förutsättningarna för husrannsakan enligt

text: 28 kap. 1 §

text: RB i och för sig var uppfyllda. Eftersom BB var under 15 år krävdes dock enligt 36 § LUL särskilda skäl för åtgärden. Det innebär att misstanke om allvarligare brottslighet eller brottslighet av större omfattning i allmänhet bör föreligga (

text: prop. 1983/84:187 s. 29

text: ). Polismyndigheten har inte närmare redogjort för vilka överväganden som gjordes i den frågan. Enligt min mening kan stöld av en mobiltelefon inte anses vara sådan brottslighet som bestämmelsen tar sikte på. Det har med andra ord framkommit att det inte fanns särskilda skäl för husrannsakan. Polismyndigheten ska därför kritiseras för att ha företagit åtgärden utan rättsligt stöd.

text: Det finns också anledning att erinra polismyndigheten om föreskriften i 34 § LUL om underrättelse till socialnämnden.

text: Vad som i övrigt förekommit ger inte anledning till något uttalande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Arrest Bemötande Frihetsberövande Förhör

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Bergslagen, för att en gripen person inte erbjöds en filt när han frös i arresten och för att ett förhör hölls med honom när han endast var klädd i kalsonger

sammanfattning: En person greps av polisen och blev av säkerhetsskäl placerad i en arrestcell utan några andra kläder på sig än sina kalsonger. Enligt beslutet har JO inte något att invända mot en rutin som innebär att kläder med snören inte tillåts i en cell på grund av risken för självmord, även om någon sådan faktisk risk inte konstaterats i det enskilda fallet. En sådan rutin förenklar avvisiteringen och är dessutom i de intagnas intresse. Den som av säkerhetsskäl inte får behålla sina kläder bör dock normalt erbjudas en filt eller något liknande. JO kritiserar Polismyndigheten för att den gripne inte erbjöds en filt när han befann sig i cellen och när han förhördes.

text: Bakgrund

text: AA greps misstänkt för brott vid sitt hem i Leksand strax efter kl. 19.00 den 16 maj 2015. Han fördes till polisstationen i Rättvik där han avvisiterades och sattes in i arresten kl. 20.00.

text: Vid ankomsten till arresten hade AA på sig en t-shirt och träningsbyxor med ett snöre i byxlinningen. Han informerades om att han i enlighet med arrestens rutiner fick behålla ett plagg på överkroppen och ett på underkroppen. Kläder med snören tillåts inte i arresten på grund av risken för självmordsförsök och han informerades därför om att han fick ha på sig sina kläder om han tog bort snöret ur byxorna. AA vägrade detta och klädde i stället av sig samtliga kläder utom sina kalsonger. Under tiden i arresten klagade AA på att han frös.

text: Kl. 22.30 höll polisen ett 15–20 minuter långt förhör med AA i ett närliggande rum. Förhöret genomfördes med AA klädd i kalsonger.

text: Gripandet anmäldes till åklagaren kl. 23.04 som kl. 23.10 beslutade att häva gripandet. Hävningsbeslutet verkställdes strax därefter av polisen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Bergslagen, lokalpolisområde Falun-Borlänge för hur han behandlades i arresten.

text: Utredning

text: JO tog del av handlingar i ärendet och hämtade in muntliga upplysningar från några av de poliser som närvarat under ingripandet. Därefter anmodades Polismyndigheten att yttra sig över hur AA behandlats i arresten och vilka överväganden som gjorts i fråga om hans klädsel under förhöret.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att upplysningar hämtats in från de poliser som närvarade vid ingripandet.

text: Polisernas upplysningar

text: När det gäller de omständigheter som JO beslutat att granska närmare lämnade poliserna följande upplysningar.

text: Under transporten till arresten var AA mycket sur och irriterad över att han gripits. När AA informerades vid avvisiteringen om vilka kläder han kunde ha på sig i cellen blev han mycket arg, vägrade dra ut snöret ur träningsbyxorna och klädde i stället av sig samtliga kläder, förutom kalsongerna. Under tiden i arresten klagade AA på att han frös. Han erbjöds då sina kläder men utan snöre i byxorna. AA höll fast vid att han inte ville dra ut snöret. AA informerades även om att han kunde ta på sig sin t-shirt. De letade efter andra kläder till AA, men vid det aktuella tillfället fanns inte några ersättningskläder att tillgå på arrestavdelningen. Det fanns filtar men dessa var avsedda för de som anhållits och inte för gripna personer.

text: Om det hade funnits kläder att låna ut hade AA självklart fått låna dessa. Under förhöret hade AA kunnat ha på sig sin t-shirt och sina byxor om han hade dragit ur snöret ur dessa. På polisstationen fanns endast den personal som medverkat vid ingripandet. Samtliga omständigheter gjorde att de bedömde att förhöret kunde genomföras trots att AA endast hade kalsonger på sig.

text: Polismyndighetens bedömning

text: När det gäller de omständigheter som JO beslutat att granska närmare gjorde myndigheten följande bedömning.

text: Intagande i arrest

text: - - - Utifrån att AA har erbjudits sina kläder i den form de kan bäras i arresten för att minimera risken för ett självmordsförsök men att han själv har tagit av sig kläderna och sedermera vägrat att ta på sig kläderna anser Polismyndigheten att poliserna, avseende AA:s klädsel i arresten, har agerat korrekt och på bästa möjliga sätt utifrån förutsättningarna. - - -

text: Förhör

text: - - - Polismyndigheten anser att det mest lämpliga är att den misstänkte har på sig kläder vid ett förhör. Är detta inte genomförbart torde det näst mest lämpliga vara att erbjuda den misstänkte en filt att ta på sig under förhöret. Polismyndigheten finner vid en sammantagen bedömning att poliserna inte har agerat felaktigt avseende AA:s klädsel under förhöret eftersom han själv vägrat att ta på sig sina kläder. Polismyndigheten anser dock att det hade varit lämpligt att erbjuda en filt till AA under förhöret även om dessa endast är till för de personer som är anhållna. - - -

text: Avslutande synpunkter

text: Sammanfattningsvis anser Polismyndigheten att poliserna, avseende AA:s klädsel under förhöret, inte har agerat felaktigt men att det hade varit lämpligt att erbjuda en filt. I övriga delar anser Polismyndigheten att poliserna har agerat korrekt och på bästa möjliga sätt utifrån förutsättningarna. AA kommenterade Polismyndighetens yttrande och förde fram att han inte någon gång erbjöds att ta på sig sina kläder igen innan gripandet hävdes, inte ens under förhöret. Han tror att det endast var 16 grader i arresten.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om behandling av den som är gripen, anhållen eller häktad på grund av brott och som av den anledningen förvaras i polisarrest finns främst i häkteslagen. Som en allmän utgångspunkt för verkställighetens utformning anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande, samt att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. (Se 1 kap. 4 och 5 §§ häkteslagen.)

text: Vid tiden för ingripandet gällde Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester (FAP 915-1). Av 1 § framgick att en polisarrest ska vara tillräckligt uppvärmd, vädrad och upplyst.

text: Nya föreskrifter om polisarrester trädde i kraft den 1 november 2015. Enligt dessa ska en intagen vid behov förses med kläder och skor, vilket dock i vissa fall får begränsas. Enligt de allmänna råden till föreskrifterna bör den intagne alltid ha något att skyla sig med och en intagen får inte vistas i arresten utan kläder under längre tid än vad som är nödvändigt för den intagnes egen säkerhet. (Se 3 kap. 3 § Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester,

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1.)

text: JO har tidigare framhållit att det inte är acceptabelt att låta en person vistas i arresten utan kläder under en längre tid. (Se bl.a. JO:s beslut den 29 juli 2013 i ärendena med dnr 6237-2012 och 6914-2012.)

text: Bedömning

text: Förhållandena i cellen Av utredningen framgår att AA under drygt tre timmar på kvällen den 16 maj 2015 befann sig i en cell i arresten i Rättvik iklädd endast kalsonger. Han hade efter avvisiteringen erbjudits att få ta på sig sin t-shirt och sina träningsbyxor, om han tog ut snöret ur byxlinningen, men det ville han inte göra. Trots att AA senare klagade på att det var kallt i arresten fick han inte några ersättningskläder eller någon filt. De poliser som var närvarande har förklarat att det inte fanns några ersättningskläder och att en filt enligt rutinerna endast fick erbjudas den som är anhållen. Någon bedömning av om AA var självmordsbenägen eller inte har inte dokumenterats.

text: Jag har inget att invända mot en rutin som innebär att kläder med snören inte tillåts i en cell på grund av risken för självmord, även om någon sådan faktisk risk inte konstaterats i det enskilda fallet. En sådan rutin förenklar avvisiteringen och är dessutom i de intagnas intresse.

text: Utredningen ger inget klart besked om AA erbjöds att få ta på sig sina kläder när han klagade på att det var kallt i arresten. Som redovisats ovan ska varje intagen bemötas med respekt och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande. I detta ligger enligt min mening att en intagen normalt bör erbjudas en filt eller något liknande, om han eller hon av säkerhetsskäl inte kan få behålla sina kläder. När några ersättningskläder inte fanns tillgängliga i arresten hade den mest naturliga åtgärden varit att erbjuda AA en filt. Att detta inte gjordes med hänvisning till en intern rutin enligt vilken filtar bara fick erbjudas anhållna är naturligtvis inte godtagbart. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för hur man hanterade situationen.

text: AA:s klädsel under förhöret Även när AA förhördes hade han enbart kalsonger på sig. De poliser som genomförde förhöret har som förklaring till detta uppgett att AA vägrade ta på sig sina kläder om han inte fick behålla snöret i sina byxor, att det varit fråga om ett kortare förhör i ett närliggande rum och att endast de poliser som medverkat under ingripandet fanns i lokalerna. Någon förklaring till varför AA inte kunde ha på sig sina byxor med snöret i under förhöret har inte lämnats. Jag kan också konstatera att poliserna och AA har skilda uppfattningar i fråga om han över huvud taget erbjöds att få ta på sig några kläder inför förhöret. Jag ser dock ingen anledning att närmare utreda hur det förhåller sig med den saken.

text: Den som förhörs som misstänkt för ett brott befinner sig i en situation där han eller hon är utsatt för statens maktbefogenheter. När den misstänkte dessutom är frihetsberövad rör det sig om en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning. Det är då av grundläggande betydelse att den misstänktes person och integritet respekteras samt att hans eller hennes möjligheter att ta till vara sin rätt inte träds för när.

text: Enligt Polismyndigheten har poliserna inte agerat felaktigt när det gäller AA:s klädsel under förhöret. Myndigheten anser dock att det hade varit lämpligt att erbjuda honom en filt.

text: Att förhöret med AA genomfördes på det sätt som skedde var enligt min mening inte bara olämpligt. Det innebar också att han inte bemöttes med den respekt för sin person och integritet som omständigheterna krävt. Att det endast hölls ett kort förhör och att några andra personer än de ingripande poliserna inte var närvarande saknar betydelse. Oavsett anledningen till att AA bara hade kalsonger på sig när han skulle föras till förhörsrummet borde förhöret inte ha genomförts utan att han fick ta på sig sina kläder eller i vart fall erbjudits en filt. Polismyndigheten ska kritiseras för det inträffade.

text: Avslutande synpunkter Det är av stor vikt att polisens verksamhet genomsyras av ett professionellt och humant förhållningssätt. Den som blir föremål för ett polisingripande får aldrig utsättas för större obehag eller vållas större olägenhet än vad som är motiverat i det enskilda fallet. Polismyndighetens behandling av AA har inte levt upp till de krav som man kan ställa på polisen i ett fall som detta.

text: Jag välkomnar att det i Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester numera anges att en intagen vid behov ska förses med kläder och skor samt att han eller hon alltid bör ha något att skyla sig med.

text: Ärendet avslutas.


title: En tingsrätts åtgärd att i ett konkursbeslut och en kungörelse om konkursbeslutet utelämna en persons namn då det av ett personbevis framgick att denne hade s.k. skyddade personuppgifter

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO ställde AA frågan om det är i enlighet med gällande rätt att en domstol i en kungörelse av ett konkursbeslut anger endast gäldenärens personnummer. Till anmälan hade fogats en kungörelse införd i tidningen Smålänningen den 20 juli 2001, enligt vilken en gäldenär med ett visst angivet personnummer hade försatts i konkurs vid Ljungby tingsrätt den 18 juli 2001.

text: Utredning

text: Från tingsrätten infordrades och granskades dagboksbladet och handlingar i ärendet varvid framgick bl.a. följande.

text: Den 3 juli 2001 gav staten, genom kronofogdemyndigheten i Kalmar, Halmstadskontoret, in en konkursansökan mot en gäldenär som i ansökan angivits med beteckningen ”skyddade personuppgifter” följt av ett visst personnummer. Till ansökan var fogade ett centralregisterutdrag från utsökningsregistret, ett personbevis samt en utredningsrapport om tillgångsundersökning. I registerutdraget samt i utredningsrapporten benämndes gäldenären med uttrycket ”skyddade personuppgifter” samt personnummer. Av personbeviset, som hade utfärdats av Skattemyndigheten i Växjö, Skattekontoret i Ljungby, och som gavs in i slutet kuvert, framgick gäldenärens fullständiga personuppgifter.

text: Tingsrätten utfärdade ett föreläggande med kallelse till förhandling till ”skyddade personuppgifter” följt av personnumret. Ett delgivningskvitto med gäldenärens underskrift och namnförtydligande samt en anteckning ”skydd. personuppg.” som gjorts av gäldenären kom in till tingsrätten den 10 juli 2001. Delgivningskvittot förvarades tillsammans med personbeviset i ett särskilt kuvert. Tingsrätten höll därefter förhandling den 13 juli 2001, då gäldenären medgav konkursyrkandet. I protokollet, som innehöll beslutet om konkurs meddelat den 18 juli 2001, angavs gäldenärens identitet endast med personnummer. Kungörelse med anledning av konkursbeslutet infördes i Post- och Inrikes Tidningar, Smålänningen och Norra Skåne.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten som anmodades att lämna upplysningar om vilka rättsliga överväganden som hade föregått åtgärden att utelämna gäldenärens namn i protokollet från konkursförhandlingen och i beslutet om konkurs samt anledningen till att kungörelsen om konkursbeslutet avfattats på sätt som skett.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) kom in med ett remissvar. I detta lämnades följande uppgifter om handläggningen av ärendet. Ärendet hade handlagts av BB. Till konkursansökan hade i ett slutet kuvert fogats ett personbevis för gäldenären utfärdat av Skattekontoret i Ljungby. På personbeviset fanns en stämpel med texten ”Skyddade personuppgifter Särskild prövning enligt 7 kap § sekretesslagen”. Tingsrätten gjorde samma dag en förfrågan på personnumret i det centrala statliga person- och adressregistret SPAR och fick då uppgiften att personuppgiften var sekretessbelagd. Någon kontakt med skattemyndigheten togs inte. Vid konkursförhandlingen nämndes inte gäldenärens namn utan gäldenären förklarade att det var han som hade det i ärendet angivna personnumret. I kungörelsen av konkursbeslutet lämnades upplysning om att edgångssammanträde var utsatt att äga rum vid en viss tidpunkt samt namnet på konkursförvaltaren. I bouppteckningen som kom in till tingsrätten den 27 juli 2001 kallades gäldenären ”Nomen Nescio, med skyddade personuppgifter”. Inte heller vid edgångssammanträdet nämndes gäldenärens namn. I samband med att målet gicks igenom inför remissvaret till JO noterades att gäldenärens namn fanns i ett saldobesked som fogats till konkursbouppteckningen. Gäldenärens namn fördes då in i målregistret.

text: BB uppgav vidare i remissvaret bl.a. följande.

text: Avslutande synpunkter

text: När jag nu haft tid att överväga saken ytterligare har jag funnit att jag nog inte hanterade ärendet på rätt sätt. Slutsatsen måste bli att tingsrätten inte gärna kan underlåta att ta med gäldenärens namn i ett konkursbeslut och i en kungörelse om konkursbeslutet. Är en person utsatt för ett allvarligt hot som riktar sig mot honom själv eller hans närstående och det kan befaras att en publicering av ett konkursbeslut skulle kunna leda till allvarliga konsekvenser för honom får man utgå från att personen ifråga har sett till att ansöka om att få fingerade personuppgifter. Vidare var omständigheterna nog sådana att jag inledningsvis borde tagit kontakt med skattemyndigheten för att efterhöra anledningen till spärrmarkeringen. Å andra sidan hade detta säkert inte medfört någon ändrad bedömning från min sida eftersom spärrmarkeringen förutsatte att skattemyndigheten hade funnit utrett att det fanns ett konkret hot mot gäldenären som medförde att hans namn och adress skulle spärrmarkeras. Att jag inte redovisade skälen för beslutet att utelämna gäldenärens namn och adress i beslutet och i kungörelsen tycker jag inte har någon betydelse. Någon begäran att få ta del av uppgifterna har inte framställts. Att en part på ett delgivningskvitto anger sitt namn och/eller sin adress med tillägget att uppgiften skyddas av sekretess bör som nämnts inte leda till att sekretesskyddet hävs. I ett beslut den 26 juni 2003 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: (SekrL) framgår att sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföring eller annan liknande registrering av befolkningen och, i den utsträckning som regeringen föreskriver det, i annan verksamhet som avser registrering av betydande del av befolkningen, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Bestämmelsen innebär att det normalt inte gäller någon sekretess för personuppgifter i de register som åsyftas. För att en sådan uppgift skall få hemlighållas krävs att det finns någon särskild anledning till detta. Om det kan antas att utlämnande av uppgifter rörande en viss person innebär men för personen, exempelvis risk för förföljelse, kan skattemyndigheten i folkbokföringsregistret lägga in en markering för särskild sekretessprövning, s.k. sekretessmarkering (spärrmarkering). Sekretessmarkeringen innebär att särskild försiktighet bör iakttas när man bedömer om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut. Sekretessmarkering motsvarar det som gäller för den hemligstämpel som enligt

text: 15 kap. 3 §

text: SekrL kan åsättas en allmän handling (

text: prop. 1997/98:9 s 33

text: f.).

text: Om en person riskerar att bli utsatt för särskilt allvarlig brottslighet kan han eller hon under vissa förutsättningar enligt lagen (

text: ) om fingerade personuppgifter få använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga, s.k. fingerade personuppgifter. Regler om sekretess för sådana uppgifter finns i

text: 7 kap. 15 § andra stycket

text: SekrL.

text: Sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § andra stycket

text: SekrL fortsätter att gälla för uppgiften även om den lämnats till någon annan myndighet. Sekretess enligt paragrafens första stycke gäller däremot utanför det område som anges i paragrafen endast i den begränsade omfattning som följer av

text: sekretesslagens

text: bestämmelser om överföring av sekretess. För uppgifter som lämnas till domstol kan sekretess överföras enligt

text: 12 kap. 1 §

text: SekrL. Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från en domstol eller annan myndighet erhåller en uppgift som är sekretessbelagd där, gäller enligt denna bestämmelse sekretessen också hos domstolen (s.k. sekundär sekretess). Sådan överföring av sekretess äger emellertid inte rum, om en sekretessbestämmelse som avser att skydda samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen.

text: Liknande generella regler om överföring av sekretess finns i fråga om den tillsynsverksamhet som bedrivs av Riksdagens ombudsmän och Justitiekanslern samt beträffande Justitiekanslerns verksamhet för att bevaka statens rätt eller tillhandagå regeringen med råd och utredningar i juridiska angelägenheter (

text: 11 kap. 4 §

text: SekrL). I övrigt innehåller

text: sekretesslagen

text: inte några bestämmelser som möjliggör överföring av sekretess för uppgifter av det slag som avses i

text: 7 kap. 15 § första stycket

text: SekrL.

text: Enligt

text: 16 kap. 2 § konkurslagen (1987:672)

text: gäller

text: rättegångsbalkens

text: regler om tvistemål i tillämpliga delar i konkursärenden. Bestämmelser om avfattningen av

text: domar och slutliga beslut i tvistemål finns i

text: 17 kap.

text: och

text: 12 §§

text: rättegångsbalken

text: . Av dessa framgår bl.a. att sådana avgöranden skall innehålla uppgift om parterna.

text: I

text: 2 kap. 24 § andra stycket konkurslagen

text: föreskrivs att konkursbeslut genast skall kungöras. Enligt

text: 10 § konkursförordningen (1987:916)

text: skall kungörelse av konkursbeslut innehålla uppgift bl.a. om gäldenärens namn och postadress, samt i förekommande fall och om uppgiften framgår av handlingarna, gäldenärens person- eller organisationsnummer.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att tingsrätten fick personuppgifterna om gäldenären från kronofogdemyndigheten genom att denna överlämnade ett av skattemyndigheten utfärdat personbevis i vilket angavs att personuppgifterna var skyddade. Man kan härav dra den slutsatsen att det fanns en s.k. spärrmarkering avseende dessa uppgifter. En sådan markering innebär, som tidigare nämnts, att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut, eftersom dessa kan vara omfattade av sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § första stycket

text: SekrL.

text: Av redogörelsen för den rättsliga regleringen framgår emellertid att denna bestämmelse är så avfattad att sekretessen gäller endast i sådan verksamhet för förande av register som anges där och att sekretessen endast i mycket begränsad omfattning följer med uppgifterna om de lämnas till någon annan myndighet. Ett sådant fall är att uppgifterna lämnas från den registerförande verksamheten till en domstol. Uppgifterna förblir vidare omfattade av sekretess om de lämnas till Riksdagens ombudsmän eller Justitiekanslern i sådan verksamhet som avses i

text: 11 kap. 4 §

text: SekrL.

text: I övrigt saknas regler som möjliggör överförande av sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § första stycket

text: SekrL. Härav följer att gäldenärens personuppgifter inte omfattades av sekundär sekretess hos kronofogdemyndigheten. Inte heller gällde någon primär sekretess enligt

text: 9 kap. 19 §

text: SekrL i kronofogdemyndighetens verksamhet för uppgifterna. När kronofogdemyndigheten överlämnade gäldenärens personuppgifter till tingsrätten, omfattades dessa således inte av någon sekretess som kunde överföras till domstolen på grund av reglerna i

text: 12 kap. 1 §

text: SekrL. Att uppgifterna överlämnades genom att kronofogdemyndigheten vidarebefordrade ett av skattemyndigheten utfärdat personbevis saknar betydelse för denna bedömning.

text: Det kan vidare konstateras att uppgifterna inte heller omfattades av någon sekretssbestämmelse som var direkt tillämplig hos tingsrätten.

text: Sedan gäldenären hade fått del av ett föreläggande i ärendet, skickade han in ett delgivningskvitto som han hade undertecknat med sitt namn och försett med namnförtydligande och uppgift om sitt telefonnummer. Tingsrätten har i sitt remissvar anfört att det är tveksamt om delgivningskvittot skall betraktas som en handling som har getts in i målet och har – utifrån sin bedömning att personuppgifterna omfattades av överförd sekretess – hävdat att sekretesskyddet för gäldenärens namn bestod även sedan delgivningskvittot gavs in.

text: Delgivningskvittot är visserligen endast ett mottagningsbevis som skickas på begäran av tingsrätten, men detta innebär inte att kvittot inte skulle vara en handling som är ingiven till rätten. Det finns inte någon särskild reglering gällande delgivningsbevis utöver bestämmelser som anger att sådana bevis inte alltid behöver arkiveras (se 8 och 37 §§ förordningen [1996:271] om mål och ärenden i domstol). Någon överföring av sekretess kan självfallet inte förekomma när en part själv ger in uppgifter till en myndighet, även om dessa skulle omfattas av sekretess när de finns hos någon myndighet. Den omständigheten att gäldenären lämnade uppgifter om sig själv i delgivningsbeviset saknar emellertid självständig betydelse i detta fall, eftersom det enligt vad som sagts i det föregående aldrig gällt någon sekretess för dessa uppgifter hos tingsrätten.

text: Något rättsligt stöd för att i strid med gällande bestämmelser utelämna uppgiften om gäldenärens namn i konkursbeslutet och kungörelsen har således inte förelegat. Jag vill såvitt gäller kungörelsen erinra om att denna syftar till att göra det möjligt för borgenärerna att bevaka sina intressen genom att informera dem om att en viss gäldenär har försatts i konkurs. Vidare har till tidpunkten för kungörelsen knutits den rättsverkan att rättshandlingar som företagits med gäldenären senast dagen efter den då kungörelsen varit införd i Post- och Inrikes Tidningar kan göras gällande av en godtroende kontrahent (

text: 3 kap. 2 § konkurslagen

text: ). Det ligger i sakens natur att en kungörelse som inte innehåller någon uppgift om gäldenärens namn inte kan fylla den av lagstiftaren åsyftade funktionen.

text: Av det sagda framgår att tingsrättens hantering av gäldenärens personuppgifter i flera avseenden har varit behäftad med brister, något som tingsrätten också har insett.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.