avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslut, ändring av
Expediering
Fullföljdshänvisning
Kommunicering
Rättelse

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för hur den hanterat och tillämpat möjligheten till självrättelse enligt 2 kap. 20 § utsökningsbalken

sammanfattning: Enligt 2 kap. 20 § utsökningsbalken kan Kronofogdemyndigheten rätta ett beslut som till följd av förbiseende innehåller en uppenbar oriktighet. Kronofogdemyndigheten har rättat fel i ett fördelningsbeslut trots att det inte var uppenbart att beslutet var oriktigt och får kritik för det. Kronofogdemyndigheten får också kritik för hur myndigheten hanterat frågan om rättelse.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 april 2013 framförde AA klagomål mot Kronofogdemyndigheten. Han uppgav bl.a. följande.

text: Kronofogdemyndigheten sålde hans lägenhet den 6 december 2012. Den 4 januari 2013 fick han ett fördelningsbeslut med information om att han skulle få överskjutande medel från försäljningen om 213 386 kronor insatt på sitt bankkonto. Han fick dock inte pengarna och efter påstötningar kontaktades han av en tjänsteman vid Kronofogdemyndigheten. Tjänstemannen uppgav att det hade begåtts ett ”tangentbordsfel” och att de överskjutande medlen i stället uppgick till 87 500 kronor. Han hade vid ett antal tillfällen försökt få ett skriftligt beslut eller en förklaring till vart skillnaden mellan 213 386 kronor och 87 500 kronor hade tagit vägen. Kronofogdemyndigheten hördes dock inte av. Kronofogdemyndigheten hade inte heller visat vad de indrivna medlen från försäljningen hade använts till.

text: Utredning

text: Handläggarnoteringar i ärendet begärdes in och granskades.

text: Muntliga uppgifter inhämtades från kronoinspektören BB. Han uppgav följande. AA fick del av ett fördelningsbeslut, enligt vilket de överskjutande medlen från försäljningen uppgick till ca 213 000 kronor. Det visade sig sedan att borgenärerna fått för liten tilldelning och beslutet rättades, vilket ledde till att AA endast fick drygt 87 000 kronor. Alla medel är, såvitt BB kan se, utbetalda. AA underrättades muntligen om det rättade beslutet den 30 januari 2013. BB kan inte se om han fick del av det rättade beslutet skriftligen. Någon direkt motivering till rättelsen framgår inte av beslutet.

text: Ärendet remitterades till Kronofogdemyndigheten som uppmanades att lämna upplysningar om det som hade anförts i anmälan. Av yttrandet skulle framgå om AA hade beretts tillfälle att yttra sig innan Kronofogdemyndigheten rättade fördelningsbeslutet och vilka överväganden som myndigheten gjorde i samband med detta. Myndigheten skulle även yttra sig över det faktum att beslutet om rättelse inte var daterat samt på vilket sätt AA hade underrättats om beslutet och om skälen för rättelsen.

text: I ett yttrande den 30 september 2013 anförde Kronofogdemyndigheten, genom verksamhetschefen CC, följande.

text: Kronofogdemyndigheten har inhämtat yttrande från Försäljning, Sundbyberg, vilket bifogas. Såvitt gäller handläggningen av försäljningen, fördelningsprotokoll och rättelse i detsamma, samt händelseförloppet i sak, hänvisas till yttrandet från Försäljning Sundbyberg. Sammantaget framgår av yttrandet, såvitt är av intresse för nedan bedömning, att fördelningsprotokollet, sedan detta kommit att sakna två utmätningsfordringar, rättades med stöd av

text: UB 2:20

text: , att kommunicering inte skett med AA, varken inför eller av beslutet, och att Kronofogdemyndigheten minskat utbetalningen till gäldenären med rättat belopp, med hänvisning till att det funnits utmätningar som förbisetts i fördelningsprotokollet. Det är, efter att ovan nämnda yttrande inhämtats, alltjämt oklart vilka överväganden Kronofogdemyndigheten har gjort i samband med rättelsen och anledningen till att AA inte fått möjlighet att yttra sig innan rättelse skedde. Vad gäller rättelsen kan sägas följande. Av

text: UB 2:20

text: framgår att beslut, som till följd av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, får rättas av Kronofogdemyndigheten. Av kommentar till

text: utsökningsbalken

text: Utsökningsbalken

text: En kommentar, Walin m.fl., fjärde upplagan (KUB), s. 56) framgår att bestämmelsen kan tillämpas t.ex. om en sakägarförteckning eller köpeskillingsfördelning har råkat bli felaktig på grund av felräkning eller liknande förbiseende. Den gäller även sedan Kronofogdemyndigheten har skilt sig från målet. Det aktuella fördelningsprotokollet avgjorde frågan vilka medel som AA haft att behålla, dvs. vilken del av det inbringande försäljningsbeloppet som skulle användas för betalning av utmätta fordringar, och vilken del som skulle tillfalla honom. Genom rättelsen har två fordringar som inte tagits upp i protokollet lagts till (jmf.

text: NJA 1990 s. 208

text: ) och AA:s behållning har därigenom kommit att minskas. Genom rättelsen har Kronofogdemyndigheten sålunda gjort en ändring i sak. En sådan materiell ändring måste anses falla utanför tillämpningsområdet för

text: UB 2:20

text: , varför Kronofogdemyndigheten inte haft att rätta beslutet. Av

text: UB 2:20

text: framgår vidare att, om det ej är obehövligt, part och annan sakägare ska beredas tillfälle att yttra sig innan rättelse sker. Det står klart att rättelsebeslutet inte utgjorde något lapsusbetonat misstag, t.ex. felaktig sluträkning trots att övriga siffror var korrekta, som skulle kunna medföra att AA inte hördes, utan att det var en ingripande materiell förändring och att AA skulle ha beretts möjlighet att yttra sig innan eventuell rättelse skulle ha skett. Att AA i efterhand medgivit rättelsen kan inte föranleda någon annan bedömning i denna del. Beträffande den rättade räntan i fördelningsprotokollet kan i korthet och med hänvisning till ovan, sägas att förutsättningar förelåg att justera denna till den för fördelningsprotokollet aktuella dagen. Frågan kvarstår vad Kronofogdemyndigheten haft att göra med de två utmätta fordringarna som genom förbiseende inte tagits med i protokollet, och detta ska även ställas mot AA:s medgivande av rättelse i efterhand.

text: Sedan medlen kommit Kronofogdemyndigheten tillhanda genom försäljningen hade dessa kunnat utmätas för borgenärernas fordringar, dock inte genom tillämpning av rättelseinstitutet. En annan lösning på detta är att Kronofogdemyndigheten i stället meddelat borgenärerna om misstaget och lämnat åt dem att överklaga fördelningsbeslutet, varvid detta kunde ändras i överinstans, för att tillse att samtliga borgenärers utmätningsfordringar utgjorde del av fördelningsbeslutet.

text: Av yttrande den 28 juni 2013 undertecknat teamchefen DD, Försäljning Sundbyberg, framgick bl.a. följande (bilagor här utelämnade).

text: Exekutiv försäljning

text: Genom en exekutiv försäljning sålde Kronofogdemyndigheten AA:s bostadsrätt 2012-12-06. Protokollet från försäljning biläggs (…). Vid en jämförelse mellan protokollet och utmätningsbeslutet framgår att utsökningsmålen U-102985-12/0103 med EE som sökanden och U-118988-12/0103 med FF som sökanden inte var upptagna i protokollet. Räntan på samtliga fordringar var inte heller uppräknade i förhållande till fördelningsdagen.

text: Meddelande om att bostadsrätten hade sålts skickades 2012-12-06 till bl.a. AA (…). I samband med fördelningssammanträdet 2013-01-04 upprättades ett fördelningsbeslut (…). I beslutet saknas de ovan nämnda två utsökningsmålen. Av beslutet framgår att AA:s tillkommande medel uppgår till 213 386 kr. Anvisning om utbetalning upprättades 2013-01-11 (…). I samband med att fördelningsbeslutet vann laga kraft 2013-01-29 upprättade Kronofogdemyndigheten en korrigerad utbetalningsanvisning i vilken de två tidigare saknade utmätningsfordringarna beaktades samt ränta på samtliga fordringar beräknades per fördelningsdagen (…). AA informerades muntligen om ändringen som gjordes i form av ett rättelsebeslut jämlikt

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: (…). Datering av rättelsebeslutet saknas. Justeringen av de fördelade beloppen resulterade i att AA:s tillkommande medel därefter uppgick till endast 87 797 kr.

text: Bedömning

text: Kan rättelse av fördelningsbeslutet ske efter att det har vunnit laga kraft? Enligt Kronofogdemyndighetens bedömning kan en rättelse enligt

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: ske även sedan Kronofogdemyndigheten har skilt ärendet från sig och när det har vunnit laga kraft.

text: Är omfattningen på ändringarna sådana att de kan ske med stöd av

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: ? Enligt

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: får Kronofogdemyndigheten rätta ett beslut, som till följd av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller en uppenbar oriktighet. Som framgår av kommentaren till

text: utsökningsbalken

text: får rättelse även ske i en sakägarförteckning eller en köpeskillingsfördelning. I Kronofogdemyndighetens kontakt med gäldenären framgår att han i efterhand har samtyckt till en rättelse av fördelningsbeslutet på så sätt att samtliga hans skulder regleras. Enligt undertecknads bedömning kan tillägg av nya fordringar i ett fördelningsbeslut inte anses vara ett sådant förbiseende som innehåller en uppenbar oriktighet att rättelse kan ske enligt

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: . Det gäller oavsett om fordringarna tidigare har antecknats i underrättelse om auktionen till sakägare.

text: Justering av skuldbelopp med hänsyn till upplupen ränta per fördelningsdagen bör dock kunna betraktas som ett sådant förbiseende att rättelse kan ske. Gäldenärens muntliga begäran att hans skulder ska regleras borde i stället ha hanterats som en frivillig betalning av de ifrågavarande skulderna. Alternativt hade Kronofogdemyndigheten kunnat utmäta del av gäldenärens tillkommande medel för att täcka skulderna. Kommunikation med part Av

text: 2 kap. 20 § utsökningsbalken

text: följer att part och annan sakägare ska beredas tillfälle att yttra sig innan rättelse sker. I förevarande ärende är det klart att rättelsen omfattar materiella ändringar till gäldenärens nackdel. Gäldenären har per telefon i efterhand medgivit att rättelse får ske i syfte att samtliga hans restförda skulder regleras. Kronofogdemyndigheten borde ha inhämtat gäldenärens samtycke till rättelsen före beslutet fattades. Det framgår inte av uppgifterna i ärendet om parten har fått detaljerad information om på vilket sätt fördelningen av köpeskillingen ska ske. Det framgår inte heller om parten har fått skriftlig information om rättelsen. Efter genomförd åtgärd borde Kronofogdemyndigheten ha tillsänt gäldenären en skriftlig dokumentation och beslut beträffande de genomförda åtgärderna. Gäldenären bör även ha informerats om möjlighet att överklaga Kronofogdemyndighetens beslut. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: Av 2 kap. 20

text: utsökningsbalken

text: , UB, framgår att beslut, som till följd av skrivfel, räknefel eller något annat sådant förbiseende innehåller en uppenbar oriktighet, får rättas av Kronofogdemyndigheten. Om det inte är obehövligt, ska parten och andra sakägare beredas tillfälle att yttra sig innan rättelsen görs.

text: Av

text: 3 kap. 17 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: följer att Kronofogdemyndigheten självmant ska pröva frågan om rättelse eller ändring av beslut när det finns anledning till en sådan åtgärd.

text: Bedömning

text: AA:s lägenhet såldes den 6 december 2012 genom exekutiv försäljning. I ett fördelningsbeslut den 4 januari 2013 redovisade Kronofogdemyndigheten hur köpeskillingen skulle fördelas. Enligt beslutet skulle AA få behålla 213 386 kronor efter det att hans skulder betalats. Kronofogdemyndigheten ändrade den 29 januari 2013 fördelningsbeslutet genom att två fordringar lades till. Vidare justerades räntan på samtliga fordringar på så sätt att ränta beräknades för tiden fram till fördelningsdagen. Genom ändringarna kom AA:s behållning att minska till 87 797 kronor. Av utredningen framgår vidare att beslutet om rättelse inte är daterat och att varken AA eller fordringsägarna fick tillfälle att yttra sig innan rättelsen gjordes. AA fick information om rättelsen muntligen.

text: Rättelsemöjligheten enligt

text: 2 kap. 20 §

text: UB avser bara oriktigheter till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseenden (förbiseendefel). Bestämmelsen ger däremot inte Kronofogdemyndigheten någon befogenhet att rätta sådana fel i ett

text: besluts innehåll som beror på bristfällig utredning, felaktig bedömning av fakta eller felaktig rättstillämpning.

text: Fördelningsbeslutet den 4 januari 2013 var felaktigt eftersom två fordringar saknades och eftersom räntorna på övriga fordringar inte var uträknade per fördelningsdagen. Det är i båda fallen fråga om förbiseenden som i och för sig går att rätta med stöd av

text: 2 kap. 20 §

text: UB.

text: Ytterligare en förutsättning för att det ska vara tillåtet att rätta beslutet är emellertid att felen är uppenbara. Felen ska med andra ord vara sådana att var och en med normal iakttagelseförmåga borde kunna upptäcka dem. Felen kan exempelvis framgå när man tittar på enbart själva beslutet eller vid en enkel jämförelse med handlingarna i ärendet (jfr Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 upplagan, s. 339).

text: Att två fordringar saknas framgår inte av fördelningsbeslutet. Däremot finns dessa fordringar upptagna i den skuldspecifikation som utgör en del av Kronofogdemyndighetens beslut från den 14 augusti 2012 om att utmäta AA:s bostadsrätt. Det innebär inte att det är uppenbart för den som läser fördelningsbeslutet att dessa fordringar saknas i beslutet. Det var därför inte möjligt för Kronofogdemyndigheten att rätta fördelningsbeslutet genom att lägga till de två fordringarna och göra följdändringar vad avser fördelningen i övrigt.

text: Att räntan på utmätningsfordringarna är felaktigt beräknad i fördelningsbeslutet framgår inte av beslutet och inte heller av de övriga handlingar som jag har granskat. Inte heller när det gäller räntan är det alltså uppenbart att fördelningsbeslutet är oriktigt, och det var därför inte möjligt för Kronofogdemyndigheten att rätta beslutet genom att ändra ränteberäkningarna så att ränta räknades fram till dagen för beslutet.

text: Min uppfattning är alltså att det inte var möjligt för Kronofogdemyndigheten att rätta fördelningsbeslutet med stöd av

text: 2 kap. 20 §

text: UB eftersom felen i beslutet inte var uppenbara.

text: Även Kronofogdemyndighetens hantering av rättelsefrågan förtjänar att granskas.

text: Innan en rättelse görs med stöd av

text: 2 kap. 20 §

text: UB ska en part eller en annan sakägare få tillfälle att yttra sig, om det inte är obehövligt. Möjligheten att besluta om rättelse utan att dessförinnan ge dem tillfälle att yttra sig ska användas med försiktighet. Om det finns minsta anledning att tro att de kan ha något av betydelse att säga i frågan, bör yttrande alltid inhämtas.

text: Ett beslut om rättelse ska vidare dateras och expedieras till dem som är berörda samma dag som det meddelas. Eftersom ett sådant beslut dessutom går att överklaga ska det i beslutet anges hur den som vill överklaga ska gå till väga.

text: Sammanfattningsvis förtjänar Kronofogdemyndigheten kritik för hur myndigheten har hanterat och tillämpat möjligheten till självrättelse av beslut enligt

text: 2 kap. 20 §

text: UB i detta fall. Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Vägverket för felaktig handläggning av ett ärende om förnyelse av körkort. Fråga om tillämpningen av övergångsbestämmelser till körkortslagens regler om förlängning av giltighet av behörigheterna C, CE, D och DE

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 maj 2004, klagade AA på att Vägverket hade krävt att han skulle förnya sitt körkort trots att han den 6 juni 2002 fått sitt körkort förnyat med en giltighetstid om tio år eller till den 6 juni 2012. Han klagade också på att hans behörighet att köra lastbil enligt Vägverket skulle ha upphört den 30 september 2003 samt på att han inte hade fått något överklagbart beslut avseende Vägverkets krav på förnyelse av körkortet. Dessutom uppgav han att han inte hade fått svar på två brev som han hade skrivit till verket.

type: stycke

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Vägverket.

text: Vägverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i anmälan, särskilt mot bakgrund av innehållet i övergångsbestämmelserna, p. 2, i

text: körkortslagen (1998:488)

text: . Av yttrandet skulle även framgå vilka handläggningsrutiner som tillämpades och vilken information som lämnades till körkortshavarna rörande frågor om tioårsförnyelse eller förnyelse i övrigt enligt

text: 3 kap. 14 § körkortslagen

text: i de fall där nämnda punkt i övergångsbestämmelserna var tillämplig.

text: I remissvaret den 11 augusti 2004 anfördes följande.

text: Utredning

text: AA:s körkort med behörigheterna A BE CE TAXI gällde enligt uppgift på körkortet till och med den 22 april 2002. Som innehavare av behörigheten CE omfattades AA av

text: 3 kap. 12 § körkortslagen (1998:488)

text: samt övergångsbestämmelserna p. 2 till denna lag och skulle därmed i samband med tioårsförnyelsen av körkortet visa att de medicinska kraven för behörighet CE var uppfyllda för att få behålla denna behörighet. Vägverket (Enheten Trafikregistret) skickade den 13 november 2001 ett brev till AA om att förlängning av körkortsbehörighet CE krävdes för att giltigheten av denna behörighet skulle förlängas. Kopia på mallen för denna typ av brev bifogas (bilaga

text: 1). I brevet ges bland annat möjlighet att ansöka om förlängd giltighet av högre behörighet eller att begära att denna behörighet blir ogiltig. Något underlag för tioårsförnyelse av körkortet skickades inte till AA vid denna tidpunkt. Motiveringen för detta förfarande är att många körkortshavare i denna typ av fall skulle uppfatta det som negativt att först behöva tioårsförnya sitt körkort och relativt kort därefter behöva ansöka om utfärdande av nytt körkort i samband med ansökan om förlängning av högre körkortsbehörighet. Tanken är att tioårsförnyelsen istället ska ske i samband med förlängning av högre behörighet eller, om förlängning inte söks, i samband med förnyelse av körkortet utan högre behörighet. I anteckning av föredragande vid JO om telefonsamtal den 7 maj 2004 med BB vid Vägverket anges att skrivelsen från Vägverket i november 2001 innehöll information om att AA inte skulle få några handlingar för tioårsförnyelse av sitt körkort, eftersom det snart var dags att inkomma med läkarintyg för högre behörighet. Skrivelsen innehöll dock inte denna information och BB har efter samtalet uppgivit att denna del av informationen till JO endast var en förklaring till verkets förfarande och inte något som skickas till den enskilde. I maj 2002 skickade Vägverket (Förarprovsenheten) blanketter för tioårsförnyelse till AA. Detta sker inte på verkets eget initiativ i denna typ av ärenden utan måste ha skett på AA:s begäran. Sedan ansökan om utfärdande av körkort (grundhandling) inkommit förnyades hans körkort med behörigheterna A BE CE den 6 juni 2002. Körkortsbehörigheten TAXI utgick som begrepp fr.o.m. den 1 oktober 1998 då de nuvarande körkorts- och yrkestrafikförfattningarna började gälla, varför denna behörighet inte angavs på det nya körkortet. På sidan 1 (punkt 9) på AA:s körkort angavs behörigheterna A BE CE medan det på sidan 2 (punkt 11) angavs att behörigheten CE gällde till och med den 30 september 2003. Den 21 mars 2003 skickade Vägverket ytterligare ett brev till AA om förlängning av högre behörighet. Kopia på mall för sådant brev bifogas (bilaga 2). Då någon ansökan om förlängning inte hade inkommit till länsstyrelsen meddelades AA av Vägverket i oktober 2003 att hans körkortsbehörighet CE inte längre gällde. Samtidigt skickade verket underlag för ansökan om utfärdande av nytt körkort med behörigheterna A BE till AA. Då någon ansökan om utfärdande av körkort inte inkom förelade verket honom den 17 mars 2004 att förnya sitt körkort med behörigheterna A BE (bilaga 3). I föreläggandet angavs att körkortet skulle bli ogiltigt om ansökan om nytt körkort inte inkommit inom två månader från delgivning. AA uppger att han i mars och april 2004 skickat två brev till Vägverket. Såvitt framgår har det första brevet inte inkommit till verket. Det andra brevet har besvarats den 3 maj (bilaga 4) och den 26 maj har AA erhållit ett beslut av Vägverket angående förnyelse av hans körkort (bilaga 5).

text: Yttrande

text: Den s.k. 45-årskontrollen och förnyelse av körkort Enligt

text: 3 kap. 12 § körkortslagen

text: gäller behörigheten C, CE, D eller DE tills det att körkortshavaren fyller 45 år och därefter för perioder om högst tio år, om körkortshavaren har visat att de medicinska kraven för att ha sådan behörighet är uppfyllda. Enligt övergångsbestämmelserna p. 2 till

text: körkortslagen

text: gäller följande. Innehavare av körkort med behörighet C, CE, D eller DE som senast den 31 december 1998 fyller 45 år skall senast den 30 september 2003 ansöka om sådan förlängning av giltighet av behörighet som stadgas i

text: 3 kap. 12 §

text: 3 kap. 14 § första meningen

text: . Vid ansökan eller förnyelsen skall körkortshavaren visa att de medicinska kraven för behörigheten är uppfyllda. Enligt

text: 3 kap. 14 § körkortslagen

text: skall ett körkort förnyas inom tio år efter det att det har utfärdats eller senast förnyats. Körkortet skall också förnyas om det har förstörts eller kommit bort eller om någon uppgift i det har ändrats.

text: På körkortets sida 1 anges personens förarbehörigheter under punkt 9 i enlighet med Vägverkets föreskrifter (

text: ) om körkortets utformning och innehåll. Detta följer av EG:s direktiv

text: om ändring av direktiv

text: om körkort bilaga 1 a som anger att sidan 1 på körkortet punkt 9 skall innehålla ”(Under)kategorier av fordon som innehavaren har rätt att köra”. På körkortets sida 2 anges under punkt 11 när respektive förarbehörighet upphör att gälla. Enligt körkortsdirektivet skall där anges ”Sista giltighetsdag för varje (under)kategori”.

text: I AA:s fall har körkortsbehörigheten CE blivit ogiltig. Sista giltighetsdatum för denna behörighet framgår visserligen på sida 2 på det körkort som utfärdats i juni 2002. Verkets hittillsvarande tolkning av

text: körkortslagen

text: innebär dock att en uppgift i körkortet anses ha ändrats i dessa fall och att en förnyelse av körkortet krävs, så att högre förarbehörighet inte längre anges på körkortets sida 1 och 2. AA:s ärende om förnyelse av körkort har i detta avseende enligt verkets mening hanterats enligt

text: körkortslagen

text: Körkortets ogiltighet samt handläggningen av AA:s ärenden

text: I

text: 3 kap. 13 § körkortslagen

text: anges bland annat att ett körkort inte gäller om det inte har förnyats efter föreläggande. I

text: 3 kap. 18 § körkortsförordningen (1998:980)

text: anges att om en ansökan om förnyelse av körkort enligt

text: 3 kap. 14 § samma lag

text: inte getts in inom viss tid skall Vägverket förelägga körkortshavaren att inom viss tid efter att han fått del av föreläggandet ansöka om förnyelse av körkortet. AA har i anmälan framfört kritik mot att han inte erhållit något beslut som han kan överklaga. Körkortet blir enligt

text: körkortslagen

text: ogiltigt om föreläggande om förnyelse inte följs. Enligt verkets mening krävs inte något myndighetsbeslut om körkortets ogiltighet. AA har även kritiserat att verkets ”påbud” (med referens till FÖ 2004 15172) inte innehåller uppgift om handläggare eller avdelning som han kan vända sig till, mer än adressen. Uppgift om handläggare och telefonnummer framgår av verkets föreläggande i mars 2004 liksom beslutsfattare i ärendet (bilaga 3). AA kritiserar också att han inte har fått något svar på de två brev han skickat till Vägverket. Hans skrivelse till verket i mars 2004 har såvitt framgår inte inkommit till verket. Skrivelsen till verket i april 2004 har besvarats den 3 maj i år (bilaga 4). Den 26 maj fattades också ett beslut om förnyelse av körkortet (bilaga 5). AA har överklagat verkets beslut. Målet ligger nu hos Regeringsrätten (mål nr 4846-04) och är inte avgjort. Vad gäller verkets handläggningsrutiner och information i ärenden om tioårsförnyelse eller förnyelse av körkort i de fall där övergångsbestämmelserna p. 2 till

text: körkortslagen

text: är tillämplig konstateras följande. Körkortshavaren har i samband med information om förlängning av högre behörighet givits möjlighet att begära att denna behörighet förklaras ogiltig. Om ogiltighet begärs sker en tioårsförnyelse av körkortet, utan krav på ny förnyelse innan ytterligare tio år förflutit. I detta sammanhang har dock inte informerats om det förhållandet att om körkortshavaren inte begär ogiltighet kommer förnyelse av körkortet att krävas redan i anslutning till tidpunkten för förlängning av högre behörighet. Inte heller har informerats om möjligheten att avvakta med tioårsförnyelse av körkortet till dess att den högre behörigheten blivit ogiltig, för att på så sätt undvika att på nytt behöva förnya körkortet innan den ordinarie tioårsförnyelsen (i AA:s fall år 2012). Bestämmelserna om förnyelse och övergångsbestämmelserna p. 2 till

text: körkortslagen

text: är i förening relativt komplicerade. Det har därför varit svårt att lämna körkortshavaren en kort och koncis information som samtidigt har varit fullständig. Verket anser att den skriftliga informationen, med upplysning om att eventuella frågor kan besvaras av länsstyrelsen, varit godtagbar och möjliggjort för den enskilde att ta ställning till de frågor och val om förlängning, ogiltighet och förnyelse som lagstiftningen ger upphov till.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 31 oktober 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: I

text: körkortslagen (1998:488)

text: , som trädde i kraft den 1 oktober 1998, infördes en bestämmelse i

text: 3 kap. 12 §

text: om att behörigheten C, CE, D eller DE skulle gälla tills det att körkortshavaren fyller 45 år och att körkortshavaren därefter, för perioder om högst 10 år, har att visa att de medicinska kraven för att ha sådan behörighet är uppfyllda.

text: Under lagstiftningsarbetet konstaterades att samtliga berörda körkortshavare av praktiska skäl inte kunde besöka läkare vid de nya reglernas ikraftträdande utan att det behövdes en period, lämpligen 5 år, under vilken de berörda, dvs. redan eller under år 1998 fyllda 45 år, kunde fasas in i systemet (se

text: prop. 1997/98:124 s. 53

text: ). Regleringen angående detta infördes i övergångsbestämmelserna, p. 2, som gavs följande lydelse.

text: Innehavare av körkort med behörighet C, CE, D eller DE som senast den 31 december 1998 fyller 45 år skall senast den 30 september 2003 ansöka om sådan förlängning av giltighet av behörighet som stadgas i 3 kap. 12 § om körkortet inte skall förnyas dessförinnan enligt 3 kap. 14 § första meningen. Vid ansökan eller förnyelsen skall körkortshavaren visa att de medicinska kraven för behörigheten är uppfyllda.

text: 3 kap. 14 § första meningen avser s.k. tioårsförnyelse, dvs. att ett körkort skall förnyas inom tio år efter det att det har utfärdats eller senast förnyats.

text: Den nyss redovisade punkten i övergångsbestämmelserna till

text: körkortslagen

text: kan enligt min mening inte läsas på annat sätt än att en ansökan om förlängning av de högre behörigheterna skulle göras i samband med tioårsförnyelse av körkortet men absolut senast den 30 september 2003. Denna tidpunkt tog alltså sikte på de som annars med tillämpning av

text: 3 kap. 14 § första meningen

text: inte skulle ha behövt tioårsförnya sina körkort förrän efter det angivna datumet. Som framgår av sista meningen hade körkortshavaren att vid ansökan eller förnyelsen (JO:s kursivering) visa att de medicinska kraven var uppfyllda. Att körkortshavaren skulle göra detta berodde rimligen på att giltigheten av den högre behörigheten skulle prövas.

text: I Vägverkets information (bilaga 1 till remissvaret) anges också bl.a. att den högre behörigheten automatiskt blir ogiltig för den som tioårsförnyar sitt körkort utan att ansöka om och beviljas förlängning av nämnda behörighet. Vägverket uppger dessutom i det inledande stycket av sitt remissvar att AA i samband med tioårsförnyelsen av körkortet skulle visa att de medicinska kraven för behörighet CE var uppfyllda ”för att få behålla denna behörighet”.

text: Med stöd av det anförda gör jag sammanfattningsvis den bedömningen att frågan om AA uppfyllde de medicinska kraven för sin högre behörighet skulle ha prövats i

text: samband med tioårsförnyelsen år 2002. Någon sådan prövning skedde dock inte. Trots detta förlängdes samtliga hans behörigheter. Behörigheten CE förlängdes endast till den 30 september 2003, vilket troligen har sin förklaring i verkets uppfattning om reglernas innehåll som den kommit till uttryck i remissvaret hit. Det saknar dock stöd i lag. En sådan ordning skulle dessutom helt förta syftet med övergångsbestämmelsen att av praktiska skäl undvika en medicinsk prövning av samtliga redan fyllda 45 år vid samma tidpunkt. AA har av förståeliga skäl förlitat sig på att hans körkort skulle vara giltigt i tio år från förnyelsen. Jag utgår från att Vägverket rättar till den felaktiga handläggningen utan att han åsamkas större olägenheter än nödvändigt samt att hans kostnader sammantaget inte överstiger vad han skulle ha betalat vid en korrekt genomförd handläggning.

text: Vägverkets remissvar tyder på att också andra körkortshavare har berörts av de felaktiga handläggningsrutinerna. Det kan befaras att ett stort antal av dem har åsamkats kostnader. Jag förutsätter att Vägverket gör en översyn av hur det förhåller sig med detta och vidtar de åtgärder som översynen ger anledning till.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det sagda avslutar jag ärendet

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)

title: Anmälningar mot Kriminalvården, anstalten Hall, om placering av intagna i avskildhet under kollektiv arbetsnedläggning m.m.

sammanfattning: I februari och mars 2020 placerades ett stort antal intagna i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen i ungefär två veckor för att de kollektivt hade lagt ned arbetet. JO slår fast att det är en mycket ingripande åtgärd att hålla intagna avskilda från varandra i två veckors tid. Under den period som JO har granskat vidtog anstalten dock åtgärder för att begränsa tiden som de intagna hölls isolerade, genom att bl.a. låta dem vistas i gemensamhet på fritiden. I beslutet konstaterar JO att anstaltens sätt att hantera situationen ledde till att de intagna inte var avskilda från varandra mer än några timmar åt gången. JO finner inte anledning att kritisera anstalten.

text: Bakgrund och inledning

text: Den 24 februari 2020 beslutade den dåvarande generaldirektören för Kriminalvården att intagna i anstalter och häkten fr.o.m. den 29 februari 2020 inte längre skulle få ta emot andra pengar än sådana som betalas ut från Kriminalvården. Sedan slutet av februari 2020 har JO fått in ett stort antal anmälningar mot Kriminalvården med anledning av myndighetens beslut. Klagomålen rör dels beslutet i sig, dels de konsekvenser som beslutet får för intagna och deras anhöriga. I mars 2020 beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende utreda Kriminalvårdens överväganden inför beslutet, det rättsliga stödet för åtgärden och beslutets konsekvenser för intagna (dnr 2585-2020). Utredningen pågår fortfarande.

text: I det här beslutet behandlas hur anstalten Hall agerade när de intagna lade ned arbetet i protest mot Kriminalvårdens beslut om förbud mot insättningar av externa medel.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar som kom in till JO mellan den 3 och 10 mars 2020 klagade tre intagna bl.a. på de åtgärder som anstalten Hall vidtagit med anledning av de intagnas protester mot beslutet att förbjuda mottagande av pengar. Av anmälningarna framkom bl.a. följande.

text: BB och CC bifogade en kopia av ett informationsblad där det bl.a. framgår att personalen fr.o.m. den 3 mars 2020 hade för avsikt att en gång på morgonen tillfråga de intagna om de tänkte gå till sin anvisade sysselsättning. I informationsbladet står det också att kollegium skulle komma att hållas utan de intagna och att handläggningen av permissioner skulle skjutas upp till dess att den kollektiva arbetsnedläggningen hade upphört.

text: Alla tre anmälarna uttryckte dessutom sitt missnöje med Kriminalvårdens beslut att förbjuda insättning av externa medel till intagna.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA och BB framfört i sina anmälningar och över delar av det som CC anfört. I remissvaret skulle Kriminalvården vidare redogöra för hur anstalten hanterat de intagnas arbetsnedläggning och för om de intagna underrättats om anstaltens beslut att placera dem i avskildhet.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar anförde Kriminalvården (Region Stockholm), genom regionchefen, följande:

text: Uppgifter i ärendet har inhämtats från ledningen vid anstalten Hall samt från Kriminalvårdsregistret. Anstalten Hall gick upp i incidentledningsstab den 20 februari 2020 med anledning av att anstalten fick information om att Kriminalvårdens generaldirektör den 24 februari 2020 skulle fatta beslut om att intagnas medel skulle begränsas på sådant sätt att de intagna bara får tillgång till de pengar som betalas ut som ersättning eller bidrag från Kriminalvården. Detta beslut skulle träda i kraft den 29 februari 2020. Syftet med staben var att förutse och förebygga de konsekvenser av beslutet som skulle kunna medföra säkerhetshotande ordningsstörningar och att ge intagna korrekt information då spekulationer samt alternativa och informella informationskanaler bedömdes öka riskerna för ordningsstörningar. Säkerhetsläget bedömdes som förhöjt från och med offentliggörandet av generaldirektörens beslut. Den 24 februari 2020 informerades samtliga intagna i anstalten Hall om generaldirektörens beslut. Personal samtalade med de intagna, och informationslappar om beslutet sattes upp på avdelningarna. Avdelningarnas ledning, i form av kriminalvårdsinspektör, klienthandläggare och verksamhetsstödjare, hade sedan tillsammans med avdelningspersonalen och larmchef kontinuerlig dialog med de intagna. Den 25 februari 2020 fattades beslut i staben att sysselsättningstiden på anstalten skulle vara kl. 8.00–11.00 och kl. 13.00–16.00 vid samtliga avdelningar. Skälet till detta var att anstalten gjorde bedömningen att det logistiskt var nödvändigt att hantera samtliga avdelningar på anstalten enhetligt med hänsyn till de personalresurser som fanns att tillgå, och för att kommunikationen till och från staben skulle kunna ske på ett effektivt och säkert sätt. Direktivet från staben ut till avdelningarna var att om en intagen arbetsvägrade så skulle denne tillfrågas om skälen till arbetsvägran. Om personalen på avdelningen gjorde bedömningen att det var fråga om en kollektiv arbetsnedläggning så skulle de intagna på den avdelningen avskiljas under sysselsättningstiden med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. Under eftermiddagen den 25 februari 2020 påbörjade de intagna på avdelningarna B3 och B4 en kollektiv arbetsnedläggning, då de gick till produktionslokalerna men väl där vägrade de att arbeta. Detta medförde att de intagna fördes tillbaka till sin avdelning för att avskiljas med stöd av 6 kap. 5 § FäL. Intagna vid andra avdelningar påbörjade kollektiv arbetsnedläggning dagen efter, och avskildes då under den stipulerade sysselsättningstiden. Den kollektiva arbetsnedläggningen pågick sedan i varierande omfattning till den 11 mars 2020. Avdelningarna arbetade efter direktiv från staben enligt följande, med avseende på sysselsättningen: • Intagna skulle vid tid för släpp till sysselsättning meddelas att det är tid för sysselsättning. • Intagna skulle om de vägrade gå till sysselsättningen tillfrågas om anledningen. • Kollektiv arbetsvägran medförde placering i avskildhet jml 6 kap. 5 § FäL under sysselsättningstid. • Övrig tid vistades intagna i gemensamhet, om inte det finns skäl att besluta om annat.

text: För de intagna som deltog i den kollektiva arbetsnedläggningen gällde initialt att ett beslut om avskildhet fattades för sysselsättningstiden på förmiddagen, och ett beslut för eftermiddagen. Efter samråd med kriminalvårdsjurist vid Kriminalvårdens huvudkontor så fattades efter några dagar istället ett beslut om avskildhet per dag, men där anstalten medgav lättnader under den tid som inte räknades som sysselsättningstid. Besluten om avskildhet och besluten om att häva avskildhet delgavs som regel de intagna samma dag som beslutet meddelades. Personalen tillfrågade de intagna på morgonen om de ämnade delta i sysselsättningen. De intagna som uppgav att de ville delta i sysselsättningen fick möjligheten att delta, och blev då heller inte avskilda. De intagna som vägrade initialt när de fick frågan på morgonen, men som sedan ångrade sig inför eftermiddagens aktiviteter fick en ny chans att delta i sysselsättningen dagen därpå. Avskildheterna under den kollektiva arbetsnedläggningen hindrade inte individuella insatser såsom sjukvårds- eller psykologbesök, individuella påverkansprogram m.m. Vissa av dessa insatser ställdes dock in då det inte fanns personal som kunde eskortera intagna till dessa insatser eftersom den tillgängliga personalen ibland var uppbundna av hanteringen av den kollektiva arbetsnedläggningen. Många behandlingskollegier sköts upp under den kollektiva artbetsnedläggningen eftersom anstaltens klienthandläggare och koordinatorer var upptagna med handläggning och hantering av avskildheterna samt de misstänkta misskötsamheterna.

text: Särskilt gällande anmälan med dnr 1914-2020

text: Den intagne rapporterades den 26, 27 och 28 februari 2020 för kollektiv arbetsnedläggning. Dessa rapporter ansågs inte styrkta då den intagne var självförvaltare och deltog i sin anvisade sysselsättning då han lagade mat till avdelningen, varför dessa ärenden inte föranledde någon åtgärd.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt 3 kap. 1 § FäL ska en intagen ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Enligt 3 kap. 2 § är en intagen skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. Enligt 6 kap. 1 § ska en intagen under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i denna lag eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Enligt 6 kap. 2 § ska en intagen ges möjlighet att på sin fritid vistas i gemensamhet, om inte annat anges i denna lag.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Enligt 6 kap. 5 § FäL får intagna tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Bestämmelsen tar sikte på tillfällig avskildhet på kollektiv grund. I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 2009/10:135 s. 139

text: ) nämns som exempel på situationer som kan vara skäl för sådana avskildhetsbeslut att ett larm utlöses, att elektriciteten är ur funktion, att otillåtna föremål hamnar i omlopp eller att intagna deltar

text: i kollektiv arbetsvägran. Det framgår också att ett beslut aldrig får pågå längre än vad som krävs för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen, normalt inte mer än några timmar eller något dygn. Av Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) framgår att avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 §

text: FäL även kan ske vid hot eller allmän oro. Det framgår också att mindre ingripande åtgärder alltid ska prövas och att s.k. inre sektionering eller differentiering kan ersätta beslut om kollektiv avskildhet. Ett beslut om avskildhet enligt

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: ska meddelas för varje intagen som omfattas av beslutet, trots att det rör sig om beslut som fattas på kollektiv grund (se t.ex. JO:s beslut den 23 november 2010, dnr

text: ). Det betyder emellertid inte att den eller de som avskiljs måste kunna knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Under aktuell tidsperiod arbetsvägrade nästan alla intagna vid anstalten Halls normalavdelningar i protest mot ett beslut av Kriminalvårdens generaldirektör. Anstalten bedömde initialt att det vore oproportionerligt att avskilja alla intagna även under fritid och att de skulle börja med att inte hålla dem avskilda under denna tid. Det visade sig att det fungerade utmärkt och någon eskalering av ordningsstörningar ägde inte rum.

text: Eftersom Kriminalvården inte hade yttrat sig över vissa frågor som anmälarna aktualiserat begärde JO att myndigheten skulle komplettera sitt yttrande enligt följande.

text: 1. Det som AA och CC anfört om att även intagna som inte hade sysselsättning – t.ex. pensionärer – placerades i avskildhet och rapporterades för arbetsvägran.

text: 2. Det som BB fört fram om att mat som levererades från anstaltens kök belastade självförvaltningsbudgeten trots att självförvaltaren försåg de intagna med mat.

text: 3. Anstaltens besked om att handläggningen av permissioner skulle skjutas upp till dess att den kollektiva arbetsnedläggningen upphörde.

text: I sitt kompletterande remissvar anförde Kriminalvården (Region Stockholm), genom regionchefen, följande:

text: Uppgifter i ärendet har inhämtats från ledningen vid anstalten Hall. Några ålderspensionärer var inte placerade vid de avdelningar som strejkade. Alla intagna hade någon form av sysselsättning anvisad. Initialt strejkade inte de som lagade mat inom självförvaltningen. Dessa avskildes inte då heller. Efter några dagar började även dessa intagna strejka. Anstaltens uppfattning är att det var påtryckningar från övriga intagna som ledde till att även självförvaltarna började strejka. Självförvaltningsbudgeten justerades i efterhand genom att pengar återfördes. Om en intagen under strejken hade ansökt om permission en specifik dag med kort framförhållning för exempelvis en begravning så hade anstalten handlagt dennes ansökan. Den skriftliga informationen avsåg ansökan om lufthålspermissioner och bevakade normalpermissioner som normalt inte innehåller en sökt specifik dag för utevistelsen. Anstalten inser att informationen skulle ha varit utformad på ett annat sätt.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § fängelselagen (2010:610)

text: är en intagen skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. En intagen som uppbär ålderspension enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: får inte åläggas någon sysselsättning. En intagen som har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt samma balk får åläggas sysselsättning bara av den art och den omfattning som kan anses lämplig för honom eller henne.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Informationen om att handläggningen av permissioner skulle skjutas upp borde ha utformats så att den gjorde skillnad på brådskande angelägenheter och de av normal karaktär. Anstalten har inte rapporterat några intagna för arbetsvägran som inte har haft sysselsättningsplikt. Däremot så har anstalten avskilt alla intagna på en avdelning enligt 6 kap. 5 § under sysselsättningstid även om just en enskild intagen inte var anvisad sysselsättning under hela tiden i avskildhet. Detta för att ordningen och säkerheten skulle upprätthållas.

text: Kommentarer från en av anmälarna Anmälarna gavs tillfälle att kommentera remissvaren. CC skickade in kopior av handlingar i flera ärenden om misstänkt misskötsamhet (redogörelse, förhör och beslut). Enligt CC motbevisade handlingarna Kriminalvårdens uppgifter. Av handlingarna framgår bl.a. att CC rapporterades för kollektiv arbetsnedläggning vid flera tillfällen under perioden den 26 februari–10 mars 2020. Vidare framgår att han i förhör nekade till att ha deltagit i kollektiv arbetsnedläggning och att anstalten beslutade att inte vidta någon åtgärd med anledning av rapporterna.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del vill jag nämna något om de krav som ställs på myndigheters handläggning av ärenden.

text: Enligt

text: 9 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: I 1 kap. 28 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse finns vissa bestämmelser om verkställighetsplan för intagna. Där sägs att en intagen har rätt att aktivt delta i och medverka vid planering och utformning av verkställighetsplanen. Den intagne har rätt att närvara vid ett kollegium där hans eller hennes verkställighetsplan ska behandlas, om det inte kan äventyra ordningen eller säkerheten.

text: Bedömning

text: Avskildhetsplaceringarnas omfattning I det här avsnittet kommer jag att beröra hur anstaltens beslut om avskildhetsplacering förhåller sig till

text: fängelselagens

text: regler. Jag kommer dock inte att gå in på de enskilda besluten för de tre anmälarna under den granskade tidsperioden.

text: Av utredningen framgår följande. De intagna i anstalten Hall hölls under perioden den 25 februari–11 mars 2020 i varierande omfattning avskilda från varandra under sysselsättningstiden men fick vistas i gemensamhet på fritiden. Besluten om att placera de intagna i avskildhet fattades enligt Kriminalvården med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: Den åberopade bestämmelsen ger Kriminalvården befogenhet att tillfälligt hålla intagna avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: kan Kriminalvården således upplösa gemensamheten i en anstalt eller på en viss avdelning eller en del av en avdelning. Bestämmelsen motsvarar

text: 17 § fjärde stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt.

text: I

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: anges inte någon tidsgräns för hur länge intagna får hållas avskilda, men det ska vara fråga om ett tillfälligt avskiljande. Som Kriminalvården redogjort för framgår det av förarbetena att det normalt inte kan röra sig om mer än några timmar eller något dygn (se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: JO har i flera ärenden granskat anstalters tillämpning av den aktuella bestämmelsen. I ett initiativärende gjorde chefsJO Elisabeth Rynning en genomgång av ett stort antal beslut om placering i avskildhet med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: . Hon uttalade i beslutet i det ärendet att flera av de granskade avskildhetsplaceringarna, vilka som längst uppgått till sex dygn, hade pågått längre än vad som får anses rymmas inom ramen för den bestämmelsen (se

text: JO 2017/18 s. 121

text: Även i ett beslut den 27 november 2018 konstaterade Elisabeth Rynning att en avskildhetsplacering hade pågått längre än vad som får anses rymmas inom ramen för

text: 6 kap. 5 § fängelselagen

text: (dnr 8060-2017). Den intagne hade i det ärendet varit avskild i drygt två dygn. Det var emellertid då inte fråga om kollektiv arbetsnedläggning.

text: En anstalts sätt att hantera kollektiv arbetsvägran under flera dagar har granskats av JO i ett ärende som avgjordes den 27 oktober 2009 (

text: JO 2010/11 s. 187

text: ). I det fallet placerades de intagna i avskildhet under fem arbetsdagar med stöd av 17 § fjärde stycket lagen om kriminalvård i anstalt. Under avskildhetsperioden tillfrågades varje intagen dagligen om han var beredd att delta i anvisad verksamhet under dagen. JO bedömde att anstalten hade hanterat den uppkomna situationen på ett rimligt sätt. Av utredningen i ärendet framgick

text: att de intagna var avskilda även på kvällen efter den tid då sysselsättningen normalt är avslutad men att de gavs möjlighet att äta frukost gemensamt de dagar de i övrigt var avskildhetsplacerade. Jag noterar dessutom att den ifrågasatta avskildhetsperioden inte avsåg fem dagar i följd utan först torsdag och fredag i en vecka samt måndag–onsdag i veckan därpå. Från fredagen kl. 15 till måndagen kl. 8.30 vistades de intagna alltså i gemensamhet i normal omfattning.

text: När det gäller de protester som ägde rum i anstalten Hall i februari och mars 2020 är det utrett att anstalten i ungefär två veckor höll de intagna avskilda från varandra under sysselsättningstid. Vidare framgår det att sysselsättningstiden då var kl. 8–11 och kl. 13–16 vid samtliga avdelningar. Övrig tid vistades de intagna i gemensamhet om det inte fanns skäl att besluta om annat. Såvitt jag kan förstå var de intagna således dagtid avskilda från varandra i två perioder om tre timmar, sammanlagt sex timmar. Eftersom avskiljandet endast pågick under sysselsättningstid förutsätter jag att de intagna på helgerna vistades i gemensamhet i normal omfattning. Enligt Kriminalvårdens remissvar tillfrågades de intagna varje morgon om de hade för avsikt att delta i sysselsättningen.

text: Som Kriminalvården redogjort för får myndigheten endast använda en tvångsåtgärd om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden (

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: ). Att hålla intagna avskilda från varandra under två veckors tid är onekligen en mycket ingripande åtgärd. Samtidigt kan det naturligtvis i en anstalt uppstå situationer av extraordinärt slag som kräver ett relativt kraftfullt agerande. Det är svårt att i efterhand avgöra om det var proportionerligt att besluta om avskildhet i den omfattning som anstalten Hall gjorde. Jag kan dock konstatera att anstalten vidtog åtgärder för att begränsa tiden som de intagna hölls isolerade, genom att låta dem vistas i gemensamhet på fritiden. Enligt remissvaret är Kriminalvårdens uppfattning att den strategi som anstalten valde fungerade och att ordningsstörningarna inte ökade i omfattning. Anstaltens sätt att hantera den uppkomna situationen ledde också till att den tidsperiod som de intagna var avskilda från varandra inte uppgick till mer än några timmar åt gången. Det är tydligt att anstalten strävat efter att anpassa sina insatser för att inskränkningarna i de intagnas frihet skulle bli så små som möjligt. Sammanfattningsvis finner jag inte anledning att kritisera anstalten i denna del.

text: Kriminalvården har anfört att de intagna underrättades om såväl besluten om placering i avskildhet som besluten om att häva avskildheten. I regel skedde detta samma dag som beslutet meddelades. Jag har inte några synpunkter på hur anstalten Hall gick till väga med besluten om avskildhet i formellt hänseende i detta fall, dvs. att det fattades ett beslut om avskildhet per dag men att de intagna medgavs lättnader under den tid som inte räknades som sysselsättningstid.

text: Hanteringen i övrigt av den kollektiva arbetsnedläggningen Vid den aktuella tidpunkten fanns det enligt Kriminalvården inte några ålderspensionärer på de avdelningar där det förekom strejk. Samtliga intagna var anvisade någon form av sysselsättning. De intagna som ville delta i sysselsättningen ska ha fått göra det, och de blev inte heller avskilda. Enligt Kriminalvården avskildes inte heller de som hade sin sysselsättning inom självförvaltningen så länge de inte deltog i strejken.

text: Uppgiften från BB om att han rapporterades för arbetsvägran har bekräftats av Kriminalvården. Dessa ärenden ledde dock inte till någon åtgärd eftersom han hade deltagit i den anvisade sysselsättningen genom att laga mat till avdelningen. Det avdrag som hade gjorts från avdelningens självförvaltningsbudget justerades i efterhand genom att anstalten återförde pengar.

text: Kriminalvården har också förklarat att avskildhetsplaceringarna inte generellt utgjorde något hinder för insatser som t.ex. sjukvårds- eller psykologbesök och individuella påverkansprogram. Vissa insatser ställdes emellertid in eftersom det till följd av arbete som situationen medförde inte fanns personal som t.ex. kunde eskortera de intagna.

text: Jag konstaterar att det som kommit fram genom utredningen i dessa delar inte ger mig anledning att rikta någon kritik mot anstalten eller att göra några andra uttalanden. Handläggningen av permissioner m.m. Den som läser anstaltens informationsskrift kan få uppfattningen att anstalten hade för avsikt att helt bortse från ansökningar om permission så länge strejken pågick. Ett sådant förhållningssätt skulle naturligtvis vara helt oacceptabelt. Kriminalvården har medgett att den skriftliga informationen borde ha utformats så att den gjorde skillnad på brådskande angelägenheter och sådana av normal karaktär. Det finns inte tillräcklig anledning att kritisera anstalten för utformningen av informationsskriften. Jag nöjer mig med att påminna om att

text: förvaltningslagens

text: krav på myndigheters handläggning gäller även under en period när det pågår en kollektiv arbetsnedläggning.

text: Avslutning Som jag nämnt inledningsvis behandlas frågor om Kriminalvårdens överväganden inför beslutet att inte längre tillåta insättning av externa medel, det rättsliga stödet för åtgärden och beslutets konsekvenser för intagna i ett initiativärende. Jag har därför inte sett något skäl att beröra dessa frågor inom ramen för de här ärendena utan hänvisar i dessa delar till det kommande beslutet i initiativärendet (dnr 2585-2020).

text: Jag har i dag också meddelat ett beslut som belyser hur anstalten Kumla hanterat protester från intagna genom kollektiv arbetsnedläggning vid samma

text: tid (dnr 1754-2020). I det ärendet fann jag anledning att kritisera anstalten Kumla. Under våren 2020 tog jag även emot klagomål mot anstalten Salberga om hur den anstalten agerat vid protester liknande de som förekom i anstalterna Kumla och Hall (dnr 1865-2020). Efter att vissa utredningsåtgärder hade vidtagits skrev jag av ärendet då jag gjorde bedömningen att det inte fanns tillräckliga skäl att utreda det ytterligare.

text: Ärendena avslutas.


nyckelord:
Beslut
Rätten till domstolsprövning

title: Byggnadsnämnd är skyldig att behandla begäran från fastighetsägare om ingripande mot byggnadsåtgärder på grannfastighet

text: Hos JO klagade AA över att av honom gjorda framställningar rörande olovligt byggande på en grannfastighet ej föranlett någon åtgärd från byggnadsnämndens sida.

text: Byggnadsnämnden anförde i yttrande över klagomålen att påtalade byggnadsarbeten ej var av beskaffenhet att kräva byggnadslov.

text: JO Uhlin yttrade i beslut den 25 oktober 1979.

text: AA:s framställningar måste anses innefatta en begäran om att byggnadsnämnden skall vidtaga åtgärd enligt lagen (

text: ) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m.m. (LPI). Enligt min mening hade det varit byggnadsnämndens skyldighet att upptaga denna begäran till behandling som särskilt ärende samt meddela beslut i detta. Så har emellertid ej skett, vilket jag finner anmärkningsvärt. Den omständigheten att byggnadsnämnden förmenar att byggnadslov ej varit erforderligt för det utförda och att LPI därför inte skulle vara tillämplig utgör ej något skäl för att byggnadsnämnden skall kunna underlåta att meddela beslut i ärendet. Om något beslut ej meddelas betages ju AA möjlighet att genom besvär få frågan huruvida vidtagna åtgärder är av beskaffenhet att kräva byggnadslov överprövad i ordinär ordning, vilket är betänkligt ur rättssäkerhetssynpunkt.

text: Jag måste således konstatera att byggnadsnämndens handläggning varit onöjaktig. Jag anser mig emellertid kunna förutsätta att byggnadsnämnden nu snarast meddelar beslut i det av AA hos nämnden anhängiggjorda ärendet. Med hänsyn härtill och då en överprövning i ordinär ordning härefter kan komma till stånd anser jag att någon ytterligare åtgärd från min sida ej är motiverad.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Höganäs kommun för att den inte informerade en vårdnadshavare om att en utredning hade inletts om hans barn och för att nämnden placerade barnen i ett jourhem utan att vårdnadshavaren hade lämnat sitt samtycke till det

sammanfattning: Efter en ansökan från modern till två barn om att barnen skulle ges vård utanför det egna hemmet inledde socialnämnden en utredning om barnen. Barnen placerades sedan i ett jourhem med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen. Nämnden informerade fadern, som var vårdnadshavare, om att en utredning hade inletts när utredningen hade pågått i två månader. Innan barnen placerades i jourhemmet tillfrågade inte nämnden fadern om han samtyckte till en sådan insats. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd ska den som berörs av en sådan utredning, om det inte finns särskilda skäl, genast informeras om det (11 kap. 2 § tredje stycket SoL). Ett barn får inte ges vård i ett familje- eller jourhem med stöd av bestämmelserna i SoL utan att vårdnadshavaren har lämnat sitt samtycke till det. Om barnet har två vårdnadshavare krävs samtycke av båda. JO konstaterar att utredningen i det aktuella fallet avsåg att klarlägga om det fanns skäl för nämnden att ingripa till barnens skydd eller stöd. Det fanns enligt JO inte något godtagbart skäl för nämnden att avvakta med att informera fadern om utredningen. Han skulle därför genast ha informerats om att en utredning hade inletts. Innan nämnden placerade barnen i jourhemmet skulle fadern ha tillfrågats om han lämnade sitt samtycke till insatsen. Eftersom fadern inte hade lämnat sitt samtycke till en placering av barnen i jourhemmet fanns det inte lagliga förutsättningar för nämndens beslut. För bristerna i handläggningen får nämnden kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde advokaten AA klagomål i flera avseenden mot socialförvaltningen i Höganäs kommun när det gällde förvaltningens handläggning av ärenden som rörde barnen BB och CC. Hon uppgav bl.a. följande:

text: DD och EE har två barn tillsammans. Föräldrarna hade gemensam vårdnad om barnen. Barnen bodde hos EE och hade umgänge med DD. EE och barnen hade skyddade personuppgifter. Under tiden den 13 maj 2016 till den 3 juni 2016

text: avtjänade DD ett fängelsestraff för brott mot EE. Under den tid som DD vistades i en kriminalvårdsanstalt vände sig EE till socialförvaltningen och ansökte om att barnen skulle placeras i ett familjehem. En utredning om barnen inleddes i maj 2016. I juli 2016 placerades barnen i ett jourhem. Först den 1 augusti 2016 informerade socialförvaltningen DD om att en utredning hade inletts om barnen och att de hade placerats i ett jourhem. DD fick ingen information om var barnen hade placerats, och förvaltningen nekade honom att få kontakt med familjehemmet.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Höganäs kommun skulle yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan.

text: I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande:

text: Redogörelse för socialförvaltningens handläggning:

text: Här lämnas, i syfte att tydliggöra vad som skett, en kronologisk beskrivning av händelseförloppet i den handläggning som nu är föremål för prövning, 160531 ansöker mamma om stöd i form av placering för sina pojkar CC och BB. Framkommer att mamma och pojkarna är sekretessmarkerade med bakgrund av familjevåld. 160601 Bedömning görs att inte underrätta pappa. (Punkt l och 2 i anmälan) 160706 Fattas beslut om tillfällig familjehemsplacering för pojkarna. Båda pojkar placeras i samma jourhem. 160801 Pappa meddelas att det är inletts utredning enl

text: SoL 11:1

text: och att pojkarna är tillfälligt placerade i jourhem. Möte för utredningssamtal bokas med pappa.

text: Bemötande av respektive punkt

text: l och 2. 160801 informerar enhetschef pappa om att utredning enligt

text: SoL 11:1

text: inleddes 160531 och att pojkarna placerades i kommunens jourhem 160706. Anledningen till att informationen till pappa inte delgavs honom tidigare var på grund av sekretessmarkering för mamma och pojkarna samt oro från mamma om risk för hot. Detta informerades pappa om och vid den tidpunkten accepterade han både att utredning pågick samt att pojkarna var placerade. Pappa uppfattades som ledsen och bekymrad över sina pojkar och blev förvånad över mammans handlande.

text: Bedömning

text: Det gjordes en bedömning inledningsvis i ärendet att avvakta att informera pappa. Att inte meddela honom förrän efter att placeringen var gjord, anser undertecknad var sent och en brist i handläggningen. Kontakten med pappa inledningsvis och fram till att pojkarna blev omhändertagna enligt LVU § 6 anser socialtjänsten fungerade väl. Det står också klart att informationsöverlämning mellan handläggare och brist i aktanteckningar har förekommit och beror framför allt på handläggarbyte. Detta är brister som socialnämnden arbetar med för att det inte skall upprepas.

text: Bedömningen är att ansvariga handläggare hela tiden haft barnets bästa i fokus och planerat utifrån det. JO begärde in vissa journalhandlingar som gällde CC och BB från förvaltningen.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Allmänt om JO:s granskning AA har framfört klagomål mot socialförvaltningens handläggning av ärendena om BB och CC i flera avseenden. Jag har riktat in min granskning på två centrala frågor i ärendet, nämligen frågorna om nämndens skyldighet att informera en vårdnadshavare om att en s.k. barnutredning har inletts och förutsättningarna för att ett barn ska få vård i ett familje- eller jourhem på frivillig grund enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL.

text: Modern till BB och CC ansökte den 31 maj 2016 om att barnen skulle ges vård utanför det egna hemmet. Nämnden inledde en utredning om barnen samma dag. Nämnden placerade barnen i ett jourhem den 6 juli 2016. Den 1 augusti 2016 informerade nämnden DD om att en utredning om barnen hade inletts och att barnen hade placerats i ett jourhem.

text: Nämndens skyldighet att informera en vårdnadshavare om en inledd utredning Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan ge skäl till någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd ska den som berörs av en sådan utredning, om det inte finns särskilda skäl, genast informeras om det (

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL).

text: Utgångspunkten är alltså att information om att en utredning har inletts genast ska ges till den som berörs av utredningen. Om barnet har två vårdnadshavare ska nämnden se till att båda vårdnadshavarna får information om beslutet.

text: I förarbetena till bestämmelsen anförs bl.a. att det inte får råda något tvivel om att en utredning pågår. Vårdnadshavarna ska alltså alltid informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande (

text: prop. 1996/97:124 s. 110

text: ). I vissa situationer kan nämnden dock ha skäl att avvakta med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har inletts. Ett sådant skäl kan vara att vårdnadshavaren, eller någon familjemedlem, är misstänkt för övergrepp mot barnet och en polisutredning om det befinner sig i ett känsligt läge. Även ett uttryckligt önskemål från ett barn kan utgöra ett sådant skäl. Det får dock inte bli fråga om någon längre tid som en vårdnadshavare hålls ovetande om en pågående utredning (se t.ex. JO 2011/12 s. 415, dnr

text: , och

text: prop. 2012/13:10 s. 61

text: och

text: ). Den omständigheten att en vårdnadshavare och/eller ett barn har skyddade personuppgifter medger dock inte att nämnden

text: kan låta bli att informera den som berörs om att en utredning har inletts (JO 2005/06 s. 208, dnr

text: I sin ansökan uppgav modern att hon inte klarade av sitt föräldraskap. Vid tidpunkten stod hon utan bostad, och barnen vistades hos en anhörig. Det står mot den bakgrunden klart att utredningen avsåg att klarlägga om det fanns skäl för nämnden att ingripa till barnens skydd eller stöd och att utredningarna om BB och CC alltså har fallit in under bestämmelsen i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL.

text: När DD fick information om beslutet hade utredningen pågått i två månader. Nämnden har i sitt remissvar som skäl till att man inte informerade DD om utredningen angett att EE och barnen hade skyddade personuppgifter och att EE uttryckte oro för hot. Som jag har redogjort för ovan motiverar inte omständigheten att en förälder eller ett barn har skyddade personuppgifter att en vårdnadshavare hålls ovetande om en utredning. Det fanns alltså inte något godtagbart skäl för nämnden att avvakta med att informera DD om utredningen. Det innebär att DD genast skulle ha informerats om den inledda utredningen. För dröjsmålet förtjänar nämnden kritik.

text: Placering av ett barn i ett familje- eller jourhem med stöd av bestämmelserna i SoL kräver samtycke från båda vårdnadshavarna Socialnämnden ska verka för att barn växer upp under trygga och goda förhållanden. I nära samarbete med hemmen ska nämnden sörja för att barn som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och det stöd som de behöver och, om barnets bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet.

text: Socialnämndens insatser för barn ska göras i samförstånd med vårdnadshavarna. Under vissa förutsättningar kan ett barn ges vård utan vårdnadshavarnas samtycke. Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: En vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare ska de utöva bestämmanderätten tillsammans (

text: 6 kap.

text: och

text: 13 §§

text: föräldrabalken

text: ). Ett barn får inte med stöd av bestämmelserna i SoL placeras i ett familje- eller jourhem utan att vårdnadshavaren har lämnat sitt samtycke till det. Om barnet har två vårdnadshavare krävs samtycke av båda. Samtycket ska avse både att barnet får vård utanför det egna hemmet och var barnet ska vistas under vårdtiden.

text: Innan nämnden placerade barnen i jourhemmet tillfrågade nämnden inte DD om han samtyckte till en sådan insats. Såsom jag har redogjort för ovan får ett barn inte ges vård i ett jourhem med stöd av bestämmelserna i SoL utan att båda vårdnadshavarna har lämnat sitt samtycke till det. När ett barn har placerats i ett familje- eller jourhem med samtycke från barnets vårdnadshavare finns det inte någon möjlighet för nämnden att hemlighålla barnets vistelseort. Om nämnden ansåg att det fanns skäl att hemlighålla barnets vistelseort för DD borde nämnden ha övervägt om vården behövde ges med stöd av LVU.

text: Jag konstaterar att det inte fanns lagliga förutsättningar för nämndens beslut om placering av barnen i jourhemmet med stöd av bestämmelserna i SoL. För bristerna i handläggningen förtjänar nämnden kritik. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord: Bemötande Inhibition Kommunicering Överklagande

title: Kritik mot en länsrätt för att en part, en socialnämnd, vid en muntlig förhandling inte fick möjlighet att yttra sig angående uppgifter som framkommit under förhandlingen

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Länsrätten i Mariestad begärde Socialnämnden i Falköpings kommun att JO skulle granska domstolens handläggning av ett mål angående en ansökan om vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga – LVU. Socialnämnden framförde bl.a. följande.

text: Socialnämnden beslutade den 10 januari 2007 om omedelbart omhändertagande enligt LVU av flickan AA, född år 1994, vilket beslut fastställdes av Länsrätten i Mariestad den 22 januari 2007. Sedan socialnämnden i ansökan, som kom in till länsrätten den 6 februari 2007, begärt att AA skulle beredas vård enligt 1 § och 2 § LVU, hölls muntlig förhandling i målet den 16 februari 2007. Vid förhandlingen gavs modern, hennes ombud och barnets ombud utrymme att föra talan. Då kommunjuristen, som biträdde socialnämnden, begärde ordet förvägrades detta av rådmannen BB och förhandlingen förklarades därefter avslutad. Förhandlingen inleddes med att parterna fick redogöra för sina respektive yrkanden. Utöver detta gavs alltså inte socialnämnden tillåtelse att komma till tals. Socialnämndens intention med att begära ordet var inte att upprepa det som redan framförts skriftligen utan att kunna bemöta de påståenden och slutsatser som ombuden hade redovisat under förhandlingen.

text: När socialnämnden tog del av domen, där det framgick att länsrätten hade avslagit socialnämndens ansökan om vård enligt LVU, beslutade nämnden att överklaga och begära inhibition. Syftet med begäran om inhibition var att säkerställa att barnets mor inte skulle hämta flickan från den utredningsinstitution där hon varit placerad sedan det omedelbara omhändertagandet. Socialförvaltningen kontaktade BB och upplyste om sin begäran och om att det var av största vikt att länsrätten uppmärksammade det fax som nämnden skulle skicka samt behandlade det som brådskande. BB gav vid telefonsamtalet intryck av att faxet skyndsamt skulle vidaresändas till kammarrätten. Faxet skickades till länsrätten fredagen den 23 februari 2007 kl. 14.27. Länsrätten dröjde dock till efter veckoslutet med att

text: översända handlingarna till kammarrätten. Vid den tidpunkten hade modern redan agerat och hämtat hem dottern från utredningsinstitutionen.

text: Utredning

text: Länsrätten anmodades att göra en utredning och yttra sig angående vad som framförts i anmälan.

text: Rådmannen BB yttrade följande.

text: Av protokoll över förhandlingen framgår att den pågått klockan 14.00–17.00, med två pauser. Efter förhandlingen överlade länsrätten och beslutade dom i målet, vilket avslutades kl. 17.30.

text: Socialnämnden anför att man inte fått tillräckligt utrymme för sin talan och att förhandlingen avbrutits av undertecknad trots att man påtalat detta. Socialnämndens talan i målet har sin grund i en inom myndigheten upprättad skriftlig utredning. Socialnämnden vidhöll vid förhandlingen sin ansökan om vård. I den situationen var det främst av vikt att klargöra vilken inställning som vårdnadshavaren respektive barnets ställföreträdare och offentliga biträde hade i målet. Länsrätten hörde som vittnen barnets lärare och den man som mor och barn flyttat till. Socialnämndens företrädare hade då tillfälle att ställa frågor. Som nämnts så avlutades förhandlingsdelen kl. 17.00. Det är riktigt att kommunjuristen i samband med det inte gavs tillfälle att anföra mera. Det kan jag nu bara beklaga. Å andra sidan så hade socialnämnden rollen som sökande i målet och det bör därför ha varit vårdnadshavaren och/eller barnets ställ företrädare som skulle ha haft sista ordet. I sin begäran om granskning tar socialnämnden vidare upp sådant som har samband med nämndens överklagande av länsrättens dom. Även i det fallet var det fråga om åtgärder en fredag eftermiddag. Det är riktigt att jag kontaktades av en kvinna från socialtjänsten. Jag vill också minnas att hon framförde vikten av att faxet uppmärksammades och att jag förklarade att det är andra inom länsrätten som tar emot fax (på en annan våning). Efter samtalet försökte jag vidarebefordra att ett fax med överklagande skulle inkomma hit, men jag minns inte nu vem eller vilka jag kontaktade. Slutligen kan nämnas att kammarrätten numera genom dom 2007-04-05 bifallit socialnämndens yrkande om tvångsvård (skiljaktig mening framgår av domen).

text: Lagmannen CC yttrade bl.a. följande (bilagorna uteslutna här).

text: Länsrätten har vid kontroll av inkomna fax konstaterat att ifrågavarande fax inkom till länsrätten kl. 15.39 dvs. drygt en timma senare än den av social nämnden angivna tidpunkten, jfr trafikrapport, bilaga 2. Vintertid gällde vid tillfället, stor noggrannhet gäller beträffande faxarnas tidsinställning i domstolarna just med hänsyn till att tidpunkter kan ifrågasättas vid överklaganden m.m. Vid vilken tidpunkt ifrågavarande fax har hämtats av handläggare framgår inte av anteckningar i målhanteringssystemet VERA. Detta är heller inte någon föreskriven åtgärd vid domstolen. Överklagandet har däremot registrerats och rättidsprövats av behörig domstolssekreterare. Överklagandet och akten har senare samma dag, dock senast klockan 16.30 översänts till Kammarrätten i Jönköping med ordinarie postgång, se dagboksblad bilaga 3. Denna rutin är en överenskommelse med överrätterna då dessa inte vill pröva överklaganden utan tillgång till fullständigt aktmaterial inklusive band med vittnesförhör. Hade länsrätten faxat över överklagandet och övriga handlingar i målet skulle detta troligtvis inte ha varit kammarrätten till del förrän tidigast efter klockan 17.00. Kammarrättens beredskap gällande faxar och beslut angående inhibition vid denna sena tidpunkt är inte känd av länsrätten.

text: Länsrätten hade då inte heller samtidigt kunnat förbereda akten för översändning till kammarrätten med vanlig postgång. Socialnämnden i Falköpings kommun kommenterade remissvaret och anförde att länsrätten i sitt yttrande hade berört ett annat fax än det som var aktuellt i ärendet.

text: I ett beslut den 1 februari 2008 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: Förfarandet vid muntlig förhandling i allmän förvaltningsdomstol är när det gäller förhandlingens yttre förlopp i huvudsak oreglerat, till skillnad från vad som gäller i allmän domstol (jfr t.ex. bestämmelserna i

text: 43 kap.

text: 9 §§

text: och

text: 46 kap.

text: 10 §§

text: rättegångsbalken

text: om huvudförhandling i underrätt). Ett grundläggande krav på förfarandet vid en muntlig förhandling är dock givetvis att parterna, även parter som företräder det allmänna, får tillfälle att komma till tals och tillvarata sina intressen, särskilt då domstolen tar upp målet till avgörande i direkt anslutning till den muntliga förhandlingen. Detta följer redan av kommunikationsprincipen (se

text: och

text: 18 §§

text: förvaltningsprocesslagen

text: , 1971:291).

text: Socialnämnden har beträffande förfarandet vid den muntliga förhandlingen i länsrätten anfört att nämnden trots önskemål härom inte fick möjlighet att yttra sig angående uppgifter som hade framkommit under förhandlingen. Utredningen i ärendet får anses bekräfta detta. Det har inte lämnats någon godtagbar förklaring till det inträffade. Jag kan konstatera att handläggningen inte var tillfredsställande och domstolen kan inte undgå kritik för detta.

text: Uppgift står mot uppgift i fråga om när socialnämndens fax med överklagande och begäran om inhibition kom in till länsrätten. Jag anser det inte meningsfullt att ytterligare utreda saken.

text: Med erinran om ovan anförd kritik avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Postgranskning

title: Hanteringen av rekommenderade försändelser till intagna m.m.

text: Anmälningar

text: AA klagade, i en anmälan som kom in till JO den 3 april 2008, på anstalten Norrtäljes rutiner för posthantering och anförde bl.a. följande. Den 17 respektive den 26 mars 2008 fick han meddelanden från postgranskningsgruppen om att brev till honom placerats bland hans tillhörigheter i civilförrådet. Brevens avsändare var Hudiksvalls tingsrätt respektive Migrationsverket. På personals uppmaning lämnade han in en hemställan om att få ta del av försändelserna. För att han skulle ”få upp” försändelserna uppgav en vårdare att han var tvungen att skriftligen godkänna att anstalten skulle granska dessa.

text: AA inkom med kompletterande klagomål den 28 juli 2008. Han anförde därvid att rekommenderade försändelser till en intagen alltid läggs bland den intagnes tillhörigheter i civilförrådet. För att en intagen ska få ta del av försändelsen måste han lämna in en hemställan om det. Han måste sedan boka ett besöksrum i vilket han, under överinseende av personal, får ta del av försändelsens innehåll. Anstaltens hantering medför en tidsutdräkt som kan leda till att en intagen lider rättsförlust.

text: AA anförde i en kompletterande anmälan, som inkom den 4 september 2009, bl.a. följande. Den 17 juli 2008 fick han ett meddelande från postgranskningsgruppen om att handlingar från polismyndigheten hade inkommit per post. Han skrev en hemställan i vilken han begärde att ”få upp” handlingarna. Anstalten beslutade den 28 juli 2008 att avslå hans begäran med tillägget att han kunde beredas möjlighet att ta del av handlingarna genom tidsbokning på mottagningsavdelningen. Han lämnade in ytterligare en hemställan och fick den 11 augusti 2008 ta del av handlingarna. På grund av materialets omfattning hann han inte gå igenom alla handlingar vid ett tillfälle och han tvingades därför boka flera tillfällen. Den 11 augusti 2008 fick han ett meddelande om att två brev med handlingar från Migrationsverket hade placerats i civilförrådet. Han lämnade in en hemställan om att ”få upp” breven. Den 28 augusti 2008 fick han beskedet att han kunde boka tid på mottagningen för att få ta del av försändelserna.

text: AA bifogade vissa handlingar till sina anmälningar.

text: Utredning

text: AA anmälningar remitterades till Kriminalvården för yttrande. Myndigheten anmodades att särskilt yttra sig över frågan huruvida de intagna – då myndighetspost ställd till dem kommer till anstalten – omedelbart kallas till civilförrådet för att få möjlighet att ta del av handlingarna eller om de måste boka en tid för att få ta del av dem. I sina svar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom ställföreträdande generaldirektören BB, bl.a. följande.

text: Yttrande den 2 juni 2008

text: Sakförhållanden Yttrande beträffande sakförhållandena har inhämtats från Region Stockholm, varvid bl.a. följande framkommit. När brev/försändelser ankommer till anstalten Norrtälje lämnas de för genomgång/granskning av två tjänstemän. Därefter vidarebefordras de genomavdelningspersonalens försorg till den intagne. Brev/försändelser från myndighet överlämnas utan granskning. Överlämnandet av myndighetspost kanske i t.ex. ett besöksrum där den intagne ges möjlighet att ta del av innehållet utan att visa detta för personal. När den intagne tagit del av försändelsen ges han möjlighet att lägga den i ett av anstalten tillhandahållet kuvert som han själv förseglar. Kuvertet läggs sedan till den intagnes tillhörigheter i förrådet. Den intagne informeras alltid, innan överlämnandet av handlingen, om att han inte är skyldig att visa innehållet för personal. Om den intagne önskar innehaförsändelsen i bostadsavdelningen måste han dock medge sedvanlig kontroll av att inget som är ägnat att hota säkerheten tas till avdelningen (t.ex. domar). Genom dessa rutiner säkerställs att den intagne kan ta del av försändelser från svensk myndighet m.fl. utan granskning och att den intagne är medveten om detta. Rutinen säkerställer även att inget säkerhetshotande kan tas upp tillbostadsavdelningen. När rekommenderade försändelser anländer till en intagen skrivs mottagningsbeviset på och överlämnas försändelsen normalt i förrådet av praktiska skäl. Såvitt personal vid anstalten Norrtälje kan dra sig till minnes var det så i det aktuella fallet. Om AA ombetts att skriva en anhållan för att få ta del av inkommande myndighetspost så beror det på att någon personal har misstolkat anstaltens rutiner.

text: Författningsbestämmelser I 24 § KvaL, i dess lydelse före den 1 april 2008, framgår bl.a. följande. I den utsträckning det kan ske utan olägenhet får en intagen inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom eller henne sysselsättning under fritiden. Av 25 § KvaL, i dess lydelse före den 1 april 2008, framgår följande. Brev mellan intagen och svensk myndighet, internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda eller advokat skall vidarebefordras utan granskning. Anges brev vara avsänt från svensk myndighet, sådant internationellt organ eller advokat och kan skäligen misstänkas att uppgiften är oriktig, får dock brevet granskas, om förhållandet icke kan klarläggas på annat sätt. Av 6 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt

text: KVFS 2006:26

text: (anstaltsföreskrifterna), som gällde vid den tidpunkt som anmälan avser [numera regleras dess frågor i

text: KVFS 2009:4

text: , JO:s anm.], framgår följande. En intagen får i sitt bostadsrum eller i gemensamma utrymmen inte förvara sådant som kan äventyra säkerheten i anstalten, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Den intagne ansvarar själv förde tillhörigheter som han får inneha i bostadsrummet. Av allmänna råd till bestämmelsen framgår bl.a. följande. Anstalten får inte genom generella förbud, i t.ex. anstaltens ordningsregler, ange vad en

text: intagen inte får inneha i sitt bostadsrum. En individuell prövning av innehav måste göras i varje enskilt fall. Anstalten kan dock i sina ordningsregler ange vad en intagen normalt kan få inneha. Då anstalten skall pröva en begäran om innehav skall den intagnes intressen vägas mot den olägenhet för anstalten som ett medgivande till innehav kan medföra. Anstalten måste bl.a. ta hänsyn till att visitation av den intagnes bostadsrum kan försvåras och att vissa föremål är av sådant slag att de kan utnyttjas på ett sätt som kan äventyra säkerheten i anstalten. Även omskriftliga publikationer inte utgör någon nämnvärd fara utifrån visitationssynpunkt, finns det utifrån säkerhetsskäl starka skäl att begränsa möjligheten tillokontrollerat innehav av t.ex. domstolshandlingar eller förhörsprotokoll eftersom dessa kan spridas och medföra att andra intagna utsätts för hot eller trakasserier.

text: Kriminalvårdens bedömning Som redogjorts för ovan är huvudregeln att s.k. myndighetspost enligt 25 § KvaL skall vidarebefordras till den intagne utan granskning. Granskning får, enligt den lagstiftning som gällde vid den tidpunkt som anmälan rör, endast ske om det skäligen kan misstänkas att uppgiften om avsändare är oriktig och om förhållandet icke kan klarläggas på annat sätt. Utredningen i detta ärende har visat att anstalten Norrtälje har en rutin som innebär att s.k. myndighetspost befordras till den intagne utan att posten granskas i något avseende innan eller i samband med att den överlämnas till den intagne i utrymme som anstalten bestämmer. Om den intagne sedan han beretts möjlighet att öppna posten och ta del av innehållet önskar inneha posten i sitt bostadsrum kan dock innehållet granskas för att möjliggöra en prövning av innehavsfrågan utifrån bestämmelsen i 24 § KvaL. Vad som framkommit om anstaltens rutiner ger inte stöd för annat än att rutinerna står i överensstämmelse med gällande lagstiftning. När det gäller hanteringen av breven från Hudiksvalls tingsrätt och Migrationsverket har anstalten Norrtälje anfört att, för det fall AA uppmanats att lämna in en anhållan för att få ta del av dessa försändelser, så beror det på att någon personal har misstolkat anstaltens rutiner. Det är givetvis beklagligt om ett sådant missförstånd skett. Kriminalvården utgår från att anstalten Norrtälje förvissar sig om att all personal är väl förtrogen med de rutiner som gäller för brevgranskning och postbefordran. – – –

text: Yttrande den 20 november 2008

text: Sakförhållanden Till följd av AA:s skrivelse den 21 juli 2008 [aktbilaga 11, JO:s anmärkning] har följande uppgifter lämnats av Region Stockholm. Den intagne får omedelbart, normalt samma dygn, tillgång till försändelser då de ankommer till anstalten. Om en försändelse kommer sent kan befordran till den intagne dröja till påföljande vardag. Anstaltens rutin med dubbel kvittering medför inte någon fördröjning av postbefordran. Försändelser av brådskande natur hanteras i särskild ordning i syfte att undvika rättförluster. Följande rutiner tillämpas. Anstaltens postbud hämtar samtlig post från postkontoret ca kl. 07.40. Postbudets grovsortering av posten är klar ca kl.08.15–08.30. Brev till intagna som inte är rekommenderade lämnas till särskild personal för brevgranskning. Postbudet bokför rekommenderade försändelser i en särskild liggare. Han lägger därefter avin i berörd avdelnings värdefack. Där hämtas avin av avdelningspersonal och lämnas till den intagne för kvittens. Därefter återsänds avin med internposten till postbudet som hämtar ut försändelsen på postkontoret. Postbudet kvitterar i en liggare att han har hämtat ut försändelsen. Försändelsen lämnas därefter över till förrådet där den inkomstregistreras och förvaras tills vidare. Förrådspersonalen lägger en kopia av inskrivningskvittot i berörd avdelnings

text: postfack för överlämnande till den intagne. Den intagne får då hemställa om att få ta del av försändelsen varefter avdelningspersonalen aviserar mottagningsavdelningen om att det finns en försändelse till den intagne. Därefter får den intagne, så snart det låter sig göras, på lämplig plats ta del av försändelsens innehåll. Den intagne kvitterar då att han har fått ta del av bestämmelsen [bör rätteligen vara försändelsen, JO:s anmärkning]. Till följd av AA:s skrivelse den 28 augusti 2008 [aktbilaga 17, JO:s anmärkning] har följande uppgifter lämnats av region Stockholm. Av skrivelsen framgår att AA, både när det gällde handlingarna från Polismyndigheten och Migrationsverket, begärde att ”få upp” dem. Den första begäran behandlades som ett önskemål om att få inneha försändelsens innehåll i bostadsrummet medan den andra begäran behandlades som ett önskemål om att enbart få läsa igenom handlingarna, och alltså inte som ett innehavsärende. Det har aldrig ålegat den intagne att boka rum för att få tillgång till en inkommen försändelse. Detta sköts av anstaltens personal. För att en intagen ska få tillgång till handlingar som, på annat sätt än som inkommen försändelse, finns bland den intagnes tillhörigheter i förrådet, måste den intagne dock ansöka om detta och boka rum. Anstalten Norrtälje har den 22 september 2008 ändrat rutinerna så att myndighetsbrev med mottagningsbevis numera, utan att den intagne behöver anhålla därom, befordras till den intagne samma dygn som den intagne harkvitterat mottagningsavin.

text: Författningsbestämmelser m.m. Relevanta författningsbestämmelser i KvaL och anstaltsföreskrifterna harredovisats i Kriminalvårdens yttrande den 2 juni 2008. Av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår, såvitt nu är aktuellt, att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av samma bestämmelse framgår också att myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra.

text: Kriminalvårdens bedömning Av 25 § KvaL följer att brev mellan intagen och myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Den kompletterande utredningen visar att det vid anstalten Norrtälje i praktiken har ankommit på den intagne att vara aktiv för att få ta del av den rekommenderade försändelse vars avi han tidigare har kvitterat. Anstalten har alltså inte haft en rutin som inneburit att den intagne med automatik fått del av en rekommenderad försändelse. Enligt Kriminalvårdens mening innebär detta att myndigheten inte fullgjort sin skyldighet att befordra brevet till den intagne. Kriminalvården anser alltså att anstalten har ett aktivt ansvar för att överlämna ett icke-kvarhållet brev till den intagne utan att denne ska behöva ”stöta på”, vare sig muntligt eller skriftligt. Den intagne bör i samband med överlämnandet ges möjlighet att ta del av innehållet i försändelsen. Om den intagne därefter begär att få inneha innehållet i försändelsen på sitt bostadsrum, sker en prövning enligt 24 § KvaL. Kriminalvården vill vidare betona att den intagne kan riskera betydande rättsförluster genom att behöva underteckna ett mottagningsbevis utan att så snart möjligt i anslutning därtill också rent faktiskt få del av själva försändelsen. Det kan vara vanskligt för Kriminalvården att, utan att ta del av innehållet, avgöra om en försändelse är av brådskande natur eller inte. Kriminalvården är kritisk till det sätt som anstalten Norrtälje har hanterat dessa frågor på. Kriminalvården noterar nu att anstalten Norrtälje har ändrat sina rutiner när det gäller rekommenderade försändelser. Kriminalvården utgår från att anstalten också följer upp att rutinen följs. Kriminalvården har därtill bett Region Stockholm att göra en särskild uppföljning av frågan.

text: Kriminalvården bedömer vidare att anstalten Norrtälje har handlagt AA begäran den 17 juli och den 8 augusti 2008 på ett sätt som inte är förenligt med

text: förvaltningslagen

text: . De två framställningarna har på ett omotiverat sätt behandlats olika. Handläggande personal borde ha bett AA förtydliga om begäran avsåg innehav eller enbart möjlighet att få läsa handlingarna. När det gäller svaret den 12 augusti 2008 framstår detta överhuvudtaget inte som begripligt. Kriminalvården anser slutligen att det har tagit för lång tid innan AA fick svar på sin begäran den 11 augusti 2008 om att ”få upp” Migrationsverkets handlingar. – – – AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 27 oktober 2009 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår bl.a. att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med den att göra.

text: Intagnas rätt till korrespondens regleras i

text: 27 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). Av dessa bestämmelser framgår beträffande myndighetspost, enligt lydelsen såväl före som efter den 1 april 2008, att brev mellan en intagen och svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Anges brev vara avsänt från svensk myndighet och det kan misstänkas att uppgiften är oriktig får brevet granskas om förhållandet inte kan klarläggas på annat sätt. Granskningen får inte vara mer ingående än vad som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte.

text: Det skydd för förtrolig kommunikation som regleras i angivna bestämmelser i kriminalvårdslagen kan ses som en för intagna i anstalt anpassad form av det skydd som gäller varje medborgare enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: Enligt 24 § kriminalvårdslagen, i dess lydelse före den 1 april 2008, fick en intagen i den utsträckning det kunde ske utan olägenhet inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kunde bereda honom sysselsättning under fritiden. Bestämmelsen om intagnas innehav av tillhörigheter fick en ny lydelse den 1 april 2008 med i princip motsvarande innehåll. Kompletterande bestämmelser om intagnas innehav fanns vid de i ärendet aktuella tidpunkterna i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:26

text: , som fr.o.m. den 1 april 2008 ersattes av

text: KVFS 2008:3

text: . Som tidigare anmärkts regleras dessa frågor numera i

text: KVFS 2009:4

text: ), nedan anstaltsföreskrifterna.

text: Enligt anstalten Norrtäljes rutin placerades en rekommenderad försändelse till en intagen, sedan denne kvitterat mottagningsbeviset, bland hans effekter i civilförrådet. Den intagne fick sedan lämna in en hemställan om att få ta del av

text: försändelsen. Kriminalvården har uppgett att en intagen inte behövde boka tid för att få ta del av handlingarna.

text: Enligt min mening finns det inte någon anledning att i posthanteringen göra skillnad på ett vanligt brev och ett rekommenderat sådant. En intagen har, oavsett sättet för befordran av posten, rätt att så snart som möjligt få ta del av en försändelse sedan eventuell granskning skett och under förutsättning att ett beslut om kvarhållande av försändelsen inte fattats. Brev från svensk myndighet ska normalt vidarebefordras utan granskning. Det är oacceptabelt att en intagen tvingas vara aktiv för att få ta del av en försändelse. Om en intagen, efter att ha tagit del av försändelsen, begär att få inneha denna i sitt bostadsrum ska detta prövas enligt bestämmelserna i 24 § kriminalvårdslagen och anstaltsföreskrifterna.

text: Många rekommenderade försändelser kommer från myndigheter och kvittering av ett mottagningsbevis utgör ett viktigt bevis på att mottagaren tagit emot försändelsen. Frister för överklagande och dylikt börjar ofta löpa från den dag försändelsen kvitteras. Genom en rutin som medför att intagna inte får ta del av försändelser i anslutning till att mottagningsbevis kvitteras, finns det stor risk för att intagna lider rättförlust. Jag är helt oförstående till anstaltens påstående att det går att avgöra om försändelsen är av brådskande natur utan att någon granskning av innehållet genomförts. Jag är mycket kritisk till anstalten Norrtäljes hantering av rekommenderade försändelser till de intagna. Jag noterar att anstalten har ändrat sina rutiner och jag utgår ifrån att regionkontoret numera har gjort den särskilda uppföljning som nämns i remissvaret.

text: Av vad som nu anförts framgår att det inte är förenligt med regelverket att en intagen måste göra en särskild framställning om att få ta del av inkommen post. Anstalten förtjänar allvarlig kritik för sitt sätt att hantera försändelserna till AA från Hudiksvalls tingsrätt och Migrationsverket i mars 2008. Jag, liksom Kriminalvården, utgår ifrån att anstalten Norrtälje förvissar sig om att all personal är väl förtrogen med de rutiner som gäller för brevgranskning och postbefordran.

text: Jag är även mycket kritisk till anstaltens hantering av den post AA fick från polisen och Migrationsverket i juli respektive augusti 2008 och som placerades i civilförrådet. AA begärde i två separata hemställningar att ”få upp” handlingarna. Anstalten behandlade hemställningarna, trots likalydande innehåll, på olika sätt. Anstalten borde ha kontaktat AA för att få ett förtydligande av vad hans begäran avsåg innan beslut fattades. Det tog också oacceptabelt lång tid innan AA fick svar på sina hemställningar. Kriminalvårdens rutiner måste vara utformade så att en intagens hemställan kan behandlas så snabbt som är rimligt med tanke på dess innehåll.