title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem)

text: 1. Justitiekanslern tillerkänner HK 10 000 kr i skadestånd.

text: 2. Justitiekanslern tillerkänner HK ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 2 392 kr.

text: Ersättningarna ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

text: Förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff i praxis (ne bis in idem)

text: I artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen stadgas att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han eller hon redan har blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångsordningen i denna stat. Detta förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff (ne bis in idem) är bindande för Sverige.

text: Den 14 september 2004 meddelade Europadomstolen beslut i målet Rosenquist v. Sweden (Application no. 60619/00). Europadomstolen konstaterade där att det svenska systemet med dubbla sanktioner (skattetillägg och brottspåföljd) och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte kom i konflikt med rätten enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma gärning. Europadomstolen fäste avgörande vikt vid skillnaden i subjektivt hänseende för påförande av skattetillägg respektive ansvar för skattebrott och de olika syften som bar upp reglerna om skattetillägg respektive bestämmelserna i

text: skattebrottslagen

text: . Påförande av skattetillägg och lagföring för skattebrott ansågs således inte avse samma brott i bestämmelsens mening.

text: I dom den 10 februari 2009 tog Europadomstolen (Grand Chamber) i målet Zolotukhin v. Russia (Application no. 14939/03) på nytt ställning till innebörden av förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff. Bland annat mot bakgrund av den rättsutveckling som skett inom EU avseende det förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff som gäller mellan medlemsstaterna enligt bl.a. Schengenkonventionen (se bl.a. EU-domstolens dom i

text: mål C-436/04

text: , brottmålet mot Leopold Henri Van Esbroeck, REG 2006 I-02333) fann Europadomstolen skäl att ompröva sitt ställningstagande i frågan om vad som avsågs med ”samma brott” (gärning). Europadomstolen förklarade att artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen förhindrar ny lagföring och dom för ett ”andra” brott i den mån detta härrör från identiska fakta eller från fakta som i allt väsentligt är desamma som beträffande det ”första” brottet. Prövningen skulle därmed utgå från vad som bildar en uppsättning konkreta fakta som berör samma person och är oupplösligen förbundna med varandra i tid och rum.

text: I dom den 17 september 2009 fann Högsta förvaltningsdomstolen (

text: RÅ 2009 ref. 94

text: ) att det svenska systemet med dubbla sanktioner och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte var oförenligt med artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Den 1 december 2009, då Lissabonfördraget trädde i kraft, blev Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU-stadgan) rättsligt bindande för medlemsstaterna. I

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: återfinns ett förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff som motsvarar det i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Medlemsstaterna har emellertid att iaktta EU-stadgan endast när de tillämpar unionsrätt.

text: Den 31 mars 2010 kom Högsta domstolen (

text: NJA 2010 s. 168

text: I–II) till samma slutsats som Högsta förvaltningsdomstolen gjort i

text: RÅ 2009 ref. 94

text: . Högsta domstolen fann således att det svenska systemet med två skilda förfaranden för prövning av frågan om skattebrott resp. skattetillägg inte kunde anses stå i strid Europakonventionens förbud mot dubbla förfaranden och dubbla straff, i vart fall inte på ett sådant tydligt sätt som enligt Högsta domstolen borde krävas för att den svenska lagstiftningen skulle sättas åt sidan av domstol.

text: Den 26 februari 2013 meddelade EU-domstolen, med anledning av Haparanda tingsrätts begäran om förhandsavgörande, dom i

text: mål C-617/10

text: , Åklagaren mot Hans Åkerberg Fransson (REU 2013 I-00000). EU-domstolen fann att EU-stadgan var tillämplig på förfarandet såvitt det avsåg skyldigheten att deklarera mervärdesskatt och att, under förutsättning att skattetillägget var att betrakta som en straffrättslig påföljd, det fick anses komma i konflikt med

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: att först påföra ett skattetillägg och därefter utdöma ett straff.

text: Genom beslut i plenum den 11 juni 2013 (

text: NJA 2013 s. 502

text: ) ändrade Högsta domstolen sitt ställningstagande och förklarade att domstolens bedömning i

text: NJA 2010 s. 168

text: I–II inte längre skulle gälla. Högsta domstolen fann således att det svenska systemet med dubbla sanktioner (skattetillägg och brottspåföljd) och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet inte längre kunde upprätthållas fullt ut med hänsyn till Sveriges åtaganden enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen samt

text: artikel 50 i EU-stadgan

text: och hur dessa åtaganden för svensk del borde tolkas och tillämpas med hänsyn till grundläggande nationella processuella bestämmelser.

text: Högsta domstolen framhöll i sammanhanget att förbudet i tilläggsprotokollet ”som svensk lag” bör tillämpas på ett sätt som är förenligt med grundläggande svenska processuella principer. Enligt Högsta domstolen innebär

text: NJA 2013 s. 502

text: i korthet att följande fortsättningsvis ska iakttas vid tillämpningen av förbudet i tilläggsprotokollet som svensk lag. Rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) omfattar systemet med skattetillägg och påföljd för brott mot

text: skattebrottslagen

text: . Det gäller med avseende på såväl mervärdesskatt som andra skatter och avgifter. Rätten ska iakttas när skattetillägg och påföljd för skattebrott aktualiseras för en och samma fysiska person, också när en juridisk person är primärt ansvarig för skattetillägget. Det föreligger hinder mot åtal för skattebrott så snart Skatteverket har fattat ett beslut om att ta ut skattetillägg, oavsett om beslutet har vunnit laga kraft eller inte. Däremot ska rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott normalt inte hindra åtal och dom för bokföringsbrott av det skälet att skattetillägg har tagits ut.

text: I beslut den 16 juli 2013 (

text: NJA 2013 s. 746

text: ) fann Högsta domstolen vidare att när en brottmålsdom som har meddelats efter Europadomstolens dom i Zolotukhin-målet, dvs. den 10 februari 2009, är oförenlig med den rätt att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) som har konstaterats i

text: NJA 2013 s. 502

text: , så ska den dömde ha rätt till resning när ett återupptagande behövs för att avbryta ett pågående frihetsberövande. Rätt till resning ska i regel också föreligga även om ett återupptagande inte behövs för att avbryta ett pågående frihetsberövande.

text: I dom i plenum den 29 oktober 2013 (

text: HFD 2013 ref. 71

text: ) anslöt sig Högsta förvaltningsdomstolen till Högsta domstolens bedömning i

text: NJA 2013 s. 502

text: . Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade att Högsta domstolen funnit att det föreligger hinder mot åtal för skattebrott när Skatteverket har fattat ett beslut om att ta ut skattetillägg och att det därvid saknar betydelse om beslutet kan komma att överklagas. Högsta förvaltningsdomstolen konstaterade vidare att när ordningen mellan de båda förfarandena är den omvända, samma princip bör vara vägledande. Från det att åtal väcks bör det således föreligga hinder mot att besluta om skattetillägg som grundas på samma oriktiga uppgifter som föranlett åtalet.

text: I fyra domar den 20 maj 2014 bedömde Europadomstolen det finska systemet med en prövning av s.k. skatteförhöjning i förvaltningsdomstolar och straffrättslig prövning i allmänna domstolar i förhållande till förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff (Häkkä v. Finland, Nykänen v. Finland, Pirttimäki v. Finland och Glantz v. Finland, Applications no. 758/11, 11828/11, 35232/11 och 37394/11). Europadomstolen framhöll att artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet inte förbjuder att flera förfaranden pågår samtidigt (parallella förfaranden) men att det däremot, när ett av två parallella förfaranden avslutats, kan innebära ett åsidosättande av konventionen om det andra förfarandet därefter tillåts fortgå. Av betydelse för om ett åsidosättande ska anses ha skett är enligt domstolen om de olika förfarandena har ett tillräckligt nära samband ”in substance and in time”. Vid bedömningen av de finska förfarandena framhöll domstolen bl.a. att sanktionerna i ett förfarande enligt finsk rätt inte kan beaktas vid bestämmandet av sanktionerna i ett andra förfarande, och att det inte heller i övrigt finns någon samordning mellan de inblandade myndigheterna. När ett av förfarandena fortgått sedan det andra hade avslutats fann Europadomstolen i två av de finska fallen sammantaget att ett åsidosättande av artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet hade skett.

text: I dom den 5 juni 2014 (

text: HFD 2014 ref. 35

text: ) fann Högsta förvaltningsdomstolen att samma ordning som den HD beslutat avseende resning också borde gälla i fråga om resning av beslut om skattetillägg. När förhållandena vid dubbla förfaranden är sådana att resning skulle ha beviljats i brottmålet om beslutet om skattetillägg hade föregått åtalet, bör således – när ordningen är den omvända – resning beviljas i frågan om skattetillägget.

text: Den 19 juni 2014 (

text: HFD 2014 ref. 43

text: ) meddelade Högsta förvaltningsdomstolen dom i två mål där ett beslut om skattetillägg hade överklagats inom ramen för det ordinarie förfarandet, med ett yrkande om att påförda skattetillägg skulle undanröjas på grund av ne bis idem. Förfarandet om skattetillägg var här det först inledda förfarandet, men det enda som fortfarande pågick. Åtal för bl.a. skattebrott hade väckts men ogillats av tingsrätten i en dom som vann laga kraft under kammarrättens handläggning av skattemålet. Högsta förvaltningsdomstolen framhöll att Europadomstolen i flera avgöranden klargjort att när det ena av två samtidigt pågående förfaranden avslutas måste det andra förfarandet avbrytas för att förbudet i artikel 4.1 i tilläggsprotokollet inte ska överträdas. Skattetilläggsförfarandet skulle sålunda avbrytas genom att skattetillägget undanröjdes.

text: Den 27 november 2014 meddelade Europadomstolen dom i målet Lucky Dev v. Sweden (Application no. 7356/10). Omständigheterna i det målet var i korthet följande. Klaganden hade, i ett beslut från Skatteverket 1 juni 2004 påförts skattetillägg, på grund av att hon i sin deklaration för 2002 hade lämnat oriktiga uppgifter beträffande inkomster från en restaurangrörelse. Hon överklagade beslutet om skattetillägg till, i tur och ordning, länsrätt, kammarrätt och Högsta förvaltningsdomstolen. De två underinstanserna fastställde Skatteverkets beslut (i avgöranden den 10 januari 2007 respektive den 29 oktober 2008), och Högsta förvaltningsdomstolen beslutade den 20 oktober 2009 att inte meddela prövningstillstånd. Medan skattetilläggsförfarandet pågick bedrevs också ett straffrättsligt förfarande. Den 5 augusti 2005 väckte allmän åklagare således åtal mot klaganden för grovt bokföringsbrott (i restaurangrörelsen under aktuell period) och grovt skattebrott avseende uppgifterna i deklarationen för 2002. Hon dömdes av tingsrätten, i en dom som vann laga kraft den 8 januari 2009, för grovt bokföringsbrott. Åtalet för grovt skattebrott ogillades samtidigt på grund av bristande uppsåt.

text: När Europadomstolen bedömde dessa omständigheter mot förbudet i

text: artikel 4.1 i Europakonventionen

text: s sjunde tilläggsprotokoll konstaterades följande. Det åtalade skattebrottet rör samma brott (gärning) som skattetillägget. Så är däremot inte fallet beträffande bokföringsbrottet. Något förbud mot lis pendens – vilket Högsta domstolen och Högsta förvaltningsdomstolen har tillämpat – går inte att utläsa ur den aktuella konventionsartikeln. I en svensk kontext är således parallella (samtidiga) processer om skattetillägg och skattebrott beträffande samma gärning tillåtna enligt Europakonventionen. Ett åsidosättande av artikel 4.1 kan däremot vara för handen om något av de två förfarandena tillåts fortsätta efter att det andra slutligt avgjorts och förfarandena inte har ett tillräckligt nära samband.

text: Vid bedömningen av Lucky Devs fall ansåg Europadomstolen inte att ett tillräckligt nära samband förelåg, utan att de svenska förfarandena var att se som fristående från varandra. Detta bl.a. av det skälet att Högsta förvaltningsdomstolen vid bedömningen av frågan om prövningstillstånd skulle meddelas inte hade beaktat att klaganden hade friats från åtalet för skattebrott. Eftersom brottmålet slutligt avgjorts utan att skatteförfarandet i samband därmed hade avslutats hade klagandens rättigheter enligt artikel 4.1 således åsidosatts. Lucky Dev tillerkändes ersättning med 2 000 Euro för ideell skada (non-pecuniary damage).

text: Bakgrunden till det nu framställda ersättningsanspråket

text: HK dömdes den 6 september 2012 av Helsingborgs tingsrätt för bokföringsbrott, skattebrott och försvårande av skattekontroll till villkorlig dom med samhällstjänst 75 timmar. Skattebrottet avsåg att HK hade lämnat oriktiga uppgifter genom att ha underlåtit att redovisa inkomst av näringsverksamhet och utgående mervärdesskatt i sina inkomstdeklarationer avseende inkomståren 2009 och 2010. Domen vann laga kraft den 27 september 2012.

text: Åtalet mot HK väcktes den 3 maj 2012. Skatteverket hade i ett beslut den 15 december 2011 påfört HK skattetillägg med anledning av samma oriktiga uppgifter som åtalet avseende skattebrott avsåg. HK överklagade inte Skatteverkets beslut om skattetillägg.

text: Åklagaren ansökte hos Hovrätten över Skåne och Blekinge om resning av tingsrättens dom i den del det avsåg ansvar för skattebrott och i fråga om påföljd. I beslut den 9 april 2014 biföll hovrätten ansökan om resning och beslutade att målet i de resta delarna skulle tas upp på nytt vid tingsrätten. Hovrätten anförde – efter att ha hänvisat till

text: NJA 2013 s. 502

text: och

text: NJA 2013 s. 746

text: – i huvudsak följande. Tingsrättens dom meddelades efter den 10 februari 2009. Skattetillägget påfördes HK innan åtalet väcktes och avser samma gärning som åtalet. Rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott hade alltså blivit åsidosatt i vart fall i den del som gärningen grundade sig på underlåtenhet att redovisa inkomst av näringsverksamhet. Vid sådana förhållanden fanns det förutsättningar att bifalla resningsansökan.

text: Helsingborgs tingsrätt beslutade i dom den 26 juni 2014 att ändra tingsrättens dom på så sätt att åtalet för skattebrott avvisades och påföljden för HK bestämdes till villkorlig dom.

text: Anspråket

text: HK har yrkat ersättning av staten med ett ospecificerat belopp samt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 2 392 kr. Till stöd för sitt anspråk har han anfört att tingsrättens dom den 6 september 2012 innefattade en felaktig rättstillämpning och att han med hänsyn till att han har utfört den utdömda samhällstjänsten borde vara berättigad till skadestånd.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta person-skada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande, ett s.k. culpaansvar. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en domstol eller myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210 p. 16–17 och där angivna hänvisningar.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen och dess tilläggsprotokoll. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar (oaktsamhet) medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Det åtagande som då åsyftas är konventionsstaternas skyldighet enligt artikel 13 konventionen att på det nationella planet tillhandahålla effektiva rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: På senare tid har Högsta domstolen använt sig av uttryckssättet att Europakonventionen har dubbel betydelse och att det primärt är konventionens ställning ”såsom svensk lag” som får betydelse i ett mål i en svensk domstol angående frågan huruvida staten har respekterat den enskildes rättigheter enligt konventionen. Enligt Högsta domstolen ankommer det därför på domstolen att göra en egen bedömning av den innebörd som artiklarna i konventionen har. Därvid kan bestämmelserna tolkas och preciseras så att de ger en enskild längre gående rättigheter enligt svensk rätt än vad som följer av konventionen och Europadomstolens hittillsvarande praxis. Bedömningen av vad som utgör en rättighetskränkning och när det finns en rätt till ett effektivt rättsmedel ska således göras genom en direkt tillämpning av Europakonventionen ”såsom svensk lag” (se

text: NJA 2012 s. 1038

text: I särskilt p. 13–16).

text: För en rätt till ersättning krävs i den svenska skadeståndsrätten förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller också att det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 31 mars 2015 (dnr

text: ) gjort vissa ställningstaganden beträffande frågor om skadestånd för överträdelser av Europakonventionens förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff. Innebörden av dessa ställningstaganden är i huvudsak följande.

text: Högsta domstolen har i sitt avgörande den 11 juni 2013 bestämt att förbudet i 4.1 i Europakonventionens sjunde tilläggsprotokoll ”som svensk lag” ska ha en viss innebörd. Det innehåll som Högsta domstolen i detta avseende gett artikeln går längre än vad som direkt följer av dess ordalydelse och även längre än vad som följer av EU-stadgan och av Europadomstolens egen praxis. Europakonventionen som svensk lag kan, enligt Högsta domstolens avgörande, åsidosättas redan genom att det pågår parallella förfaranden om skattetillägg och ansvar för skattebrott (dvs. i situationer där det inte finns ett slutligt avgörande i någon av processerna).

text: Det som Högsta domstolen i juni 2013 (

text: NJA 2013 s. 502

text: ) bestämde om innehållet i Europakonventionen som svensk rätt får numera anses gälla även i skadeståndsrättsligt hänseende. Det som där bestämdes ska dock inte tillämpas retroaktivt utan endast beträffande åsidosättanden som skett efter den 11 juni 2013.

text: I tiden före avgörandet

text: NJA 2013 s. 502

text: , innebar den tolkning som såväl Högsta domstolen som Högsta förvaltningsdomstolen hade gjort att det inte förelåg hinder mot att tillämpa det svenska systemet med dubbla sanktioner (skattetillägg och brottspåföljd) och två förfaranden vid oriktiga uppgifter i skatteförfarandet. Det kan mot den bakgrunden inte komma i fråga att anse att de underinstanser som godtog denna tolkning när man tillämpade regelverket i tiden fram till Högsta domstolens ändrade ställningstagande i juni 2013 har förfarit oaktsamt på ett sådant sätt som är en förutsättning för att staten ska ådra sig skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: . Oaktsamhetsbedömningen kan bli en annan såvitt avser beslut och domar i tiden efter den 11 juni 2013.

text: Bedömningen av om Europakonventionen åsidosatts på grund av förhållanden som inträffat före Högsta domstolens avgörande i juni 2013 får ske med utgångspunkt i Europakonventionen – och i förekommande fall EU-stadgan – så som dessa instrument tolkats av Europadomstolen respektive EU-domstolen.

text: Bedömningen i HK:s fall

text: HK har påförts skattetillägg på grund av samma oriktiga uppgiftslämnande för vilket han därefter åtalades för skattebrott. Med utgångspunkt i den avgränsning av begreppet ”samma brott” som kommer till uttryck i Europadomstolens avgörande i Zolotukhin-målet har han, under förutsättning att även övriga villkor är uppfyllda, varit föremål för dubbel lagföring eller ålagts dubbla straff enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Inte i något av de förfaranden som HK varit föremål för har det fattats beslut om påförande av skatetillägg eller dömts till ansvar för skattebrott efter Högsta domstolens avgörande den 11 juni 2013. Inget av förfarandena har heller varit anhängiggjorda vid domstol efter den tidpunkten. Den grundläggande frågan om Europakonventionen har åsidosatts i HK:s fall ska således bedömas med utgångspunkt i konventionen så som den tolkas av Europadomstolen. I de avseenden som nu är aktuella saknas skäl att anta att EU-stadgan ska tolkas eller tillämpas på något annat sätt än Europakonventionen.

text: Enligt Europadomstolens praxis (se redogörelsen ovan) kommer parallellt pågående processer avseende påförande av skattetillägg och ansvar för skattebrott inte i konflikt med Europakonventionen. Att efter att någon fällts eller frikänts slutligt i brottmålsprocessen fullfölja skattetilläggsprocessen, eller omvänt, kan å andra sidan innebära ett åsidosättande av konventionen.

text: Ett beslut är ”slutligt” när det har vunnit negativ rättskraft (res judicata). Detta är fallet när beslutet är oåterkalleligt, dvs. när inga vanliga rättsmedel är tillgängliga för att angripa beslutet eller när parterna har uttömt sådana rättsmedel eller har tillåtit att tidsgränserna för användning av rättsmedlen löpa ut utan att ha använt sig av dem (Lucky Dev. v. Sweden, punkten 56 och Hääkä v. Finland, punkten 44).

text: Enligt bestämmelserna i den numera upphävda

text: taxeringslagen (1990:324)

text: – som fortfarande ska tillämpas beträffande 2010 och 2011 års taxeringar, och således i detta fall – ska Skatteverket ompröva sina beslut i en fråga som har betydelse för beskattningen eller något annat förhållande mellan en enskild och det allmänna bl.a. om den skattskyldige begär det eller om det finns andra skäl (

text: 4 kap. 7 § taxeringslagen

text: ). Som huvudregel ska en begäran om omprövning eller ett överklagande av Skatteverkets beslut ha kommit in till Skatteverket före utgången av det femte året efter taxeringsåret (

text: 4 kap. 9 §

text: och

text: 6 kap. 3 §

text: taxeringslagen

text: ). Den skattskyldige kan dock begära omprövning av, eller överklaga, ett beslut om skattetillägg så länge beslutet i den fråga som har föranlett skattetillägget inte har fått laga kraft (

text: 4 kap. 11 §

text: och

text: 6 kap. 4 §

text: taxeringslagen

text: Skatteverket får inte ompröva en fråga som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol (

text: 4 kap. 8 § taxeringslagen

text: ), med ett undantag. Skatteverket får ompröva en fråga som har avgjorts av förvaltningsrätt eller kammarrätt genom beslut som vunnit laga kraft, om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett avgörande av Högsta förvaltningsdomstolen som har meddelats därefter (

text: 4 kap. 12 § taxeringslagen

text: ). Motsvarande bestämmelser om omprövning och överklagande finns idag i 66 och

text: 67 kap.

text: skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: . Ett skattetilläggsbeslut blir alltså i normalfallet slutligt efter att omprövningstiden har löpt ut eller skattetilläggsfrågan har prövats av förvaltningsdomstol i ett avgörande som vunnit laga kraft.

text: Mot denna bakgrund kan följande konstateras.

text: Ett slutligt avgörande i skattebrottprocessen mot HK förelåg efter att tingsrättdomen mot honom vunnit laga kraft den 27 september 2012 och till dess att hovrätten den 9 april 2014 beslutade om resning. Beträffande de skattetilläggsbeslut som meddelats mot HK den 15 december 2011 har det inte förts någon talan i förvaltningsdomstol. Det medför att tiden för att begära omprövning och överklaga skattetilläggsbesluten går ut den 31 december 2015 respektive den 31 december 2016.

text: Det sagda innebär att skattetilläggsprocessen, från det att brottmålsdomen vunnit laga kraft den 27 september 2012 till dess att hovrätten den 9 april 2014 beslutat om resning, pågått trots att det funnits ett slutligt avgörande i brottmålet. Fråga är om detta medför att det förekommit ett åsidosättande av artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Den ifrågavarande perioden avser i sin helhet tid då omprövnings- och överklagandetid löpt beträffande skattetilläggsbeslutet. HK hade således under hela denna period – som varade drygt ett och ett halvt år – möjlighet att få till stånd en prövning av skattetilläggsbesluten genom en begäran om omprövning eller ett överklagande. Att HK inte använde sig av dessa möjligheter skulle under vissa förutsättningar kunna anses tala mot att Europakonventionen åsidosatts (jfr Europadomstolens dom i Häkkä v. Finland, särskilt punkterna 52–53, jämförda med punkten 17). Rättsläget fram till juni 2013 var dock sådant att de högsta domstolarna i Sverige ansåg att det svenska systemet inte kom i konflikt med Europakonventionen och dess tilläggsprotokoll. Någon reell möjlighet att med framgång vända sig mot skattetilläggsbeslutet kan HK således dessförinnan inte anses ha haft (jfr HFD:s dom den 19 juni 2014,

text: HFD 2014 ref. 43

text: Vid en sammantagen bedömning finner Justitiekanslern att det svenska regelsystemets utformning och det sätt på vilket det tillämpats i HK:s fall, har medfört att han blivit föremål för dubbel lagföring i strid med artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet. Detta eftersom skattetilläggsförfarandet mot HK har tillåtits att fortgå efter det brottmålsförfarandet mot honom slutligen avgjorts.

text: Det som kvarstår att bedöma är om – och i så fall i vilken mån – HK är berättigad till skadestånd för åsidosättandet.

text: HK har inte anfört att han lidit någon förmögenhetsskada på grund av det inträffade (jfr beträffande bedömningen av sådana anspråk Justitiekanslerns beslut denna dag i dnr

text: ). Hans anspråk får således uppfattas på så sätt att han yrkar ersättning för ideell skada (kränkning/lidande) med hänvisning till att tingsrätten dömde honom för skattebrott trots att han tidigare hade påförts skattetillägg.

text: Resning beviljades den 9 april 2014 beträffande brottmålsdomen mot HK. Från och med denna tidpunkt har åsidosättandet av förbudet mot dubbel lagföring alltså upphört. Genom resningsbeslutet och den undanröjda tingsrättsdomen gällande skattebrott har HK också kompenserats för åsidosättandet (jfr kammarrätten i Stockholms dom den 26 mars 2015 i mål nr 6093-13 m.fl.). Efter att HK har vänt sig till Justitiekanslern har han nu även här fått konventionsåsidosättandet prövat och erkänt. Frågan är således om rätten till ett effektivt rättsmedel i

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kräver att HK därutöver gottgörs för ideell skada med anledning av det inträffade.

text: Det finns inte någon klar presumtion för att den enskilde är berättigad till ekonomisk kompensation vid överträdelser av ifrågavarande slag (jfr Harris, O’Boyle & Warbrick, Law of the European Convention on Human Rights, 3 uppl., 2014, s. 769 med hänvisningar). I ett nyligen avgjort mål fann Europadomstolen att klaganden, som i strid med förbudet i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet hade ålagts ett andra straff (fängelse tre månader, som omvandlats till böter), inte var berättigad till ekonomisk ersättning för ideell skada (”non pecuniary damage”) enligt

text: artikel 41 i Europakonventionen

text: . Europadomstolen fann att det var tillräckligt att konstatera kränkningen (Muslija v. Bosnia and Herzegovina, Application no. 32042/11).

text: När Europadomstolen har tillerkänt den enskilde ersättning för ideell skada vid överträdelser av förbudet mot dubbel lagföring och dubbla straff har denna också legat på en modest nivå. Zolotukhin tillerkändes 1 500 euro och klaganden i ett kroatiskt mål 1 000 euro (Tomasovic v. Croatia, Application no. 73785/09). Klagandena i de två fällande domarna mot Finland från 2014 tillerkändes 3 000 euro var och Lucky Dev 2 000 euro. I en dom mot Finland 2015 (Kiiveri v. Finland, Application no. 53753/12) tillerkändes en klagande 3 000 euro med anledning av en överträdelse av förbudet mot dubbla straff.

text: Vid bedömningen av ersättningens storlek måste även beaktas att den enskilde i Sverige genom beslut av Justitiekanslern eller svensk domstols dom kan tillerkännas ideell ersättning och därigenom kompenseras vid konventionskränkningar utan att behöva vända sig till Strasbourg. Det innebär att ersättningen inte med nödvändighet måste motsvara vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i liknande fall. Skillnaden får dock inte vara så stor att skadeståndet av det skälet inte utgör ett tillräckligt effektivt rättsmedel.

text: Konventionsöverträdelsen har i HK:s fall avsett en rättssäkerhetssyftande princip. HK har förvisso inte överklagat besluten om skattetillägg under denna tid, men som konstaterats ovan hade han med hänsyn till då rådande praxis inte haft någon utsikt till framgång med ett sådant överklagande. Vidare har det behövts anlitas resning – i och för sig på initiativ av Åklagarmyndigheten – för att komma tillrätta med konventionsöverträdelsen. Detta talar för att HK bör kompenseras ytterligare trots att situationen har erkänts och rättats till (jfr Högsta domstolens dom den 15 juni 2015 i mål nr

text: B 488-14

text: Mot denna bakgrund finner Justitiekanslern att omständigheterna är sådana att den konventionsöverträdelse som har skett i HK:s fall kräver ekonomisk kompensation för ideell skada. Utifrån vad som kommit fram i ärendet får ett skadestånd om 10 000 kr anses vara en rimlig ersättning (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk med anledning av felaktig registrering av en visumansökan

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner BA ersättning med dels 590 kr, dels 157,50 euro eller motsvarande belopp i svenska kronor på betalningsdagen.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Utrikesdepartementet att ombesörja att beloppen betalas ut till BA.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anspråket

text: BA har begärt ersättning av svenska staten med 1 180 kr, 315 euro samt 1 608,85 US dollar. Beloppet 1 180 kr avser båtresa med Tallink Silja Line från Stockholm till Tallinn. Av beloppet 315 euro avser 265 euro tre nätters hotellvistelse i Tallinn och 50 euro mat för fyra dagar. Beloppet på 1 608,85 US dollar avser ersättning för att inte kunna utnyttja kryssningsbiljetten med Royal Caribbean Cruise fyra av sju dagar.

text: Till stöd för anspråket har BA anfört sammanfattningsvis följande. Hennes familj, inklusive deras barnflicka NQ, ansökte hos svenska ambassaden i Abu Dhabi om Schengenvisum. De skulle åka med en veckolång kryssning med Royal Carribean från Stockholm till Helsingfors, Sankt Petersburg, Tallinn och Riga samt sedan tillbaka till Stockholm. De lämnade vid visumansökan alla nödvändiga handlingar till ambassaden, bl.a. information om resrutten. NQ blev emellertid nekad ombordstigning i Stockholm på kryssningsfartyget eftersom hon enligt visumet endast hade tillåtelse till en inresa i Schengenområdet. NQ hade hos ambassaden ansökt om två sådana inresor. Familjen Abraham var därför tvungen att för NQ betala hotellövernattningar, matkostnader och en båtbiljett till Tallinn för att hon skulle kunna ansluta till kryssningen där dag fem.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Utrikesdepartementet. Till yttrandet var fogat ett yttrande från Sveriges ambassad i Abu Dhabi. Utrikesdepartementet har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: I ärendet har BA yrkat ersättning med anledning av kostnader som uppkommit för henne till följd av att ambassaden utfärdat visering till BAs barnflicka NQ för en inresa, istället för två inresor som ansökan avsåg.

text: Uppgifter från ambassaden

text: Departementet har inhämtat yttrande från Sveriges ambassad i Abu Dhabi. Ambassadens yttrande innehåller dels en redogörelse över rättslig reglering kring viseringsärenden, dels en redogörelse över omständigheterna i det aktuella fallet samt ambassadens bedömning.

text: När det gäller omständigheterna i det aktuella fallet och ambassadens bedömning, har ambassaden redovisat följande.

text: Sökanden gjorde sin viseringsansökan, som är daterad den 17 mars 2013, på papper (och alltså inte på webben). Hon avlade ett personligt besök på ambassaden den 21 april 2013 då uppgifterna i hennes ansökan också fördes in i WILMA (Migrationsverkets ärendehanteringssystem, Justitiekanslerns anmärkning) och därmed lades till CUD (den nationella Centrala utlänningsdatabasen, Justitiekanslerns anmärkning). Medan sökanden i pappersoriginalet hade angett att hennes ansökan avsåg två inresor, kom registreringen i WILMA att ange att ansökan avsåg endast en inresa. Någon anteckning eller annan markering beträffande denna ändring har inte gjorts i pappersoriginalet (trots att andra anteckningar gjorts, bl.a. har uppgiften om avsedd dag för inresa i Schengenområdet korrigerats).

text: Den 22 april 2013 beviljades sökanden en enhetlig Schengenvisering (slag C) för tiden 2013-07-19--2013-08-13, giltig för tio dagar och en inresa. Viseringsmärket skrevs ut den 23 april.

text: Sökanden har rätteligen ansökt om en enhetlig Schengenvisering med två inresor och gett in ett underlag som stöd för detta. Underlaget har varit tillfyllest och det har funnits fog för att bevilja en visering i enlighet med ansökan. Att så inte skett beror sannolikt på två rena förbiseenden, dels ett första vid den registrering som skedde vid det personliga besöket den 21 april, dels ett andra när beslutet i ärendet fattades dagen därefter, den 22 april. Det inträffade är naturligtvis ytterst beklagligt.

text: När det gäller skadeståndsyrkandet bör det emellertid beaktas att en utfärdad visering inte automatiskt ger rätt till inresa och att en viseringsinnehavare som ska passera en yttre gräns har en skyldighet att även vid gränskontrollen kunna styrka att villkoren för den avsedda vistelsen m.m. är uppfyllda. Med denna skyldighet måste också en undersökningsplikt med avseende på den beviljade viseringen anses föreligga. Härtill kommer att den felaktigt beviljade viseringen i det nu aktuella fallet i god tid hade kunnat ändras, exempelvis på sökandens egen begäran, och en ny visering med rätt antal inresor hade kunnat utfärdas. Redan det förhållandet att sökanden beviljades den felaktiga viseringen i april, nästan tre månader före resan, men att felaktigheten upptäcktes först under pågående vistelse i Schengenområdet, talar mot denna bakgrund starkt emot ett bifall till skadeståndsanspråket.

text: Utrikesdepartementets bedömning

text: Av utredningen framgår att ambassaden av misstag utfärdat visering för NQ med en inresa istället för med två inresor som hon ansökt om. Åtgärden får i och för sig anses utgöra ett skadeståndsgrundande fel.

text: Det aktuella ersättningsanspråket aktualiserar emellertid principen om s.k. tredjemansskador, då myndighetsutövningen har riktat sig mot annan än den som enligt anmälan har drabbats av skada och som yrkar ersättning. JK har tidigare uttalat bl.a. följande med anledning av tredjemansskador (beslutsdatum 2011-02-24, dnr

text: "Det är en grundläggande skadeståndsrättslig princip att endast den mot vilken den felaktiga myndighetsutövningen har riktat sig är berättigad till ersättning för skada. Så kallade tredjemansskador ersätts alltså i princip inte enligt svensk skadeståndsrätt, se t.ex. betänkandet Det allmännas ansvar,

text: SOU 1993:55 s. 57

text: och

text: f. samt Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , s. 108 ff. Från principen görs emellertid vissa undantag. Vid tillkomsten av

text: skadeståndslagen

text: år 1972 ansåg sig lagstiftaren kunna iaktta en utvidgning av rättspraxis av ansvarigheten för tredjemansskada och såg det som en uppgift för domstolarna att ta ställning till dessa frågor med ledning av allmänna grundsatser (

text: prop. 1972:5 s. 160

text: f.).

text: Särskilda omständigheter kan t.ex. i fråga om tredjemansskada i samband med en sakskada motivera rätt till ersättning. Även ersättning för en ren förmögenhetsskada kan ersättas om den skadelidande haft konkreta och näraliggande intressen knutna till skadan, se

text: NJA 1966 s. 210

text: . Frågan behandlas även av Bertil Bengtsson i Skadestånd vid myndighetsutövning I, där han bl.a. uttalar att när det gäller myndighetsbeslut så bör besvärsrättsreglerna i varje fall kunna grunda en stark presumtion för räckvidden av ersättningsrätten, se s. 363. En skadelidande som har rätt att överklaga ett beslut kan därför ingå i kretsen ersättningsberättigade även om han formellt inte är den person som myndighetsutövningen riktat sig mot."

text: Departementet bedömer att det inte föreligger sådana särskilda omständigheter som ger skäl att frångå grundprincipen att endast den mot vilken den felaktiga myndighetsutövningen har riktat sig är berättigad till ersättning för skada.

text: JK bör även i bedömningen beakta ambassadens invändning att för det fall sökanden hade undersökt viseringen så hade felet kunnat upptäckas, och att det funnits gott om tid att rätta till felet innan avresa.

text: Sammanfattningsvis bör skadeståndståndsskyldighet inte komma i frågan i ärendet.

text: För det fall JK bedömer att skadeståndsskyldighet trots allt föreligger gör departementet följande bedömning av de yrkade beloppen. Kostnaderna för resan till Tallin (1 180 SEK) och hotell i Tallin (265 EUR) vitsordas som skäliga i och för sig. Kostnaderna för mat (50 EUR) och kryssning i fyra dagar (1 608,85 USD) vitsordas inte eftersom dessa kostnader hade uppkommit även om viseringen hade utfärdats för två inresor enligt ansökan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen. (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Att ambassaden i Abu Dhabi beviljat visum för endast en inresa i stället för ansökta två inresor är att betrakta som fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Skadeståndsskyldighet kan alltså föreligga om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda.

text: Den omständigheten att NQ personligen ansökt om visering och är den som formellt träffas av beslutet utgör inte hinder mot att hennes arbetsgivare – som är den som arrangerat resan och drabbats av merkostnader på grund av det felaktiga beslutet – tillerkänns ersättning.

text: En ytterligare förutsättning är att det ska föreligga orsakssamband mellan den skadegörande handlingen och skadan. Kostnaden för fyra dagars utebliven kryssning med Royal Carribean uppfyller inte det kravet. Detta eftersom den kostnaden skulle ha funnits även om NQ kunnat följa med på hela kryssningen. För de övriga ersättningsposterna får orsakssamband anses föreligga. Det får antas att mat ingick i kostnaden för kryssningen med Royal Carribean. Matkostnaden är därför i princip ersättningsgill.

text: När det sedan gäller beloppets storlek visar utredningen med tillräcklig styrka att BA har haft de utgifter som hon begärt ersättning för. Kostnaden för båtresa till Tallinn och hotell där har också vitsordats.

text: I ärendet aktualiseras frågan om skadeståndet ska jämkas på grund av medvållande (

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Som Utrikesdepartementet har påpekat i sitt yttrande fattades beslutet i visumärendet cirka tre månader innan resan skulle påbörjas. Det fanns därför gott om tid för sökanden att granska den utfärdade viseringen och begära ändring av beslutet till rätt antal inresor. Enligt yttrandet skulle en sådan ändring i så fall ha gjorts av ambassaden. Medvållande till skadan föreligger eftersom sökanden inte begärt ändring av viseringen efter att det felaktiga beslutet mottogs. Vid en jämförelse mellan vållandet på ömse sidor och med beaktande av omständigheterna i övrigt, får det anses skäligt att jämka det skadestånd som staten har att utge med hälften till vad som annars skulle utgå.

text: Sammanfattningsvis ska alltså BA tillerkännas skadestånd med dels 590 kr (1 180/2), dels 157,50 euro (315/2).

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Skogsstyrelsens beslut om avverkningsförbud m.m.

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår LM:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Bolaget WS, i egenskap av ombud för markägaren LM, inkom den 5 december 2013 till Skogsstyrelsen med en anmälan om föryngringsavverkning på en fastighet i Mora avseende ett område om 14,7 hektar.

text: Skogsstyrelsen informerade LM om att området var ett känt kungsörnsrevir och rådde honom att avvakta med avverkningen under kungsörnens häckningsperiod den 1 januari – 31 juli.

text: Den 18 juni 2014 gjorde Skogsstyrelsens skogskonsulent tillsammans med en representant för WS ett fältbesök på det avverkningsanmälda området. Skogskonsulenten noterade under besöket att delar av området hade höga naturvärden och nyckelbiotopegenskaper, vilket LM och WS informerades om.

text: Skogsstyrelsen informerade LS i slutet av sommaren 2014 om att dessa områden var prioriterade för områdesskydd men att Skogsstyrelsen vid tidpunkten saknade medel för att lämna ersättning för området.

text: Den 8 september 2014 besökte Skogsstyrelsens skogskonsulent återigen det avverkningsanmälda området. Vid besöket noterade skogskonsulenten en familj lavskrikor i området.

text: Den 19 september 2014 informerades LM om upptäckten av lavskrikor samt att om det är förbjudet att skada eller förstöra lavskrikans fortplantningsområden eller viloplatser.

text: Skogsstyrelsen bedömde, efter samråd med Länsstyrelsen, att den planerade föryngringsavverkningen var en förbjuden åtgärd och att dispens från 4 § artsskyddsförordningen behövde sökas hos Länsstyrelsen. LM och WS tillställdes denna dokumentation. Av denna information framgick även att myndigheten ansåg att hela det avverkningsanmälda området skulle undantas från avverkning på grund av de miljövärden som fanns där. Vidare framgick det att den östra delen klassats som nyckelbiotop medan den västra delen klassats som objekt med högt naturvärde och att målbilden för hela området därför var att det skulle undantas från skogsbruk.

text: Den 6 februari 2015 beslutade Skogsstyrelsen att WS skulle förbjudas vid vite att genomföra planerad föryngringsavverkning och skogsbruksåtgärder på fastigheten utan att ha sökt dispens från 4 § artskyddsförordningen och erhållit beslut på en sådan från Länsstyrelsen i Dalarnas län. Beslutet tillställdes WS och skickades även till LM. Beslutet överklagades inte.

text: Den 9 juni 2015 inkom WS men en begäran om omprövning av beslutet. Till begäran bifogades en inventeringsrapport. I rapporten framkom att man inte hittat några bon eller fåglar inom det avverkningsanmälda området. Skogsstyrelsen beslutade därför den 30 juni 2015 att upphäva beslutet av den 6 februari 2015.

text: Den 2 juli 2015 beslutade Skogsstyrelsen att förbjuda LM att genomföra avverkningen i syfte att förhindra att naturvärdena skulle skadas. Beslutet överklagades inte.

text: Anspråket m.m.

text: LM har begärt skadestånd av staten med 85 213 kr på den grunden att Skogsstyrelsen på bristande underlag beslutat om förbud vid vite mot viss avverkning av en skogsfastighet, vilket förorsakat honom kostnader i form av en inventeringsrapport. Han har även drabbats av kostnader för utförd snöröjning då Skogsstyrelsen förhindrade en planerad och förberedd avverkning på grund av beskedet om kungsörnsinventeringen.

text: Skogsstyrelsen har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 kap 2 § miljöbalken

text: framgår att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning för att skydda människors hälsa och miljön mot skada eller olägenhet.

text: Vidare stadgas i

text: 2 kap 3 § miljöbalken

text: att alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd ska utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I samma syfte ska vid yrkesmässig verksamhet användas bästa möjliga teknik. Dessa försiktighetsmått ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön.

text: 4 § artskyddsförordningen (2007:845)

text: anger att det ifråga om vilda fåglar är förbjudet att bl.a. avsiktligt störa djur, särskilt under djurens parnings-, uppfödnings-, övervintrings- och flyttningsperioder samt skada eller förstöra djurens fortplantningsområden eller viloplatser.

text: I

text: 30 § första stycket skogsvårdslagen (1979:429)

text: anges bl.a. att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den hänsyn som ska tas till naturvårdens och kulturmiljövårdens intressen vid skötseln av skog, i fråga om hyggens storlek och utläggning, beståndsanläggning, kvarlämnande av träd och trädsamlingar, gödsling, dikning och skogsbilvägars sträckning. Enligt

text: 30 § skogsvårdsförordningen (1993:1096)

text: är det Skogsstyrelsen som meddelar föreskrifterna. Bestämmelsen i

text: 30 § skogsvårdslagen

text: och dess följdreglering medför att det åligger den som tänker göra en avverkning att utan ersättning ta en viss hänsyn till naturvärden. Den hänsyn som skogsägaren är skyldig att ta ökar vid höga naturvärden. Enligt

text: 15 § 1 skogsvårdsförordningen

text: ska en skogsägare som planerar att avverka skog omfattande minst 0,5 hektar anmäla detta till Skogsstyrelsen (s.k. avverkningsanmälan). I

text: 15 a § samma förordning

text: anges att det i bl.a.

text: 12 kap. 6 § miljöbalken

text: finns bestämmelser om anmälan för samråd av verksamhet eller åtgärd som kan komma att väsentligt ändra naturmiljön. Av nämnda bestämmelse följer att en anmälan för samråd ska göras hos Skogsstyrelsen om en planerad skogsavverkning kan komma att väsentligt ändra naturmiljön.

text: Enligt

text: 26 kap 9 § miljöbalken

text: får en tillsynsmyndighet i det enskilda fallet besluta om de förelägganden och förbud som behövs för att denna balk samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken ska följas. Föreläggandet och förbud får förenas med vite enligt 14 § i samma kapitel.

text: Den skadeståndsrättsliga bedömningen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Skogsstyrelsens handläggning av och beslut i ärendet är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Såsom ovan har angetts innehåller

text: miljöbalken

text: och

text: skogsvårdslagen

text: bestämmelser om hur skogen i Sverige ska skötas och vilken hänsyn till naturen som måste tas. Skogsstyrelsens tillsynsverksamhet innebär att myndigheten ska bevaka att

text: skogsvårdslagen

text: och

text: miljöbalken

text: följs i fråga om skogsbruksåtgärder. Detta kan ske bl.a. genom förbud mot avverkning.

text: Skogsstyrelsens förbud mot avverkning har i det aktuella fallet grundat sig på att avverkning skulle hota lavskrikans fortlevnad i området då Skogsstyrelsens skogskonsulent iakttagit en familj med lavskrikor i det avverkningsanmälda området. Den omständigheten att Skogsstyrelsen lagt dessa uppgifter till grund för sitt beslut kan inte anses utgöra en uppenbart oriktig bedömning från myndighetens sida.

text: Eftersom det är verksamhetsutövaren som har bevisbördan för att de förpliktelser som följer av de allmänna hänsynsreglerna i bl.a.

text: och

text: 3 §§

text: miljöbalken

text: och

text: 30 § första stycket skogsvårdslagen

text: iakttas har det åvilat LM att visa att avverkningen inte inneburit någon risk för lavskrikans fortlevnad i området. Det faktum att Skogsstyrelsen upphävde sitt beslut efter att sådan utredning presenterats innebär således inte att Skogsstyrelsens ursprungliga beslut varit felaktigt.

text: Den omständigheten att LM:s förberedelser inför avverkning – i form av snöröjning – avbröts efter påpekande från Skogsstyrelsen om kungsörnens eventuella häckning kan inte heller anses ha inneburit något fel eller försummelse från Skogsstyrelsens sida som föranleder skadeståndsansvar.

text: LM:s skadeståndsanspråk ska därför avslås.


title: Promemorian Anmälningsskyldighet för Kriminalvården i vissa fall

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta.

text: Med dessa utgångspunkter har Justitiekanslern endast följande synpunkter på förslagen.

text: Den föreslagna ordningen med en obligatorisk anmälningsplikt för Kriminalvården framstår som ändamålsenlig för syftet att öka förtroendet för myndigheten och rättssäkerheten för de intagna. Den extraordinära tillsyn som utövas över Kriminalvården sker oftast en tid efter att ett skadefall inträffat och en anmälan för att utreda ett eventuellt straffansvar hanteras därför lämpligen i en särskild ordning. Däremot kan det bli en tillsynsfråga för bl.a. Justitiekanslern att granska hur väl en anmälningsplikt följs.


title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till att en målsägande som hördes under en huvudförhandling inte tillerkändes ersättning för inställelsen

text: Justitiekanslern tillerkänner PJ ersättning av staten med 958 kr, varav 800 kr för förlorad arbetsinkomst och 158 kr för resa. Ersättningen för förlorad arbetsinkomst utgör skattepliktig inkomst.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

text: Uppsala tingsrätt höll den 15 maj 2007 huvudförhandling i ett brottmål angående misshandel (mål B 1844-07). På åklagarens begäran hördes PJ som målsägande i målet.

text: PJ, genom uppgivna ombudet PL, har med anledning av inställelsen till huvudförhandlingen vid Uppsala tingsrätt vänt sig till Justitiekanslern och begärt ersättning av staten med 958 kr, varav 808 kr för förlorad arbetsförtjänst och 150 kr för resekostnad. Han har till stöd för sitt anspråk åberopat att tingsrätten i samband med huvudförhandlingen underlät att ta ställning till hans begäran om ersättning för inställelsen där.

text: Uppsala tingsrätt har avgett ett yttrande över anspråket. I yttrandet har tingsrätten anfört bl.a. att det är en självklarhet att en domare tar upp frågan om ersättning till ett vittne eller en målsägande vid en huvudförhandling samt att det med ledning av anteckningarna från den aktuella förhandlingen framgår att så också skedde i detta fall utan att PJ framställde någon begäran om ersättning.

text: Justitiekanslern har vid ärendets beredning tagit del av de nämnda anteckningarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 18 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken

text: gäller att en part som vill ha ersättning för rättegångskostnad ska framställa sitt yrkande innan handläggningen avslutas. Bestämmelsen tillämpas analogt beträffande ersättningsyrkanden av bl.a. vittnen och målsägande som hörs på begäran av åklagaren (se

text: NJA 1998 s. 602

text: Med hänsyn till vad tingsrätten har anfört i sitt yttrande och med beaktande av innehållet i de anteckningar som fördes vid huvudförhandlingen kan det inte anses som sannolikt att PJ framställde något yrkande om ersättning för inställelsen innan huvudförhandlingen avslutades. Av anteckningarna från förhandlingen får också anses framgå att rätten tog upp frågan om ersättning till PJ. Övervägande skäl synes tala för att PJ på grund av ett förbiseende eller något annat misstag inte insåg att ersättningsyrkandet skulle framställas i samband med huvudförhandlingen.

text: Utredningen i ärendet ger således inte underlag för bedömningen att rättens behandling av ersättningsfrågan i samband med huvudförhandlingen var behäftad med något sådant fel eller någon sådan försummelse som kan föranleda skyldighet för staten att utge skadestånd till PJ.

text: Det måste emellertid ifrågasättas om inte tingsrätten vid den efterföljande kontakt som förekom hade bort undersöka om PJ kunde kompenseras i efterhand. Av bl.a. rättsfallet

text: NJA 1998 s. 602

text: framgår – som tingsrätten själv har varit inne på – att detta ibland är möjligt.

text: Det står klart att PJ var berättigad till ersättning för förlorad arbetsinkomst och resekostnad med anledning av inställelsen till huvudförhandlingen. Det är av stor betydelse för rättsskipningen att målsägande och vittnen som kallas att höras i ett brottmål också inställer sig i domstolarna och lojalt medverkar till att utredningarna blir så bra belysta som möjligt. Med hänsyn till de olägenheter och besvär som kan vara förenade med att inställa sig i domstol är det av vikt att ersättningsfrågorna hanteras på ett sådant sätt att det inger förtroende hos dem som kallas. Det är till följd härav viktigt att dessa förhörspersoner får tillräcklig och adekvat information om sin rätt till ersättning. Utredningen får i detta fall anses visa att PJ i vart fall efter sina kontakter med tingsrätten och åklagaren hade bibringats uppfattningen att han skulle få ersättning för sin inställelse och att det mycket väl kan ha varit ett missförstånd som gjorde att han inte begärde ersättning vid huvudförhandlingen. Även om det knappast går att klandra någon enskild befattningshavare för att PJ inte fick någon ersättning ens vid det efterföljande kontakten bör det med beaktande av principen om kumulerade fel finnas utrymme till att anse PJ berättigad till ersättning av staten. Detta gäller inte minst eftersom Justitiekanslerns bedömning kan vara något mer generös mot den skadelidande i sådana fall där det står klart att det funnits en ursprunglig rätt till ersättning. PJ bör mot denna bakgrund tillerkännas ersättning för förlorad arbetsinkomst och resekostnad med anledning av inställelsen vid Uppsala tingsrätt. De begärda beloppen kan godtas.

text: Jag avslutar ärendet här med att beklaga att handläggningen har dragit ut på tiden.


title: Betänkandet Kraftsamling mot antiziganism (SOU 2016:44)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag och observationer som presenteras i betänkandet har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Inledningsvis noteras att kommissionen inte har lagt fram några konkreta lagförslag som låter sig granskas på det sätt som vanligtvis brukar vara fallet när Justitiekanslern avger remissyttranden. Detta har sin förklaring i att kommissionens uppdrag i många avseenden har fullgjorts på andra sätt än som kommer till uttryck i färdiga reformförslag. I de delar där reformförslag ändå har presenterats är det i stor utsträckning fråga om rekommendationer beträffande den rättspolitiska färdriktningen i olika avseenden och i den typen av politiska frågor finns det som regel anledning för Justitiekanslern att vara återhållsam med synpunkter. I övrigt har kommissionens uppdrag i stor utsträckning bestått i kartläggningar, informationsspridning och opinionsbildning etc. och det framgår tydligt av betänkandet det arbete som utförts i dessa avseenden har haft en viktig funktion att fylla. Det framstår därför som angeläget att ett arbete liknande det som har bedrivits av kommissionen kan fortsätta i någon form. Bl.a. mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern – som i sitt remissvar över betänkandet Romers rätt – en strategi för romer i Sverige (

text: SOU 2010:55

text: ) ställde sig tveksam till ett förslag om att inrätta ett sekretariat för romska frågor – att det nu framlagda förslaget om att skapa ett nationellt center för romska frågor är väl värt att analysera vidare på sätt som kommissionen föreslagit.

text: De tveksamheter som Justitiekanslern tidigare framfört när det gäller inrättandet av en myndighet av detta slag får visserligen anses vara relevanta även idag. Det nu framlagda förslaget synes dock vara bättre förankrat inom den romska gruppen och det är också svårt att blunda inför det faktum att den antiziganism som kommissionen beskriver är så utbredd och omfattande att det torde krävas systematiska insatser som får pågå under en längre tid för att alls kunna åstadkomma en förändring. Inrättandet av ett nationellt center för romska frågor skulle kunna bidra med nödvändig kontinuitet, överblick och samordning. Sammantaget ställer sig Justitiekanslern alltså försiktigt positiv till kommissionens förslag i detta avseende. I vart fall finns det anledning att – som föreslås i betänkandet – gå vidare och utreda frågan närmare.

text: När det gäller kommissionens förslag i övrigt har Justitiekanslern, med utgångspunkt i ovan beskriven inriktning på granskningen, inte några synpunkter att redovisa.


title: Promemorian Frågor kring 2009 års renskötselkonvention (Ds 2016:27)

text: Promemorian har tillkommit för att utreda och analysera en rad rättsliga frågeställningar som väcktes inom ramen för den kritik som riktades mot ett tidigare förslag till konventionslagstiftning (

text: Ds 2010:22

text: ). Bertil Bengtsson har, som alltid, utfört uppdraget väl. Resultatet visar dock tydligt frågornas komplexitet och de svåra avvägningar som man ställs inför när konventionen ska tillämpas i praktiken. Justitiekanslern delar promemorians bedömning att konventionen, med de förtydliganden som föreslås, inte kan anses strida mot grundlag eller mot folkrättens principer. Samtidigt bör dock sägas att det finns en grundläggande problematik i det att den lagstiftning som blir aktuell att tillämpa för att reglera renskötseln inte sällan har utformats utan beaktande av rennäringens särskilda villkor och de speciella förhållanden som innefattas i den samiska kulturen.

text: Vid genomgången av promemorian har Justitiekanslern särskilt granskat avsnitten som rör statens ersättningsansvar på grund av konventionen. Följande synpunkter lämnas.

text: Av promemorians förslag till 7 § första stycket i den föreslagna lagen med anledning av konventionen den 7 oktober 2009 mellan Sverige och Norge om gränsöverskridande renskötsel (förslag till konventionslag) framgår att ersättning ska lämnas för uppkommen ”skada eller olägenhet för rennäringen”. Enligt bestämmelsens andra stycke ska expropriationslagen gälla bl.a. beträffande rätt till ”ersättning för mistat nyttjande av renbetesområde”. Avsikten med den senare formuleringen är enligt promemorian att klargöra att ersättningen ska bestämmas enligt expropriationsrättsliga regler (se s. 64 ff. och s.104).

text: Justitiekanslern välkomnar det klargörande av ersättningsrättens innehåll som följer av förslaget till 7 § andra stycket konventionslagen. Det har i hög grad varit oklart vad som avsetts med ersättning för skada och olägenhet i renskötseln på svenskt område och vilka ersättningsprinciper som faktiskt gällt enligt 1972 års svensk-norska renbeteskonvention och 2002 års förlängning av konventionen. Denna osäkerhet har väsentligt begränsat förutsättningarna för en effektiv och rättvis skadereglering. Det är därför en klar förbättring att det i förslaget till 7 § andra stycket uttryckligen anges att intrångsersättning för mistat renbete ska ersättas enligt expropriationsrättsliga regler.

text: Enligt förslaget till 10 § konventionslagen ska staten ersätta uppkommen skada som består i att ”pågående markanvändning inom ett berört renbetesområde väsentligt försvåras”. Bestämmelsens kärnområde sägs vara att tillförsäkra rätt till ersättning för markägare, eller innehavarare av en särskild rätt till fastigheter, inom berörda renskötselområden vars pågående markanvändning, t.ex. i form av jakt eller skogsbruk, försvåras till följd av konventionen (se s. 56 f., s. 73 och s. 108 f.). I författningskommentaren till bestämmelsen sägs vidare att även en sameby som har särskild rätt till marken (renskötselrätt) genom bestämmelsen kan få ersatt vissa kostnader som inte omfattas av 7 §, t.ex. ökad bevakning eller försvårad renskiljning (se s. 108 f.). I kontrast till det nu anförda, sägs i avsnitt 6.1 (med hänvisning till

text: Ds 2010:22 s. 190

text: f.) att avsikten med 7 § är att kunna ersätta bl.a. kostnader för ökad bevakning och försvårad renskiljning (s. 64). Det är svårt att få dessa uttalanden att gå ihop. Det kan på goda grunder också hävdas att ökade kostnader för tillsyn och bevakning av t.ex. stängsel som uppkommer till följd av konventionen utgör en ekonomisk skada i rennäringen i förhållande till tidigare renskötselrätt.

text: Exemplet visar vidare att det utifrån de formuleringar som bestämmelserna har getts i promemorian är svårt att på ett lättbegripligt sätt skilja ersättningsfallen i 10 § från de som pekas ut i 7 §.

text: Beträffande handläggningen av ersättningsanspråken ställer sig Justitiekanslern bakom förslaget att en sameby inte ska behöva vända sig till domstol för att få sitt ersättningsanspråk prövat, utan att anspråket ska prövas av regeringen efter beredning antingen av den svensk-norska överprövningsnämnden eller vederbörande länsstyrelse. En sådan ordning kan, som framhålls i promemorian, innebära att komplicerade utredningar om t.ex. sedvanerätt inte behöver förebringas i domstol. Det bör även leda till att andra frågor av betydelse för ersättningen blir väl belysta och utredda före en eventuell domstolsprövning.

text: Enligt promemorian ska regeringen meddela närmare föreskrifter om ansökningsförfarandet. Det är enligt Justitiekanslern av stor vikt att det ytterligare utreds och tydligare regleras hur ersättningsfrågorna ska handläggas i praktiken. För att så långt det är möjligt undvika tidsödande och kostsamma domstolsprocesser måste det skapas en ordning som är effektiv och rättssäker och som garanterar objektivitet och kompetens vid prövningen. En särskild fråga som bör uppmärksammas under den fortsatta beredningen av förslagen i promemorian är vad som ska gälla vid en tvist enligt 7 och 8 §§ konventionslagen när en sameby inte är nöjd med den ersättning som regeringen bestämt. Det torde inte vara möjligt för den som företräder staten i tvisten att processuellt gå utöver vad som följer av regeringsbeslutet. Det talar för att uppdraget att föra statens talan vid tvist om ersättning enligt de nämnda bestämmelserna bör lämnas genom ett regeringsuppdrag. Det finns också anledning att överväga frågan vilken myndighet som lämpligen bör företräda staten i en tvist som gäller tillämpning av expropriationsrättsliga frågor.

text: De ersättningsrättsliga frågorna behöver som ovan framgått i olika avseenden ytterligare övervägas under den fortsatta beredningen. Den erfarenhet Justitiekanslern har av ersättningsärenden inom ramen för tidigare gällande ordning visar tydligt att rätten till kompensation inte är mycket värd om den inte går att realisera utan tidsödande och resurskrävande insatser från den drabbade.


title: Kritik mot Trafikverket med anledning av hur man handlagt ett återförvisat anställningsärende

text: Justitiekanslern riktar viss kritik mot Trafikverket för att inte ha meddelat ett överklagbart anställningsbeslut i ett återförvisat anställningsärende.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Trafikverket utlyste i oktober 2016 lediga anställningar som projekt-ingenjörer. Trafikverket höll sex intervjuer inom ramen för anställningsärendet. Två av de intervjuade, AA och BB, innehade redan tillsvidareanställningar hos myndigheten. CC sökte en av de utlysta tjänsterna, men kallades inte på intervju. Den 19 januari 2017 beslutade Trafikverket att avbryta rekryteringsförfarandet på grund av ändrade förutsättningar. Dessförinnan hade AA och BB erhållit tjänster som projektingenjörer.

text: CC överklagade anställningsbesluten till Statens överklagandenämnd. Nämnden beslutade den 24 maj 2017 att undanröja Trafikverkets beslut om anställning såvitt avsåg AA och återförvisade ärendet till myndigheten för förnyad handläggning. Trafikverket ålades att göra en jämförelse av CC:s och AA:s skicklighet utifrån de uppställda kraven i annonsen.

text: Statens överklagandenämnd mottog den 28 juni 2017 en skrivelse från Trafikverket. I skrivelsen anförde Trafikverket bl.a. följande. AA har den kompetens och de personliga egenskaper som bäst stämmer mot de krav som ställs på befattningen. Trafikverket vill åter peka på det faktum att AA redan har en tillsvidareanställning hos myndigheten vilket innebär att det inte fattats något anställningsbeslut. Den omplacering som skett är enligt myndigheten inte överklagbar.

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: I en anmälan till Justitiekanslern framförde CC klagomål mot Trafikverket med anledning av det återförvisade anställningsärendet. Han anförde bl.a. följande. Statens överklagandenämnd undanröjde Trafikverkets beslut att anställa AA som projektingenjör. Nämnden beslutade även att det skulle göras en jämförelse av hans och AA:s skicklighet utifrån kraven i platsannonsen. I den skrivelse som Statens överklagandenämnd mottog den 28 juni 2017 framgår att AA fortsätter att arbeta som projektingenjör trots att anställningsbeslutet undanröjts. Detta visar att Trafikverket vägrar att följa Statens överklagandenämnds beslut. Trafikverket har inte heller gjort den meritförteckning som Statens överklagandenämnd kräver. Justitiekanslern ska tillse att Trafikverket följer nämndens direktiv.

text: Trafikverket har yttrat sig i ärendet och anfört bl.a. följande. Något anställningsbeslut har inte fattats under den tid som ärendet pågått och inte heller efter Statens överklagandenämnds beslut. AA har både innan aktuellt överklagande och under pågående process haft arbetsuppgifter som är i överensstämmelse med annonsens innehåll. Trafikverket har inte till följd av nämndens beslut haft saklig grund för uppsägning av AA. Det saknar reell betydelse i vilken ordning omplaceringsbeslut respektive nedläggningsbeslut tas. Den omplacering som skett kan enligt Trafikverkets mening inte överklagas. AA motsvarar annonsens krav i högre utsträckning än CC.

text: CC har yttrat sig över Trafikverkets skrivelse och bl.a. anfört att han uppfyller de krav som ställts i annonsen betydligt bättre än AA.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 21 § anställningsförordningen (1994:373)

text: framgår att en myndighets beslut i anställningsärenden får överklagas hos Statens överklagandenämnd. Nämndens beslut får inte överklagas. Av l § l förordningen (

text: ) med instruktion för Statens överklagandenämnd framgår att nämnden har till uppgift att pröva överklaganden av beslut i anställningsärenden.

text: En offentlig anställning vilar på såväl civilrättslig som offentligrättslig grund. Ett undanröjande av det offentligrättsliga beslutet om anställning får inte till följd att det civilrättsliga anställningsförhållandet upphör eller att anställningsavtalet förklaras ogiltigt (jfr Arbetsdomstolens avgörande i

text: AD 2016 nr 74

text: ). Statens överklagandenämnd har dock i princip samma befogenheter som beslutsmyndigheten vad avser den offentligrättsliga delen av ett anställningsförhållande (jfr

text: JO 2005/06 s. 345

text: JO 2010/11 s. 275

text: och

text: JO 2015/16 s. 297

text: Bedömningen i detta fall

text: Justitiekanslern ska enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslern har inte möjlighet att inom ramen för sin tillsynsuppgift ålägga en myndighet att agera på ett visst sätt i det enskilda fallet.

text: Statens överklagandenämnd har bedömt att Trafikverkets tillsättning av tjänsten som projektingenjör med AA utgjort ett överklagbart beslut om anställning. Nämnden har undanröjt Trafikverkets beslut och återförvisat ärendet dit för ny handläggning. I och med detta har det anhängiggjorts ett nytt ärende om anställning hos Trafikverket. I ärendet har Trafikverket varit skyldig att rätta sig efter nämndens beslut (jfr tidigare nämnda JO-beslut). Nämndens beslut har inte inneburit att AA:s civilrättsliga anställnings-förhållande med Trafikverket upphört att gälla.

text: Trafikverket har efter nämndens beslut haft att ta ställning till vilken av de två sökandena, CC eller AA, som skulle få tjänsten som projektingenjör (jfr JO 1991/92 s. 351 och

text: JO 2005/06 s. 345

text: Det har framkommit att Trafikverket gjort en jämförelse av CC:s och AA:s skicklighet, varvid myndigheten bedömt att AA:s kompetens och personliga egenskaper bäst stämmer med de krav som ställs på befattningen. Trafikverket har emellertid inte fattat något nytt offentligrättsligt beslut om anställning som kan prövas av Statens överklagandenämnd. Hur en ny prövning hos Statens överklagandenämnd hade utfallit är oklar, men hade kunnat utmynna i ett offentligrättsligt beslut där CC erhållit en tjänst som projektingenjör eller där Trafikverket förordats att vidta ytterligare åtgärder inom ramen för anställningsärendet. Trafikverket kan inte undgå viss kritik för det inträffade.

text: Trafikverket har hos Justitiekanslern vidhållit att det beslut som Statens överklagandenämnd undanröjt, dvs. tillsättningen av tjänsten som projekt-ingenjör med AA, inte utgjort ett överklagbart anställningsbeslut. Resonemangen ger intrycket att Trafikverket anser att nämndens beslut var felaktigt och i sin förlängning att myndigheten därmed inte ansett sig bunden av beslutet. Det finns mot denna bakgrund skäl för Justitiekanslern att understryka vikten av att en underinstans tolkar och tillämpar en överinstans beslut på ett lojalt sätt.

text: Jag finner inte skäl att utöver vad som nu sagts vidta någon ytterligare åtgärd inom ramen för min tillsynsuppgift.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Polismyndighetens beslut att stänga av en ordningsvakt och återkalla hans förordnande

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår JS:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten fick i oktober 2016 genom medias rapportering information om en sluten Facebookgrupp där ordningsvakter som arbetade på nattklubbar i Malmö var medlemmar. I gruppen hade medlemmarna bl.a. skrivit inlägg och kommentarer som var nedsättande mot personer av utländsk härkomst. Direkt efter medias rapportering lades gruppen ner. Polismyndigheten startade en utredning av de ordningsvakter som misstänktes vara medlemmar.

text: Den 18 oktober 2016 beslutade Polismyndigheten att JS skulle stängas av från tjänstgöring som ordningsvakt. Som skäl för beslutet angavs att han i eget namn i Facebookgruppen uttryckt missaktning mot personer med mörk hy och utländsk härkomst samt att uppgifterna var direkt kopplade till uppdraget som ordningsvakt. Polisens bedömning var att JS därför inte uppfyllde lämplighetskraven för ordningsvakter. En polisanmälan om hets mot folkgrupp upprättades.

text: I dom den 8 december 2016 fastställde Förvaltningsrätten i Malmö avstängningsbeslutet. Förundersökningen beträffande hets mot folkgrupp var då nedlagd. Domen fastställdes den 3 april 2017 av Kammarrätten i Göteborg. Dessförinnan, den 6 februari 2017, beslutade Polismyndigheten att återkalla JS förordnande som ordningsvakt. I skälen angavs bl.a. att uppgifterna i ärendet visat på en inställning och attityd hos JS gentemot personer av utländsk härkomst och kvinnor som inte är förenlig med de lämplighetskrav som ställs på ordningsvakter samt att JS haft och uppmuntrat till en våldsbejakande jargong som inte heller är förenlig med lämplighetskraven. Vidare framhölls att information spridits i strid med tystnadsplikten på ett socialt medium, om än i en sluten grupp. JS överklagade beslutet. I en dom den 20 april 2017 upphävde Förvaltningsrätten i Malmö beslutet att återkalla hans ordningsvaktsförordnande.

text: Anspråket m.m.

text: JS har begärt skadestånd av staten med 341 000 kr, varav 255 000 kr för förlorad arbetsförtjänst och 86 000 kr för juridiskt biträde på den grunden att Polismyndighetens beslut att stänga av honom från tjänstgöring som ordningsvakt och därefter återkalla hans förordnande var felaktiga. Han har även anfört att Polismyndigheten haft hans telefon och dator i beslag under en månad utan att vidta någon utredningsåtgärd beträffande beslaget.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en högre instans har kommit till ett annat slut eller gjort en annan bedömning än den myndighet eller domstol som har fattat det överklagade beslutet. Vid rättstillämpning finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a.

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Bestämmelserna om förordnande och avstängning av ordningsvakter finns i lagen (

text: ) om ordningsvakter. I lagen föreskrivs att endast den som med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget får förordnas till ordningsvakt (

text: 4 §

text: ). Uppfyller en ordningsvakt inte längre de villkor som anges i

text: 4 §

text: får Polismyndigheten återkalla förordnandet (

text: 9 § första stycket

text: ). Uppkommer fråga om att återkalla ett förordnande och kan det antas att förordnandet kommer att återkallas, får myndigheten besluta att stänga av ordningsvakten från tjänstgöring för tiden till dess frågan om återkallelse har prövats slutligt (

text: 9 § andra stycket

text: Bedömningen i detta fall

text: Beslutet att stänga av JS har prövats av Kammarrätten i Göteborg utan ändring. Vad JS har anfört här medför inte att Justitiekanslern gör någon annan bedömning än den som kammarrätten har gjort. Beslutet att stänga av JS var alltså inte felaktigt och därmed inte heller skadeståndsgrundande. Utredningen ger inte heller stöd för att Polismyndigheten gjort fel beträffande något beslag eller att JS orsakats någon skada på grund av att hans egendom tagits i beslag.

text: Polismyndigheten har grundat sitt beslut att återkalla JS förordnande som ordningsvakt på att han på Facebook utbytt information om personer han mött i sin tjänsteutövning samt på hur han på det forumet uttryckt sig om dessa personer. Av den utredning som Polismyndigheten grundat sitt beslut på framgår att JS, i verksamhet som haft samband med hans tjänsteutövning, uttryckt sig på ett sätt som är kränkande och ger uttryck för attityder som inte kan anses förenliga med lämplighetskraven för ordningsvakter. JS har vid den muntliga förhandlingen i förvaltningsrätten dessutom medgett att han gjort olämpliga uttalanden om personer han kommit i kontakt med i samband med sin tjänsteutövning. Dessa omständigheter är typiskt sett sådana att de inverkar på bedömningen av om en person är lämplig för ett uppdrag som ordningsvakt. Beslutet att återkalla hans förordnande som ordningsvakt kan mot den bakgrunden inte anses innefatta ett förbiseende av någon bestämmelse eller en sådan uppenbart oriktig bedömning som krävs för att staten ska vara skadeståndsskyldig. Att förvaltningsrätten vid en proportionalitetsbedömning kommit till en annan slutsats än Polismyndigheten i frågan om förordnandet skulle återkallas slutligt medför inte att polisens beslut är skadeståndsgrundande. JS anspråk ska därför avslås.


title: Fråga om vid vilken tidpunkt preskriptionstiden börjar löpa vid registerfel.

text: Justitiekanslern tillerkänner MF ersättning med 8 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att ombesörja att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Skatteverket registrerade år 1991 en felaktig uppgift i folkbokföringsdatabasen om vem som var far till MF. När han den 24 juli 2007 skulle hämta ut ett personbevis var en för honom helt främmande person registrerad som far till honom. Skatteverket rättade den felaktiga uppgiften den 27 juli 2007.

text: Utredningen

text: Skatteverket har vid utredningen av skadeståndsärendet fått in en kopia på MFs personakt från Landsarkivet i Uppsala. Av kopian framgår bland annat att MF föddes 1964 och att hans far, TED, hade personnummer xxxx-xx-xx.

text: Någon fjärde siffra i personnumret, kontrollsiffran, finns inte i den aktuella personakten eftersom kontrollsiffran infördes först år 1967.

text: Av utredningen har framkommit att JLM, xxxx-xx-xx, felaktigt har varit registrerad som far till MF i folkbokföringsdatabasen. Skatteverket rättade den felaktiga uppgiften den 27 juli 2007, samma dag som felaktigheten anmäldes till Skatteverket.

text: Underlag för registreringen år 1991 i folkbokföringsdatabasen var bland annat kyrkoförsamlingarnas personakter. Personakterna bereddes hos Skatteverket inför registreringen.

text: Den felaktiga uppgiften har sannolikt registrerats i folkbokföringsdatabasen genom att Skatteverket vid beredningen av den aktuella personakten har lagt till en felaktig kontrollsiffra.

text: Anspråkm.m.

text: MF har, som han slutligen har bestämt sitt anspråk, begärt ersättning med 10 000 kr för psykiskt lidande (kränkning).

text: Av handlingarna framgår sammanfattningsvis följande beträffande omständigheterna.

text: Den 24 juli 2007 ansökte MF om personbevis för giftermål. Hans dåvarande fästmö, numera hustru, hade planerat att delta i en för MF viktig släktträff i Gällivare där fästmön inför det förestående bröllopet skulle får träffa hans släkt för första gången. En liknande släktträff kommer troligen aldrig att arrangeras igen. Då han fick beskedet att han hade en far han aldrig hade hört talas om blev han så chockad att han i det läget ansåg att det inte var möjligt att träffa sin familj. Han kände sig lurad, besviken, kränkt och förvirrad samt upplevde att han hade förlorat även den familj han hade kvar.

text: Den 25 juli 2007 kontaktade han sin mor och berättade för henne om det besked han hade fått av Skatteverket. Det blev en mycket känslig och svår sak för dem båda att reda ut. Modern kontaktade med anledning av uppgifterna Skatteverket och olika pastorsämbeten i Norrbotten.

text: MF och hans fästmö reste därefter hem till Abu Dhabi med alla de beskrivna känslorna inom sig.

text: Den 27 juli 2007 fick han en bekräftelse av Skatteverket via e-post att felet hade rättats till.

text: Skatteverkets yttrande

text: Skatteverket har på Justitiekanslerns begäran avgett ett yttrande. Av yttrandet framgår sammanfattningsvis följande.

text: Skatteverket konstaterar att datalagen är tillämplig i detta fall. Den registrerade uppgiften är felaktig. Det är oklart om anspråket ska anses vara preskriberat eller inte. För det fall anspråket inte ska anses vara preskriberat bör MF tillerkännas ersättning med ett skäligt belopp för den kränkning som den felaktiga registreringen har inneburit för honom.

text: MF har lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: denna lag svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Ersättning för lidande (ideell skada) kan utgå endast då någon allvarligt kränks genom brott av typiskt integritetskränkande art (se

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ). Enligt Högsta domstolens praxis kan ideellt skadestånd också utgå utan uttryckligt stöd i lag om en överträdelse av Europakonventionens regler har ägt rum, se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: I

text: 23 § datalagen (1973:289)

text: – som enligt övergångsbestämmelserna till

text: personuppgiftslagen

text: (1998:204; PuL) alltjämt är tillämplig på frågor om skadestånd hänförliga till omständigheter som har inträffat före den nya lagens ikraftträdande – föreskrivs att den som är ansvarig för ett personregister ska ersätta skador som tillfogas en registrerad person till följd av oriktiga eller missvisande uppgifter i registret.

text: I 48 § PuL anges att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat.

text: Är anspråket preskriberat?

text: En allmän förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå är att skadeståndsfordringen inte är preskriberad. Enligt

text: 2 § preskriptionslagen (1981:130)

text: preskriberas som regel en fordran tio år efter tillkomsten om inte preskriptionen avbryts dessförinnan. Av förarbetena till

text: preskriptionslagen

text: framgår att de allmänna preskriptionsbestämmelserna i lagen är tillämpliga även på skadeståndsfordringar i den mån det inte förekommer särskilda preskriptionsbestämmelser på ett visst område (se

text: prop. 1979/80:119 s. 39

text: f.).

text: Preskriptionslagens

text: gängse tioåriga preskriptionstid antas när det gäller utomobligatoriska skadeståndsfordringar börja löpa vid ”skadetillfället”. Enligt det så kallade första rättsfaktumets princip är detta som huvudregel när den skadegörande handlingen vidtogs. Detta antas alltså gälla oavsett när skadan som sådan visar sig. I vissa situationer kan dock denna princip modifieras av att det är fråga om en s.k. perdurerande skada, som uppkommer successivt.

text: Ändamålet med preskriptionsreglerna är i första hand att skuldförhållanden ska klaras ut i rimlig tid. Det beror i sin tur framför allt på att gäldenären inte ska behöva leva i ovisshet hur länge som helst, men också på att bevisningen om fordringen inte ska vara föråldrad när fordringen aktualiseras. Dessa ändamålssynpunkter bör beaktas när man bestämmer preskriptionstidpunkten i tveksamma fall.

text: När det gäller preskriptionsfrågan vid anspråk på ersättning för skada grundat på

text: datalagens

text: eller

text: personuppgiftslagens

text: bestämmelser, s.k. registerskador, ger förarbeten och doktrin ingen vägledning. Såvitt känt är frågan inte heller belyst i praxis.

text: Datalagens

text: skadeståndsregel (

text: 23 §

text: ) innebär att den registrerade ska ersättas för skada som har tillfogats genom att ett personregister har innehållit en oriktig eller missvisande uppgift. Skadeståndsansvaret är strikt.

text: Personuppgiftslagens

text: skadeståndsregel (

text: 48 §

text: ) innebär att skadestånd ska utges för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat. Även detta ansvar är strikt. Ersättningsskyldigheten kan dock jämkas under vissa förutsättningar.

text: Av förarbetena till PuL framgår att lagstiftarens intention har varit att den enskilde ska ha rätt till samma typ av ekonomisk kompensation avseende både kränkning och ekonomisk skada som har förelegat enligt

text: datalagen

text: , se

text: prop. 1997/98:44 s. 106

text: Frågan är då hur ”skadetillfället” ska tolkas i detta sammanhang. När det gäller den här typen av skador framstår det inte som invändningsfritt att anta att de principer för preskription som enligt ovan anses tillämpliga för skadeståndsfordringar ska gälla oavkortat. I vissa fall kan felet i sådana här fall nämligen löpande orsaka skador och därför anses fortgå. Vid anspråk grundade på bestämmelser i

text: datalagen

text: och PuL finns det därför enligt Justitiekanslerns mening skäl att bedöma frågan om preskriptionstidens start något annorlunda.

text: För bedömningen av vad som utgör ”skadetillfället” enligt bestämmelserna i

text: datalagen

text: och PuL är det sålunda inte alltid relevant att hänföra sig till tidpunkten för registreringen av uppgiften i fråga, eller till tidpunkten för någon annan behandling. När det exempelvis gäller den kränkning som ligger i att en uppgift har varit felaktig under lång tid är skadetillfället snarare att hänföra till hela denna tid. Kränkningen består i princip i samma mån flera år efter registreringen som vid den tidpunkt när registreringen sker.

text: I enlighet med den allmänna utgångspunkten att preskription börjar löpa vid skadetillfället bör sålunda, enligt Justitiekanslerns mening, preskriptionstiden med avseende på den kränkning som den felaktiga uppgiften har inneburit normalt inte ta sin början förrän felet rättas till.

text: När det gäller ekonomisk skada till följd av fel i register är den mest naturliga hållningen, enligt Justitiekanslerns mening, att det avgörande ”skadetillfället” anses inträffa vid den tidpunkt då skadan materialiseras som en följd av registerfelet, t.ex. den tidpunkt då en person blir tvungen att betala för ett nytt pass till följd av en felaktig registrering i folkbokföringsregistret.

text: Sammanfattningsvis bör man enligt Justitiekanslerns mening se på dessa frågor på följande vis. Skadetillfället – och därmed utgångspunkten för beräkningen av preskriptionstiden – bestäms efter vilken skada som avses.

text: En kränkning bör i normalfallet anses pågå så länge felet består, vilket betyder att ”skadetillfället”, eller den skadeståndsgrundande handlingen, får anses vara perdurerande och inte upphöra förrän felet är utplånat ur registret, vilket i sin tur innebär att preskription inte börjar löpa förrän felet har undanröjts. Skadetillfället med avseende på en ekonomisk skada inträffar normalt vid den tidpunkt då skadan materialiseras som en följd av registerfelet.

text: I fråga om den felaktiga uppgiften beträffande MF får det antas att

text: ett skadeståndsgrundande fel begicks i samband med att den oriktiga uppgiften beträffande MFs far fördes in i folkbokföringsregistret när dåvarande skattemyndigheterna den 1 juli 1991 tog över ansvaret för folkbokföringen. Den felaktiga uppgiften rättades först den 27 juli 2007. I enlighet med vad som har sagts ovan är då MFs anspråk inte preskriberat. Som Skatteverket har konstaterat är

text: datalagen

text: , och inte

text: personuppgiftslagen

text: , tillämplig i detta fall.

text: Ersättning enligt

text: datalagen

text: MF är därför berättigad till ersättning enligt

text: datalagen

text: för den skada som han har lidit till följd av att folkbokföringsdatabasen har innehållit en oriktig uppgift.

text: MFs begäran avser ersättning för lidande eller kränkning. Den felaktiga uppgiften uppdagades den 24 juli 2007 och rättelse gjordes den 27 juli samma år. MF har alltså varit medveten om felaktigheten under en helt kort tidsperiod innan den rättades. Uppgiften som sådan får dock anses vara av integritetskänslig natur och av MFs begäran framgår att han har upplevt ett stort obehag samt haft en hel del olägenheter av felet. Till kränkningen hör också att registret under lång tid har innehållit en felaktig uppgift om MFs far. Detta har visserligen varit okänt för MF, men uppgiften fanns i princip tillgänglig för envar.

text: MF är berättigad till ersättning för ideell skada avseende det obehag och de olägenheter som den felaktiga uppgiften i folkbokföringsregistret har inneburit för honom. Ersättningens storlek ska bestämmas med utgångspunkt i den praxis som har utvecklats hos Justitiekanslern i ärenden av liknande art. Ersättningen bör därvid uppgå till ett högre belopp än normalt och bestämmas till skäliga ansedda 8 000 kr.