avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, för att intagna utan restriktioner inte får tillräcklig tid i gemensamhet

sammanfattning: Bostadsrummen i häktet Sollentuna har dubbelbelagts utan att gemensamhetslokalerna anpassats efter det nya antalet intagna. Intagna utan restriktioner har till följd av det bara fått vistas i gemensamhet två och en halv timme varannan dag och drygt tre timmar varannan dag, inkl. tiden för utomhusvistelse. JO kritiserar häktet för rutinen och uttalar att den står i strid med huvudregeln om att häktade utan restriktioner ska få vistas tillsammans med andra intagna under dagtid om de önskar det. Enligt JO kan resursbrist inte ursäkta en så pass omfattande begränsning av gemensamhetsvistelse för intagna utan restriktioner som rutinen inneburit.

text: Anmälningarna

text: I varsin skrift framförde fem intagna klagomål mot Kriminalvården, häktet Sollentuna. Klagomålen gällde i huvudsak att häktets rutiner för avskildhet i samband med dygnsvilan innebar att intagna på gemensamhetsavdelningarna hölls inlåsta på sina rum under stora delar av dagen.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in muntliga upplysningar från häktet Sollentuna. Det framgick då bl.a. att intagna utan restriktioner vistades i gemensamhet på förmiddagen varannan dag och på eftermiddagen varannan dag. Tiderna för gemensamhet, kl. 08.30–11.45 respektive kl. 14.10–16.45, inkluderade utomhusvistelse. Rutinen hade gällt sedan maj 2024.

text: JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över och redovisa sin bedömning av det som kommit fram, särskilt i fråga om hur rutinerna förhåller sig till

text: 2 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL. Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., yttrade sig i huvudsak enligt följande: Utredning Genom beslut den 19 februari 2024 i dnr KV 2024-4184 gav direktören för avdelningen för anstalt, häkte och frivård vid Kriminalvårdens huvudkontor samtliga regionchefer i uppdrag att planera och vidta åtgärder för att tillse att

text: bl.a. intagna utan gemensamhetsrestriktioner kan placeras tillsammans med andra intagna i den omfattning som är möjlig. Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från Kriminalvårdens region Stockholm, som i sin tur har hämtat in uppgifter från häktet Sollentuna. Därigenom har, utöver vad som framgår av den tjänsteanteckning som bifogats JO:s remiss, i huvudsak följande framkommit. Häktet Sollentuna har två gemensamhetsutrymmen som är anpassade för 24 intagna vardera. På grund av den höga beläggningen är alla bostadsrum på gemensamhetsavdelningarna nu dubbelbelagda. Det har medfört att 48 intagna måste dela på gemensamhetsutrymme som är anpassat för 24 intagna. Att alla rum är dubbelbelagda innebär också att de intagna har samsittning med en medintagen under den tid de inte befinner sig i gemensamhet. Häktet erbjuder de intagna olika spel att spela under tiden de är inlåsta. Häktet har personalmöte på onsdagseftermiddagar, samtidigt som de intagna som vistas i gemensamhet har tid för utomhusvistelse. Enbart de intagna som inte vill vistas utomhus den dagen låses in i sina bostadsrum under mötestiden.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Häkteslagstiftningen

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, följer att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § HäL följer att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 1 kap. 6 § HäL följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 2 kap. 1 § HäL följer att en intagen har rätt att placeras i enrum. Två eller flera intagna får dock placeras i samma rum om det är nödvändigt av utrymmesskäl eller någon annan särskild anledning. Av 2 kap. 5 § HäL följer att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av 2 kap. 7 § HäL följer att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av förarbeten till 2 kap. 7 § HäL framgår bl.a. följande. Endast om synnerliga skäl talar mot det får utomhusvistelse vägras. Det kan t.ex. avse en oförutsedd situation där det är nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra med stöd av 6 kap. 5 § och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus (se

text: prop. 2009/10:135 s. 131

text: och

text: Kriminalvårdens interna styrning

text: Av avsnitt 2.1 i Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i häkte (

text: ) framgår bl.a. följande. Huvudregeln i häkte är att den intagne under dagtid ska få vistas tillsammans med andra intagna om han eller hon önskar det. - Det finns ingen fastställd minimitid per dag som ska uppnås för att en intagen ska anses vara i gemensamhet. All form av gemensamhet är värdefull, även sådan som sker under begränsad tid, som exempelvis gemensam promenad

text: tillsammans med andra intagna. En allmän strävan för häktet bör vara att erbjuda intagna så mycket tid i gemensamhet som möjligt. Av avsnitt 3.1 i Kriminalvårdens handbok om fritid i anstalt och häkte (

text: ) framgår bl.a. att den intagne inte har rätt att själv bestämma när eller hur utomhusvistelsen ska ske. Kriminalvårdens bedömning Det har inte framkommit att någon av de i ärendet aktuella intagna varit placerad i avskildhet eller föremål för restriktioner. Enligt

text: 2 kap. 5 § häkteslagen

text: ska de intagna då vistas i gemensamhet. Utredningen visar att de intagna på de aktuella avdelningarna i häktet Sollentuna har fått vistas i gemensamhet ungefär två och en halv timme per dag, inklusive tid för utomhusvistelse. Tiden i gemensamhet har begränsats till följd av dubbelbeläggning i häktet, som har motiverats av myndighetens svåra platsbrist. Det är givetvis olyckligt att de intagna på avdelningarna i fråga inte har kunnat få mer tid i gemensamhet än så. Det har dock, enligt Kriminalvårdens bedömning, inte framkommit annat än att intagna på de aktuella avdelningarna har fått vistas i gemensamhet så mycket som under rådande omständigheter varit möjligt. Därutöver konstaterar Kriminalvården att de intagna på avdelningarna i fråga också har getts möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag på det sätt som följer

text: 2 kap. 7 § häkteslagen

text: . Yttrandet skickades till anmälarna.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevanta rättsliga utgångspunkter. Jag hänvisar dit men vill därtill påtala att JO många gånger har framfört att gemensamhet får anses innebära att en intagen vistas tillsammans med flera andra intagna (se t.ex. JO 2024 s. 126, dnr 7437-2022). Detta synsätt återkommer även i bl.a. Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i häkte (

text: ). I samma handbok framhålls att huvudregeln är att den intagne under dagtid ska få vistas tillsammans med andra intagna och att en allmän strävan är att erbjuda så mycket tid i gemensamhet som möjligt. Jag vill understryka att en intagen alltså som utgångspunkt har rätt att tillbringa stor del av dagen i sällskap med medintagna.

text: Av utredningen i det här ärendet står det klart att intagna på häktet Sollentuna får vistas i gemensamhet under ungefär två och en halv timme varannan dag och drygt tre timmar varannan dag, inklusive tiden för utomhusvistelse. Det framgår att detta är en direkt följd av att häktet dubbelbelagts och att gemensamhetslokalerna inte är anpassade efter det nya antalet intagna.

text: Jag är givetvis väl medveten om den ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården. Under 2024 genomfördes på uppdrag av JO Katarina Påhlsson ett antal inspektioner av häkten och anstalter för att undersöka vilka följder och risker dubbelbeläggningen kan få för de intagna. JO besökte då bl.a. häktet Sollentuna. Inspektionerna gjordes inom ramen för JO:s särskilda uppdrag som nationellt besöksorgan, enligt protokollet till FN:s konvention mot tortyr och annan omänsklig behandling (Opcat). I den rapport som därefter publicerades konstaterade JO att dubbelbeläggningen kan påverka både den psykiska och den fysiska hälsan hos de intagna. En av de rekommendationer som JO gav

text: Kriminalvården var att se till att samtliga utrymmen som intagna ska ha tillgång till – såsom gemensamhetsutrymmen, motionslokaler, samtalsrum och rastgårdar – är anpassade till storlek, antal och utformning efter det faktiska antalet intagna (dnr O 14-2024, s. 35).

text: Vid flera tidigare tillfällen har JO uttalat att det inte är acceptabelt att möjligheten till gemensamhetsvistelse inskränks på grund av bristande resurser i fråga om exempelvis bemanning och gemensamhetslokaler (se t.ex. JO 2006/07 s. 139, dnr

text: , och JO 2020/21 s. 164, dnr O 7-2018). Som framgått ska häktade ha möjlighet till gemensamhet under dagtid i den mån de inte är belagda med restriktioner eller det finns individuella säkerhetsskäl emot gemensamhet (se 2 kap. 5 § HäL). Enligt min mening är det visserligen en brist att regleringen på området inte anger hur lång tiden för gemensamhet behöver vara och att det inte heller finns någon egentlig ledning i förarbetena. I sammanhanget kan dock noteras att Europarådets kommitté mot tortyr (CPT) har ansett att målsättningen är att alla intagna, dvs. också de i häkte, ska ges möjlighet att tillbringa åtminstone åtta timmar per dag utanför cell och i samband med det kunna delta i meningsfulla aktiviteter av skiftande slag. (Se JO 2024 s. 126 och CPT:s rapport till Sveriges regering den 17 februari 2016, CPT/Inf [2016] 1, p. 53.)

text: Som jag ser det kan Kriminalvårdens resursbrist inte ursäkta en så omfattande begränsning av gemensamhetsvistelse för intagna utan restriktioner som det nu är fråga om. Häktet Sollentuna förtjänar kritik för detta.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet leder inte till några yttranden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Reb Kerstinsdotter har föredragit ärendet och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


nyckelord: Samtycke Sekretess Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Sjukhus har tillåtit ett TV-bolag att filma verksamheten vid akutmottagningen. Fråga bl.a. om patienternas integritet trätts för när genom inspelningarna

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO riktade AA kritik mot att ett privatägt produktions- och TVbolag (Strix Television AB) tillåtits att genomföra filminspelning på akutmottagningen vid Huddinge sjukhus. Han ifrågasatte bl.a. patienternas integritetsskydd vid en sådan inspelning och begärde granskning av sjukhusets och Socialstyrelsens agerande i ärendet.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till direktören vid sjukhusstyrelsens stab i Stockholms läns landsting för utredning och yttrande. JO inhämtade också yttrande från Socialstyrelsen.

text: Sjukhusstyrelsen hänvisade i sitt remissvar till ett yttrande av chefläkaren vid Huddinge sjukhus, BB. Denne anförde bl.a. följande.

text: Under hösten 1996 tog Strix Television AB kontakt med Huddinge sjukhus informationsavdelning för att efterhöra intresset av att ev deltaga i en dokumentär filminspelning utgående från en akutmottagning på ett större sjukhus. Flera möten hölls mellan Strix Television AB, klinikledningen på akuten, informationsavdelningen samt divisionschefen (A-divisionen) för att belysa olika aspekter av ett ev samarbete. Ett förslag till avtal upprättades. De olika etiska frågeställningar som kunde tänkas uppstå vid denna typ av inspelningsverksamhet diskuterades ingående med utöver ovan nämnda också chefläkaren. Innan beslut att starta filminspelningarna fattades diskuterades ärendet också i sjukhusledningen. Efter det att inspelningarna påbörjats kom ganska snart ett par artiklar i Aftonbladet, som ytterligare aktualiserade etiska frågeställningar framför allt frågor hur överenskommelsen med Strix Television AB och sjukhuset tillgodosåg patienternas krav på integritet. När dessa frågor ånyo uppkom beslöts att omedelbart stoppa inspelningsverksamheten och chefläkaren tog kontakt med Socialstyrelsens generaldirektör och jurist för information och diskussion kring det träffade avtalet. Vid denna diskussion klargjordes att en absolut förutsättning för inspelning av detta slag är att patienterna ger sitt samtycke redan innan filmning får påbörjas. Efter diskussion på sjukhuset och med producenten gjordes vissa förändringar i det ursprungliga avtalet, förändringar som bl a innebar ett ovillkorligt krav på patientens medgivande innan filmning får påbörjas. Efter dessa justeringar i avtalet konsta-

text: terade Socialstyrelsen att avtalet tillgodosåg önskemålen med hänsyn till patienternas integritet. – – –

text: Som framgår av ovan given redogörelse har patientens rätt till integritetsskydd och respektfullt bemötande inte åsidosatts. Att det skulle finnas andra motiv för sjukhusets eller dess personals medverkan i filmningen än att medverka till saklig information om verksamheten på en akutmottagning med fokus mot vad som händer patienter vid besök där, avvisas bestämt. – – –

text: Socialstyrelsen anförde i sitt remissvar, beslutat av ställföreträdande generaldirektören CC, bl.a. följande.

text: Sedan tidningen Aftonbladet i november 1996 i en artikel uppmärksammat att det planerades TV-inspelningar vid akutmottagningen på Huddinge sjukhus, tog Socialstyrelsens generaldirektör DD på eget initiativ kontakt med ledningen för sjukhuset för att informera sig om huruvida den planerade verksamheten överensstämde med gällande sekretessbestämmelser och om patienternas integritet i tillräcklig utsträckning var skyddad. Ett sammanträffande ägde därefter rum i Socialstyrelsens lokaler varvid dels chefläkare BB, Huddinge sjukhus, dels DD och Socialstyrelsens chefsjurist EE närvarade. Redan det förhållande att man utan samtycke från patienten tillåter ett TV- team att i en undersökningssituation träffa en patient och påbörja en inspelning kan innebära ett åsidosättande av sekretessen (jfr JO 1995/96 s. 437). Vid nyssnämnda sammanträffande framhölls från Socialstyrelsens sida att det med hänsyn till den stränga sjukvårdssekretessen är absolut nödvändigt att patienterna till ansvarig sjukvårdspersonal lämnar sitt tillstånd till att medverka i inspelning innan denna överhuvudtaget påbörjas. Det framhölls också att patientens medgivande måste ges på ett sådant sätt att det står klart för sjukvårdspersonalen att medgivandet är allvarligt menat och inte en följd av det beroendeförhållande till sjukvården som råder till följd av patientsituationen. Vidare påpekades att överenskommelsen om granskningsrätt i efterhand sannolikt inte kan hindra TV-företagets möjligheter att sända det filmade materialet. Med anledning av dessa synpunkter avsåg sjukhusledningen att ompröva utformningen och uppläggningen av den planerade filmningen och att träffa ett nytt avtal med filmbolaget. Patienten skulle också erhålla skriftlig information om inspelningen före det samtycke inhämtades. Vidare skulle från inspelning uteslutas mycket svårt sjuka och mycket svårt skadade personer. Det sagda redovisades också i ett brevsvar från DD till personalen vid akutmottagningen på Huddinge sjukhus. I december fick Socialstyrelsen ta del av ett utkast till nytt avtal mellan Huddinge sjukhus och det aktuella TV-bolaget. EE tog då telefonkontakt med BB och framförde ånyo att ett absolut villkor för inspelning måste vara att det alltid finns ett samtycke från patienten i förväg och att filmning överhuvudtaget inte får ske om sådant samtycke inte har kunnat inhämtas. Vid samtalet påpekade EE dessutom att det med hänsyn till regleringen i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: var ytterst tveksamt att – som föreslagits i avtalet – lova patienten en rätt att sedan inspelning gjorts återta sitt samtycke. TV-bolaget kan knappast med stöd av ett sådant avtalsvillkor hindras från att sända redan inspelade delar. Avtalsvillkoret skulle otvivelaktigt inge patienten den felaktiga föreställningen att sändning skulle kunna förhindras om patienten i ett senare skede skulle ångra sig. Som nyss sagts fanns ingen garanti härför. När det gäller det avtalsvillkor som återfinns under p. 6 ”sekretess” i avtalet vill Socialstyrelsen framhålla följande. Det ifrågavarande avtalsvillkoret har tydligen haft till syfte att ”återskapa” sekretess eller tystnadsplikt beträffande efter samtycke utlämnade uppgifter. Detta är dock inte möjligt.

text: Vid telefonsamtal med BB ifrågasattes också denna avtalspunkt av EE. Det bör framhållas att Socialstyrelsen inte i något skede har godkänt avtalet mellan Huddinge sjukhus och TV-företaget, vilket för övrigt inte är Socialstyrelsens uppgift. Kontakterna med Huddinge sjukhus innebar endast att styrelsen lämnade synpunkter på avtalet för att förhindra att sekretesslagens bestämmelser skulle åsidosättas i samband med inspelningarna. Eftersom det vid dessa kontakter tydligt framhölls att det ankom på sjukhuset att pröva förutsättningarna för avtalet, kan man från sjukhusets sida knappast ha uppfattat att inspelningarna skedde med Socialstyrelsens godkännande. Socialstyrelsens kontakter med sjukhuset utesluter givetvis inte heller senare tillsynsåtgärder med anledning av avtalet eller vad som förekommit vid inspelningarna. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Efter att ha tagit del av det aktuella avtalet mellan Huddinge sjukhus och Strix Television AB anförde stf JO Ekberg i beslut den 17 oktober 1997 följande.

text: Bedömning

text: Allmänt De aktuella klagomålen rör den principiella frågan huruvida en TV-inspelning på en akutmottagning under medverkan av bl.a. patienter kan sägas komma i konflikt med patienternas krav på skydd för den personliga integriteten under en vistelse på sjukhus. Utanför JO:s prövning i detta ärende faller däremot hur integritetsfrågorna i praktiken kommit att handläggas av Huddinge sjukhus då inspelningarna genomfördes. I det avseendet föreligger för övrigt inte någon utredning. Då frågorna rörande integritet endast allmänt berörs i avtalet mellan sjukhuset och TVbolaget och då sjukhuset haft att självständigt bedöma dessa frågor under själva inspelningen finner jag inte heller skäl att i detalj uttala mig om innehållet i avtalet.

text: Integritetsregleringen i stort I svensk rätt har inte utvecklats någon egentlig personlighetsrätt. Det finns därför inte någon legaldefinition av begreppet personlig integritet. Däremot finns det bestämmelser till skydd för den personliga integriteten i skilda lagar och förordningar på olika rättsområden.

text: Den personliga integriteten handlar ytterst om en allmänmänsklig rätt att den enskilde – i vad man kan kalla hennes privata inre sfär – skall lämnas i fred. I vid bemärkelse kan denna rätt omfatta i stort sett alla uppgifter om den enskildes personliga förhållanden. Att frågor som hänför sig till den enskildes hälsa hör hit är uppenbart. Av rätten till personlig integritet inom hälso- och sjukvårdens område följer att den enskilde med beaktande av sina individuella särdrag skall bli bemött med respekt. Han skall ha rätt att bli undersökt och behandlad under diskreta förhållanden och med tystnadsplikt för den vårdande personalen. Patientens egen åsikt skall efterfrågas, respekteras och beaktas. För att kunna utöva sin självbestämmanderätt över den egna kroppen vid vård och behandling måste patienten vara väl informerad. Först därigenom kan han bedöma de olika behandlingsalternativens förutsättningar och konsekvenser.

text: En kontakt med hälso- och sjukvården innebär i och för sig alltid ett visst mått av intrång i den enskildes personliga integritet, t.ex. vid själva den medicinska

text: undersökningen och vid hanteringen av uppgifter om den enskilde som har framkommit genom undersökningen. Detta intrång sker dock efter samtycke av den enskilde.

text: Integritetsbestämmelser som tar sikte på vård- och behandlingssituationen finns i hälso- och sjukvårdslagstiftningen. I hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: som reglerar samhällets ansvar för befolkningens hälso- och sjukvård föreskrivs bl.a. att vården skall bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet (

text: 2 a §

text: ). I lagen (

text: ) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården, som tar sikte på personalens skyldigheter gentemot patienten, föreskrivs i

text: 2 §

text: bl.a. att vården så långt möjligt skall utformas och genomföras i samråd med patienten och att denne skall visas omtanke och respekt.

text: Bestämmelser som rör sekretesskydd för uppgifter avseende enskilda personer inom hälso- och sjukvården finns i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL. I

text: 7 kap. 1 § första stycket

text: anges följande. Sekretess gäller – – – inom hälso- och sjukvården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Begreppet enskilds ”personliga förhållanden” skall i detta sammanhang tolkas mycket vidsträckt och avser i princip alla uppgifter som kan härledas till en identifierbar person. Om det i ett TV-program visas bilder som anger att en person vårdas eller vistas på sjukhus är detta i princip ett röjande av enskilds personliga förhållanden, dvs. av sekretesskyddade uppgifter. Det bör också i sammanhanget framhållas att begreppet ”men” endast skall ses utifrån den enskildes synpunkt.

text: Sekretessen enligt

text: 7 kap. 1 § första stycket

text: SekrL är dock inte absolut. Den kan – muntligt eller skriftligt – efterges av den enskilde enligt

text: 14 kap. 4 § första stycket

text: SekrL som inledningsvis lyder:

text: Sekretess till skydd för enskild gäller inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom. Sedan den 1 januari 1995 gäller den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) som lag här i landet. I artikel 8 föreskrivs att var och en har rätt till skydd för sitt privatliv. Regeln avser att i första hand ge enskilda skydd i förhållande till det allmänna men torde även omfatta situationer där privata rättssubjekt kränker den personliga integriteten för andra privata rättssubjekt. Förutsättningen för detta är dock att det finns brister i det skydd staten ger de enskilda enligt konventionen. Frågan om filmning på en akutmottagning Det får i och för sig anses vara av värde att genom en TV-inspelning på ett objektivt och sakligt sätt återspegla vad som händer i akutsjukvården med syfte att sprida kunskap om vården och förståelse för personalens arbetssituation. På så sätt kan allmänheten också förberedas på hur sjukvården tar emot en patient som av olika skäl måste besöka en akutmottagning.

text: Om en TV-inspelning med patienter avses att genomföras är det emellertid ett absolut krav att inspelningen inte får påverka den enskildes och då framför allt patienternas personliga integritet vid den vård eller behandling som ges åt patienterna. Det är en självklarhet att ett sjukhus skall prioritera det som verksamheten är inriktad på nämligen vård och behandling av patienter. En patient som uppsöker ett sjukhus för akut vård skall tryggt kunna förvänta sig att det är vårdbehovet som är styrande för de insatser som görs och att aktiviteter som kan tänkas påverka verksamheten negativt eller som i övrigt upplevs som ovidkommande i största möjliga mån inte förekommer.

text: Det är den enskilde patienten som råder över frågan om fotografering av honom eller henne skall tillåtas eller ej. Patientens hälsotillstånd gör emellertid att det som regel inte rör sig om två jämställda parter när patienten genom sjukhusets förmedling ställs inför detta avgörande. De enskilda som kommer till en akutmottagning har ofta drabbats av sjukdomar eller skador som kräver omedelbara åtgärder från sjukvårdens sida. De närstående som ledsagar dessa patienter kan också sägas befinna sig i ett utsatt tillstånd med all den oro och osäkerhet som för det mesta följer i anledning av det inträffade akutfallet. Enligt min uppfattning kan det allmänt ifrågasättas om de personer som intagits på en akutmottagning alltid har möjlighet att på ett adekvat sätt ta till sig lämnad information i sekretessfrågan och som en följd härav utöva sin självbestämmanderätt rörande eftergift av sekretessen. Ofta torde omständigheterna vid intagning på en akutmottagning också vara sådana att många av patienterna har små möjligheter att bedöma verkan av ett samtycke.

text: Bestämmelsen om eftergift av sekretess kan ge upphov till en rad problem beträffande vem som kan lämna eftergiften och verkan av densamma. Har t.ex. den till vars förmån sekretessen är uppställd en legal ställföreträdare kan denne lämna ett samtycke enligt bestämmelsen. Då det gäller mindre barn kan endast barnens vårdnadshavare lämna ett eventuellt samtycke. Är båda föräldrarna vårdnadshavare måste bådas samtycke inhämtas. Gäller det barn som uppnått sådan ålder och mognad att det själv kan ta ställning till frågan om samtycke, skall såväl barnets som vårdnadshavarnas inställning till frågan om eftergift inhämtas. Kan samtycke inte inhämtas t.ex. på grund av att patienten är medvetslös, påverkad av smärta, medicin eller något annat eller är förvirrad gäller dock sekretessen enligt

text: 7 kap. 1 §

text: SekrL. Även om ett samtycke i vissa av dessa fall lämnas, återstår att bedöma om samtycket är relevant. Det bör då uppmärksammas att man inte kan ta hänsyn till ett samtycke som efter vad som framgår saknar giltighet som rättshandling enligt allmänna regler.

text: Närvaron av filmfotografer och reportrar på akutmottagningen kan självfallet också påverka patienten vid ställningstagandet om samtycke skall ges eller vägras. Det ligger nära till hands att anta att patienten kan känna sig tvingad att medverka vid inspelningen. Patienten vill inte ställa till besvär och vill heller inte utsätta sig för risken av mer eller mindre långt gående övertalningsförsök. Sjukvården framstår i sammanhanget som någon slags ”garant” för att en TV-inspelning på en akutmottagning är något acceptabelt. Patienten kan vidare förledas tro att

text: medverkan i ett sådant TV-program kan ge fördelar i form av snabbare och bättre vård. Ett medgivande lämnat i ett akut sjukdoms- eller skadetillstånd kan också i ett senare skede framstå som förhastat. Att förlita sig på den ångermöjlighet som det aktuella avtalet innehållit kan vara tveksamt. Som Socialstyrelsen understrukit kan ”ångerrätten” i förhållande till TV-bolagets rätt att sända det inspelade materialet medföra problem av grundlagskaraktär.

text: Enligt min mening måste det stå fullt klart för patienterna att sjukhuspersonalen inte ger tillstånd till att upplåta sjukhusets lokaler för inspelning med mindre det är klart att en sådan inte står i strid med patientens intresse. Det får därför inte förekomma ens en misstanke om att patienten utsätts för påtryckningar i någon form. Det måste ankomma på sjukvårdens personal att lämna fullgod information till berörda patienter så att dessa kan utöva sin självbestämmanderätt om eftergift av sekretessen. Det får också krävas av sjukvårdspersonalen att den övervakar att inspelningarna praktiskt genomförs på ett sätt som inte kränker de enskilda. Sjukvårdspersonalen skall självklart också tillse att de enskilda som befinner sig på mottagningen och som inte deltar i inspelningen i minsta möjliga mån störs eller oroas av t.ex. personal från TV-bolaget. Det måste också ankomma på personalen att noga kontrollera att alla som filmas och som omfattas av sjukvårdssekretessen dessförinnan har lämnat sitt samtycke och att samtycket avgivits korrekt och med klar insikt om att man därmed efterger sitt sekretesskydd. Det skulle kunna vara lämpligt att en anteckning om samtycke görs i patientens journal.

text: Som jag redan anfört är jag införstådd med att det av olika skäl kan vara av värde att genom en filminspelning sprida en bild av verksamheten på en akutmottagning som också korrekt återger rent medicinska förhållanden inom vården. Om integritetsfrågorna går att lösa har jag i och för sig inget att invända mot att en TVinspelning äger rum. Jag utgår då ifrån att den rent medicinska vården inte på något sätt påverkas negativt av inspelningen. En förutsättning för att en inspelning skall få komma till stånd måste under alla förhållanden vara att inspelningen skall användas i ett strikt sakligt sammanhang som ett led i en dokumentär skildring eller som inslag i ett seriöst debattprogram eller liknande. Att inspelningen – efter mönster av utländska TV-inspelningar i sjukhusmiljö – skall kunna helt eller delvis användas i program av underhållningskaraktär får anses uteslutet.

text: Jag utgår från att Socialstyrelsen i sin egenskap av tillsynsmyndighet över hälsooch sjukvården i landet nära övervakar att de enskildas personliga integritet inte kränks vid TV-inspelningar o.d. och att styrelsen vid behov utfärdar nödvändiga råd och anvisningar i frågan.

text: Det inträffade ger mig inte anledning att rikta kritik mot Huddinge sjukhus eller Socialstyrelsen. Övrigt Jag finner inte skäl att ytterligare uttala mig i ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Uttalanden om Kriminalvårdens behandling av en intagen i behov av psykiatrisk vård m.m.

sammanfattning: En intagen i anstalten Norrtälje fördes till en psykiatrisk akutmottagning och en läkare anvisade honom frivillig psykiatrisk vård vid en viss vårdinrättning. Den intagne transporterades i stället tillbaka till anstalten. Anledningen till detta tycks ha varit att den aktuella vårdinrättningen inte hade tillräckligt hög grad av säkerhet. JO uttalar i beslutet att det inte är godtagbart att en intagen nekas anvisad vård enbart på grund av praktiska svårigheter. Kriminalvården måste i samråd med hälsooch sjukvården uttömma möjligheterna att finna en lämplig vårdplats. Beroende av omständigheterna kan det då även krävas att Kriminalvården beslutar om nödvändiga villkor – som bevakning av den intagne – så länge det behövs, exempelvis till dess att den intagne kan erbjudas en plats vid en psykiatrisk vårdinrättning med lämpliga säkerhetsarrangemang. Om den intagne inte längre samtycker till vården, och det inte finns behov av tvångsvård, ska han eller hon i stället återföras till anstalten. Enligt JO:s mening förefaller Kriminalvården i den aktuella situationen inte ha gjort tillräckliga ansträngningar för att den intagne skulle kunna få den vård som läkare bedömde nödvändig. Hon ser mycket kritiskt på Kriminalvårdens agerande i denna del. JO gör även vissa uttalanden som rör omständigheterna vid en s.k. bältesläggning av den intagne.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 5 juni 2020 framförde polska ambassaden i Stockholm (ambassaden) klagomål mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, beträffande behandlingen av en polsk medborgare, AA. Ambassaden anförde i huvudsak följande.

text: Under den första tiden i anstalten fick AA inte ha någon telefonkontakt med sin familj. Han tvingades också vara utan sina glasögon eftersom ingen visste var de fanns, vilket ledde till migrän. Efter några veckor hittades glasögonen, som då var sönder. AA fick laga dessa själv.

text: AA:s behov av sjukvård har åsidosatts vad gäller både läkarkontakt och tillgång till förskrivna läkemedel. Inledningsvis fick han inte sina mediciner alls, och

text: därefter bara sporadiskt. När AA bad om att få träffa en läkare blev han i stället placerad i avskildhet. Den bristande tillgången till medicin och läkarvård gjorde att AA:s hälsotillstånd försämrades.

text: Den 21 november 2019 mådde AA mycket dåligt. (AA ankom till anstalten Norrtälje den 14 november 2019.) Han fick prata med en sjuksköterska som kontaktade en läkare, och fördes till sjukhus. Läkare på sjukhuset bedömde att AA skulle stanna där, men efter samtal med Kriminalvårdens personal beslutades det att han skulle transporteras tillbaka till anstalten. Den 9 december 2019 försökte AA begå självmord. Trots att det var minusgrader ute fick han gå barfota till transportbilen som tog honom till och från sjukhuset.

text: När AA i början av mars 2020 sökte läkarkontakt på grund av att den medicin som han fått inte gav tillräcklig hjälp sa personalen att han inte var den enda personen som ville träffa en läkare och att han fick vänta tills han flyttat till Tidaholm.

text: Den 7 mars 2020 försökte AA på nytt ta sitt liv medan han duschade. När två kriminalvårdare hittade honom blödde han från handen och halsen. En av vårdarna började skrika något som AA inte förstod eftersom det var på svenska. De var mycket aggressiva, sprejade honom med gas och slog honom två gånger med batong efter att han hade börjat spotta till följd av att han fick pepparspray i munnen. De lyfte också upp och slängde honom på golvet. Han gjorde inte något motstånd och använde inget våld.

text: Vid ett tillfälle när AA skulle placeras i avskildhet vägrade han att byta kläder och blev då utan kläder fastspänd med handbojor och bälte i sju timmar. Han fick varken mat eller dryck under den tiden. Före fastspänningen hade AA meddelat personalen att han mådde dåligt.

text: Andra intagna utsatte AA för hot. Detta ledde till att han blev placerad i avskildhet, i stället för att de som gjort sig skyldiga till hoten bestraffades. Han har även upprepade gånger blivit avskild från de andra intagna utan att ha fått orsaken förklarad. Vidare upplever AA att anställda i anstalten diskriminerade honom och att dokumentationen inte gjordes utifrån objektiva omständigheter utan baserades på personalens eget tycke.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Stockholm. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. AA ankom till anstalten Norrtälje den 14 november 2019 och förflyttades till anstalten Tidaholm den 16 mars 2020. AA beviljades ett ankomstsamtal till en dotter vid sin ankomst till anstalten Norrtälje. Därefter har samtal utom Intik

text: medgivits till AA:s fru, barn, mamma och bror. Telefontillstånd inom Intik till de nyss omnämnda personerna har avslagits. AA har inte begärt omprövning av dessa beslut. Även samtal utom Intik till närstående eller vänner har ibland avslagits. Inte heller dessa beslut har AA begärt omprövning av. AA träffade läkare vid sex tillfällen under sin vistelse i anstalten Norrtälje. Den första gången, den 27 november 2019, var det fråga om en uppföljning till ett besök på länsakuten den 22 november 2019. AA har därutöver vid flera tillfällen vårdats på Rågården rättspsykiatri och träffat läkare på länsakuten vid S:t Görans sjukhus. AA var hela tiden förskriven läkemedel och han informerades om hur han skulle gå till väga för att ta sina mediciner och att det var hans eget ansvar att säga till personalen om att få tillgång till dessa. AA var under vistelsen i anstalten Norrtälje placerad i avskildhet vid två tillfällen. Ingen av avskildheterna orsakades av att han hade begärt att få träffa läkare. Beslutet om avskildhet motiverades utifrån risk för den intagnes säkerhet till liv eller hälsa. AA berättade själv för personal att han var utsatt för hot av alla övriga intagna på avdelningen. Det kan i detta sammanhang noteras att det i riksmottagningens utredning angavs att medintagna upplevde att AA hade ett gränslöst beteende och svårigheter att läsa sociala koder vilket skapade mycket irritation. Den självskadande handling som omnämns i anmälan till JO skedde efter att AA hade varit placerad i avskildhet i nästan tre veckors tid. AA skulle flyttas till en cell där personal kunde observera honom då han var kallad till förhandling i domstol dagen därpå. Han har en historik av suicidförsök innan rättegång. Han vägrade att byta kläder och efter 30 minuters förhandling gick personalen in med sköld och bytte hans kläder. Han försökte senare att genomföra ett suicidförsök under sekundbevakningen genom hängning i vädringsluckan varpå anstalten beslutade att fängsla den intagne med spännbälte kl. 18.10 den 9 januari 2020. Bältesläggningen upphörde efter 7 timmar och 25 minuter, kl. 01.35 den 10 januari 2020. En jourläkare undersökte honom i enlighet med

text: 8 kap. 10 § andra stycket fängelselagen (2010:610)

text: . AA hade kläder på sig under tiden i spännbälte. AA:s glasögon blev kvar på anstalten Kumla efter en tillfällig placering där den 9 december 2019 med anledning av en förhandling i Örebro tingsrätt. AA genomförde ett försök att hänga sig och transporterades från anstalten Kumla till länsakuten vid S:t Görans sjukhus. Där utfärdades vårdintyg och AA transporterades därefter till Rågården rättspsykiatri. Vad gäller transporten med nakna fötter har personal på SRI-avdelningen (avdelning för särskilt resurskrävande intagna) uppgett att vid en av transporterna vägrade AA att ta på sig sina skor trots upprepade försök. Den 10 december 2019 transporterades AA till Universitetssjukhuset Örebro genom anstalten Kumlas försorg. När glasögonen skickades från anstalten Kumla till anstalten Norrtälje var de skadade efter tumultet i suicidförsöket men AA lagade själv glasögonen i sysselsättningslokalen. Gällande besöket på S:t Görans sjukhus den 22 november 2019 utfärdade läkaren inget vårdintyg. Däremot erbjöd läkaren AA att vara kvar på sjukhuset om han önskade detta. Eftersom inget vårdintyg utfärdades transporterades AA tillbaka till anstalten. Frågan om frivillig vård aktualiserades inte då någon plats vid en sådan sjukvårdsinrättning som avses i

text: 6 § första stycket lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård inte erbjöds. Den 11 februari 2020 sökte AA kontakt med sjukvården då han hade ont i en armbåge. Det var den senaste gången som han sökte kontakt med anstalten Norrtäljes sjukvård. Den 7 mars 2020 skar han sig i sina armar och sin hals. Då han kontaminerades med pepparsprej för att förhindra ytterligare självskada tappade han rakbladet varpå han i stället tog fram en penna som han började hugga sig med i halsen. En av personalen slog då ett slag med en batong över överarmen för att han skulle släppa pennan. AA släppte pennan och personal

text: övermannade honom därefter. AA fördes i ambulans till Norrtälje sjukhus och senare samma dag till Länsakuten på S:t Görans sjukhus.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Enligt andra stycket i samma bestämmelse får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen

text: får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården. Av andra stycket i samma bestämmelse framgår att ett beslut om avskildhet enligt första stycket ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag. Enligt

text: 8 kap. 10 § första stycket fängelselagen

text: får en intagen beläggas med fängsel 1. vid förflyttning inom anstalt och vid transport eller annan vistelse utanför anstalt, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller 2. om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Enligt andra stycket i samma bestämmelse ska en läkare så snart som möjligt undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt första stycket 2. Enligt

text: 9 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: ska en intagen som behöver hälsooch sjukvård vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Enligt andra stycket i samma bestämmelse ska ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Av

text: 25 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: följer att varje anstalt ska ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsutbildning. Av 9 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) framgår att en intagen som har förskrivits viss medicin ska få tillgång till den enligt förskrivningen. Av de allmänna råden till bestämmelsen följer att detta inte innebär att han eller hon alltid har rätt att inneha sin medicin enligt bestämmelserna i 5 kapitlet. Enligt 6 § första stycket lagen om rättspsykiatrisk vård ges rättspsykiatrisk vård på en sjukvårdsinrättning som drivs av en region. Den som ges öppen rättspsykiatrisk vård får vistas utanför en sådan sjukvårdsinrättning. Av

text: 24 kap. 2 § brottsbalken

text: framgår följande. Rymmer den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövad friheten eller sätter han eller hon sig med våld eller hot om våld till motvärn eller gör han eller hon på annat sätt motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, när denne ska hålla honom eller henne till ordningen, får det våld användas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen ska hindras eller ordningen upprätthållas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av riksmottagningens utredning framgår att ”utifrån den intagnes diagnostiserade sjukdom, vilket är en psykisk störning som innebär ett

text: vårdbehov med psykosdämpande läkemedel, rekommenderas i enlighet med det rättspsykiatriska utlåtandet att den intagne placeras vid en enhet för särskilt resurskrävande intagna (SRI)”. […] Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen är det Kriminalvårdens uppfattning att AA:s behov av hälso- och sjukvård har tillgodosetts i enlighet med gällande regelverk under vistelsen på anstalten Norrtälje. Det finns inte heller något i utredningen som visar att han i övrigt har behandlats felaktigt. Anstalten Norrtälje tvingades vid några tillfällen använda visst våld för att hindra honom från att skada sig själv. Enligt Kriminalvårdens uppfattning har våldet varit försvarligt. Ambassaden fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO hämtade därefter in patientjournal och andra handlingar om bl.a. den aktuella bältesläggningen från Kriminalvården samt utdrag ur AA:s patientjournal från Region Stockholm, Norra Stockholms psykiatri.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för merparten av de bestämmelser som är av intresse. Jag vill dock lägga till följande.

text: Fängsel m.m. För varje intagen ska det föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Det framgår av

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: Om en intagen beläggs med fängsel, ska åtgärden dokumenteras (

text: 24 § fängelseförordningen

text: ). Av dokumentationen ska det framgå 1. vilka skälen för åtgärden är, 2. fängslets art, 3. när den intagne belades med fängsel, 4. när fängslet avlägsnades, och 5. om den intagne undersökts av läkare.

text: I 8 kap. 12 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, föreskrivs att en intagen som har belagts med fängsel för att han eller hon uppträder våldsamt ska hållas under noggrann tillsyn så länge åtgärden består.

text: Av

text: brottsbalkens

text: allmänna grunder för ansvarsfrihet framgår att den som håller intagna under uppsikt har, utöver den nödvärnsrätt som tillkommer var och en, rätt att bruka det våld som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att hindra den intagne från att rymma eller upprätthålla ordningen (

text: 24 kap.

text: och

text: 2 §§

text: brottsbalken

text: I 9 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2019:11

text: ) om OC-spray anges bl.a. följande. OC-spray får endast användas om uppgiften inte kan lösas på ett mindre ingripande sätt. Användning av OC-spray ska ske med hänsyn tagen till den smärta och det obehag som åtgärden innebär för den som utsätts för sprayen. OC-spray får aldrig användas som bestraffning, för att ge en

text: reprimand eller för att statuera disciplinära exempel. Av de allmänna råden till föreskriften framgår bl.a. att användande av OC-spray främst bör övervägas i situationer där det bedöms råda omedelbar fara för någons liv och hälsa eller risk för annan allvarlig skada på person eller egendom eller för annan allvarlig ordningsstörning.

text: Intagnas tillgång till psykiatrisk vård I

text: 9 kap. 2 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: anges att bestämmelser om psykiatrisk tvångsvård för den som är intagen finns i lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV.

text: Enligt andra stycket ska vissa bestämmelser om kontroll- och tvångsåtgärder i lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, och LRV tillämpas på en intagen som för frivillig psykiatrisk vård har förts över till en sådan sjukvårdsinrättning som avses i

text: 6 § första stycket

text: LRV. Sådana åtgärder som anges i de bestämmelserna kan bl.a. avse att nödvändigt tvång får användas för att hindra den intagne att lämna vårdinrättningens område, användning av bältesläggning, att den intagne får hållas avskild från andra patienter och en begränsning av den intagnes rätt att använda elektroniska kommunikationstjänster. Regleringen syftar till att ge praktiska möjligheter för en intagen att få psykiatrisk vård i frivillig form på sjukhus (se

text: prop. 1990/91:58 s. 5

text: f. och 223 f. samt

text: prop. 2009/10:135 s. 159

text: Av

text: 1 § andra stycket

text: LRV framgår att lagen bl.a. gäller den som är intagen i eller ska förpassas till kriminalvårdsanstalt.

text: I

text: 4 §

text: LRV anges att bl.a. en intagen i kriminalvårdsanstalt får ges rättspsykiatrisk vård om han lider av en allvarlig psykisk störning, om han med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning, och han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke.

text: Enligt

text: 6 § första stycket

text: LRV ges rättspsykiatrisk vård på en sjukvårdsinrättning som drivs av en region.

text: Enligt 9 kap. 3 § FARK Fängelse ska den intagne vid akut sjukdom eller skada omedelbart få sjukvård.

text: Bedömning

text: Inledning Som redan framgått har ambassaden framfört synpunkter i flera olika avseenden på hur AA behandlades vid anstalten Norrtälje. I huvudsak handlar klagomålen om att AA inte fick sitt behov av sjukvård tillgodosett och att han utsattes för vissa omotiverade kontroll- och tvångsåtgärder.

text: Tillgång till sjukvård och läkemedel Enligt ambassaden fick AA under viss tid inte alls och ibland endast sporadisk tillgång till sina förskrivna läkemedel. Några konkreta fall då Kriminalvården ska ha brustit i sitt ansvar att tillhandahålla medicinerna har dock inte framkommit. Utredningen ger inte heller stöd för att AA vid något särskilt tillfälle, såsom i mars 2020, har nekats att få träffa en läkare på begäran.

text: När det gäller besöket på S:t Görans sjukhus i november 2019 har ambassaden anfört att AA inte fick stanna på sjukhuset i enlighet med läkarens bedömning utan i stället fördes tillbaka till anstalten. Som framgår av den tidigare redogörelsen ska en intagen vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Kriminalvården har uttryckt att läkaren ”erbjöd” AA att stanna på sjukhuset över natten om han så önskade.

text: Av en journalanteckning från sjukhuset vid detta vårdtillfälle framgår bl.a. följande:

text: Bedöms i behov av och beviljas inläggning enligt HSL [hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: , JO:s anm.]. Då detta är HSL-vård bereds plats på hemklinik. Framkommer att patienten har Kriminalvårdens säkerhetsklass 1. Enligt Kriminalvården kan patienten dock endast vårdas på avdelning med högre säkerhetsklassificering än den som kan erbjudas inom vanlig sjukvård. Helix kan inte ta emot patienten. Vi återupprepar erbjudande om inläggning enligt HSL, vilket patienten ställer sig positiv till. Kriminalvården väljer dock att i stället ta med patienten till anstalten och tar därmed över ansvaret för patienten. Jag kan inte tolka anteckningen på annat sätt än att läkaren anvisade AA frivillig psykiatrisk vård enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: och att han samtyckte till den.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar anfört att frågan om frivillig vård inte aktualiserades då eftersom det inte erbjöds någon plats vid en sådan sjukvårdsinrättning som avses i

text: 6 § första stycket

text: LRV. Jag ställer mig delvis frågande till detta. Enligt den nyss citerade journalanteckningen anvisades AA vård vid sin ”hemklinik”. Det anges visserligen inte vilken vårdinrättning som avsågs och det framstår inte som lönt att nu, mer än två år efter händelsen, försöka klarlägga detta. Det är dock mindre troligt att det inte ska ha rört sig om en regiondriven vårdinrättning. Som jag förstår saken syftar Kriminalvården på att det inte var en vårdinrättning som gav rättspsykiatrisk vård och att denna inte hade tillräckligt hög grad av säkerhet för att AA skulle kunna vistas där.

text: Som nämnts tillkom regleringen i

text: 9 kap. 2 § andra stycket fängelselagen

text: i syfte att ge praktiska möjligheter för intagna i bl.a. kriminalvårdsanstalt att få frivillig psykiatrisk vård. En förutsättning för att de tvångsmedel som anges i bestämmelsen ska kunna användas är emellertid att den intagne har förts till en sjukvårdsinrättning där rättspsykiatrisk vård får ges (

text: prop. 1990/91:58 s. 226

text: och

text: SOU 1994:5 s. 40

text: och

text: SOU 2012:17 s. 777

text: ). Det finns dock inte något hinder mot att en intagen ges frivillig psykiatrisk vård inom andra delar av den allmänna sjukvården (jfr

text: a. prop. s. 226

text: och

text: SOU 1994:5 s. 13

text: Eftersom intagna i anstalt är frihetsberövade är det naturligtvis viktigt att nödvändiga krav ur ordnings- och säkerhetssynpunkt kan upprätthållas även i sistnämnda fall. Om andra enheter inom hälso- och sjukvården tas i anspråk för psykiatrisk vård i frivilliga former för en intagen kan det, liksom vid somatisk vård, krävas att kriminalvårdspersonal bevakar den intagne (se a. prop. a. s. och a. SOU s. 64). Denna möjlighet uppställs också genom regleringen i

text: 9 kap. 1 § andra stycket fängelselagen

text: Att en intagen nekas anvisad vård enbart på grund av praktiska svårigheter är däremot inte godtagbart. Om en sådan situation riskerar att uppstå anser jag att Kriminalvården – i samråd med hälso- och sjukvården – måste uttömma möjligheterna att finna en lämplig vårdplats. Beroende av omständigheterna kan det då även krävas att Kriminalvården beslutar om nödvändiga villkor – som bevakning av den intagne – så länge det behövs, exempelvis till dess att den intagne kan erbjudas en plats vid en psykiatrisk vårdinrättning med lämpliga säkerhetsarrangemang. Om den intagne inte längre samtycker till vården, och det inte finns behov av tvångsvård, ska han eller hon i stället återföras till anstalten (se propositionen s. 225).

text: Enligt min mening tyder utredningen på att Kriminalvården i den aktuella situationen inte gjorde tillräckliga ansträngningar för att AA skulle kunna få den vård som läkare bedömde nödvändig. Resultatet blev i stället att AA transporterades tillbaka till anstalten. Jag ser mycket kritiskt på Kriminalvårdens agerande i denna del.

text: Ingripandet den 7 mars 2020 Ambassaden och Kriminalvården har till viss del lämnat olika uppgifter om incidenten den 7 mars 2020 när AA skar sig själv. Det är ändå klarlagt att kriminalvårdare ingrep och använde visst våld mot honom vid händelsen. Såvitt framgått utövades våldet endast i syfte att hindra AA från självskadebeteende. Det finns inte stöd för att våldet var mer omfattande än vad som var försvarligt eller för att kriminalvårdarna uppträdde olämpligt på något annat sätt. Det som framkommit om händelsen ger mig därmed inte anledning att rikta någon kritik mot anstalten. Bältesläggningen Ambassaden har vidare framfört klagomål mot den s.k. bältesläggningen av AA den 9 januari 2020. Kriminalvården har förklarat att beslut om fängsel med spännbälte fattades efter att AA då hade försökt ta sitt liv och att bältesläggningen varade under 7 timmar och 25 minuter.

text: Bältesläggning är en av de mest ingripande åtgärder som Kriminalvården kan vidta mot en intagen som bedöms farlig antingen för sig själv eller sin omgivning. Tidigare chefsJO Elisabeth Rynning har i ett beslut gjort vissa principiella uttalanden om användandet av bältesläggning inom kriminalvården (se JO 2021/22 s. 241). Hon uppmärksammade bl.a. att förutsättningarna för bältesläggning här inte omgärdas av samma rättssäkerhetsgarantier som

text: fastspänning inom tvångspsykiatrin och pekade på att det inte finns någon bestämmelse om hur lång tid ett beslut om bältesläggning kan gälla som längst innan det måste omprövas. Enligt Elisabeth Rynning fanns det starka skäl att se över

text: fängelselagens

text: och häkteslagens bestämmelser om fängsel, inklusive frågan om Kriminalvården över huvud taget bör ha rätt att bälteslägga intagna. Hon uttalade vidare att Kriminalvården i avvaktan på en sådan översyn behöver förvissa sig om att användningen av bältesläggning minimeras, vilket innebär bl.a. att kriminalvårdspersonal i alla lägen måste göra sitt yttersta för att förebygga situationer där intagna blir så våldsamma att bältesläggning utgör den enda lösningen.

text: Jag har inte möjlighet att göra någon fullständig värdering av anstalten Norrtäljes bedömning av om det var absolut nödvändigt att placera AA i spännbälte. Det är inte heller min uppgift att överpröva beslutet. Jag kan däremot konstatera att AA var bälteslagd i mer än sju timmar. Till detta kommer att för att

text: fängelselagens

text: krav på proportionalitet ska vara uppfyllt måste Kriminalvården också göra kontinuerliga omprövningar av behovet av en bältesläggning, så att åtgärden inte pågår längre än vad som är nödvändigt (se JO 2021/22 s. 314). Av tillsynsbladet för bältesläggningen framgår visserligen löpande noteringar om AA:s beteende under tiden som han låg i bälte. En viss lättnad i bältningen skedde efter cirka fem timmar. Dokumentationen ger uttryck för att AA uppträdde lugnt. En jourläkare undersökte AA i enlighet med

text: 8 kap. 10 § andra stycket fängelselagen

text: , varvid bältesläggningen upphörde. Utifrån dessa omständigheter känner jag mig inte övertygad om att det hade varit omöjligt att avsluta bältesläggningen tidigare. Det finns inte heller några anteckningar om huruvida någon mindre ingripande åtgärd övervägdes under den tid som bältesläggningen pågick och varför en sådan inte bedömdes lämplig. Anstaltens proportionalitetsbedömning kan mot den bakgrunden ifrågasättas. Det kan också anmärkas att jourläkaren alltså gjorde sin undersökning först efter drygt sju timmar. Orsaken till att det dröjde så länge ger utredningen inte något svar på. Regleringen i

text: 8 kap. 10 § andra stycket fängelselagen

text: anger visserligen inte någon fast tidsgräns för hur snabbt en läkare ska kunna vara på plats. Jag vill dock hänvisa till att JO tidigare uttalat att en läkare omedelbart ska kontaktas i samband med en bältesläggning och att Kriminalvården behöver försäkra sig om att läkaren inställer sig utan dröjsmål för att undersöka den intagne (se JO:s beslut den 3 september 2013, dnr

text: Utredningen visar att skälet till att AA belades med fängsel var att han hade försökt ta sitt liv. Om AA blev föremål för psykiatrisk vård med anledning av suicidförsöket är inte klarlagt. Jag vill ändå framhålla att det är en självklarhet att en intagen som gör försök att skada sig själv eller ta sitt eget liv så snart som möjligt ska bedömas av en psykiater inom kriminalvården eller föras till en psykiatrisk akutmottagning (

text: 9 kap. 1 § fängelselagen

text: och 9 kap. 3 § FARK Fängelse, se även JO 2021/22 s. 241).

text: Ambassaden har gjort gällande bl.a. att AA varken fick mat eller vatten under det att han var bälteslagd. Kriminalvården har inte kommenterat det påståendet, och ytterligare utredning om den saken skulle enligt min uppfattning inte vara meningsfull. Jag kan dock konstatera att det av tillsynsbladet inte framgår några anteckningar om att vare sig mat eller vatten erbjöds AA under den långa tiden. Detta är naturligtvis anmärkningsvärt och jag vill påminna Kriminalvården om att myndigheten så långt det praktiskt är möjligt måste vidta åtgärder för att underlätta situationen för en intagen som är bälteslagd (se JO 2021/22 s. 241). Att det är angeläget att en intagen under sådana förhållanden även erbjuds mat och dryck är självklart.

text: Det finns inte skäl för mig att misstro Kriminalvårdens uppgift om att AA hade kläder på sig när han var fastspänd. Enligt tillsynsbladet var dock AA inledningsvis naken, så om han försågs med kläder efter det att han spändes fast är det inte något som framgår av anteckningarna. Jag vill därför understryka vikten av att myndigheten dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt. Detta är särskilt viktigt när det gäller tvångsåtgärder mot intagna.

text: Placering av AA i avskildhet Kriminalvården har tillbakavisat att AA avskildes för att han begärt att få träffa en läkare. Jag har inte skäl att betvivla myndighetens uppgift. Som framkommit av redogörelsen för den rättsliga regleringen får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes säkerhet till liv eller hälsa. Att AA har avskilts på grund av att han hotats av andra intagna innebär alltså inte att det saknats lagligt stöd för beslutet. I sammanhanget finns det emellertid anledning att framhålla att Kriminalvården måste arbeta aktivt för att en placering i avskildhet pågår så kort tid som möjligt och då också överväga andra alternativ såsom omplacering inom en anstalt eller förflyttning till en annan.

text: Enligt ambassaden blev AA flera gånger placerad i avskildhet utan att få veta orsaken. Kriminalvården har uppgett att AA var avskild vid enbart två tillfällen men inte bemött påståendet om bristande underrättelse av skälen för besluten. Jag får därför nöja mig med att påminna om betydelsen av att Kriminalvården gör det begripligt för den intagne varför han eller hon har placerats i avskildhet och av att den intagne underrättas om ett beslut om avskildhet så snart som möjligt, bl.a. för att den intagne ska ges möjlighet att ta till vara sin rätt och begära omprövning av beslutet (se t.ex.

text: JO 2016/17 s. 247

text: Övrigt Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

title: Dröjsmål med att utfärda stämning i ett tvistemål

text: Initiativet

text: Under en inspektion den 29 september–1 oktober 2003 vid Gävle tingsrätt granskades bl.a. tingsrättens tio äldsta tvistemål. Då uppmärksammades att tingsrätten i ett mål, i vilket stämningsansökan kom in till rätten den 30 juli 2001, inte hade tagit ställning till om stämning skulle utfärdas i målet. Målet gällde klander av beslut på en bostadsrättsförenings årsstämma.

text: Dåvarande chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh beslutade att ta upp handläggningen av målet till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredningen

text: Dagboksbladen i tingsrättens mål T 1126-01 och T 1302-01 samt handlingarna i mål T 1126-01 infordrades och granskades.

text: Av dessa framgick bl.a. följande. Den 30 juli 2001 gavs en ansökan om stämning mot en bostadsrättsförening in till tingsrätten (mål T 1126-01). Tingsrätten förelade den 3 och den 22 augusti 2001 käranden, AA, att komplettera sin talan genom att ange bl.a. ett tydligt formulerat yrkande, tydliga skäl för yrkandet samt uppgift om den bevisning som åberopades till stöd för talan. I det senare föreläggandet angavs att rätten hade uppfattat talan som klander av beslut på en bostadsrättsförenings årsstämma. Vidare angavs där att stämningsansökan kunde komma att avvisas om talan inte kompletterades senast den 17 september 2001.

text: AA begärde och erhöll anstånd att komma in med kompletteringarna först till den 16 oktober 2001 och därefter till den 16 november 2001. Den 23 oktober 2001 begärde AA, med hänvisning till andra pågående mål vid tingsrätten, anstånd till den 30 april 2002. I en skrivelse till käranden följande dag meddelade rådmannen BB att rätten avsåg att först pröva ett mål mot käranden angående avhysning (mål T 1302-01) samt att han därefter skulle återkomma angående den fortsatta handläggningen av målet. Skrivelsen innehöll även en upplysning om att huvudförhandling i avhysningsmålet preliminärt var bestämd till den 17 december 2001. Därefter fanns inte antecknat att någon ytterligare åtgärd vidtagits i målet. Av dagboksbladet i mål T 1302-01 – i vilket bostadsrättsföreningen hade väckt

text: talan om avhysning av AA – framgår att dom i det målet meddelades den 21 december 2001 men att domen överklagades till hovrätten.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över handläggningen av målet. Tingsrätten skulle särskilt ange skälet till att beslut huruvida stämning skall utfärdas ännu inte hade fattats.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett yttrande i vilket han, efter att ha förhört sig med BB som handlagt målet, anförde bl.a. följande.

text: Målet gällde klander av beslut av bostadsrättsföreningsstämma. Stämningsansökningen var ofullständig och föranledde ett ganska omfattande kompletteringsföreläggande. Käranden – AA – var, då föreläggandet utfärdades, involverad i följande mål vid tingsrätten − ett avhysningsmål avseende avhysning av honom själv från en lägenhet i den ovan nämnda bostadsrättsföreningen och − två brottmål, båda gällande handlingar, med upphov i AA:s konflikt med bostadsrättsföreningen, varav AA, käranden, var tilltalad i det ena och målsägande i det andra. AA hemställde skriftligen om ett längre anstånd med att efterkomma kompletteringsföreläggandet och åberopade därvid ovan nämnda avhysnings- och brottmål. Med hänsyn till AA:s belägenhet och till att frågan om klandertalan med all sannolikhet skulle komma i ett annat läge, om AA avhystes och därmed förlorade medlemskapet i bostadsrättsföreningen, underrättades AA i brev den 24 oktober 2001 om att handläggningen av målet skulle återupptas, när avhysningsmålet var avgjort, något som var ganska nära förestående i tingsrätten. Avhysningsmålet avgjordes i tingsrätten den 21 december 2001. AA överklagade till Hovrätten för Nedre Norrland. Hovrätten har ännu inte avgjort målet. Tingsrätten har efter JO:s inspektion utfärdat ett nytt föreläggande för AA, i huvudsak identiskt med det tidigare. AA har återkallat sin talan och tingsrätten har den 3 december 2003 avskrivit målet. Tingsrätten är givetvis medveten om

text: rättegångsbalkens

text: krav på att stämning skall utfärdas så snart förutsättningarna för det föreligger och att rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande. I detta mål krävdes omfattande kompletteringar innan stämning skulle kunna utfärdas. Även om det är oklart vad AA:s talan egentligen gäller, finns det goda skäl för antagandet att prövningen i målet varit starkt beroende av utgången i avhysningsmålet. Förutsättningarna för att vilandeförklara målet med stöd av

text: 32 kap. 5 § rättegångsbalken

text: synes ha förelegat. Eftersom avgörandet av avhysningsmålet var nära förestående, valde tingsrätten att avvakta i stället för att vilandeförklara. Med tanke på tidsutdräkten i hovrätten hade det måhända varit lämpligare med en formell vilandeförklaring. Sedan tingsrätten efter JO:s inspektion utfärdat ett nytt kompletteringsföreläggande har AA återkallat sin talan, varefter tingsrätten avskrivit målet. Käranden verkar inte vara särskilt intresserad av att få sin talan – vad den nu gäller – prövad av domstol. Det är uppenbart att det inte varit till någon nackdel för svaranden att stämning inte utfärdats. Tingsrättens handläggning synes således närmast ha varit till fördel för båda parter.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att tingsrätten förelade käranden att i flera avseenden komplettera stämningsansökan i samband med att denna gavs in. Käranden fick vid två tillfällen anstånd med att komma in med de efterfrågade kompletteringarna. Då käranden för tredje gången begärde anstånd angav tingsrätten inte någon ny tid inom vilken kompletteringen skulle ges in utan förklarade i stället att handläggningen av målet skulle anstå till dess att ett avhysningsmål i vilket käranden var part hade avgjorts. Först efter JO:s inspektion förelades käranden på nytt, den 28 november 2003, att komplettera stämningsansökan varefter talan återkallades och målet skrevs av.

text: I

text: 42 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns bestämmelser om stämning och förberedelse i tvistemål. I

text: 42 kap. 2 §

text: RB anges vad en ansökan om stämning skall innehålla och av

text: 42 kap. 3 §

text: RB följer att om en stämningsansökan inte uppfyller föreskrifterna i 2 § eller i övrigt är ofullständig skall rätten förelägga käranden att avhjälpa bristen. Följer käranden inte ett sådant förläggande skall rätten enligt

text: 42 kap. 4 §

text: RB avvisa ansökningen, om den är så ofullständig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en rättegång. Om ansökningen inte avvisas skall rätten enligt

text: 42 kap. 5 §

text: RB utfärda stämning på svaranden att svara på käromålet.

text: Det har inte föreskrivits någon tidsfrist för de ovan angivna åtgärderna. Emellertid bör gälla att stämning skall utfärdas utan dröjsmål (jfr JO 1982/83 s. 24). Så snart en stämningsansökan har kommit in bör således rätten ta ställning till om den behöver kompletteras eller om stämning kan utfärdas. Givetvis kan i vissa fall fordras viss tid för överväganden av rättslig art innan beslut kan fattas. I de fall där ställningstagandet innebär att ansökan behöver kompletteras bör ett föreläggande snarast utfärdas. Att ställningstagandet skall ske skyndsamt har betydelse bl.a. ur den synpunkten att en svarande inte under någon längre tid bör hållas ovetande om att talan har väckts mot honom.

text: I det aktuella fallet har tingsrätten under drygt två år avstått från att följa upp det givna föreläggandet och att ta ställning till om stämning skulle utfärdas. Tingsrätten har förklarat detta med att ansökan var så bristfällig att den krävde omfattande kompletteringar och att prövningen i målet i hög grad var beroende av utgången i avhysningsmålet varför det fanns skäl att avvakta avgörandet i det målet.

text: Det är enligt min mening oacceptabelt att en domstol under så lång tid underlåter att fatta beslut i en fråga om stämning skall utfärdas eller inte. Det gäller även om den sak som ansökan avser har ett sakligt samband med en fråga som är föremål för prövning i ett redan anhängiggjort mål mellan samma parter. Det kan på goda grunder hävdas att det i en sådan situation t.o.m. är särskilt angeläget att frågan om huruvida stämning skall utfärdas prövas skyndsamt, eftersom part i den redan pågående rättegången kan – om stämning utfärdas – vilja föra processen med hänsyn tagen till den ytterligare talan som väckts.

text: I ett mål av förevarande slag gäller dessutom, enligt

text: 9 kap. 14 § bostadsrättslagen (1991:614)

text: jämförd med

text: 7 kap. 17 § lagen (1987:667)

text: om ekonomiska föreningar, att en klandertalan av ett beslut av föreningsstämma enligt huvudregeln skall väckas inom tre månader från dagen för beslutet.

text: Tingsrätten har vidare anfört att det måhända hade varit lämpligare att vilandeförklara målet med tanke på den långa tid det tog innan målet gällande avhysning avgjordes i hovrätten. Med anledning härav vill jag framhålla att vilandeförklaring, bl.a. av hänsyn till det som sagts ovan att en svarande inte skall hållas ovetande om att talan väckts, inte bör komma i fråga innan tingsrätten har beslutat att utfärda stämning i målet (jfr B. Lindell, Civilprocessen, 2:a uppl., s. 408).

text: Sammanfattningsvis anser jag att det finns anledning att kritisera tingsrätten för dess underlåtenhet att inom rimlig tid fatta beslut i frågan om stämning skulle utfärdas eller inte. Att käranden enligt tingsrättens uppfattning inte verkade vara särskilt intresserad av att få sin sak prövad och att handläggningen inte varit till någon nackdel för svaranden med hänsyn till att målet kommit att återkallas i december 2003 ändrar inte den bedömningen.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Omhändertagande Vårdnad

title: Handläggningen av ett ärende enligt LVU; fråga bl.a. om det förelegat förutsättningar för nämndens ordförande att fatta beslut om omedelbart omhändertagande av två barn med stöd av 6 § LVU

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans barnen CC, född 1992, och DD, född 1996. Svea hovrätt förordnade i en dom den 11 april 2007 att BB skulle ha ensam vårdnad om barnen. Domen gällde omedelbart. Barnen bodde vid den tidpunkten hos AA.

text: Efter att BB hade ansökt om verkställighet av hovrättens dom förelade Solna tingsrätt i beslut den 26 juni 2007 AA att, vid vite av 5 000 kr per barn, senast den 2 juli 2007 överlämna barnen till BB. Beslutet överklagades till hovrätten som den 26 juli 2007 avslog överklagandet men bestämde den tidpunkt då AA skulle ha fullgjort föreläggandet till den 2 augusti 2007.

text: I ett nytt beslut den 21 september 2007 förelade Solna tingsrätt AA att, vid vite av 10 000 kr per barn, senast den 5 oktober 2007 kl. 10.00 överlämna barnen till BB. Tingsrätten uppdrog åt en medlare, EE, att verka för att AA frivilligt skulle fullgöra vad som ålåg honom samt även närvara vid överlämnandet. BB:s yrkande om polishämtning och om tillfälligt omhändertagande avslogs.

text: Den 4 oktober 2007 träffade barnen tillsammans med medlaren EE BB. Enligt ett yttrande som EE efter mötet skickade till Solna tingsrätt uppgav han att barnen förklarade att de inte ville ha någon kontakt med BB varefter de hade bett om att bli skjutsade tillbaka till AA.

text: Den 8 oktober 2007 beslutade ordföranden i sociala delegationen att omedelbart omhänderta barnen enligt

text: 6 §

text: LVU. Besluten verkställdes med biträde av polis samma dag i AA bostad.

text: Besluten om omedelbart omhändertagande underställdes Länsrätten i Stockholms län den 15 oktober 2007, som den 22 oktober 2007 fastställde besluten.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd i Stockholms kommun angående handläggningen av och agerandet

text: i LVU-ärendet. Han anförde att syftet med besluten om omhändertagande synes ha varit att återförena barnen med modern. Han var vidare kritisk till bl.a. att nämnden hade dröjt med att underställa länsrätten besluten för prövning.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade JO från stadsdelsförvaltningen akterna i ärendena beträffande CC och DD. Handlingar infordrades även från Polismyndigheten i Stockholms län. JO tog även del av Länsrättens i Stockholms län dom den 6 december 2007 i mål nr 22052-07.

text: Anmälan, i de delar som ovan har redogjorts för, remitterades därefter för utredning och yttrande till Rinkeby-Kista stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. I remissen angavs att utredningen även skulle belysa vilka omständigheter som hade legat till grund för bedömningen att rättens beslut om vård eller socialnämndens beslut om omhändertagande inte kunde avvaktas.

text: Nämnden antog som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid stadsdelsförvaltningen. I utlåtandet anfördes följande.

text: Ärendets handläggning och den rättsliga processen

text: Ärendet aktualiserades i mitten av 2005 med anledning av att modern hade hämtat barnen i skolan och sökt skydd hos en väninna. Modern ansökte samma dag om skyddat boende från socialtjänsten. Modern uppgav att hon själv och barnen levde ett liv där fadern hade kontrollen och hade utsatt familjen för fysisk och psykisk misshandel i många år. Socialtjänsten inledde barnavårdsutredning och beviljade modern och barnen skyddat boende samma dag som ansökan gjordes. Parallellt med socialtjänstens barnavårdsutredning och de insatser som beviljats har en process om vårdnad, boende och umgänge pågått. I september 2005 tilldömde tingsrätten modern interimistiskt enskild vårdnad och fadern tilldömdes till en början inget umgänge med sönerna. Den 20 december 2005 fick fadern umgängesrätt med barnen tillsammans med kontaktperson. Vid en muntlig förberedelse i tingsrätten den 27 mars 2006 fick barnen rätt till visst umgänge med fadern på särskilt angivna tider utan kontaktperson. Barnen kunde också stanna kortare eller längre tid hos fadern än den som parterna kom överens om. Från det datumet stannade sönerna kvar hos fadern, som fortsatte att processa om vårdnaden. Den 11 april 2007 beslutade Svea hovrätt i dom att mamman ensam skulle ha vårdnaden om barnen och att pappan inte skulle förordnas umgänge. Faderns begäran om prövningstillstånd i Högsta domstolen avslogs i maj 2007. Trots detta har barnen bott kvar hos fadern. I juli 2007 placerades modern på behandlingshem som fick uppdraget att hjälpa barnen och modern att återupprätta sin relation. Tidsfristen för fadern att överlämna barnen löpte ut den 5 oktober utan resultat. Den 8 oktober 2007 fattade ordförande i sociala delegationen beslut om att enligt

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta barnen och placera dem på behandlingshemmet med modern. Efter stadsdelsnämndens ansökan om vård enligt LVU och förhandling i länsrätten den 22 november 2007 upphävde länsrätten den 23 november beslutet om det omedelbara omhändertagandet och den 6 december avslog länsrätten stadsdelsnämndens ansökan om vård enligt LVU.

text: Yttrande

text: I anmälan som fadern har inlämnat till JO har JO markerat två delar som stadsdelsnämnden ska yttra sig över. Det första markerade avsnittet lyder: Vad gäller avseende underställande? Är det korrekt att stadsdelsnämnden avvaktar med detta – till sista dag – med de konsekvenser detta har för barnen vars inställning är i strid med stadsdelsnämndens–moderns? I enlighet med den lagstiftning som finns har stadsdelsnämnden inkommit med beslut om omedelbart omhändertagande samt underställelse till länsrätten i rätt tid. Stadsdelsnämnden har inte avsiktligt avvaktat med att underställa länsrätten beslutet till sista dagen. Det skickades in till länsrätten så snart underlaget var formulerat i skrift. Det andra markerade avsnittet lyder: Jag vill särskilt påpeka att jag finner det anmärkningsvärt att beslut fattats om omedelbart omhändertagande av barnen genom ordförandebeslut måndag morgon den 8 oktober då barnen är välfungerande i skolan, och så också då EE träffade barnen förra veckan och då barnen träffade modern den 4 oktober. För mig synes det vara – som vid tidigare omhändertagande – där ansökan om LVU ej ingavs – att syftet endast har varit att återförena barnen med modern och detta särskilt som ordförandebeslutet skedde först måndag morgon och detta särskilt som socialtjänsten till mig angivit att orsaken var att jag inte lämnat barnen på fredag morgon. Under hela den process som har pågått i ärendet har socialtjänsten vid flera tillfällen övervägt om grund för LVU förelegat. Socialtjänsten har dock valt att avvakta den familjerättsliga processen. Det som ledde fram till bedömning om att det förelåg grund för ett omedelbart omhändertagande den 8 oktober 2007 var att pressen på barnen hade blivit orimlig. När barnen den 4 oktober begärde ett möte med modern där de gick till verbalt angrepp mot henne, bedömde socialtjänsten att läget hade blivit helt oacceptabelt. Bedömningen var att barnens situation behövde utredas och att de också var i behov av barnpsykiatrisk hjälp. Fadern hade under lång tid undergrävt moderns möjligheter att utöva sitt föräldraskap. Barnens tidigare goda relation till modern hade genom faderns påverkan förbytts till ett starkt avståndstagande till modern. Modern kunde inte förmå barnen att inte vara hos fadern, som i hovrätten bedömts att inte vara lämplig som vårdnadshavare och som inte heller hade förordnats något umgänge. Socialtjänsten bedömde att situationen blivit så svår för barnen att man inte kunde avvakta den tid det skulle ta att ansöka om vård i länsrätten, utan att grunder för ett omedelbart omhändertagande förelåg. Efter händelsen den 4 oktober på kvällen behövde socialtjänsten dock skälig tid för att rådgöra med stadens jurister och förbereda hur ett omhändertagande skulle genomföras samt förbereda barnens mottagande i behandlingshemmet. Förvaltningen hänvisar i övrigt till de handlingar som tidigare har inlämnats till JO.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 18 maj 2009 anförde JO André följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Socialnämnden har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: där det stadgas att socialnämnden ska verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. I sin omsorg om barn och ungdom ska nämnden tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts.

text: Socialtjänstens insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i LVU. Enligt

text: 2 §

text: LVU ska vård beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas.

text: Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. Socialnämnden får dock, enligt

text: 6 §

text: LVU, besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande (

text: 6 § andra stycket

text: LVU).

text: I

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar tingsrätt om verkställighet efter en ansökan. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt

text: 21 kap.

text: FB är att barnets bästa ska komma i främsta rummet.

text: Innan en domstol förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt ska fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstols förordnande (

text: 21 kap. 2 §

text: FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. I

text: 21 kap. 3 §

text: FB stadgas att rätten, om den förordnar om verkställighet, får förelägga vite eller besluta att barnet ska hämtas genom polismyndighetens försorg. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får rätten besluta om hämtning av barnet om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada.

text: Bedömning

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO är däremot återhållsam med att uttala sig om bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall och om frågor som har prövats av domstol. De uttalanden som jag gör i detta beslut ska ses mot denna bakgrund.

text: Den 8 oktober 2007 beslutade ordföranden i sociala delegationen att omedelbart omhänderta CC och DD med stöd av

text: 6 §

text: LVU. CC och DD bodde vid tillfället hos sin far som inte hade vårdnaden om dem. Vid tidpunkten för beslutet pågick ett verkställighetsärende i anledning av Svea hovrätts dom den 11 april 2007, och Solna tingsrätt hade i beslut den 21 september 2007 förelagt AA att senast den 5

text: oktober 2007 överlämna barnen till BB. AA har ifrågasatt om inte beslutet om omhändertagande syftade till att verkställa hovrättens avgörande angående vårdnaden.

text: LVU är en skyddslagstiftning som ska se till att barn och ungdomar, under vissa särskilda förutsättningar, får den hjälp och det stöd som de behöver. Lagstiftningen om sådan vård får självfallet inte tillgripas för något annat ändamål, t.ex. för att lösa en konflikt om vårdnaden om ett barn. Frågor angående vårdnad och umgänge ska lösas enligt de regler som gäller för sådana tvister.

text: Det är i första hand föräldrarna själva som ska se till att ett barn lämnas över efter att en domstol har förordnat om ändring av vårdnaden. Om den unge inte lämnas över till vårdnadshavaren får denne vända sig till domstol och begära verkställighet enligt reglerna i

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: . Om vårdnadshavaren ansökt om verkställighet kan det ändå – exempelvis i akuta nödsituationer – finnas ett visst utrymme för ett ingripande med stöd av LVU.

text: Nämnden har i sitt yttrande tillbakavisat att beslutet om omhändertagande fattades för att verkställa hovrättens dom angående vårdnaden och anfört att beslutet fattades därför att ”pressen på barnen hade blivit orimlig”.

text: Då ett ingripande har skett med stöd av LVU finns det inte sällan ett utrymme för att diskutera om ingripandet verkligen var nödvändigt. Så är förhållandena även här. I detta sammanhang kan noteras att länsrätten senare i en dom den 6 december 2007 inte biföll nämndens ansökan om att barnen skulle beredas vård med stöd av LVU. Detta medför dock inte att man utan vidare kan hävda att det den 8 oktober 2007 inte förelåg förutsättningar för beslut om omedelbart omhändertagande. Huruvida det finns förutsättningar för ett sådant beslut ska emellertid i första hand prövas av domstol. Jag kan därvid konstatera att länsrätten den 22 oktober 2007 fastställde omhändertagandebesluten. Som jag har anfört inledningsvis är JO återhållsam med att uttala sig i frågor som har prövats av domstol. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att närmare uppehålla mig vid beslutet i sak.

text: När det gäller den formella handläggningen av beslutet om omedelbart omhändertagande vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 6 §

text: LVU ankommer det på socialnämnden att besluta i ärende om omedelbart omhändertagande. Om nämndens beslut inte kan avvaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden förordnat fatta beslut om omhändertagande.

text: Nämnden hade under en längre tid följt barnens förhållanden. Även om man skulle anse att förhållandena var sådana att ett omedelbart omhändertagande var erforderligt är det oklart varför frågan om omhändertagande behövde avgöras den 8 oktober 2007 och inte kunde anstå till dess att den kunde prövas av nämnden. Nämndens remissvar ger inte ett klart besked på denna punkt. Enligt min mening ger vad som har kommit fram inte grund för antagande att förhållandena hos AA hade blivit sådana att den särskilda skyndsamhet som ett ordförandebeslut förutsätter var påkallad. Jag vill därför erinra om att det är först i situationer då

text: nämndens beslut om omedelbart omhändertagande inte kan avvaktas som ordföranden får besluta i nämndens ställe. Det är således fråga om akuta situationer där åtgärder måste vidtas genast för att säkerställa att barnet får ett omedelbart skydd.

text: Det har från rättssäkerhetssynpunkt ansetts erforderligt att ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU prövas av domstol. Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska enligt

text: 7 §

text: LVU därför underställas länsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades.

text: Själva beslutet om omhändertagande kan i allmänhet ges in till länsrätten samma dag som beslutet fattas eller påföljande dag (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 356 och 1999/2000 s. 264). Som motivering till den i lagen angivna tidsfristen anfördes i förarbetena till lagstiftningen bl.a. att det kan vara nödvändigt att till beslutet foga även annan utredning som finns tillgänglig hos nämnden. Vid helger kan det vara svårt att få tag på sådan utredning (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 591).

text: Jag kan konstatera att de beslut som ordföranden den 8 oktober 2007 fattade om att omedelbart omhänderta barnen underställdes länsrätten först den 15 oktober 2007. Något skäl för att dröja så lång tid med underställningen synes inte ha förelegat.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.