title: Handläggningen av ett patentmål i Patentbesvärsrätten och Högsta förvaltingsdomstolen har dragit ut på tiden på ett sådant sätt att sökandes rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har åsidosatts

text: Justitiekanslern tillerkänner AT ersättning med 20 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 5 januari 2013 till dess betalning sker och uppdrar åt Domstolsverket att betala ut ersättningen till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AT ansökte om patent för sin uppfinning avseende ”Förfarande och anordning för kommunikation/kontroll vid access” hos Patent- och registreringsverket (PRV). PRV beslutade den 9 september 2005 att avslå hans patentansökan. Beslutet motiverades i huvudsak med att uppfinningen inte var patenterbar. PRV fann att den i de självständiga patentkraven angivna uppfinningen inte var ny i förhållande till känd teknik.

text: Beslutet överklagades av AT till Patentbesvärsrätten, mål nr 06-093. Överklagandet kom in dit den 13 mars 2006. Handläggningen av målet påbörjades i juli 2008. Efter viss kommunicering och muntlig förhandling i november 2008 beslutade Patentbesvärsrätten i dom den 29 december 2008 att inte bifalla överklagandet, med den huvudsakliga motiveringen att uppfinningen inte skiljde sig från känd teknik.

text: I februari 2009 överklagade AT Patentbesvärsrättens dom till Högsta förvaltningsdomstolen (då Regeringsrätten), mål nr 1348-09. Överklagandet kompletterades med en underskrift den 20 mars 2009 och i samband med denna komplettering ombads domstolen avvakta ett brev, som kom in dit den 26 mars 2009. Högsta förvaltningsdomstolen avslutade målet den 5 juli 2011 genom beslut att inte meddela prövningstillstånd.

text: Anspråket

text: AT har hos Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med 1 000 000 kr för, som det får förstås, ren förmögenhetsskada och ideell skada samt dröjsmålsränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: Han har även begärt att Justitiekanslern ska vara honom ”behjälplig med att få till stånd resning i mål nr 1348-09 i Högsta förvaltningsdomstolen”.

text: Till stöd för sitt anspråk har AT anfört i huvudsak följande. PRV, Patentbesvärsrätten och Högsta förvaltningsdomstolen har felaktigt avslagit hans patentansökan, överklagande respektive begäran om prövningstillstånd i målet. Hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har kränkts genom att handläggningen av målet hos Patentbesvärsrätten och hos Högsta förvaltningsdomstolen har dragit ut på tiden. Vidare har hans rätt till egendom enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen kränkts. – Till följd av den felaktiga och försumliga handläggningen av hans patentmål har han drabbats av skada i form av kostnader för patentansökan, byggande av prototyper, utställning på en mässa, marknadsföring m.m. Vidare har han haft produktions- och tillverkningskostnader i Indien. Han har även drabbats av ”företagsnedläggning” där.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har tagit del av avgörandena från PRV, Patentbesvärsrätten och Högsta förvaltningsdomstolen. Vidare har Justitiekanslern tagit del av Patentbesvärsrättens respektive Högsta förvaltningsdomstolens dagboksblad i mål nr 06-093 respektive 1348-09.

text: Justitiekanslern har även inhämtat yttrande från Patentbesvärsrätten och från Högsta förvaltningsdomstolen i frågan om AT:s rättigheter enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har upprätthållits vid prövningen av hans ärende.

text: Patentbesvärsrätten, ordföranden PS, har anfört följande:

text: Den del av målets handläggning som påbörjades i juli 2008 är enligt domstolens mening rimligt snabb och effektiv med hänsyn till målet komplexitet och de ändringar avseende grunder och yrkanden som gjordes. Patentbesvärsrätten vill i detta sammanhang framhålla att inget i AT:s sätt att föra sin talan har uppfattats som konstigt eller otillbörligt utan de ändringar och tilläggsyrkanden som uppkom ligger inom ramen för det som domstolen uppfattar som normalt förekommande i ett patentmål av normal karaktär.

text: Vad som enligt Patentbesvärsrättens mening är av intresse att diskutera i detta sammanhang är alltså den tidsutdräkt på 2 år och 3 månader som föregick den aktiva handläggningsfasen.

text: Den handläggningsordning som gällde vid Patentbesvärsrätten vid den tiden var att när ett nytt mål kom in skedde inledningsvis sedvanliga formaliakontroller och kontroll av om det fanns något i målet som borde medföra att det skulle handläggas med förtur. Om formaliafrågorna inte krävde någon skriftväxling eller om det inte fanns skäl till förtur fick målet vänta på sin tur i handläggningen varigenom målen togs upp i den ordning de kommit in till domstolen. Denna handläggningsordning hade direkt stöd i en bestämmelse i den dåvarande arbetsordningen för domstolen, där det framgick att målen skulle tas upp till avgörande i den ordning de kommit in till domstolen. Det aktuella målet innehöll ingenting som motiverade förtursbehandling.

text: I den arbetsordning som numera gäller är bestämmelsen lite annorlunda avfattad och det föreskrivs att mål som inte ska handläggas med förtur ska beredas och föredras i en ordning som bidrar till effektivitet och kvalitet i arbetet och i övrigt i den ordning de inkommit till Patentbesvärsrätten. Den nya arbetsordningen, som är utarbetad med moderna domstolsinstruktioner som förebild, ger alltså ett lite större utrymme för vissa mål att gå före i kön även om de inte är förtursmål. Men med hänsyn till att alla patentmål är komplexa och innefattar svårbedömda tekniska frågor och rättsfrågor är det praktiska utrymmet att frångå principen om först in, först ut, inte speciellt stort. Vad gäller själva beredningen läggs numera inledningsvis mera kraft på den materiella processledningen och parterna underrättas, efter skriftväxling i förekommande fall, om att målet anses färdigberett och att det inväntar sin tur i kön för att företas till slutligt avgörande.

text: Är det då försvarligt att ett mål blir liggande så länge för att invänta sin tur? Svaret på den frågan kan inte ges med mindre än att man ställer den med beaktande av de resurser som domstolen har till sitt förfogande och domstolens samlade arbetsbörda.

text: Vad gäller resurserna så hade Patentbesvärsrätten under åren 2006 fram till mitten av 2008 medel som täckte kostnaderna för tio ordinarie domare. Därefter tvingades domstolen av ekonomiska skäl att arbeta med endast nio ordinarie domare och en mindre beredningsorganisation. Av ledamöterna har hela tiden fem varit tekniskt kunniga patenträttsråd, och de tekniska patentmålen lottades på deras rotlar, men inte på de lagfarnas. En beredningsorganisation tillkom inte förrän i oktober 2008 och den användes inledningsvis inte till de tekniska patentmålen, vilket i praktiken innebar att dessa fem ledamöter hade beredningsansvaret för alla patentmål av teknisk karaktär. Utöver uppgiften att döma i de egna patentmålen hade de tekniska ledamöterna också skyldighet att medverka som domare i de allmänna domstolarna i patentmål. Under de aktuella åren gjordes detta i en utsträckning som motsvarade mellan 0,7och 0,5 personår. Under samma tid har domstolen kunnat för patentmålen avsätta domarkapacitet räknat i personår enligt följande: 4,9 (2006), 4,8 (2007) och 4,8 (2008). Av detta är för varje år cirka 0,5 personår lagfarna domare som i huvudsak bara deltar i målens slutliga handläggning.

text: Under de aktuella åren hade Patentbesvärsrätten höga balanser av patentmål, beroende på en mycket större tillströmning än vanligt under åren 2003 och 2004. Medelbehandlingstiden för patentmålen förlängdes till följd av detta kraftigt under år 2006 och 2007 och uppgick då till 2,1 år och under 2008 var den 2,6 år. Detta ska jämföras med 2004 och 2005 då den var 1,5 år. Medelbehandlingstiden har sedermera kortats till 2,2 år under 2010 och 2,4 år under 2011. Domstolens interna målsättning har hittills varit att medelbehandlingstiden inte ska överstiga ett år, ett mål som inte har kunnat uppfyllas på senare år.

text: En jämförelse med några andra länder eller europeiska institutioner pekar på att Patentbesvärsrättens handläggningstider inte är uppseendeväckande långa. EPO:s besvärskamrar har medelhandläggningstider som ligger runt två år, för närvarande 25 månader. Den tyska Bundespatentgericht har handläggningstider som i tekniska patentmål uppgick till 54 månader under 2011. För år 2007 och 2008 var tiden 35 respektive 40 månader. I Finland däremot är handläggningstiderna kortare och ligger nu omkring ett år. Däremot hade även den finländska besvärskammaren en genomsnittlig handläggningstid som översteg två år under 2008. Handläggningstiderna i allmän domstol för patentmålen var också avsevärt längre vid den aktuella tiden. (Jfr

text: SOU 2010:44

text: Mål och medel, sid 272). Dessa jämförelser tjänar bara som illustration till att patentmål normalt är av mycket komplicerad natur och tar lång tid och kräver stora resurser för att handlägga.

text: En annan talande illustration till det nyss sagda är att de ändringar av patentkraven och yrkandena som framfördes i Patentbesvärsrätten måste anses höra till vanligheterna och är ett normalt inslag i handläggningen av patentmål under senare tid. Patentmålen har också, bl.a. till följd av den allmänna tekniska utvecklingen, sedan lång tid successivt ökat i komplexitet och svårighet, vilket är en erfarenhet som delas av alla som är insatta i frågorna. Patentmålens speciella karaktär och

text: patentlagens

text: krav på att i domstolens sammansättning ska ingå minst två tekniskt kunniga ledamöter vid avgörandet av dessa gör att Patentbesvärsrättens egna möjligheter att skjuta till resurser genom interna omfördelningar eller externa förstärkningar är begränsade. Härtill kommer att det i praktiken inte låter sig göra att anförtro beredningen i sak av patentmålen någon annan än en tekniskt kunnig ledamot.

text: Patentbesvärsrätten gör mot bakgrund av det som anförts följande reflektioner i frågan om rättegång inom skälig tid enligt Europakonventionen. Den långa väntetiden i det aktuella målet är beklaglig men en direkt följd av domstolens arbetsbelastning. Patentmål kan generellt inte anses vara av den beskaffenhet att de i sig ur Europakonventionens synvinkel ska betraktas som förtursmål. Att liggetider förekommer för att målen ska avgöras i någorlunda ordningsföljd är därför enligt Patentbesvärsrättens mening invändningsfritt. Eftersom i princip alla patentmål är både svåra och komplexa, såväl vad avser handläggningen som den sakliga bedömningen, och eftersom svårigheterna för domstolen att tillfälligt skjuta till extra resurser är stora beroende på både sammansättningsreglerna och de faktiska specialiseringskraven, vill Patentbesvärsrätten dra slutsatsen att den aktuella väntetiden inte står i strid med

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Att Patentbesvärsrätten inte har lyckats uppfylla sin högt satta interna målsättning med avseende på handläggningstiderna påverkar inte denna slutsats.

text: Patentbesvärsrätten vill slutligen bara nämna något om utvecklingen hos domstolen för tiden efter det aktuella målet. Detta har i vissa delar redan berörts i det föregående. Domstolen har som sagts lagt större tyngd i målens inledande beredningsfas och en ny arbetsordning har antagits som ger möjligheter till en större flexibilitet. Domstolens ekonomi var under åren 2008-2011 synnerligen ansträngd och det gick bl.a. ut över patentmålen. För att inte handläggningstiderna skulle skena iväg okontrollerat nödgades domstolen att kraftigt minska de tekniska ledamöternas medverkan i de allmänna domstolarnas dömande verksamhet i patentmål under 2011 för att helt upphöra under 2012. Under 2012 har domstolen givits lagliga möjligheter att avskaffa den för domstolen i praktiken överspelade avdelningsindelningen. Patentbesvärsrättens ekonomi har förbättrats till följd bl.a. av besparingar som uppstått genom att ordförandeposten inte var besatt under större delen av 2012. Ur patentmålens synvinkel hade det dock den påtagliga nackdelen att en av de tekniska ledamöterna fick rycka in som domstolschef vilket medförde ett kännbart avbräck i domstolens samlade kapacitet på området.

text: För 2013 har Patentbesvärsrätten beviljats ett högre anslag vilket medfört att ett nytt tekniskt patenträttsråd har rekryterats och beräknas tillträda i början av året. Domstolen kan därför återuppta servicen till de allmänna domstolarna med bibehållen personalstyrka för de egna målen. Domstolens ordförandepost är besatt. Beredningsorganisationen, med för närvarande två heltidsanställda föredragande, kan till följd av en ljusning i balansläget när det gäller övriga mål till större del biträda de tekniska ledamöterna i beredningen av patentmålen. Det finns alltså förutsättningar att nedbringa handläggningstiderna i patentmålen påtagligt. Den interna målsättningen att patentmålen ska ha en medelhandläggningstid som är högst ett år kommer emellertid att omprövas inför verksamhetsplaneringen för 2013 och läggas på en mer realistisk nivå.

text: Högsta förvaltningsdomstolen, ordföranden justitierådet MM, har anfört följande:

text: Det finns inte några i författning givna föreskrifter om tidsfrister eller skyndsam handläggning av mål av aktuellt slag. Sådana mål finns inte heller med i den uppräkning av mål som handläggs med förtur enligt 10 § första stycket Högsta förvaltningsdomstolens arbetsordning.

text: Enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid anklagelser om brott rätt till en rättvis och offentlig domstolsprövning inom skälig tid inför en oavhängig och opartisk domstol som upprättats enligt lag.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas bl.a. målets komplexitet, parternas agerande och domstolarnas handläggning.

text: Ärendets totala handläggningstid uppgår till 5 år och 5 månader. Handläggningstiden i Högsta förvaltningsdomstolen uppgick till mer än två år och tre månader. Domstolens bedömning är att handläggningstiden här inte kan anses stå i överensstämmelse med konventionens krav på en domstolsprövning inom skälig tid.

text: AT har fått del av domstolarnas yttranden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Domstolarnas handläggning av och beslut i patentmål är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Oacceptabla dröjsmål vid behandling av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande, krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär att fel eller försummelse föreligger är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan fordra. Beror förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för uppkommen skada. Vidare kan skadeståndsskyldighet före-ligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål.

text: För skadeståndsskyldighet krävs också – förutom att staten har gjort sig skyldig till en skadeståndsgrundande handling – att sökanden har lidit en ersättningsgill skada samt att det finns ett s.k. adekvat orsakssamband mellan handlingen och skadan. Det ankommer på den som framställer ett skadeståndsanspråk att visa att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är uppfyllda. Det åligger också den skadelidande att så långt som möjligt begränsa sin skada.

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Artikel 6.1 i konventionen är tillämplig i ärendet.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser.

text: Överväganden

text: AT har, som Justitiekanslern har uppfattat hans anspråk, begärt ersättning för såväl ren förmögenhetsskada som ideell skada. Grunden för anspråket är ifrågasatt felaktig bedömning i patentmålet, långsam handläggningen av målet i domstolarna och påstått åsidosättande av egendomsskyddet enligt

text: artikel 1 i Europakonventionen

text: s första tilläggsprotokoll.

text: Såvitt avser påståendet om felaktig bedömning i patentmålet konstateras att vad AT har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen i ärendet inte ger stöd för slutsatsen att Patentbesvärsrättens dom var felaktig och än mindre att det varit fråga om en uppenbart oriktig bedömning i

text: skadeståndslagens

text: mening. Inte heller Högsta förvaltningsdomstolens ställningstagande i frågan om prövningstillstånd ger underlag för en sådan slutsats. Domstolarnas handläggning och avgöranden har således inte varit av sådant slag att staten därigenom har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot AT. I det sagda ligger även att utredningen inte ger stöd för att AT:s rätt till egendom enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen har åsidosatts.

text: Beträffande AT:s ersättningsanspråk avseende långsam handläggning noteras följande. Den totala handläggningstiden har i detta fall uppgått till cirka fem år och tio månader och har innefattat handläggning i två domstolsinstanser. Målet har inte varit av alldeles enkel beskaffenhet och det har inte heller i formell mening varit av förturskaraktär. Det har konstaterats längre perioder av inaktivitet vid såväl Patentbesvärsrättens som Högsta förvaltningsdomstolens handläggning. Av inhämtade dagboksblad och yttranden framgår bl.a. följande. Patentbesvärsrätten påbörjade sin handläggning av målet först sedan två år och fyra månader hade förflutit från det att överklagandet hade kommit in dit. I Högsta förvaltningsdomstolen låg målet i avvaktan på beslut i frågan om prövningstillstånd under drygt två år och tre månader. Den utdragna handläggningstiden har inte till någon del varit hänförlig till AT:s eget agerande, dock att det av Patentbesvärsrättens dom och yttrande hit framgår att AT under den pågående handläggningen där gjorde vissa ändringar beträffande grunderna och yrkandena i målet. Dessa ändringar gjordes emellertid, såvitt framgår, efter den muntliga förhandlingen i november 2008 och förefaller således inte ha föranlett någon nämnvärd fördröjning av målets handläggning. Ansvaret för den långa handläggningstiden får således anses ligga på domstolarna och dröjsmålet synes vara en direkt följd av den arbetsbelastning som rådde vid respektive domstol under den aktuella tidpunkten. Högsta förvaltningsdomstolens prövning i AT:s mål avsåg frågan om prövningstillstånd skulle meddelas. Domstolen prövade alltså inte målet i sak. Av utredningen framgår inte att målet skulle ha varit omfattande och förefaller inte heller ha varit särskilt komplicerat. Patentbesvärsrätten har visserligen framhållit att i princip alla patentmål är både svåra och komplexa, men utredningen ger inte underlag för bedömningen att målets beskaffenhet skulle ha varit skälet till den långsamma handläggningstiden i nu aktuellt fall.

text: Vid en sammantagen bedömning anser Justitiekanslern att AT:s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har kränkts. I sammanhanget noteras särskilt att en konventionsstat inte i annat än mycket kvalificerade undantagsfall kan ursäkta dröjsmål i domstol genom åberopande av bristande resurser. Vad Patentbesvärsrätten har anfört angående arbetsbelastnings- och resurstilldelningsproblemen under den aktuella perioden kan visserligen ha betydelse för bedömningen i förhållande till rent nationella bestämmelser men förändrar alltså inte bedömningen att Sverige i detta fall inte har levt upp till sitt åtagande enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars rättigheter enligt konventionen har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt nationellt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelsen.

text: AT har inte gottgjorts och har inte heller kunnat gottgöras för konventionsöverträdelsen inom ramen för processen i fråga. Vad som återstår då är ekonomisk ersättning för den ideella skada som han kan ha lidit. Enligt Europadomstolens praxis föreligger det en stark men motbevisbar presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför en ideell skada för den enskilde. Det är i detta fall inte tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett utan ekonomisk kompensation är påkallad.

text: Med utgångspunkt i vad som utgivits i liknande fall och med beaktande av Högsta domstolens avgöranden i

text: NJA 2010 s. 363

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: (I-II), bedömer Justitiekanslern ersättningen för ideell skada till skäliga 20 000 kr.

text: Vad avser begärd ersättning för ren förmögenhetsskada kan det inte anses föreligga adekvat kausalitet mellan domstolarnas långsamma handläggning och uppgiven ekonomisk skada. AT:s anspråk ska därför avslås i denna del. Vid denna bedömning saknas det anledning för Justitiekanslern att ta ställning till huruvida AT i övrigt har styrkt sin påstådda ekonomiska skada.

text: Avslutningsvis noteras att AT:s begäran om att Justitiekanslern ska vara honom ”behjälplig med att få till stånd resning i mål nr 1348-09 i Högsta förvaltningsdomstolen” inte föranleder någon åtgärd här.


publisher: Justitiekanslern

title: Ifrågasatt yttrandefrihetsbrott (förtal av avliden)

org: jk

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Olof Palmes efterlevande maka och söner har i en anmälan som getts in hit gjort gällande att uppgifter som lämnas om förre statsministern Olof Palme i filmen Call Girl utgör förtal.

text: Justitiekanslern har tagit del av filmen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller yttrandefrihetsbrott.

text: Brottet förtal av avliden är om det har begåtts i en film ett yttrandefrihetsbrott, se

text: 5 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: jämförd med

text: 7 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 5 kap. 4 § brottsbalken

text: Åtal för förtal av avliden får enligt

text: 5 kap. 5 § andra stycket brottsbalken

text: väckas av den avlidnes efterlevande make, bröstarvinge, fader, moder eller syskon (enskilt åtal) samt, om åtal av särskilda skäl anses påkallat ur allmän synpunkt, av åklagare (allmänt åtal).

text: Utgångspunkter för prövningen

text: Av förarbetena till bestämmelsen i

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: (se

text: prop. 1962:19

text: , s. C 184 ff.) framgår att allmänt åtal för förtal är avsett att förekomma endast i undantagsfall. Det var en omtvistad fråga om det alls skulle införas en möjlighet till allmänt åtal för ärekränkningsbrott. Straffrättskommittén hade föreslagit att ärekränkningsbrotten skulle ligga under allmänt åtal med den begränsningen att åtal skulle få ske endast om det var påkallat ur allmän synpunkt. Motivet för kommitténs ståndpunkt var i huvudsak att en person som utsätts för svårartad ärekränkning inför den allmänna opinionen kan behöva det stöd som det innebär att allmän åklagare åtar sig hans sak. Remisskritiken mot straffrättskommitténs förslag om att en sådan möjlighet skulle införas var förhållandevis omfattande. Departementschefen anslöt sig med viss tvekan till uppfattningen att den allmänna åtalsrätten när det gällde ärekränkningsbrotten borde vidgas men ansåg att kommitténs förslag gick för långt. Den lösning som slutligen valdes blev att förtals- och förolämpningsbrotten alltjämt i princip fick vara målsägandebrott men att det i fråga om förtalsbrottet ansågs vara befogat att allmän åklagare kunde ingripa i särskilt kvalificerade fall. Detta kom till uttryck i lagtexten genom stadgandet att allmänt åtal fick ske, ”om det av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt”. Bland de omständigheter som, trots allt, kunde motivera en möjlighet till allmänt åtal nämndes den situationen att innehavare av allmän befattning utsätts för förtal som avser hans åtgärder i befattningen liksom att målsägandens hela sociala existens hotas av ett begånget förtalsbrott. I senare lagstiftningsärenden har möjligheten öppnats för att väcka allmänt åtal också när det gäller vissa förolämpningsbrott, dock utan att det skett någon förändring av bestämmelsen såvitt avser de förutsättningar som då måste vara för handen.

text: Den restriktivitet när det gäller möjligheten till allmänt åtal för förtal som anvisats i förarbetena, och som därefter inte reviderats i något senare lagstiftningsärende, har också kommit till tydligt uttryck i Justitiekanslerns praxis. Det är alltså mycket ovanligt att Justitiekanslern väcker allmänt åtal för förtal. Visserligen har det – som anförts i anmälan – ifrågasatts om denna restriktivitet bör upprätthållas och i ett nyligen avlämnat betänkande har föreslagits att kravet på särskilda skäl ska avskaffas (se Yttrandefrihetskommitténs slutbetänkande, En översyn av tryck- och yttrandefriheten,

text: SOU 2012:55, s. 454

text: ff.). Kommitténs förslag har dock ännu inte lett till någon ändring av befintlig lagstiftning. Det finns mot den bakgrunden inte utrymme att nu göra någon annan bedömning av kravet på särskilda skäl för allmänt åtal än den som kommit till uttryck i Justitiekanslerns hittillsvarande praxis.

text: Vid bedömningen av frågan om förundersökning bör inledas måste även beaktas den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: TF. Där anges att envar, vilken blivit förtrott att döma över missbruk av tryckfriheten eller eljest vaka över TF:s efterlevnad, därvid alltid bör ha i åtanke att tryckfriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick, alltid fästa sin uppmärksamhet mera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, på syftet än på framställningssättet, samt i tvivelsmål hellre fria än fälla. En motsvarande bestämmelse finns i

text: 1 kap. 6 §

text: YGL.

text: Justitiekanslerns slutsats

text: Oavsett om det i detta fall skulle föreligga ett förtalsbrott eller inte finns det mot bakgrund av det som ovan redovisats enligt Justitiekanslern inte några sådana särskilda skäl som från allmän synpunkt motiverar ett ingripande genom allmänt åtal. Med hänsyn härtill och då ett sådant ställningstagande inte kan anses komma i konflikt med Europakonventionens bestämmelser ska förundersökning inte inledas.

text: Vid angiven bedömning finns det inte anledning för Justitiekanslern att ta ställning till frågan om vem som rätteligen ska anses vara ansvarig utgivare för filmen.

type: avgorande


title: Klagomål mot polisen med anledning av ett omhändertagande m.m.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att kritisera Polismyndigheten i Västra Götaland för de åtgärder som Polisen vidtog i samband med ett omhändertagande av en person.

text: Ärendet

text: En person har i en anmälan hit begärt att Justitiekanslern ska granska vissa av Polisens arbetsmetoder i förhållande till den s.k. ”bikerkulturen”. Justitiekanslern har begärt att Polismyndigheten i Västra Götaland (polismyndigheten) ska yttra sig över anmälan i den del som avser ett påstående om att Polisen i Göteborg har tvingat en person att åka med piketen med en heltäckande huva på huvudet. Justitiekanslern har inte vidtagit någon åtgärd med anledning av vad som i övrigt har framkommit i anmälan.

text: I yttrandet hit har polismyndigheten anfört bl.a. följande. Omhändertagandet av AJ hade stöd i lag. I samband med omhändertagandet och då AJ skulle föras in i tjänstebilen uppgav denne att han skulle spotta polispersonalen i ansiktet varvid personalen drog ner den mössa som han hade på sig över ansiktet för att förhindra detta. Polismyndigheten har anfört att det ur ordnings- och säkerhetssynpunkt får anses försvarligt att mössan drogs ned över AJ:s ansikte under transporten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 8 § polislagen (1984:387)

text: ska en polisman som med laga stöd gör ett ingripande göra detta på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Det är naturligtvis viktigt att Polisens ingripanden mot enskilda sker på ett rättssäkert och i övrigt korrekt sätt.

text: Vad gäller Polisens agerande i det nu aktuella ärendet gör jag följande överväganden.

text: Polisen har förklarat varför man drog ned mössan på AJ. Det har inte framkommit något som medför att jag har anledning att sätta i fråga de uppgifter som polismyndigheten har lämnat i detta avseende. Polisens agerande får mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet anses ha varit försvarligt. Vid sådant förhållande finns det inte anledning för mig att kritisera polismyndigheten för hur ingripandet mot AJ skedde. Ärendet avslutas med dessa uttalanden.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänsyn till Skatteverkets beslut och agerande

text: Justitiekanslern avslår NB:s anspråk.

text: Bakgrund

text: Inkomståret 2009

text: Skatteverket beslutade om revision av NB den 8 december 2009. Revisionen omfattade tidsperioden 1 januari 2006 – 31 december 2009 och gällde byggnadsarbeten på fastigheter som Skatteverket bedömde vara näringsfastigheter.

text: Den 12 augusti 2010 fattade Skatteverket beslut om att bl.a. skönsmässigt beräkna NB:s kapitalvinst från försäljning av näringsfastighet med byggnad om 36 lägenheter till visst belopp. Skattetillägg med 10 procent beslutades också. NB överklagade beslutet.

text: I ett obligatoriskt omprövningsbeslut den 22 oktober 2015 beslutade Skatteverket att vid kapitalvinstberäkningen medge avdrag med visst med belopp för underskott i den näringsverksamhet som den aktuella fastigheten tillhörde, att – som en följd av det medgivna avdraget – beräkna den skattepliktiga kapitalvinsten till ett lägre belopp än tidigare, samt att även sätta ned underlaget för skattetillägg i motsvarande mån. Ändringen berodde på att Skatteverket i det tidigare beslutet inte hade beaktat bestämmelsen i

text: 45 kap. 32 § inkomstskattelagen (1999:1229)

text: , IL. Ändringen ledde till att skatten sattes ned med visst belopp. Nedsättningsbeloppet fördes NB:s skattekonto till godo den 22 oktober 2015. Skatteverket överlämnade sedan överklagandet till Förvaltningsrätten i Stockholm, som den 31 mars 2016 beslutade att avslå överklagandet (mål nr 22977-15).

text: Inkomståret 2012

text: Den 12 november 2013 beslutade Skatteverket att bestämma NB:s skattepliktiga vinst vid försäljning av en fastighet till visst belopp. NB hade inte lämnat någon deklaration och beloppet beräknades därför med ledning av uppgifter om anskaffningsutgift och avyttringspris som Skatteverket hade. Ett tidigare medgivet uppskov återfördes också till beskattning.

text: Den 3 juli 2015 kom NB in med en inkomstdeklaration. Han begärde också uppskov med beskattningen. Skatteverket beslutade genom omprövningsbeslut den 13 januari 2016 den skattepliktiga vinsten i enlighet med de uppgifter NB hade lämnat i deklarationen. Skatteverket beslutade att inte medge uppskov med beskattningen. NB överklagade beslutet. Skatteverket beslutade den 24 mars i ett obligatoriskt omprövningsbeslut att bevilja NB ytterligare avdrag och överlämnade sedan överklagandet till Förvaltningsrätten i Stockholm. Förvaltningsrätten beslutade att avslå överklagandet den 11 augusti 2016 (mål nr 6242-16).

text: Brottsanmälan

text: På grund av det som framkom genom revisionen gjorde Skatteverket den 15 juni 2010 en anmälan till Ekobrottsmyndigheten om misstanke om försvårande av skattekontroll, skattebrott och bokföringsbrott, begångna under perioden 2006 – 2010. Åklagaren väckte åtal mot NB för grovt skattebrott, grovt bokföringsbrott, bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll. Åtalet för grovt skattebrott avvisades av tingsrätten genom ett slutligt beslut den 31 juli 2013 med hänvisning till förbudet mot dubbel lagföring. Vid huvudförhandlingen i maj 2015 lade åklagaren ner åtalet för bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll med hänvisning till att gärningarna var preskriberade. När det gällde åtalet för grovt bokföringsbrott bedömde tingsrätten att dessa gärningar inte kunde anses som grova och de hade därför preskriberats vid tingsrättens prövning. Tingsrätten ogillade således åtalet.

text: Anspråket och utredningen

text: NB:s begäran

text: NB har begärt skadestånd av staten med 13,3 miljoner kr, varav 9,8 miljoner kr för utebliven inkomst, 1,5 miljoner kr för skador på hans hälsa, 700 000 kr för hans förlorade politisk karriär, 1 miljon kr för hans förlorade familjeliv och 300 000 kr för hans förlorade sociala liv. Han har som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande.

text: Skatteverkets beskattningsbeslut för inkomståren 2009 och 2012 är felaktiga.

text: När det gäller inkomståret 2009 var Skatteverkets beslut att skönstaxera honom samt påföra skattetillägg fel. Han hade skickat in alla handlingar i tid men Skatteverket beslutade ändå om skattetillägg. Skatteverket undervärderade byggnationskostnaden och erkände sitt fel hos förvaltningsrätten.

text: När det gäller inkomståret 2012 räknade Skatteverket på en vinst om ca 9 miljoner kr på en försäljning om 8,3 miljoner kr. Det var nästan tre gånger så högt som den riktiga vinsten.

text: Skatteverket har även felaktigt anmält honom för brott. Det var fel att anmäla honom eftersom han hade påförts skattetillägg och därför inte kunde dömas till straff för samma gärning. Skatteverket borde ha haft kunskap om detta. Skatteverket borde även kunna skillnaden mellan grovt bokföringsbrott och om det inte var fråga om något brott alls.

text: Skatteverkets yttrande

text: Skatteverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och anfört i huvudsak följande.

text: När det gäller inkomståret 2009 har Skatteverket i beslutet den 12 augusti 2010 beräknat vinsten vid försäljningen av en näringsverksamhet till visst belopp. I samma beslut bestämde Skatteverket skönsmässigt ett underskott i den näringsverksamhet som fastigheten tillhörde. Skatteverket skulle enligt

text: 45 kap. 32 §

text: IL ha dragit av underskottet vid kapitalvinstberäkningen. Det gjordes inte vilket ledde till att NB påfördes för mycket skatt. Detta skulle kunna vara ett sådant förbiseende som kan medföra skadeståndsansvar för staten. Skatteverket ändrade beslutet genom det obligatoriska omprövningsbeslutet den 22 oktober 2015.

text: När det gäller inkomståret 2012 bestämde Skatteverket underlaget för beskattning genom skönstaxering eftersom NB inte hade lämnat någon deklaration. Vinsten beräknades med stöd av de uppgifter Skatteverket hade tillgång till. Skatteverket hade lagstöd för att beräkna underlag för att ta ut skatt till det belopp som framstår som skäligt med hänsyn till vad som framkommit i ärendet. Att ett sådant beslut ändras efter att skattebetalaren lämnat en inkomstdeklaration kan inte innebära att beslutet är felaktigt i den mening som avses i

text: skadeståndslagen

text: När det gäller Skatteverkets brottsanmälan finns i

text: 17 § skattebrottslagen (1971:69)

text: bestämmelser enligt vilka verket ska göra en anmälan till åklagaren så snart det finns anledning att anta att brott enligt

text: skattebrottslagen

text: har begåtts eller att någon gjort sig skyldig till bokföringsbrott eller grovt bokföringsbrott. Detta gäller dock inte om det kan antas att brottet inte kommer att medföra påföljd eller om anmälan av något annat skäl inte behövs. En anmälan ska äga rum så snart det finns förutsättningar för att inleda en förundersökning. Vid

text: skattebrottslagens

text: tillkomst var utgångspunkten att skattetillägg skulle påföras även i de fall gärningen föranledde åtal och dom i ett skattebrottmål. Frågan om det svenska systemet stred mot Europakonventionen prövades genom flera avgöranden. Genom pleniavgörandena

text: NJA 2013 s. 502

text: och

text: HFD 2013 ref. 71

text: slog Högsta domstolen och Högsta förvaltningsdomstolen fast att beslut om skattetillägg utgör hinder för åtal beträffande samma oriktiga uppgifter och omvänt. Vid tidpunkten för anmälan, den 15 juni 2010, fanns det anledning för Skatteverket att anta att brott hade begåtts. Någon anledning för Skatteverket att anta att brotten inte skulle medföra påföljd fanns inte eftersom den då rådande uppfattningen var att ett beslut om skattetillägg inte utgjorde hinder mot åtal för skattebrott avseende samma oriktiga uppgift.

text: När det gäller de begärda beloppen så har NB inte visat att det finns ett adekvat orsakssamband mellan de påstådda felen och några ekonomiska skador av det slag han uppger att han drabbats av. Han har inte heller styrkt skadorna och dess omfattning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Skatteverkets handläggning av och beslut i ärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömning

text: Inkomståret 2009

text: När det gäller inkomståret 2009 så har Skatteverkets beslut att skönsmässigt beräkna kapitalvinst samt påföra skattetillägg prövats av förvaltningsrätten. NB begärde då att omkostnadsbeloppet skulle bestämmas annorlunda samt att han skulle befrias från skattetillägget. Förvaltningsrätten avslog hans överklagande. Som skäl framgick bl.a. att det ankom på NB att visa vilka byggnationskostnader han haft och att kostnaderna i avsaknad av sådan utredning får uppskattas till ett skäligt belopp (skönstaxering). Förvaltningsrätten konstaterade även att fanns grund för att påföra skattetillägg. Den omständigheten att förvaltningsrätten gjort samma bedömning som Skatteverket i fråga om skönstaxering och skattetillägg talar för att det inte varit fråga om någon uppenbar oriktig bedömning från Skatteverkets sida.

text: Skatteverket hade innan prövningen i förvaltningsrätten medgett avdrag för underskott i näringsverksamhet. Skatteverket har medgett att verket skulle ha dragit av underskottet vid kapitalvinstberäkningen och att underlåtenhet att göra detta skulle kunna utgöra ett förbiseende som kan medföra skadeståndsansvar för staten. Av utredningen framgår dock att beloppet tillgodoförts NB:s skattekonto den 22 oktober 2015. Även om Skatteverkets underlåtenhet att dra av underskottet skulle kunna utgöra fel eller försummelse finns det ingen utredning som visar att detta orsakat någon skada.

text: Sammantaget framgår det inte av utredningen att det finns någon skadeståndsskyldighet för staten för förmögenhetsskada avseende inkomståret 2009.

text: Inkomståret 2012

text: När det gäller inkomståret 2012 framgår av utredningen att Skatteverket har beslutat att genom skönstaxering bestämma NB:s skattepliktiga vinst vid försäljning, eftersom någon deklaration inte lämnats in. Justitiekanslern instämmer i Skatteverkets bedömning att den omständigheten att ett beslut ändras efter att nya uppgifter tillkommit inte innebär att det ursprungliga beslutet varit felaktigt. Av utredningen framgår således inte heller att det föreligger någon skadeståndsskyldighet för staten för förmögenhetsskada avseende inkomståret 2012.

text: Brottsanmälan

text: Skatteverket gjorde brottsanmälan i juni 2010.

text: Så som Skatteverket har anfört var rättsläget när det gäller frågan om ett beslut om skattetillägg utgjorde hinder för åtal beträffande samma gärning länge oklart. I tiden före avgörandet

text: NJA 2013 s. 502

text: (den 11 juni 2013) innebar den tolkning som Högsta domstolen och Högsta förvaltningsdomstolen hade gjort att det inte förelåg hinder mot att tillämpa det svenska systemet med dubbla sanktioner och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet. Att Skatteverket godtog denna tolkning när verket tillämpade regelverket i tiden fram till Högsta domstolens ändrade ställningstagande i juni 2013 kan således inte innebära att verket agerat oaktsamt på ett sådant sätt som är en förutsättning för skadeståndsskyldighet.

text: När det gäller övriga brottsmisstankar har den omständigheten att brotten preskriberats vid tidpunkten för domstolens prövning inte någon betydelse för frågan om Skatteverkets anmälningsskyldighet. Någon grund för skadestånd för förmögenhetsskada finns därför inte heller på grund av Skatteverkets brottsanmälan.

text: Övriga frågor

text: Det som NB har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte heller underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå. Inte heller har NB:s rättigheter enligt Europakonventionen överträtts. NB:s begäran om skadestånd ska därför avslås.


title: Remissyttrande - En snabbare lagföring – försöksprojekt med ett snabbförfarande i brottmål (Ds 2017:36)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: En snabbare lagföring kan bidra till ökad rättssäkerhet och effektivitet. Justitiekanslern välkomnar således förslaget att inleda ett försöksprojekt med syftet att förkorta lagföringstiderna när det gäller vissa brott. De brottstyper som enligt promemorian ska omfattas av snabbförfarandet framstår som lämpliga för ett sådant projekt.

text: Flera av de förslag som lämnas i promemorian handlar om ett ändrat arbetssätt och en ökad samverkan mellan de inblandade domstolarna och myndigheterna. Justitiekanslern delar promemorians bedömning att det finns åtgärder som kan vidtas inom ramen för gällande lagstiftning för att åstadkomma en snabbare lagföring. Promemorian innehåller även några förslag till lagändringar. När det gäller dessa har Justitiekanslern några synpunkter endast när det gäller det föreslagna nya delgivningssättet tillgänglighetsdelgivning .

text: Enligt förslaget ska den ingripande polisen på brottsplatsen informera den misstänkte om att stämningsansökan, kallelse och andra handlingar i brottmålet kommer att finnas tillgängliga hos domstolen en viss bestämd tid och plats och att den misstänkte vid den aktuella tidpunkten kan hämta handlingarna hos domstolen. Utgångspunkten för det nya delgivningssättet är att tidpunkten för huvudförhandlingen är bestämd i förväg. Personen anses sedan delgiven när handlingarna tillgängliggörs på angivet sätt. Enligt förslaget ska handlingarna även skickas till den misstänkte men detta utgör inget krav för att delgivning ska anses ha skett. Det anförs t.ex. i promemorian att även för det fall tingsrätten av förbiseende underlåtit att uppfylla skyldigheten att skicka handlingarna till den tilltalade så hindrar detta inte att delgivning ändå ska anses ha skett, eftersom det avgörande är att tillgängliggörandet har skett på ett korrekt sätt (s. 125). Det anförs i promemorian att det nya delgivningssättet säkerställer att den misstänkte delges stämningsansökan och andra handlingar i målet på ett snabbt, säkert och på ett förutsebart sätt (s. 15).

text: Det är givetvis positivt om det går att förenkla delgivningsförfarandet och därigenom minska risken för att handläggningen drar ut på tiden. Intresset att uppnå en snabbare och enklare delgivning får dock inte negativt påverka den enskildes rättssäkerhet.

text: När polisen, enligt förslaget, lämnar informationen till den misstänkte i anslutning till brottsplatsen kommer det att finnas en rad osäkerhetsmoment. Det kan t.ex. inte vara känt vilka handlingar som kommer att finnas tillgängliga, om de faktiskt kommer att kunna hållas tillgängliga på angivet datum och plats eller om målet ens kommer att överlämnas till domstolens prövning. Åklagaren har ju ännu inte tagit ställning till om förutsättningar för åtal föreligger. Det torde även kunna bli aktuellt att utfärda strafföreläggande (t.ex. genom möjligheten till fullmakt) och det kan visa sig att en annan tingsrätt ska handlägga målet än den polisen utgått ifrån. Även situationen att tingsrätten så småningom bedömer att målet kan avgöras utan huvudförhandling kan uppkomma. Alla dessa osäkerhetsmoment gör att det finns en risk att delgivningen i många fall inte kommer att kunna ske på det sätt som polisen informerat om eller att huvudförhandling inte kommer att kunna hållas den dag som uppgetts.

text: Enligt förslaget hindrar tillgänglighetsdelgivning inte att andra delgivningssätt används och den misstänkte ska t.ex. kunna få information om både tillgänglighetsdelgivning och förenklad delgivning. Det anges i promemorian även att det ska vara möjligt att delge en handling från ett annat åtal vid samma tingsrätt med tillgänglighetsdelgivning om åtalet i snabbförfarandet handläggs tillsammans med det andra åtalet. Även om den misstänkte har fått information om att också andra handlingar än de avseende det aktuella brottet kan delges genom tillgänglighetsdelgivning ser Justitiekanslern en risk att delgivning av dessa handlingar blir närmast illusorisk, särskilt om tingsrätten skulle missa att även skicka handlingarna. Det kan för den misstänkte även bli svårt att förstå vad som egentligen gäller och Justitiekanslern ser en risk att den misstänkte inte uppmärksammar t.ex. om tiden för huvudförhandlingen ändras i förhållande till den tid som polisen först angett.

text: Det föreslagna nya delgivningssättet skulle mot den här bakgrunden kunna innebära vissa risker ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Justitiekanslern ser även en risk att det föreslagna delgivningssättet inte leder till den effektivitetsvinst som är avsedd utan tvärtom riskerar att komplicera och fördröja delgivningsförfarandet. Detta innebär inte att Justitiekanslern avstyrker förslaget men det är viktigt att noga analysera effekterna. Innan försöket inleds bör det därför finnas en noggrann planering för hur de nya handläggningsformer som prövas ska kunna utvärderas på ett sätt som tar tillvara erfarenheterna och garanterar att de permanenta åtgärder för att åstadkomma ett snabbare förfarande som förhoppningsvis blir resultatet av försöket inte riskerar att minska rättssäkerheten och effektiviteten i lagföringen.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till långsam handläggning i mål om skattetillägg

text: PB tillerkänns skadestånd med 25 000 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att se till att ersättningen betalas ut till PB.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Efter ansökan från Skatteverket beslutade Länsrätten i Jönköpings län den 11 oktober 2004, utan föregående kommunicering, att PB:s egendom fick betalningssäkras till ett visst belopp för betalning av inkomstskatt och skattetillägg avseende inkomståren 2000, 2002 och 2003. Efter att Kronofogdemyndigheten verkställt beslutet fastställdes beslutet av länsrätten. På begäran av Skatteverket beslutade länsrätten den 27 augusti 2009 att upphäva beslutet om betalningssäkring.

text: I mars 2005 fick PB del av en granskningspromemoria från Skatteverket som innehöll överväganden om höjning av hans taxerade inkomst för de nämnda inkomståren och om påförande av skattetillägg. Den 4 april 2005 beslutade Skatteverket att höja PB:s taxerade inkomst för vart och ett av inkomståren och ta ut skattetillägg.

text: PB överklagade beslutet till Länsrätten i Skåne län. Han överklagade beslutet för respektive inkomstår (inklusive skattetilläggen) vid olika tillfällen under perioden den 25 april – 8 juni 2005. Genom en dom den 14 januari 2009 avslog domstolen överklagandena. PB delgavs domen den 12 april 2010.

text: PB överklagade i juni 2010 domen till Kammarrätten i Göteborg. Kammarrätten beslutade den 9 februari 2011 att upphäva domen och visa målet åter till Förvaltningsrätten i Malmö för ny handläggning. Skälet var att länsrätten felaktigt låtit bli att tillåta PB att åberopa bevisning i form av vittnesförhör. Vid en ny prövning avslog förvaltningsrätten överklagandena i en dom den 7 april 2011.

text: PB överklagade domen i augusti 2011 till kammarrätten, som den 23 oktober 2012 avslog överklagandet. I januari 2013 överklagade PB domen till Högsta förvaltningsdomstolen med yrkande om att skattetilläggen skulle undanröjas på grund av att det stred mot dubbelbestraffningsförbudet i Europakonventionen att ta ut dem, eftersom han hade dömts för skattebrott. Genom en plenidom den 29 oktober 2013 undanröjde Högsta förvaltningsdomstolen skattetilläggen (

text: HFD 2013 ref. 71

text: Anspråket m.m.

text: PB har begärt skadestånd av staten för ideell skada med 60 493 kr för att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har åsidosatts genom den utdragna skattetilläggsprocessen.

text: Justitiekanslern har hämtat in yttrande från Skatteverket, Förvaltningsrätten i Malmö och Kammarrätten i Göteborg.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Mål om betalningssäkring och skattetillägg omfattas av artikel 6.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Europadomstolens praxis ger inte stöd för att en inaktivitetsperiod ensam innebär att artikel 6.1 i Europakonventionen har åsidosatts med mindre än att det är fråga om en verkligt substantiell period av inaktivitet. För svensk del bedömde Europadomstolen i målet Martin Denev v. Sweden (Application no. 25419/94) att en kränkning av artikel 6.1 i konventionen hade förekommit då det hade tagit Regeringsrätten nästan två år att pröva frågan om prövningstillstånd. Målet var okomplicerat och dröjsmålet hade inte föranletts av sökanden. Särskild vikt lades dock vid att det rörde sig om ett mål om mönsterskydd där skyddstiden – om ansökan bifalls – endast gäller under fem år från ansökningstidpunkten. Den totala handläggningstiden uppgick till drygt tre år och nio månader.

text: Justitiekanslern har inom ramen för statens frivilliga skadereglering, med beaktande av Europadomstolens avgörande i Denev-målet, samt bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2005 s. 726

text: och

text: RÅ 2006 ref. 43

text: , bedömt att en inaktivitetsperiod som har pågått i två år kan föranleda slutsatsen att en kränkning har förekommit. Genom Högsta domstolens praxis bekräftas att varje period av inaktivitet inte innebär att det har skett en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid, utan att det måste röra sig om längre sådana perioder. I

text: NJA 2005 s. 726

text: hade det förekommit en period av inaktivitet på cirka ett år vid hovrättens handläggning av ett brottmål, vilket dock inte ansågs innebära en överträdelse av artikel 6.1 i Europakonventionen.

text: Överväganden

text: Den relevanta perioden vid bedömningen av om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts i detta fall är oktober 2004 – oktober 2013, dvs. från länsrättens beslut om betalningssäkring (eller delgivningsdagen för beslutet en tid senare) till Högsta förvaltningsdomstolens avgörande. Det är alltså fråga om en tid om nio år för handläggning hos Skatteverket och i tre domstolsinstanser.

text: Målet låg hos Länsrätten i Skåne län under tre års tid (2005–2008), i princip utan att någon handläggningsåtgärd vidtogs. Enligt domstolen kan ett skäl till detta ha varit att domstolen vid den tiden hade höga balanser. Staten kan dock inte freda sig från ansvar genom att åberopa en hög arbetsbelastning i sådana fall. Länsrätten kan således inte anses ha upprätthållit de krav som följer av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . I övrigt går det inte att peka på att handläggningen i någon instans har dragit ut på tiden. Att den totala handläggningstiden uppgått till nio år kan emellertid inte bortses från.

text: Vid en samlad bedömning – varvid även ska beaktas att målen inte har varit av okomplicerat slag – anser Justitiekanslern att PB:s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars rättigheter enligt konventionen har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt nationellt rättsmedel för att komma till rätta med överträdelsen.

text: PB har inte gottgjorts och har inte heller kunnat gottgöras för konventionsöverträdelsen inom ramen för processen i fråga. Vad som återstår då är ekonomisk ersättning för den ideella skada som han kan ha lidit. Enligt Europadomstolens praxis finns en stark men motbevisbar presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför en ideell skada för den enskilde. Det är i detta fall inte tillräckligt att konstatera att en överträdelse har skett utan ekonomisk kompensation är påkallad.

text: Ersättning i den storleksordning som PB har begärt kan dock inte komma i fråga. Med utgångspunkt i vad som utgivits i liknande fall och med beaktande av Högsta domstolens avgöranden i

text: NJA 2010 s. 363

text: och

text: NJA 2012 s. 211

text: (I-II), bedömer Justitiekanslern ersättningen för ideell skada till skäliga 25 000 kr.


title: Initiativärende med anledning av en skolas beslut att inte låta ett politiskt parti få komma till skolan för att sprida tryckt politisk information

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Karlbergsskolan, Köpings kommun, för dess beslut att avslå en begäran från ett politiskt parti om att få komma till skolan för att anordna bokbord samt dela ut flygblad.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En person ansökte hos Karlbergsskolan, Köpings kommun, om att få komma dit för att för Nationaldemokraternas räkning anordna bokbord och sprida flygblad om partiet. I ett beslut den 10 september 2007 tog skolans rektor RL ställning till begäran. Han anförde att grunden för beslutet var de riktlinjer som hade antagits i kommunstyrelsen i Köpings kommun och som skulle behandlas i kommunfullmäktige den 24 september 2007. Han citerade – med följande kursivering – riktlinjerna:

text: ”Partier som riskerar att störa skolans ordning samt vars uppfattning inte stämmer överens med skolans värdegrund ska utestängas.”

text: Därefter anförde RL som skolans beslut:

text: ”Jag avslår därför er begäran om att få komma till Karlbergsskolan under skoltid för att informera om Nationaldemokraterna då skolan inte är en allmän plats.”

text: Utredningen

text: Sedan Nationaldemokraterna Västmanland på grund av det inträffade hade anmält RL för brott mot

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: , beslutade Justitiekanslern den 18 december januari 2007 (ärende nr

text: ) att inte inleda någon förundersökning. Med beaktande av regleringen i

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: beslutade Justitiekanslern att i stället inleda ett särskilt tillsynsärende rörande det inträffade.

text: Liknande anmälningar inkom därefter från Nationaldemokraterna rörande Brinellskolan i Fagersta, Norra Västmanlands Utbildningsförbund, Kungsängsskolan i Sala och Rodengymnasiet i Norrtälje. Justitiekanslern beslutade i samtliga fall att inte inleda någon förundersökning samt att inte inleda ytterligare tillsynsärenden än det som rörde Karlbergsskolan (beslut den 11 januari 2008 i ärende nr

text: och den 26 mars 2008 i ärende nr

text: ). Justitiekanslern hänvisade i det senare beslutet till att frågeställningar liknande dem som hade förts fram av anmälaren skulle bli föremål för behandling i tillsynsärendet avseende Karlbergsskolan.

text: Det inledda tillsynsärendet remitterades till Köpings kommun för yttrande. I remissen redogjorde Justitiekanslern för vissa bestämmelser av betydelse samt beslut från Riksdagens ombudsmän (JO) rörande situationer liknande den aktuella.

text: Kommunen anförde genom ett yttrande från Barn- och utbildningsnämnden väsentligen följande.

text: ”Rektor för Karlbergsskolan i Köpings kommun har i beslut den 10 september 2007 avslagit ansökan från nationaldemokraterna om att få besöka skolan för att genom bokbord och spridande av politiska flygblad informera om partiet.

text: Rektor hänvisade i beslutet till "Riktlinjer för politiska organisationers kontakter med skolan i Köpings kommun" som ansvarig nämnd och kommunstyrelsen vid ansökningstillfället hade ställt sig bakom och som därefter fastställts i full politisk enighet av kommunfullmäktige i Köpings kommun den 24 september 2007.

text: I de beslutade riktlinjerna sägs bl a att "partier som riskerar att störa skolans ordning samt vars uppfattning inte stämmer överens med skolans värdegrund ska utestängas". Formuleringen har sin grund i genomförda dialoger med skolpersonal i kommunen. Det visade sig finnas en påtaglig oro för att antidemokratiska och främlingsfientliga krafter skall påverka verksamhet och ordning i skolan på ett starkt negativt sätt. Vikten av att upprätthålla och fortsatt utveckla det omfattande integrationsarbete som bedrivits i skolan framhölls särskilt. Syftet med riktlinjerna, samstämmigt antagna av kommunens högsta beslutande organ, är att ge skolledning och skolpersonal ett politiskt stöd för hanteringen av dessa frågor.

text: Såväl Justitieombudsmannen som Skolverket och Sveriges kommuner och landsting har i olika sammanhang påtalat och kommenterat de motstridiga krav i förhållande till tryckfrihetslagstiftningen som gällande skollagstiftning ställer på skolans agerande vad gäller yttringar som inte är förenliga med den värdegrund som skolan har skyldighet att förmedla och värna. Det är därför föga förvånande om skolledning och skolpersonal upplever frustration och känner sig kränkta i sin yrkesroll om politiska grupperingar som har en helt annan grundsyn på demokrati och människors lika värde ska ges tillfälle att sprida sitt budskap i skolan.

text: Lagen (

text: ) om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever har dessutom ytterligare skärpt skolans skyldighet att förebygga och förhindra trakasserier och annan kränkande behandling.

text: Det helt överskuggande skälet till rektors avslag på nationaldemokraternas ansökan var emellertid risken för ordningsstörningar i skolan. Det är huvudmannens och rektors ansvar att säkerställa att ordningen i skolan upprätthålls och att ingen elev eller personal upplever sig kränkt.

text: Någon ovillkorlig rätt att i skolan affischera, sprida flygblad eller arrangera bokbord har inte enskilda organisationer. I JO:s ämbetsberättelse 1991/1992 slås fast att skolans arbetsformer och de grundläggande värden skolan enligt skollag och läroplaner är skyldiga att upprätthålla medför att begreppet ordning i barn- och ungdomsskolan har ett något vidare innehåll än i allmänhet.

text: På Karlbergsskolan finns ett antal elever med utländsk bakgrund som kan uppleva sig kränkta och förnedrade av de yttringar av främlingsfientlighet som dessvärre har blivit allt vanligare i vårt samhälle.

text: Budskap som står i strid med skolans värdegrund kan bemötas och nyanseras under ordnade former genom t ex diskussion och information. Ordningsstörningar och kränkningar är däremot mera omedelbara till sin karaktär. Konsekvenser och uttryck är svåra att förutse och kontrollera. Rektor kom till bedömningen att det fanns överhängande risk att såväl elever som skolpersonal skulle uppleva nationaldemokraternas närvaro på skolan som provocerande och kränkande.

text: Parallellt under hösten 2007 hade också nationaldemokratisk information placerats i elevskåp på det närbelägna Ullvigymnasiet trots att gymnasiechef/rektor nekat tillträde, vilket visar på att företrädare för nationaldemokraterna är beredda till stark obstruktion mot fattade beslut. Skolledningen bedömde därför att ett bifall till nationaldemokraternas ansökan även skulle medföra en risk för att ytterligare aktioner, som inte överenskommits, skulle kunna komma att genomföras på Karlbergsskolan.

text: Justitiekanslern beslutade 2008-01-11, dnr

text: , i två parallella ärenden om ifrågasatta brott mot

text: tryckfrihetsförordningen

text: att inte inleda förundersökning eller vidta någon åtgärd i övrigt. Vi anser att det föreligger tydliga likheter mellan dessa ärenden och det nu aktuella ärendet på Karlbergsskolan i Köpings kommun.”

text: Yttrandet har tillställts anmälaren för kännedom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: garanterar innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning.

text: Vad beträffar tryckfriheten finns särskilda grundlagsföreskrifter i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Enligt dess

text: 1 kap. 2 §

text: är det inte tillåtet för myndigheter eller andra allmänna organ att på grund av en skrifts innehåll, genom en åtgärd som inte har stöd i förordningen, bl.a. hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten.

text: Ansökan om att få komma till Karlbergsskolan rörde anordnande av bokbord och utdelning av politiska flygblad. Detta är aktiviteter som typiskt sett innefattar spridning av sådana tryckta skrifter som omfattas av

text: tryckfrihetsförordningens

text: reglering. Skolans beslut bör därför bedömas med utgångspunkt i denna grundlags förbud mot spridningshinder med anledning av en tryckt skrifts innehåll.

text: Spridning av en tryckt skrift inom en skola, t.ex. genom bokbord eller utdelning av flygblad, anses enligt praxis utgöra spridning bland allmänheten. Begränsningar i denna spridningsrätt med anledning av skriftens innehåll får därför enligt den nämnda bestämmelsen inte ställas upp utan stöd i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Detta gäller trots att skollokaler inte utgör allmän plats. Bestämmelserna innefattar emellertid inte någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en plats som inte är allmän för att där sprida tryckta skrifter. På en skola är det en fråga för skolledningen att ge tillstånd för utomstående att utöva sådana aktiviteter inom skolans område. Ett avslag på en ansökan att i detta syfte få komma till skolan eller ett förbud i detta avseende för utomstående får emellertid inte grundas på innehållet i de skrifter som är i fråga. I så fall utgör avslaget eller förbudet ett sådant spridningshinder som är förbjudet enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: Redan utifrån motiveringen av det nu aktuella avslagsbeslutet från Karlbergsskolan måste detta enligt Justitiekanslerns mening anses ha fattats i vart fall delvis med anledning av Nationaldemokraternas politiska åsikter. Beslutet får därmed även anses grundat på de förväntade åsikterna i de skrifter som skulle spridas på skolan.

text: Kommunen har emellertid i sitt yttrande hit hävdat att det huvudsakliga skälet för beslutet – trots dess lydelse – var inte det förväntade politiska budskapet utan risken för ordningsstörningar på skolan. Enligt yttrandet kom rektorn på skolan fram till att det fanns en överhängande risk för att elever och skolpersonal skulle uppleva Nationaldemokraternas närvaro på skolan som provocerande och kränkande. Det går enligt Justitiekanslerns mening inte att uppfatta kommunens inställning på något annat sätt än att risken för att enskilda elever eller anställda skulle ta illa vid sig av Nationaldemokraternas närvaro samt risken för ordningsstörningar ytterst berodde på partiets politiska budskap. De uppgivna ordningsskälen får därmed anses ha haft ett samband med de åsikter som partiet förväntades föra fram (jfr JO:s beslut den 26 oktober 2007 i ärende nr 4192-2006). Frågan är om de uppgivna ordningsskälen likväl kunde rättfärdiga skolans beslut att neka Nationaldemokraterna tillträde till skolans område.

text: En skolledning har en skyldighet att upprätthålla ordningen i skolan.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: förbjuder inte sådana hindrande åtgärder mot en tryckt skrifts spridning som är påkallade av rena ordningshänsyn. En skola kan därför inskränka spridningsrätten efter en bedömning som är baserad strikt på att spridningen inte är förenlig med ordningen på skolan. Justitiekanslern uttalade i ett beslut den 27 november 1967 (ärende nr AD 6/67) att det bl.a. med hänsyn till skolans arbetsformer och dess fostrande uppgift kan göras gällande att begreppet ordning har ett något vidare innehåll inom skolor för barn och ungdom än i allmänhet och att spridningsförbud inom sådana skolors områden således kan vara tillåtliga i större utsträckning än vad som vanligen är fallet. JO har anslutit sig till denna bedömning (JO 1970 s. 294, jfr JO 1991/92:1 s. 346). Naturligtvis får ordningshänsyn inte användas som ”svepskäl” för att kringgå förbudet om spridningshinder på grund av en skrifts innehåll.

text: Under särskilda förhållanden kan allmänna ordningshänsyn motivera att politiska partier nekas tillträde till en skola eller att möjligheten att där lämna information begränsas eller styrs av skolan vad gäller tid, rum och form. För detta måste det dock krävas att de negativa konsekvenser som tillträdet kan antas få för ordningsförhållandena är klart påvisbara (jfr nämnda JO-beslut från 2007) och att de inte har karaktär av svepskäl för att utestänga ett parti på grundval av de åsikter som partiet förväntas föra fram. Med anledning av kommunens hänvisning till lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever kan tilläggas att den lagen självfallet inte får åberopas till stöd för beslut eller handlande som står i strid med grundlagarnas reglering.

text: För det fall ordningsstörningarna förväntas komma inte från ett visst politiskt parti utan från skolans egna elever med anledning av partiets budskap är det inte acceptabelt att enbart med hänvisning till detta utestänga partiet från att sprida skrifter med sitt budskap på skolan. Den rätt till elevinflytande som elever har innebär inte att de genom ordningsstörningar kan tillåtas beta skolledningen dess möjlighet och skyldighet att utforma verksamheten enligt gällande regelverk. I stället måste det krävas att skolledningen gör betydande ansträngningar för att stävja risken för ordningsstörningar från skolans elever. Detta kan göras på olika sätt, t.ex. genom att skolan framhåller att sådana ordningsstörande aktioner som nu är i fråga inte skulle vara förenliga med demokratiska grundvärderingar och därför inte skulle tolereras av skolan.

text: Några konkreta belägg i det aktuella fallet för Karlbergsskolans misstankar om ordningsstörningar har inte lagts fram, och det har inte ens påståtts att skolan förväntade sig att företrädare för Nationaldemokraterna skulle uppträda ordningsstörande. Snarare synes misstankarna ha bestått i allmänna farhågor för att skolans egna elever skulle störa ordningen om partiet tilläts komma dit. Det har inte framkommit att skolledningen vidtog eller övervägde några åtgärder för att förebygga sådana befarade ordningsstörningar vid Nationaldemokraternas besök.

text: Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att omständigheterna inte gav skolledningen på Karlbergsskolan tillräcklig anledning att utifrån ordningshänsyn neka Nationaldemokraterna att komma dit. Det samband – uttryckligen enligt beslutet och indirekt genom de föregivna ordningsskälen – som skolans beslut hade med partiets politiska åsikter innebär i stället att beslutet sammanfattningsvis får anses oförenligt med spridningsförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Till det anförda kommer att vid sitt ställningstagande till om ett politiskt parti ska få tillträde till en skola, t.ex. i syfte att sprida skrifter, måste skolledningen också beakta den övergripande bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Den innebär att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Då det har framgått att andra politiska partier utan hinder av sina åsikter har kunnat verka på Karlbergsskolan kan en särbehandling i detta avseende av Nationaldemokraterna inte anses förenlig med den objektivitets- och likabehandlingsprincip som framgår av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: I någon mån måste skolans beslut ses i ljuset av de riktlinjer som berördes i beslutet och som sedermera fastställdes av kommunfullmäktige i Köpings kommun. Det rör sig emellertid om just riktlinjer, vars lydelse inte betar skolan skyldigheten att fatta beslut och i övrigt bedriva sin verksamhet på det sätt som är korrekt enligt tillämpliga bestämmelser. Någon möjlighet för kommunen att genom riktlinjer eller på något annat sätt besluta om avsteg från grundlagarnas reglering föreligger inte.

text: Avslutningsvis bör det framhållas att de avvägningar som en skolledning ställs inför i fall som det förevarande kan vara svåra att hantera. Ett möjligt sätt att undkomma problematiken är naturligtvis att konsekvent och oberoende av t.ex. förekomsten av ordningsstörningar neka alla politiska partier tillträde till en skola, oavsett vilka åsikter som de förespråkar. En sådan ordning skulle ur ett grundlagsperspektiv vara principiellt oantastlig. Samtidigt är Justitiekanslern medveten om de krav som enligt skolförfattningarna ställs på skolan att samverka med omvärlden och bl.a. uppmuntra att olika åsikter, problem och värderingar lyfts fram. Ett värdefullt inslag i undervisningen och skolans samhällsorienterande verksamhet kan då onekligen vara kontakt och samverkan med olika politiska partier. Det kan emellertid inte nog understrykas att detta måste ske med fullt beaktande av den ovan redovisade regleringen i

text: regeringsformen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: Med den kritik mot Karlbergsskolan som ligger i det anförda avslutas ärendet.


title: Yttrande till Konstitutionsutskottet angående en motion med anledning av prop. 2001/02:59 Hets mot folkgrupp

text: Justitiekanslern har av Konstitutionsutskottet ombetts att uttala sig om de frågor som väcks i motion 2001/02:K26 med anledning av

text: prop. 2001/02:59

text: Hets mot folkgrupp, m.m. Justitiekanslern får med anledning härav anföra följande.

text: Till att börja med vill jag framhålla att jag givetvis inte nu kan "tolka gällande rätt" i det avseende som är berört. Den nya lydelsen av bestämmelsen är ju inte antagen än, och det framtida rättsläget kommer att kunna påverkas av de uttalanden som utskottet eventuellt gör i sitt betänkande. Däremot kan jag göra en preliminär bedömning av hur bestämmelsen i propositionens förslag kommer att läsas under den förutsättningen att inga ytterligare motivuttalanden görs. En sådan bedömning torde också kunna läsas, åtminstone i vissa delar, som en synpunkt om vad som enligt min mening bör gälla.

text: Att min bedömning måste vara preliminär hänger bl.a. samman med min roll som åklagare på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Jag kan naturligtvis inte ge några bindande förhandsbesked om hur jag avser att tolka lagen i min åklagarroll.

text: Motionen tar särskilt upp frågan om bedömningen av uttalanden som är "normerande till sin karaktär" eller "normativa". Med anledning av vad som sägs i motionen vill jag framhålla att det enligt min bedömning inte kan komma i fråga att generellt särbehandla normativa uttalanden. Det kan alltså knappast bli aktuellt att tolka bestämmelsen så att lagstiftaren avsett att en gång för allaundanta sådana uttalanden från det straffbara området. Men inte heller kan det komma i fråga att normativa uttalanden riktade mot en viss grupp med anspelning på exempelvis sexuell läggning alltid skulle anses innefatta hets mot folkgrupp. Det avgörande måste i stället bli, som över huvud taget vid tolkning av denna straffbestämmelse, vilket uppsåtet med uttalandet är, i vilket sammanhang det görs och vilken karaktär uttalandet har i det enskilda fallet. Man måste alltid ställa sig frågan om uttalandet inrymmer ett hot eller ett uttryck för missaktning mot gruppen i fråga.

text: Inte heller när det gäller den situation som nämns uttryckligen i motionen - en predikan som uppmanar till celibat för en viss grupp - lär man kunna ge ett svar en gång för alla på frågan om ett brott har begåtts. Den som från en predikstol säger exempelvis "jag måste uppmana Er som är homosexuella att leva i celibat" kan inte anses göra sig skyldig till hets mot folkgrupp, knappast heller om homosexuella samtidigt "varnas" för att deras läggning är "skadlig". Den som däremot från samma predikstol gör vittgående uttalanden, avsedda att vanhedra homosexuella, med innehåll bl.a. att "ett homosexuellt leverne är syndigt och osedligt, varför alla homosexuella som inte kan avhålla sig från att utöva sin avvikande läggning måste fördömas", ja den gör sig möjligen skyldig till ett brott.

text: Med hänsyn till hur frågan angående en uppmaning till celibat har ställts i motionen vill jag slutligen påpeka att det knappast kan komma i fråga att anseen grupp som inte lever efter ett celibat utgöra en sådan grupp som avses i straffbestämmelsen om hets mot folkgrupp. Det krävs ju att alla i ett kollektiv utpekas. Man torde sålunda inte kunna dömas för hets mot folkgrupp innefattande missaktning enbart mot - exempelvis - de homosexuella som inte efterlever ett av någon påbjudet celibat.

text: Med anledning av en artikel och en ledare i tidningen Världen idag den 1 mars 2002 vill jag framhålla att jag har refererats på ett delvis felaktigt sätt. Som torde ha framgått ovan menar jag inte, som sägs i artikeln, att frågan om ett brott har begåtts är svårbedömd bara för att en predikant gör anspråk på att Bibelns ord är giltiga i dag och att vi bör leva efter dem. Och självfallet har jag inte sagt, som hävdas i ledaren, att den predikant etc. som gör anspråk på att Bibelns syn på homosexualitet är giltig i dag och att vi bör leva efter den "kan räkna med åtal".


title: Initiativärende med anledning av en anmälan angående ifrågasatt brott mot repressalieförbudet

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden med anledning av hur dåvarande divisionschefen vid Skånes universitetssjukhus har agerat med anledning av en debattartikel som skrivits av anställda vid sjukhuset.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sydsvenskan publicerade den 11 november 2012 en debattartikel om nedskärningar inom cancervården i Skåne skriven av tolv medarbetare på den onkologiska kliniken vid Skånes universitetssjukhus, SUS. I artikeln framfördes bl.a. artikelförfattarnas syn på vilka negativa konsekvenser beslutade nedskärningar skulle komma att innebära för personal och patienter vid sjukhuset.

text: Två anmälningar inkom därefter till Justitiekanslern angående ifrågasatt brott mot repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Med hänvisning till artiklar i Sydnytt och Sydsvenskan uppgavs att vårdpersonalen på sjukhuset hotats med repressalier från divisionschefen CR samt sjukhuschefen JE med anledning av debattartikeln.

text: Justitiekanslern beslutade den 11 december 2012 att inte inleda förundersökning. I beslutet anförde Justitiekanslern att uppgifterna i anmälan inte var sådana att de gav skäl att anta att någon överträdelse av repressalieförbudet hade förekommit som kunde föranleda straffrättsligt ansvar. Justitiekanslern fann dock skäl att inom ramen för sin tillsynsverksamhet granska sjukhusledningens agerande mot de tolv medarbetare som skrivit debattartikeln.

text: Utredningen

text: I remiss till SUS den 20 december 2012 redogjorde Justitiekanslern för bakgrunden till initiativärendet och bad sjukhuset yttra sig över vad som anförts i anmälningarna. Vidare ombads sjukhuset redogöra för sin syn på frågan om de i anmälningarna utpekade personerna vidtagit otillåtna eller olämpliga åtgärder mot medarbetare med anledning av debattartikeln.

text: SUS har i sitt yttrande hit anfört bl.a. följande.

text: Uppgifter i anmälningarna

text: De till JK inkomna anmälningarna hänvisar till ett antal artiklar i Sydnytt och Sydsvenskan, vilka ger ett intryck av att sjukhusledningen hotat berörda chefer med repressalier på grund av de i debattartiklarna framförda åsikterna. Artiklarna ger dock, enligt SUS, inte en korrekt bild av vad som de facto diskuterats mellan divisionschefen och aktuella medarbetare vid Skånes onkologiska klinik.

text: Samtal med berörda medarbetare

text: SUS konstaterar att dåvarande divisionschefen CR 2012-11-09 kallade till ett möte 2012-11-13 med samtliga 24 chefer inom Skånes onkologiska klinik i syfte att diskutera den ekonomiska situationen vid kliniken. Mötet var således inte påkallat av den i Sydsvenskan 2012-11-11 införda debattartikeln, vars innehåll inte var känt för sjukhusledningen förrän den publicerades. Vid mötet kom dock debattartikeln upp till diskussion eftersom CR, liksom sjukhusledningen i övrigt, ansåg det påkallat att dels reda ut vissa direkta felaktigheter kring uppgifter om klinikens budgeterade medel samt antal vårdplatser som angivits i debattartikeln, dels poängtera att man även som mellanchef har ett medansvar för fattade beslut. Mellanchefen ansvarar primärt för de beslut han/hon fattar. Emellertid har ramarna för mellanchefens beslut ofta satts på högre nivå i organisationen. Genom att mellanchefen fattar sitt beslut inom de givna ramarna, så innebär mellanchefens ansvar för det egna beslutet också ett medansvar för redan fattade beslut.

text: Några hot om repressalier, riktade till chefer som undertecknat debatt-artikeln, förekom inte. CR uttalade dock bl.a. ”att ingen av er kommer att förlora sitt chefskap, men vi behöver diskutera ramarna för chefskapet, inklusive de ekonomiska förutsättningarna. Däremot kan man själv behöva överväga om man vill fortsätta sitt chefskap om man inte vill ställa sig bakom fattade beslut”. Det kan inte uteslutas att dessa uttalanden delvis kan ha missuppfattats på grund av att CR är dansk-svensktalande.

text: Utifrån de samtal som, i samband med sjukhusets utredning förts med flera av de chefer som deltog vid mötet, har emellertid inte heller framkommit att de skulle ha uppfattat CR:s uttalanden som hot om repressalier.

text: 2012-11-28 hölls, på uppdrag av sjukhuschefen, ett uppföljande dialogmöte kring chefsuppdragets innebörd och arbetsgivarrollen. Omkring åtta av de berörda cheferna deltog vid mötet. Vid detta möte preciserade CR det han uttryckt vid det första mötet, bl.a. avseende felaktigheter i artikeln, att han som ansvarig chef borde ha informerats först, samt att han ansåg att kritik i första hand bör lyftas internt. Inte heller vid detta möte blev berörda medarbetare hotade med repressalier av något slag, vare sig med anledning av att de utnyttjat sin rätt att meddela sig via media eller med anledning av innehållet av artikeln. Vid mötet framkom att berörda medarbetare tidigare efterfrågat ett möte och en dialog med klinikledningen kring onkologiska klinikens ekonomiska situation, vilket av oklar anledning inte kom till stånd förrän 2012-11-13. Sjukhusledningen beklagar att så inte skedde tidigare.

text: Sjukhusets syn på det inträffade

text: Ledningen vid SUS är väl medveten om anställdas grundlagsskyddade meddelarfrihet, liksom förbudet kring efterforskning eller ingripande från arbetsgivaren mot den som utnyttjar denna rättighet.

text: Sjukhuset ser mycket allvarligt på kränkningar av grundläggande fri- och rättigheter. Att en arbetsgivare informerar medarbetare – och initierar en diskussion med dessa – om förhållanden hos arbetsgivaren som de fått en felaktig uppfattning om eller ställt sig kritiska till, står enligt SUS inte i strid med TF. Det är viktigt att en sådan diskussion får föras, oavsett om uppgifter har lämnats till media eller inte. I förevarande fall innehöll debattartikeln flera sakuppgifter som var direkt felaktiga och det fanns behov av att framhålla att de som chefer själva inte kan undgå att få ett medansvar för de beslut som de ställt sig kritiska till.

text: Sjukhusets uppfattning är sammanfattningsvis att det inte har framförts några hot om repressalier mot de medarbetare som undertecknat debattartikeln eller att divisionschefen/sjukhusledningen på annat sätt gått över gränsen för vad som är lämpligt med hänsyn tagen till den tryckfrihetsrättsliga regleringen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift, bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet). Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen.

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift har brukat sin tryckfrihet eller medverkat till ett sådant bruk. Uppsåtligt ingripande i strid med bestämmelserna är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelsen i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF. Detta s.k. repressalieförbud gällde visserligen även tidigare som en följd av stadgandet i

text: 1 kap. 3 §

text: TF att ingen får tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadestånds-skyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller annat fall än vad TF medger. En överträdelse av repressalieförbudet kunde härvid, om den skedde i samband med myndighetsutövning mot den enskilde, föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser. Andra överträdelser av förbudet har också kunnat bli föremål för JO:s och Justitiekanslerns prövning inom ramen för dessas myndigheters tillsynsbefogenheter.

text: Repressalieförbudet anses innefatta att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i en tryckt skrift i princip är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheter får således inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller yttrandefriheten, även om ingripandet mot den enskilde inte skulle vara så allvarligt att det är straffbart (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och JO 1987/88 s. 193 och

text: SOU 1990:12 s. 63

text: Bedömning i nu aktuellt fall

text: De artiklar i Sydnytt och Sydsvenskan som Justitiekanslern har tagit del av i ärendet ger intryck av att divisionschefen CR vid ett möte den 13 november 2012, två dagar efter debattartikeln publicerades, bl.a. hotat berörda medarbetare med repressalier, såsom degradering, på grund av att de i artikeln framfört kritiska åsikter om nedskärningar inom verksamheten.

text: Skånes universitetssjukhus har emellertid i sitt yttrande hit uppgett att artiklarna inte ger en helt korrekt bild av vad som faktiskt hände och om vilka frågor som i själva verket diskuterades mellan CR och aktuella medarbetare vid onkologiska kliniken. Någon entydig bild av vad som egentligen sades är därmed svår att få. Utgångspunkten för Justitiekanslerns bedömning blir därför de sakuppgifter som SUS lämnat i sitt yttrande och huruvida de uppgifter som framgår däri innebär att sjukhusledningen överträtt repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller på annat sätt agerat i strid med grunderna för den tryckfrihetsrättsliga regleringen.

text: Som beskrivits ovan får inte en offentlig arbetsgivare ingripa vare sig formellt eller informellt mot en anställd med anledning av att han eller hon, utanför det område som omfattas av sekretess, har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier. En myndighetschef får inte heller försöka motarbeta att personalen utövar denna frihet. En offentlig arbetsgivare får därför inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten och dess verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar dock inte den anställde från skyldigheten att i arbetet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten ska bedrivas, oavsett vilken uppfattning han eller hon kan ha om dessa. Som JO åtskilliga gånger framhållit kan det dock inte utifrån att en arbetstagare utnyttjat sin yttrandefrihet dras några slutsatser om arbetstagarens lojalitet (se t.ex. JO 1993/94 s. 493). Därmed är inte sagt att en chef aldrig får uttala missnöje med den som har lämnat uppgifter till medierna på ett sätt som chefen uppfattar som illojalt. Hur strängt man ska se på sådana uttalanden från en chef beror på omständigheterna i det enskilda fallet (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 27 april 2011, dnr

text: Den aktuella artikeln debatterade bl.a. konsekvenserna av nedskärningarna inom cancervården i Skåne och de försämrade arbetsförhållanden detta förväntades komma att innebära för anställda vid onkologiska kliniken på SUS. När det gäller sådana uppgifter får utrymmet för att kritisera en anställd som har vänt sig till massmedia anses vara mycket begränsat (jfr dnr

text: ). Justitiekanslern ifrågasätter visserligen inte SUS uppfattning att det inte kan anses stå i strid med den tryckfrihetsrättsliga regleringen att i sak bemöta eller att påtala felaktigheter på vad de anställda uttalat i media. Det har alltså stått sjukhusledningen fritt att diskutera och bemöta vad de anställda vid kliniken uppgett i debattartikeln om ledningen ansett vissa uppgifter felaktiga.

text: Emellertid framgår det att debattartikeln även gav upphov till en diskussion om chefsuppdragets innebörd och förutsättningar för fortsatt chefskap för de medarbetare som skrivit artikeln samt att ett efterföljande möte därför hölls den 28 november 2012. Det får också anses utrett att divisionschefen CR i samband med mötet uttalat viss kritik mot att artikelförfattarna yttrat sig i media i stället för att framföra sina synpunkter internt.

text: Skånes universitetssjukhus har uppgett att diskussionen om artikelförfattarnas chefskap kan ha missuppfattats av de anställda. De uttalanden av CR som ovan redovisats ger dock intryck av att han, i sin egenskap av divisionschef för kliniken, bl.a. försökt påverka de medarbetare som skrivit artikeln i deras rätt att använda sig av sin meddelarfrihet. Sådana kritiska synpunkter som han framfört kan få till följd att anställda avstår från att vända sig till media av rädsla för negativa följder eller helt enkelt för att de känner obehag på grund av inställningen från ledningen. Detta riskerar i sin tur leda till att en debatt som måste få förekomma stryps. CR:s sätt att uttrycka sig framstår därför som olämpligt med hänsyn till den tryckfrihetsrättsliga regleringen. Med dessa uttalanden avslutas ärendet.