avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Ansökan
Långsam handläggning

title: Granskning av Migrationsverkets handläggningstider (ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning)

text: Besluten i korthet: Sedan flera år är det många som vänder sig till JO med klagomål på långsam handläggning hos Migrationsverket. Under första halvåret 2019 beslutade JO att utreda nio ärenden som rörde långa handläggningstider inom ärendeslagen medborgarskap, anknytning och asyl, varav två asylärenden där Säkerhetspolisen varit remissinstans. Resultatet av granskningen redovisas i fyra separata beslut, varav detta beslut är ett. JO har flera gånger tidigare granskat handläggningstiderna hos Migrationsverket. I de granskningar som gjorts efter den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har JO hittills inte uttalat någon kritik mot verket för långa handläggningstider. JO har i stället uttalat att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid. Utgångspunkten för den granskning som nu redovisas har varit att den kraftiga ökningen av migrationen har klingat av och att Migrationsverket har haft tid att anpassa sin verksamhet efter de nya förhållandena. Trots att det fortfarande kan finnas vissa kvardröjande effekter går det enligt JO:s mening inte längre att ursäkta långa handläggningstider hos Migrationsverket med hänvisning till den situation som uppstod 2015. JO kritiserar Migrationsverket för långsam handläggning i samtliga granskade ärenden och för passivitet under handläggningen i de flesta av ärendena. JO gör i ett av besluten uttalanden om Säkerhetspolisens handläggningstider i ärenden som remitterats från Migrationsverket. Med anledning av det som Migrationsverket och Säkerhetspolisen har uppgett om bl.a. behovet av resurser överlämnar JO sina beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Anmälningarna och bakgrund

text: JO har utrett tre anmälningar mot Migrationsverket om långa handläggningstider i ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning. Migrationsverkets ärenden gällde ansökningar av AA (JO:s dnr 8443-2018), BB (JO:s dnr 335-2019) och familjen C (JO:s dnr 447-2019).

text: BB:s ärende EE förde i en anmälan till JO i januari 2019 fram klagomål mot handläggningen av hennes mans, BB, ärende. BB ansökte om uppehållstillstånd på grund av anknytning till EE den 22 augusti 2017. Den 4 mars 2020 beviljade Migrationsverket BB uppehållstillstånd.

text: Familjen C:s ärenden FF, som var god man för GG, förde i en anmälan till JO i januari 2019 fram klagomål mot handläggningen av GG:s familjs ansökningar. HH, JJ, KK och LL (familjen C) ansökte den 15 februari 2018 om uppehållstillstånd på grund av anknytning till GG i egenskap av förälder respektive syskon. Den 10 april 2019 beviljade Migrationsverket familjen C uppehållstillstånd.

text: Utredning

text: Migrationsverket uppmanades att yttra sig över anmälningarna. Yttrandet skulle också avse bl.a. följande:

text: • en beskrivning av hur ett anknytningsärende handläggs • en beskrivning av Migrationsverkets organisation vad avser handläggningen av anknytningsärenden • prioriteringsordningen mellan olika typer av anknytningsärenden • hur anknytningsärenden prioriteras i förhållande till andra ärendekategorier hos Migrationsverket • Migrationsverkets plan för hur anknytningsärenden ska hanteras framöver.

text: Migrationsverket (stf. generaldirektören MM) yttrade sig till JO den 8 maj 2019, efter att ha gett berörda regioner och befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter.

text: Migrationsverket redovisade följande allmänna beskrivning av bakgrunden och om handläggningen av anknytningsärenden.

text: Under 2013 började antalet inkomna ansökningar om uppehållstillstånd på grund av anknytning öka efter att ha varit på en relativt stabil nivå under några år och de högre nivåerna höll i sig till 2016. Minskningen i antalet ansökningar därefter beror förmodligen på den ändrade och mer restriktiva lagstiftning som infördes avseende anhöriginvandring. Fram till 2016 ökade även antalet inkomna ansökningar om asyl och först 2017 kunde myndigheten utifrån bl.a. sina ekonomiska förutsättningar fördela fler resurser till prövningen av anknytningsärenden. Det stora antalet medarbetare som arbetade inom verksamheten ledde till att andelen avgjorda ansökningar ökade kraftigt under 2017 och 2018 och andelen öppna ärenden minskade i betydande omfattning. – – –

text: Migrationsverkets digitala handläggningsstöd - E3 är konstruerat utifrån ett enhetligt arbetssätt och verket har standardiserade ärendeflöden för arbetstillstånds-, studerande- och anknytningsärenden. Ärendena hanteras i tre olika flöden, ärenden som är färdiga att fatta beslut i, ärenden som är i behov av komplettering och ansökningar som måste utredas vidare.

text: Migrationsverket redovisade följande prioriteringsordning mellan olika typer av anknytningsärenden.

text: I chefen för planeringsavdelningens administrativa beslut den 11 februari 2019 A-11/2019, fattat mot bakgrund av generaldirektörens beslut den 27 december 2018 om inriktning för det fortsatta planeringsarbetet inför 2019, beslutar planeringschefen bl.a. att prövningen av anknytningsärenden ska ”utgå från att de äldsta ärendena avarbetas i den takt som resurserna tillåter och att nyinkomna enkelt avgjorda ärenden fortsatt avgöres. Ärenden med koppling till ”Brexit” ska prioriteras så att handläggningstider kan hållas i enlighet med framtida förordning och serviceåtaganden. Migrationsverkets ökande balans av anknytningsärenden fram till 2016 har inneburit att verket satsat på och fördelat resurser till ärendena för att minska antalet öppna ansökningar. Migrationsverket har i sin planering för 2019 prioriterat de tidigaste inkomna och ofta mest utredningskrävande ärendena samtidigt som nyinkomna enklare ärenden fortsatt ska avgöras så att avarbetningen av ansökningarna är fördelade över samtliga ärendeslag.

text: Migrationsverket redovisade följande om hur anknytningsärenden prioriteras i förhållande till andra ärendekategorier.

text: Enligt regeringsbeslut den 14 mars 2019, avseende ändring av regleringsbrevet för 2019, samt Migrationsverkets verksamhetsplan 2019 ska verket inrikta sig på att öka produktiviteten i anknytningsärenden jämfört med föregående år. Förvaltningsanslaget vid Migrationsverkets motsvarar inte de behov som verket har och myndigheten måste därför göra prioriteringar mellan asyl och tillståndsprövningen samt inom tillståndsprövningen och även inom mottagningsverksamheten. Migrationsverkets prövning av asylansökningar ges alltid en högre prioritet än prövningen av tillståndsärenden eftersom den sammanlagda kostnaden för handläggningen och handläggningstiden av ett asylärende är högre än för motsvarande tillståndsärende. Långa handläggningstider i ett asylärende innebär ökade kostnader inom mottagningsverksamheten för bl.a. boende och fler handläggare inom verksamheten vilket ger ett minskat utrymme för att kunna bemanna inom andra ärendeslag. Vad avser prioriteringar inom tillståndsärenden ska Migrationsverket i enlighet med bl.a. det senaste regleringsbrevet främja en behovsstyrd arbetskraftsinvandring och även värna den fria rörligheten för EU-medborgare och deras anhöriga. Detta innebär att verket har prioriterat arbetsmarknadsstuderande och EES- ärenden med särskild prioritet avseende utfärdande av uppehållskort. Såvitt avser ansökningar om uppehållstillstånd på grund av studier har Migrationsverket även tagit med i sin planering att studenter fortsatt ska kunna få sina beslut innan terminen startar.

text: Migrationsverket redovisade följande planering för hanteringen av anknytningsärenden.

text: Migrationsverket prioriterar en fortsatt utveckling och effektivisering av tillståndsprocesserna framförallt under 2019-2020 genom att bl.a. förbättra det digitala ansökningsförfarandet så att antalet kompletta ansökningar ökar samt med insatser för att ytterligare höja den rättsliga kvaliteten.

text: Migrationsverkets handläggningstider i anknytningsärenden överskrider tyvärr fortfarande ofta den tidsfrist som anges i utlänningsförordningen vilket även gäller ansökningarna avseende [AA, BB och familjen C]. Migrationsverket har vidtagit handläggningsåtgärder som fört ärendena framåt i samtliga ansökningar och fattade beslut i [BB:s] ärende den 17 januari 2019, i [familjen C:s] ärende den 10 april 2019 och har påbörjat beslutskrivandet i ansökan avseende [AA]. Migrationsverket har sedan länge en mycket hög inströmning av ansökningar om uppehållstillstånd på grund av anknytning vilket är den huvudsakliga anledningen till att den förordningsstagade tidsfristen överskridits i ärendena. I handläggningen av ärendena ingår också att genomföra ett antal olika utredningsmoment som är nödvändiga för att myndigheten ska kunna fatta korrekta beslut i ansökningarna enligt bl.a.

text: 9 § i förvaltningslagen

text: vilket även innebär att handläggningen kan dra ut på tiden av denna anledning. JO har hämtat in handlingar från Migrationsverket. JO har också tagit del av Migrationsverkets regleringsbrev för 2020 och 2021 samt verkets verksamhetsoch utgiftsprognos från oktober 2020.

text: Tidigare granskningar av handläggningstider hos Migrationsverket

text: JO har under flera år hanterat ett mycket stort antal klagomål mot Migrationsverket om långa handläggningstider. Med anledning av antalet klagomål under 2013 gjorde JO en granskning av Migrationsverkets handläggningstider under perioden 2011–2013. Klagomålen gällde framför allt ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning men även bl.a. ärenden om uppehållstillstånd på grund av arbete och ärenden om uppehållskort. Av granskningen framgick att handläggningstiderna i dessa ärendeslag i många fall var orimligt långa och inte sällan kraftigt överskred tidsfrister som finns i utlänningsförordningen. Migrationsverket kritiserades för de långa handläggningstiderna och för att författningsreglerade tidsfrister regelmässigt överskreds. (Se JO 2015/16 s. 326.)

text: JO ägnade därefter fortsatt uppmärksamhet åt dessa frågor och genomförde 2016 en särskild uppföljning av de åtgärder som Migrationsverket vidtagit för att komma till rätta med handläggningstiderna. Uppföljningen avsåg handläggningstiderna under 2015 och en del av 2016. Migrationsverket uppgav i det sammanhanget att den kraftigt ökade migrationen under andra hälften av 2015 inneburit betydande utmaningar för myndigheten. JO presenterade resultatet av uppföljningen i ett beslut i juni 2016, där JO uttalade att Migrationsverkets möjlighet att förkorta handläggningstiderna påverkades av den omfördelning av resurser till mottagningssystemet som myndigheten varit tvungen att genomföra under hösten 2015. JO bedömde att de långa handläggningstiderna under 2015 och 2016 till stor del berodde på omständigheter utanför Migrationsverkets kontroll och konstaterade att det yttersta ansvaret för att Migrationsverket kan fatta beslut inom rimlig tid och inom författningsreglerade tidsfrister ligger hos regering och riksdag. Någon

text: kritik mot Migrationsverket uttalades därför inte för de långa handläggningstiderna under 2015 och 2016. (Se JO 2016/17 s. 646.)

text: JO fortsatte att följa utvecklingen av Migrationsverkets handläggningstider huvudsakligen i de ärendeslag som rör rätten att vistas i Sverige och medborgarskap. Fem klagomål om långsam handläggning blev föremål för en utredning. Klagomålen avsåg fyra ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning och ett ärende om uppehållstillstånd på grund av arbete. Utredningen ledde fram till ett beslut i september 2017, i vilket JO upprepade att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid och inom gällande tidsfrister. (Se

text: JO 2018/19 s. 629

text: I november 2017 träffade JO Migrationsverkets ledning för att bl.a. följa upp verkets åtgärder för att komma till rätta med långa handläggningstider. Migrationsverket uppgav då att man under 2018 skulle anpassa verksamheten till ett minskat asylmottagande men att neddragningen inte skulle påverka prognoserna för ärendebalanserna och handläggningstiderna om ärendetillströmningen låg kvar på förväntade nivåer. (Se protokoll den 29 januari 2018 i JO:s ärende 6857-2017.)

text: I ett beslut i januari 2018, som rörde handläggningstiden i ett asylärende, upprepade JO på nytt att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid. JO uttalade också en avsikt att fortsatt följa utvecklingen mot bakgrund av att de åtgärder som Migrationsverket vidtagit ännu inte hade fått fullt genomslag och att Migrationsverket ännu inte kommit tillrätta med handläggningstiderna. (Se

text: JO 2018/19 s. 634

text: JO har alltså flera gånger granskat handläggningstiderna hos Migrationsverket. I de granskningar som gjorts efter den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har JO inte uttalat någon kritik mot verket, trots att handläggningstiderna inte varit acceptabla, utan istället betonat att det ytterst är en fråga för regering och riksdag att se till att Migrationsverket har resurser för att fatta beslut inom rimlig tid.

text: Även Justitiekanslern (JK) har under senare år vid flera tillfällen uttalat sig om Migrationsverkets handläggningstider (se bl.a. JK:s beslut den 25 april 2019, dnr 191-18-4.3).

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för den aktuella granskningen Under mötet med JO i november 2017 förklarade Migrationsverket att verket fr.o.m. 2018 skulle anpassa verksamheten till ett minskat asylmottagande. Antalet klagomål till JO om långsam handläggning hos Migrationsverket har dock fortsatt att vara högt. JO har inte utrett alla dessa ärenden men har sedan hösten 2018 i de fall det varit motiverat erinrat verket om de krav som ställs på

text: en skyndsam handläggning enligt

text: förvaltningslagen

text: . JO har även, i förekommande fall, erinrat om författningsreglerade tidsfrister.

text: Den kraftiga ökning av migrationen som inleddes under andra halvåret 2015 har klingat av och Migrationsverket har haft tid att anpassa sin verksamhet efter de nya förhållandena. Under första halvåret 2019 beslutade JO därför att utreda ett antal ärenden som rörde långa handläggningstider hos Migrationsverket och begärde att verket skulle yttra sig. Bland dessa ärenden finns de tre ärenden som är föremål JO:s bedömning i detta beslut. De övriga ärendena där Migrationsverket skulle yttra sig rörde handläggningstiderna i ärenden om medborgarskap och asyl, se nedan under Övergripande synpunkter.

text: Det kan naturligtvis fortfarande finnas vissa kvardröjande effekter, men enligt min mening går det inte längre att ursäkta långa handläggningstider hos Migrationsverket med hänvisning till den situation som uppstod 2015. Det är med denna utgångspunkt som jag granskar de nu aktuella ärendena om långa handläggningstider.

text: Krav på skyndsam och effektiv handläggning Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: [2017:900], FL). En motsvarande bestämmelse fanns i

text: 7 § i förvaltningslagen (1986:223)

text: som gällde till den 1 juli 2018.

text: I

text: 5 kap.

text: 3 e §§

text: utlänningslagen

text: finns bestämmelser om när uppehållstillstånd beviljas på grund av anknytning. Ett ärende om uppehållstillstånd på grund av anknytning ska avgöras senast inom nio månader från det att ansökan lämnades in, om det inte finns särskilda skäl (se 4 kap. 21 a § utlänningsförordningen). Tidsfristen i utlänningsförordningen infördes 2006 som ett led i genomförandet av EU:s direktiv om familjeåterförening (det s.k. familjeåterföreningsdirektivet). Särskilda skäl att förlänga fristen är t.ex. att sökanden på olika sätt inte medverkat i handläggningen av ärendet eller att det rör sig om en komplicerad utredning där exempelvis frågor som rör allmän ordning eller säkerhet aktualiseras (se

text: prop. 2005/06:72 s. 56

text: f.). Europeiska kommissionen har i ett meddelande 2014 lämnat riktlinjer för tillämpningen av familjeåterföreningsdirektivet. Av dessa framgår att problem med den administrativa kapaciteten inte anses vara skäl nog för att motivera en förlängning av fristen. (Se COM(2014) 210 final.)

text: Migrationsverkets beslut i ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning har stor betydelse för dem som berörs. Om ett uppehållstillstånd beviljas innebär det att sökanden får vistas i Sverige, medan ett avslag som regel innebär att han eller hon måste lämna landet eller inte får komma hit. Under den tid det tar att handlägga ansökningar om uppehållstillstånd lever de som berörs i ovisshet om utgången. Det förhållandet att närstående ofta måste leva åtskilda under handläggningstiden kan innebära en stor påfrestning, särskilt för barnfamiljer och för dem som står i begrepp att bilda familj. Att under lång tid vänta på ett beslut som har avgörande betydelse för personliga och

text: ekonomiska förhållanden kan orsaka otrygghet och lidande samt i en del fall även ekonomiska förluster. Jag vill därför framhålla det som JO har understrukit flera gånger tidigare, nämligen vikten av att ärenden som har stor inverkan på enskildas liv avgörs inom rimlig tid (se bl.a.

text: JO 2018/19 s. 634

text: ). Detta framhålls också i förarbetena till den nuvarande

text: förvaltningslagen

text: (se

text: prop. 2016/17:180 s. 106

text: Det kan behöva accepteras att en myndighet, exempelvis till följd av händelser i omvärlden, gör en prioritering mellan olika ärendeslag. Det kan också vara godtagbart att prioriteringar görs inom ett ärendeslag. Vad som däremot inte kan accepteras är att vissa ärendeslag under en längre tid i praktiken prioriteras ned eller att enkla och lättutredda ärenden i alltför stor utsträckning blir avgjorda på bekostnad av att handläggningen av mer omfattande eller komplicerade ärenden avstannar. En myndighet kan inte heller organisera sin verksamhet så att nedprioriterade ärenden får en oacceptabelt lång handläggningstid, även om den totala mängden ärenden minskar.

text: Den tid det tar att handlägga ett ärende är beroende av bl.a. ärendets karaktär och behovet av utredningsinsatser. Det går därför inte att generellt uttala vad som är en godtagbar handläggningstid. En fullständig passivitet från myndighetens sida är i princip aldrig acceptabelt. Det är inte heller en längre tids frånvaro av åtgärder som på ett effektivt sätt driver handläggningen framåt.

text: För att åstadkomma ett effektivt flöde är det viktigt att myndigheten i ett tidigt skede av handläggningen uppmärksammar behovet av eventuella kompletteringar och gör en bedömning av ärendets fortsatta handläggning. Det kan vara lämpligt att redan då upprätta en plan för ärendets avgörande. Myndigheten bör också regelbundet gå igenom äldre ärenden och följa upp gjorda tidsplaner för att kunna vidta åtgärder om handläggningen riskerar att dra ut på tiden. Detta är särskilt viktigt i pressade lägen när prioriteringar behöver göras. Ansvaret för att detta blir utfört ligger hos cheferna inom myndigheten och ytterst hos dess ledning.

text: Handläggningen av de aktuella ärendena

text: AA:s ärende

text: Av utredningen framgår följande. AA ansökte i december 2016 om uppehållstillstånd på grund av anknytning till sin man DD. Migrationsverket begärde i januari 2017 in utredning från en utlandsmyndighet. Efter att ett antal kompletteringar kommit in från DD i april 2017 genomförde verket i juni 2018 en utredning med DD och begärde därefter in kompletterande utredning från en utlandsmyndighet. Efter att den utredningen kommit in genomförde verket ytterligare en utredning med DD i november 2019. AA:s ansökan avslogs den 17 december 2019.

text: AA:s ärende framstår som relativt utredningskrävande, och enligt Migrationsverkets yttrande till JO var utgången beroende av utredningen i ett annat ärende. Handläggningstiden var dock hela tre år. Som jag nämnt ställer ett utredningskrävande ärende höga krav på en tidig bedömning av vilka åtgärder

text: som är nödvändiga. Vidare måste det göras en regelbunden uppföljning av vidtagna åtgärder, allt för att undvika avbrott i handläggningen. Av utredningen framgår att det förekommit flera längre perioder då inga åtgärder vidtagits alls, bl.a. maj 2017–april 2018 respektive oktober 2018–september 2019. Långa perioder av passivitet är i princip aldrig acceptabla och det får inte förekomma att ett ärende läggs åt sidan för att det framstår som komplicerat eller arbetskrävande av något annat skäl.

text: Migrationsverket överskred den författningsreglerade niomånadersfristen för handläggningen med två år och tre månader. Verket har inte angett att det fanns särskilda skäl för det. Handläggningen har dessutom innehållit flera perioder av passivitet.

text: BB:s ärende

text: Av utredningen framgår följande. BB ansökte om uppehållstillstånd i augusti 2017. Migrationsverket avslog ansökan i januari 2019. Det huvudsakliga skälet till avslaget var att anknytningspersonen inte hade en bostad av tillräcklig storlek och standard. BB överklagade beslutet. Migrationsdomstolen fann att kravet på anknytningspersonens bostad hade uppfyllts vid tidpunkten för domstolens prövning och återförvisade i mars 2019 ärendet till verket för fortsatt handläggning. Migrationsverket begärde i slutet av april in kompletterande utredning från en utlandsmyndighet. Utredningen kom till verket i maj 2019. En muntlig utredning genomfördes i december. BB:s ansökan bifölls i mars 2020.

text: Redan när Migrationsverket i januari 2019 beslutade att avslå BB:s ansökan om uppehållstillstånd hade niomånadersfristen överskridits med cirka sju månader. Det fanns vidare en längre period efter oktober 2017 då det inte vidtogs någon åtgärd alls. BB:s ärende framstår varken som särskilt komplicerat eller utredningskrävande. Migrationsverket har inte påstått att det fanns särskilda skäl att överskrida handläggningsfristen.

text: Efter att Migrationsverkets avslagsbeslut hade upphävts av domstol i mars 2019 och ärendet återförvisats till verket dröjde det ett år innan verket fattade ett nytt beslut. Under den tiden vidtogs endast begränsade utredningsåtgärder och ärendet var liggande utan att i princip några åtgärder vidtogs under nästan sju månader. Som jag tidigare uttalat ska en myndighet behandla ett ärende som återförvisas från en domstol med förtur och handlägga det med särskild skyndsamhet (se mina beslut den 6 maj 2020, JO:s dnr 3173-2019 och 8169- 2019).

text: När BB:s ärende slutligen avgjordes uppgick den totala handläggningstiden till drygt två år och sju månader från det att ansökan gjordes. Jag kan således konstatera att handläggningstiden i ärendet avsevärt översteg niomånadersfristen. Det förekom också flera längre perioder av passivitet.

text: Familjen C:s ärenden

text: Av utredningen framgår följande. Familjen C (bestående av HH, JJ, KK och LL) ansökte i februari 2018 om uppehållstillstånd på grund av anknytning i egenskap av förälder respektive syskon till GG. Anknytningsutredningar genomfördes på en utlandsmyndighet i början av maj samma år. Migrationsverket genomförde en utredning med anknytningspersonen i Sverige i februari 2019. Senare i februari gjordes en kompletterande utredning på utlandsmyndigheten och i mars 2019 skickades underlag för en DNAundersökning till Rättsmedicinalverket. En rapport från DNA-undersökningen kom in till Migrationsverket den 3 april 2019 och den 10 april 2019 beviljades familjen uppehållstillstånd.

text: Ärendena får sägas ha varit förhållandevis utredningskrävande och handläggningstiden har bl.a. påverkats av att det krävdes en DNA-analys. Det tog dock Migrationsverket cirka ett år och två månader att avgöra ärendena, vilket innebar att niomånadersfristen överskreds med cirka fem månader. Migrationsverket har inte heller här angett att det fanns särskilda skäl att överskrida tidsfristen.

text: Som jag tidigare nämnt ställer ett utredningskrävande ärende höga krav på en tidig bedömning av vilka åtgärder som är nödvändiga att vidta och en regelbunden uppföljning av vidtagna åtgärder. Det får inte förekomma att vissa ärenden läggs åt sidan eller prioriteras bort enbart för att de kräver ytterligare utredning. Av Migrationsverkets yttrande till JO framgår att ansvariga befattningshavare ansåg att underlaget för DNA-analysen hade kunnat hämtas in i ett tidigare skede av handläggningen. Med tanke på att ansökan beviljades kort tid efter att resultatet av DNA-analysen kommit in till verket framstår det som att handläggningstiden hade kunnat förkortas väsentligt om DNA-analysen gjorts i ett tidigare skede. Det går också att konstatera en passivitet i handläggningen från maj 2018 till januari 2019.

text: Sammanfattningsvis överskred handläggningstiden i familjen C:s ärenden både tidsfristen i utlänningsförordningen och vad som i övrigt kan anses acceptabelt. Handläggningen innehöll även en period av passivitet som översteg vad som är godtagbart. I den s.k. portalparagrafen om barnets bästa i

text: 1 kap. 10 § utlänningslagen

text: anges att i fall som rör ett barn ska särskilt beaktas vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver. Bestämmelsen har sin bakgrund i Sveriges anslutning till barnkonventionen och medför att intresset av en skyndsam handläggning gör sig särskilt starkt gällande.

text: Sammanfattning

text: I samtliga anknytningsärenden som omfattas av min granskning uppgick handläggningstiden till över ett år, och som mest upp till tre år. I alla ärenden förekom längre perioder av passivitet. Handläggningen har stått i strid med både

text: förvaltningslagens

text: skyndsamhetskrav och utlänningsförordningens särskilda

text: tidsfrist. I familjen C:s fall har den utdragna handläggningen berört minderåriga barn.

text: Migrationsverket kritiseras för den långsamma och passiva handläggningen i de nu granskade ärendena.

text: Övergripande synpunkter Vid JO:s möte med Migrationsverkets ledning i november 2017 uppgav verket som mål att författningsreglerade tidsfrister skulle kunna hållas i anknytningsärenden hösten 2018.

text: I sitt yttrande till JO i maj 2019 har Migrationsverket beskrivit en situation där handläggningstiderna i anknytningsärenden ofta överskrider den författningsreglerade tidsfristen. Verket har uppgett att man sedan länge har en hög inströmning av ansökningar om uppehållstillstånd på grund av anknytning och att man med nuvarande budgetramar inte har resurser för att ytterligare kunna minska handläggningstiderna.

text: De långa handläggningstiderna i anknytningsärendena har, som jag nämnt, under en lång tid varit föremål för klagomål hos JO. Även om situationen verkar ha förbättrats jämfört med hur det såg ut för några år sedan finns det utifrån Migrationsverkets beskrivning anledning till oro.

text: I den verksamhets- och utgiftsprognos som Migrationsverket gjorde i oktober 2020 angavs att författningsstyrda handläggningstider beräknas nås under 2022 inom ärendeslaget uppehållstillstånd på grund av anknytning. Enligt Migrationsverkets senaste prognos kan det alltså dröja ytterligare nästan två år innan man kan förvänta sig att anknytningsärendena avgörs inom den författningsreglerade tidsfristen.

text: Om inte kraftfulla åtgärder vidtas befarar jag att de alltför långa handläggningstiderna för anknytningsärendena blir ett normalläge. Migrationsverket måste fortsätta att arbeta aktivt för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna.

text: I sitt yttrande till JO har Migrationsverket anfört att det i verkets regleringsbrev för 2019 står att verket ska inrikta sig på att öka produktiviteten i anknytningsärenden jämfört med föregående år, men att förvaltningsanslaget inte motsvarar de behov som verket har och att verket därför måste göra prioriteringar bl.a. mellan prövningen av asylärenden och andra ärenden om uppehållstillstånd. Jag noterar att det i Migrationsverkets regleringsbrev för 2020 angavs att arbetet med att effektivisera prövningsverksamheten skulle fortsätta med särskilt fokus på bl.a. anknytningsärenden, och att det i verkets regleringsbrev för 2021 anges att verket – särskilt vad gäller prövningen av bl.a. ansökningar om uppehållstillstånd på grund av anknytning – ska förkorta kötiderna för öppna ärenden och öka andelen beslut som fattas inom författningsstyrd tid.

text: Mot bakgrund av vad verket anfört om hur man prioriterar sin verksamhet och om behovet av resurser översänder jag en kopia av detta beslut till Regeringskansliet.

text: Jag kan avslutningsvis nämna att jag denna dag också fattat beslut i ärenden som rör Migrationsverkets handläggningstider i ärenden om medborgarskap (se JO:s ärenden med dnr 130-2019 och 554-2019) och asyl (se JO:s ärenden med dnr 659-2019, 790-2019, 2079-2019 och 2878-2019).

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Bistånd Kommunicering Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Individ- och familjenämnden i Västerås kommun kritiseras för brister i flera avseenden i samband med att en person skrevs ut från ett boende

org: jo

sammanfattning: En man var beviljad bistånd i form av bostad med särskild service och bodde på ett omvårdnadsboende som drevs av kommunen. Mannen skrevs senare ut från boendet på grund av att han påstods ha varit hotfull och våldsam mot personalen. I beslutet konstaterar JO att kommunen i egenskap av mannens hyresvärd inte hade tillämpat de tvingande reglerna som finns i hyreslagen till skydd för en hyresgäst när beslutet om att skriva ut mannen fattades. JO konstaterar vidare att kommunen inte hade fattat något formellt beslut om utskrivning, vilket innebar att mannen inte hade någon möjlighet att få frågan prövad av domstol. Beslutet om utskrivning fattades också av en person som inte var behörig att göra det och dessutom utan att först ha kommunicerat med mannen. JO konstaterar därutöver att det tog alltför lång tid att på nytt verkställa beslutet om bistånd. Sammanfattningsvis uttalar JO kritik mot nämndens bristfälliga handläggning.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA har varit beviljad bistånd till bostad med särskild service enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, genom flera tidsbegränsade beslut. Till följd av besluten har AA bott på Ekens omvårdnadsboende som drivs av Västerås kommun. I slutet på augusti 2021 skrevs han ut från Eken på grund av att han påstods ha varit hotfull och våldsam mot personalen.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 26 oktober 2021 klagade AA på hur Individ- och familjenämnden i Västerås kommun hade hanterat frågor som uppkom efter att han vräktes med omedelbar verkan från Eken. Han gjorde bl.a. gällande att det inte fanns grund för vräkning. Vid tidpunkten för anmälan hade han inte heller erbjudits något annat boende trots att han hade begärt att få det.

text: Utredning

text: JO begärde in vissa handlingar i ärendet. Därefter begärde JO att nämnden skulle yttra sig över vad som anfördes i AA:s anmälan till JO i de delar som avser utskrivningen från Eken. Nämnden skulle särskilt yttra sig över på vilket sätt det bistånd till bostad med särskild service som AA varit beviljad har verkställts och vad som låg till grund för att han blev utskriven från Eken. Nämnden skulle också redovisa vilka beslut som fattats och av vem samt de rättsliga grunderna för besluten. Den skulle även belysa i vilken utsträckning AA fick möjlighet att bemöta det som låg till grund för utskrivningen från Eken samt redovisa vilka åtgärder nämnden vidtog med anledning av utskrivningen för AA:s del. All dokumentation av relevans för frågan om utskrivning skulle bifogas.

text: Nämnden yttrade sig och bifogade vissa handlingar i ärendet, bl.a. husreglerna för Eken Lågtröskelboende.

text: Nämndens yttrande innehöll inte samtliga uppgifter som JO efterfrågade i den första remissen, och JO begärde därför att nämnden skulle yttra sig på nytt.

text: Nämnden yttrade sig igen och bifogade bl.a. en kopia av ett hyreskontrakt mellan Västerås kommun och AA, beslutsunderlagen för besluten om bistånd samt viss övrig dokumentation.

text: Nämndens remissvar med bilagor finns tillgängliga i sin helhet hos JO.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning AA har i sin anmälan framför allt klagat på att han blev vräkt från Eken utan att det fanns skäl för det.

text: JO ska bl.a. kontrollera att myndigheterna har följt de regler som gäller för hur ärenden ska handläggas. Däremot brukar JO inte uttala sig om myndigheternas bedömningar och beslut i sakfrågor, t.ex. om det var rätt eller fel att skriva ut en person från ett boende. JO kan inte heller upphäva eller ändra myndigheters beslut. Den som är missnöjd med ett beslut kan i vissa fall överklaga det eller väcka talan i allmän domstol. Jag kommer därför inte att uttala mig om huruvida det var rätt eller fel av nämnden att inte låta AA bo kvar på Eken.

text: Jag har i stället riktat in min granskning på de formella delarna av nämndens handläggning i samband med att AA tvingades lämna Eken och nämndens agerande därefter. Jag kommer att uttala mig om vilka regler nämnden borde ha tillämpat, om huruvida nämnden borde ha fattat ett formellt skriftligt beslut om utskrivning och kommunicerat med AA innan beslutet fattades, om huruvida beslutsfattaren var behörig att fatta beslutet om utskrivning samt om vilka

text: åtgärder nämnden borde ha vidtagit med anledning av AA:s rätt till bistånd och hans begäran om ett annat boende.

text: Omständigheterna i ärendet Av utredningen i ärendet framgår att AA beviljades bistånd till boende med särskild service den 1 augusti 2019. Beslutet verkställdes den 1 september 2019 när AA tilldelades en plats på Ekens omvårdnadsboende. Han har därefter vid flera tillfällen beviljats bistånd till bostad med särskild service. Besluten har varit tidsbegränsade.

text: Av utredningen framgår vidare att AA och Västerås stad ingick ett hyresavtal den 2 september 2019 om en bostad om 36 kvadratmeter. Avtalet skulle gälla från den 1 september 2019 och tills vidare. Allmänna bestämmelser och ordningsregler enligt avtalsvillkor skulle tillämpas för avtalet. Nämnden har förklarat att avtalet avser AA:s nyttjanderätt till en bostad på Eken.

text: Nämnden har även hänvisat till husreglerna för Eken Lågtröskelboende. Av dessa framgår bl.a. att det på Eken är nolltolerans när det gäller våld och hot mot personalen. AA skrev under husreglerna den 27 maj 2021 och förband sig då att följa dessa.

text: Av journalanteckningar framgår att AA skrevs ut från Eken någon gång i slutet på augusti 2021 eftersom han påstods ha varit hotfull och våldsam mot personalen. Hyresförhållandet JO har tidigare uttalat att det är möjligt för en socialnämnd att ge bistånd i form av en bostad. Om en socialnämnd när den tillhandahåller en bostad ingår ett avtal med den enskilde som innebär att nämnden upplåter nyttjanderätten till bostaden mot betalning uppkommer ett hyresförhållande mellan nämnden och den enskilde. Då är reglerna i

text: 12 kap.

text: jordabalken

text: (JB), hyreslagen, om hyra tillämpliga. Detta innebär bl.a. att socialnämnden, som hyresvärd, inte ensidigt kan besluta om att ta ifrån den enskilde nyttjanderätten till bostaden. Socialnämnden ska då följa de regler som finns i hyreslagen om t.ex. förverkande av hyresrätten. Det är vidare viktigt att en socialnämnd på ett tydligt sätt gör skillnad på fall där det är fråga om ett offentligrättsligt beslut om bistånd respektive när nämnden ingår ett hyresavtal med den enskilde (som i och för sig kan vara en följd av ett beslut om bistånd). (Se t.ex.

text: JO 2017/18 s. 422

text: Som framgår ovan hade AA ingått ett hyresavtal med kommunen om boendet, dvs. ett avtal genom vilket han fick nyttjanderätten till lägenheten mot betalning. Reglerna i hyreslagen var därför tillämpliga i hans ärende. Den omständigheten att han hade fått bostaden som en biståndsinsats enligt

text: socialtjänstlagen

text: ger inte anledning till någon annan bedömning (se bl.a. JO 1993/94 s. 233 och JO:s beslut den 23 september 2015, dnr

text: Nämnden har i sina remissyttranden inte uppgett att reglerna i hyreslagen tillämpades när personalen på Eken i slutet på augusti 2021 beslutade att AA inte fick bo kvar där. Det finns inte heller något annat i utredningen som tyder på att så skulle ha skett. Jag utgår därför från att dessa regler inte tillämpades när AA tvingades lämna boendet. Nämnden synes i själva verket inte ens ha reflekterat över att den i egenskap av hyresvärd måste följa hyreslagens regler.

text: Hyreslagen har ett socialt skyddssyfte och dess bestämmelser är tvingande till hyresgästens förmån. En hyresvärd får endast säga upp ett hyresavtal i förtid (förverkande) i särskilt angivna fall och måste då följa särskilda regler om formerna för en sådan uppsägning. En uppsägning ska exempelvis vara skriftlig och delges hyresgästen (

text: 12 kap. 8 §

text: JB). Dessa tvingande regler har alltså över huvud taget inte tillämpats när AA tvingades lämna Eken. Nämnden förtjänar kritik för sin hantering. Ska ett formellt beslut om utskrivning fattas? Som framgår ovan kan en socialnämnd inte ensidigt besluta om att ta ifrån den enskilde nyttjanderätten till bostaden när reglerna i hyreslagen är tillämpliga. I den utsträckning en socialnämnd, med beaktande av bestämmelserna i hyreslagen, kan besluta om ändrad verkställighet av ett offentligrättsligt beslut om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL bör följande beaktas.

text: JO har tidigare uttalat att när en kommun vill att den enskilde ska flytta från ett boende till ett annat boende är det som regel inte fråga om en omprövning av ett tidigare beslut om bistånd. En sådan flyttning är närmast en fråga om en ändring av verkställigheten av ett beslut om bistånd. De allmänna principerna om förutsättningarna för att ändra ett gynnande förvaltningsbeslut blir därför inte tillämpliga. I stället aktualiseras frågor om huruvida en kommun ensidigt och formlöst kan bestämma att den enskilde ska flytta eller om kommunen i en sådan situation måste formalisera ”flyttbeslutet” och därmed ge den enskilde möjlighet att få saken prövad av domstol. Om ett beslut om en ändring av verkställigheten innebär en försämring av vården och omsorgen talar starka skäl för att det nya verkställighetsbeslutet kan överklagas genom s.k. förvaltningsbesvär. Domstolens prövning torde då inriktas på om den enskilde efter ändringen av insatsen tillförsäkras den hjälp som han eller hon tidigare har beviljats av nämnden eller av domstol. (Se

text: JO 2005/06 s. 182

text: Ett beslut om att verkställigheten av ett bistånd ändras kan således ha en sådan betydelse för en enskild att det bör fattas ett formellt beslut om detta. Först då kan frågan komma under en domstols rättsliga prövning. Ett beslut måste då också vara skriftligt. Beslutet om utskrivning av AA från Eken hade enligt min bedömning en sådan betydelse för honom att det skulle fattas ett formellt skriftligt beslut om detta.

text: Uppfyller nämndens beslut lagens krav? Nämnden har i sitt andra remissvar uppgett att beslutet om utskrivning har dokumenterats i en journalanteckning som även fogades till yttrandet.

text: I

text: 31 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, finns en bestämmelse om vilka krav som ställs på skriftliga beslut. Där anges att det för varje skriftligt beslut ska finnas en handling som bl.a. visar dagen för beslutet, vad beslutet innehåller och vem eller vilka som har fattat beslutet. Kravet att det för varje beslut ska finnas en handling innebär inte att myndigheten måste ta fram ett speciellt dokument för att dokumentera beslutet. Kravet kan tillgodoses också genom t.ex. en protokollsanteckning eller en anteckning direkt på en ansökningshandling som bevaras i en kopia på papper eller i elektronisk form hos myndigheten eller genom en kopia av ett expedierat särskilt uppsatt beslut (

text: prop. 2016/17:180 s. 320

text: Som framgår ovan kan det räcka att ett beslut dokumenteras i en journalanteckning. Journalanteckningen måste i sådana fall innehålla de uppgifter som anges i

text: 31 §

text: FL. Av den journalanteckning som nämnden har hänvisat till framgår inte vem som har fattat beslutet. Det är vidare otydligt vilket datum beslutet fattades. Anteckningen uppfyller således inte de krav som ställs på skriftliga beslut i

text: 31 §

text: FL.

text: Nämnden förtjänar sammanfattningsvis kritik för att inte ha fattat ett formellt skriftligt beslut om utskrivning som uppfyllde kraven i

text: 31 §

text: FL.

text: Borde nämnden ha kommunicerat innan beslutet om utskrivning fattades? Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den som huvudregel, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet (

text: 25 §

text: FL).

text: Nämnden har i sitt andra remissvar uppgett att beslutet om utskrivning fattades den 31 augusti 2021. AA informerades om beslutet den 1 september 2021 då han även blev delgiven nämndens argument för att skriva ut honom från Eken.

text: Av nämndens yttrande följer att AA fick bemöta de anklagelser som lades till grund för beslutet om utskrivning först efter att beslutet hade fattats. Det är enligt min mening inte godtagbart. AA borde ha fått den möjligheten innan beslutet fattades. Nämnden förtjänar kritik för att inte ha kommunicerat med AA innan beslutet om utskrivning fattades. Behörighet att fatta beslut om utskrivning Nämnden har i sitt första remissyttrande uppgett att personalgruppen och en avdelningschef samt enhetschefen BB beslutade att AA inte kunde bo kvar. I nämndens andra yttrande angavs följande. Beslutet om utskrivning togs av teamledare i samråd med chef den 31 augusti 2021. Av socialtjänstförordningen framgår att föreståndaren beslutar om utskrivning om inte huvudmannen bestämmer annat. Enhetschefen BB är anmäld som föreståndare för Eken till Inspektionen för vård och omsorg (IVO), och därigenom är hon behörig att besluta om utskrivning. Det behövs därför ingen delegation från nämnden.

text: Jag har tolkat nämndens svar som att den anser att föreståndaren för Eken var behörig att fatta beslut om utskrivning med stöd av

text: 3 kap. 14 § socialtjänstförordningen (2001:937)

text: , SoF. Av den bestämmelsen framgår att när behovet av vård i hemmet eller boendet har upphört ska den som vårdas skrivas ut. Föreståndaren beslutar om utskrivning om inte huvudmannen har bestämt annorlunda.

text: Av 3 kap. 1 § SoF framgår att med hem för vård eller boende avses ett hem inom socialtjänsten som tar emot enskilda för vård eller behandling i förening med ett boende. Som ett sådant hem räknas inte en sådan särskild boendeform som avses i

text: 5 kap. 7 § tredje stycket

text: SoL, dvs. bostäder med särskild service för dem som möter betydande svårigheter i sin livsföring.

text: Enligt min bedömning var bestämmelsen i 3 kap. 14 § SoF inte tillämplig i den aktuella situationen. För det första var det boende som AA var beviljad inte ett sådant hem för vård eller boende som en föreståndare kan besluta om utskrivning från. Vidare framgår det av bestämmelsen att föreståndaren endast kan besluta om utskrivning om behovet av vård i boendet har upphört eller om den enskilde har begärt det. Ingen av dessa situationer är aktuell. Det fanns således ingen behörighet enligt 3 kap. 14 § SoF för föreståndaren att besluta om utskrivning av AA.

text: Nämnden har inte heller gjort gällande att det finns något stöd i delegationsordningen för Individ- och familjenämnden för någon i personalen på boendet att besluta om utskrivning, och jag kan inte heller se att det finns något sådant stöd i den. Nämnden förtjänar därför kritik för att beslutet om utskrivning fattades av en person som saknade behörighet att göra det.

text: Ny verkställighet utan dröjsmål Av

text: 16 kap. 3 §

text: SoL framgår att ett beslut om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL gäller omedelbart. Beviljade insatser ska därför i princip verkställas utan dröjsmål. Den nämnd som har beviljat biståndet ansvarar också för att beslutet blir verkställt.

text: Som framgår ovan har nämndens beslut om bistånd enligt 4 kap.

text: 1 §

text: SoL tidigare verkställts genom att AA har bott på Eken. Nämndens skyldighet att verkställa beslutet om bistånd i form av bostad med särskild service upphörde inte när AA skrevs ut från Eken, utan denna skyldighet kvarstod. Nämnden var således skyldig att utan dröjsmål efter utskrivningen erbjuda AA en ny bostad med särskild service.

text: Nämnden har i sitt första remissvar uppgett att handläggaren pratade med AA den 2 september 2021 och att AA då uppgav att han ville ställas i kö till Tallbacken, som är ett annat lågtröskelboende i Västerås. Han ställdes i kö samma dag. Den 29 september 2021 pratade handläggaren återigen med AA som meddelade att han även ville stå i kö till Furans omvårdnadsboende, varpå han ställdes i kö även till det. I början på november 2021 fick handläggaren

text: information om att AA hade haft ett möte med teamledare och avdelningschef på Eken med anledning av hans klagomål i fråga om avvisning/utskrivning från Eken. Dessförinnan hade det blivit en plats ledig på Tallbacken, men i samtal med teamledare framkom det att AA var bäst lämpad för boende på Furan med hänvisning till hans historik med hot och våld mot personal. Den 14 januari 2022 pratade handläggare med AA och frågade om han kunde tänka sig att stå i kö till nyktert stödboende i väntan på plats på lågtröskelboende och på det sättet snabbare få hjälp med sin boendesituation, men han tackade nej till det. Den 10 maj 2022 blev AA erbjuden en plats på Furans omvårdnadsboende med inflyttning i början av juni. Den 17 maj tackade AA ja till den erbjudna platsen. I sammanfattningen i remissvaret har nämnden uppgett att AA har stått i kö till boende genom socialtjänsten sedan utskrivningen från Eken. Då enbart Furans omvårdnadsboende har bedömts som lämpligt har det tagit tid att verkställa beslutet. AA tackade också nej till ett erbjudande om nyktert stödboende.

text: Nämnden har i sitt andra yttrande uppgett att AA bjöds in till ett möte den 4 november 2021 på boendet med anledning av de klagomål han riktat mot boendet. På mötet pratade AA väldigt negativt om både Eken och Tallbacken och uppgav att dessa boenden inte var några alternativ för honom. Utifrån denna information meddelade teamledaren handläggaren på socialtjänsten att det vore bättre om AA fick stå i kö till Furan i stället.

text: Av nämndens remissvar följer således att det var först den 10 maj 2022 som beslutet om bistånd verkställdes. Då erbjöds AA plats på Furans omvårdnadsboende med inflyttning i början av juni 2022. Det tog således nästan nio månader innan AA erbjöds ett nytt boende med särskild service. Under denna tid påpekade AA för förvaltningen att han var bostadslös. Det framgår av de e-postmeddelanden som AA fogade till sin anmälan till JO. Trots att AA synes ha stått helt utan boende efter att han skrevs ut från Eken och förvaltningen visste om det verkar ärendet periodvis ha legat helt utan åtgärder under månader i sträck. Detta är inte acceptabelt. Nämnden förtjänar kritik för att ha varit alltför passiv i sina ansträngningar att på nytt verkställa beslutet om bistånd.

text: Jag vill i detta sammanhang även påminna nämnden om vad som föreskrivs i

text: 16 kap. 6 f §

text: SoL. Enligt den bestämmelsen ska socialnämnden till IVO rapportera alla gynnande nämndbeslut enligt 4 kap. 1 § som inte har verkställts på nytt inom tre månader från den dag då verkställigheten avbröts. För varje beslut ska nämnden ange tidpunkten för beslutet och vilken typ av bistånd beslutet gäller samt kortfattat uppge skälen för dröjsmålet. Rapportering ska ske en gång per kvartal.

text: Övrigt Jag har ovan konstaterat att nämnden i sin handläggning har brustit i flera avseenden i samband med att AA skrevs ut från Eken. Jag förutsätter att

text: nämnden omgående vidtar de åtgärder som krävs för att det inträffade inte ska hända igen. Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Familjehem Information

title: Fråga om socialnämnden har brustit i informationen till ett familjehem angående en planerad omplacering av barn

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot 1:e vice ordföranden BB, avdelningschefen CC, 1:e socialsekreteraren DD och socialsekreteraren EE, samtliga vid Omsorgsnämnden i Tanums kommun. Klagomålen avsåg huvudsakligen brister i informationen till ett familjehem om en planerad omplacering av två familjehemsbarn som var placerade med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

text: I anmälan anfördes bl.a. följande.

text: Sedan april 1990 har FF (född 1984, JO:s anm.) och GG (född 1987, JO:s anm.) varit fosterbarn hos mig. Den 13 november 2000 kom EE och hämtade barnen, de skulle på bio och därefter ut och äta. Barnen var mycket otrevliga mot mig och sa att de skulle flytta. Efter detta ringde EE till FF:s mobiltelefon. GG ringde de till skolan. Ingen ringde mig, jag ville ha ett hembesök men det skulle inte gå förrän den 15 december. Den 14 december kom FF och berättade att DD ringt henne och GG och talat om att de hittat ett nytt fosterhem till dem, han hade även talat om vilken familj. En timma senare ringde DD mig och talade om samma sak. Jag sa då att jag redan fått informationen genom barnen. Något hembesök den 15 december blev det ej. Den 21 december hämtades barnen för att träffa DD och EE. Kl 12.00 samma dag ringde DD mig och sa att barnen skulle flytta inom en månad. Jag undrade varför och om det varit uppe i socialnämnden. Svaret var att FF hade varit jobbig och nu började GG visa samma tendens och att ärendet inte varit uppe i nämnden. Den 15 januari flyttade barnen. Jag visste inte att de skulle flytta denna dag och var därför inte hemma. Jag anser att Tanums Kommun kränkt mig genom att gå bakom ryggen på mig genom att utan min vetskap prata med barnen och skolan, varit inne i vårt hus och hämtat saker. Jag har ej fått reda på var barnen bor ej heller deras telefonnummer. Vid förfrågan till Socialnämnden har vi inte fått någon förklaring varför barnen flyttats från vårt familjehem.

text: Inledningsvis infordrades och granskades de aktuella personakterna. I samband med att handlingarna översändes till JO angav omsorgsförvaltningen att det saknades vissa noteringar och material som skulle översändas senare.

text: Kompletterande material inkom från omsorgsförvaltningen.

text: Omsorgsnämnden i Tanums kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört. I remissen angavs att remissvaret även skulle

text: innehålla en redogörelse för hur nämndens överväganden, beslut och verkställighet i samband med den aktuella omplaceringen hade dokumenterats.

text: I ett remissvar anförde omsorgsnämnden följande.

text: Omständigheter kring omplaceringen

text: Redan tidigt fanns tveksamheter kring placeringen av FF och GG i det aktuella familjehemmet. Ett s.k. fördjupat övervägande av placeringen gjordes 940526. Det fanns tveksamheter till att familjehemmet hade kompetens för att klara av uppgiften. Det fanns oro för barnen med anledning av detta. Dåvarande socialnämnd beslutade att placeringen skulle fortgå, men att familjehemmet inte skulle ta emot feriehemsplaceringar tills vidare. Anledningen till det senare beslutet var att man bedömde att familjehemmet hade nog med att klara av FF och GG. Sedan tidpunkten för detta fördjupade övervägande har det funnits tveksamheter till familjehemmets möjligheter att klara av sin uppgift. Emellertid har det faktum att flickorna inte haft någon annan anknytning till någon vårdande person vägt tyngre. Omsorgsnämnden har tyckt att det är bättre att försöka stödja familjehemmet i deras uppgift, eftersom familjehemsföräldrarna är de vuxna personer, som känt barnen mest och längst (förutom modern). Denna bedömning har fått väga tyngre än de brister, som socialtjänsten anser har funnits hos familjehemmet. Av erfarenhet vet nämnden att omplacering kan vara en smärtsam process för främst barnen men även andra inblandade parter. Detta styrks också av forskningsresultat. AA har haft svårigheter att hantera flickornas biologiska mor ... AA har inte kunnat underlätta umgänget mellan modern och FF och GG. Samarbete mellan de handläggande socialsekreterarna och familjehemmet fungerade inte tillfredsställande. Det blev lätt konflikter och Omsorgsnämnden i Tanum hade svårt att ge familjehemmet det stöd som det behövde för sin uppgift. För att avhjälpa detta engagerades så småningom socialsekreterare HH, från familjehemssektionen i Göteborg. Hon hade ansvar för en pojke som också var placerad hos AA. HH fick i uppdrag att arbeta för stöd direkt till AA. Detta inleddes våren 1997. Familjehemmet har också fått kontinuerlig hjälp i form av handledning och erbjudande om vidareutbildning. AA har haft mycket tät kontakt med HH, periodvis nästintill dagligen. Så småningom blev det stora problem med FF i familjehemmet. Dessa kulminerade under sommaren 2000. Citat ur uppföljningsrapport 2000-11-06: ”Sommaren har varit kaotisk i familjen. FF har sovit borta de flesta nätterna. Familjehemmet har inte vetat hos vem hon har sovit. De har dock haft daglig telefonkontakt när hon varit borta. FF har inte velat uppge vart hon varit för rädsla för att bli hämtad. . . .” Genom Omsorgsnämndens försorg har FF blivit utredd för eventuell neuropsykiatrisk problematik. Denna utredning påvisade farhågor för FF:s hälsa och hennes hemmiljö ifrågasattes. För att hjälpa FF anställdes en stödperson, JJ. De hade fått kontakt eftersom JJ arbetade på FF:s skola. JJ skulle utgöra en personlig, pedagogisk och praktisk hjälp till FF. FF gjorde sin praktik hemma hos JJ, som är konstnär. JJ kom snabbt att bli en viktig person för FF och detta bidrog till att stabilisera FF:s situation. Vid hembesök hos AA 000920 informerades hon om tankar på eventuell omplacering av FF. Detta framgår av aktanteckning: 000920 ”Hembesök hos AA. Närvarande: AA, DD samt jag.

text: Vi går igenom hur situationen är i familjen just nu. Det har fungerat hemma sedan FF började hos JJ. Det har enl. AA gått att föra samtal med FF utan att de råkat i luven på varandra.

text: Vi förklarar att vi blev mycket oroliga när vi fick höra att FF under sommaren varit borta de flesta nätter utan att de vetat var hon varit. Vi talar om att om det inte fungerar bättre så måste vi omplacera FF. AA är införstådd med det. /EE” Under hösten 2000 framkom uppgifter, som gjorde socialtjänsten mycket oroad. Dessa uppgifter har socialtjänsten sekretessbelagt och de redovisas inte närmare i detta yttrande. Handläggarna gjorde tillsammans med Omsorgsnämndens vice ordförande BB bedömningen att FF och GG behövde omplaceras. Processen med att finna ett nytt familjehem var inte lätt, särskilt som FF och GG absolut ville bo kvar på Orust. Socialsekreterare EE och 1:e socialsekreterare DD lade ner ett stort arbete på att finna ett nytt hem. Så småningom hittade de ett trovärdigt alternativ. EE besökte det nya familjehemmet 001201. Tillsammans med DD gjordes bedömningen att detta familjehem var lämpligt. Familjen hade varit föremål för utredning av Stenungsunds kommun och efter samtal med deras tjänstemän begärdes kopia på den genomförda utredningen. EE blev sjukskriven, varför DD fick ta över huvudansvaret för omplaceringen. AA fick av FF och GG information om den förestående omplaceringen. Hon var i kontakt med HH under helgen 001125–26, som då bekräftade planeringen. Detta framgår av aktanteckning i familjehemsakten 001128. Socialtjänsten gjorde tillsammans med HH planeringen att närmare informera AA vid ett gemensamt hembesök. Detta var möjligt först 001215. Dagen innan framkom att HH inte kunde delta. Vid telefonsamtal samma dag till AA tackade hon nej till mötet. Hon informerades då om omplaceringen. Hon kände till planerna genom att FF och GG hade berättat för henne. Flickorna fick samma dag via telefon veta vilket familjehem som var aktuellt. Det hade känts bättre för oss på socialtjänsten att själva berätta för familjehemmet i ett tidigare skede, men med denna planering var inte detta möjligt. Vi beklagar att mötet 001215 inte blev av, men det kunde vi från socialtjänstens sida inte styra över. AA tackade själv nej till mötet, när HH inte kunde delta. Socialtjänstens agerande har bestämts av respekt för flickorna, vars behov måste komma i första hand. Detta har delvis skett på bekostnad av familjehemsföräldrarnas behov av information. Båda flickorna var inledningsvis mycket positiva till omplacering. Några dagar efter beskedet blev FF dock tveksam till att placeras i ett nytt familjehem. Detta ledde till att JJ körde flickorna till ett möte i Tanumshede 001221. Till mötet infann sig även socialsekreterare EE, trots att hon var sjukskriven. Vid samtal med FF och GG framkom att de var positiva till omplacering och samma dag fattade Omsorgsnämndens vice ordförande BB beslut om omplacering till det nya familjehemmet. Planeringen var att FF och GG skulle vara kvar i det gamla familjehemmet under jullovet. Emellertid meddelade AA 001221 att flickorna måste flytta innan nyår. Det blev därför viss förvirring när omplaceringen skulle verkställas. Flickorna bodde kvar i det gamla familjehemmet över jul- och nyårshelgerna. 010108 ringde socialsekreterare EE till JJ, som berättade att AA åkt utomlands. 010110 ringde DD till KK (familjehemsfadern, JO:s anm). Han informerades om att flickorna skulle flytta måndag 010115. Han berättade att AA skulle komma hem söndag 010114. 010110 postades brev till AA från IFO-chef CC. 010114 ringde DD till AA. Hon ville inte prata och la på luren. Måndag 010115 åkte DD och EE till Orust. Först åkte de till familjehemmet där ingen var hemma. FF:s och GG:s saker låg packade i plastsäckar utanför huset. De lastades in i bilen. FF och GG befann sig hos JJ, där de hämtades för vidare transport till det nya familjehemmet.

text: Omplaceringsbeslut 001221 fattat av Omsorgsnämndens vice ordförande BB, anmäldes enligt delegationsordningen på Omsorgsnämndens arbetsutskotts sammanträde 010122, § 4.

text: Uppgifter om att socialtjänsten varit inne i AA hus och hämtat saker

text: Fredag 010112 hämtade JJ FF för att ta med henne till skolan. Båda flickorna bad henne ta med saker till det nya familjehemmet. JJ uppgav att hon gick in i huset ett steg innanför entrédörren och tog emot saker, som hon sedan bar ut i bilen. Detta gjorde hon inte som en del i socialtjänstens uppdrag utan helt på eget initiativ. Handläggarna från socialtjänstens sida kände inte till detta. Om socialtjänsten hade tillfrågats, hade JJ självklart avråtts från att gå in i huset och hjälpa till att flytta saker utan familjehemmets tillstånd.

text: Dokumentation

text: Individ- och familjeomsorgen i Tanums kommun använder sig av datasystemet ProCapita. I detta noteras löpande aktanteckningar och beslut. Dessa skrivs ut och förvaras, liksom övriga handlingar, i en fysisk akt. Eftersom EE var sjuk, blev det avbrott i journalföringen. DD gjorde handskrivna noteringar som senare skulle föras in i ProCapita. Överföring fick vänta tills EE kom tillbaka från sin sjukskrivning, för att det skulle bli klart vem som skulle föra in vad.

text: Yttrande/Sammanfattning

text: Omsorgsnämnden i Tanums kommun har agerat med tydligt barnperspektiv, d.v.s. haft FF:s och GG:s bästa hela tiden för ögonen. Detta har, som vi ovan redovisat, ibland lett till att vi åsidosatt familjehemmets behov av information. Dokumentationen blev tyvärr fördröjd p.g.a. handläggares sjukskrivning. Till yttrandet hade fogats en skrivelse den 1 oktober 2001 från avdelningschefen CC till AA jämte kopior av viss dokumentation i ärendena.

text: AA yttrade sig över remissvaret. I yttrandet beskrev AA sin uppfattning av händelseförloppet och pekade därvid bl.a. på att vissa fakta i remissvaret var felaktiga.

text: I ett beslut den 22 augusti 2002 anförde JO André följande.

text: Inledning

text: Den 1 januari 2002 trädde en ny socialtjänstlag (

text: ) och en ny socialtjänstförordning (

text: ) i kraft. I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: och

text: socialtjänstförordningen (1981:750)

text: var gällande. Jag har emellertid valt att här hänvisa till den nya lagstiftningen som, i aktuella delar, inte har inneburit några sakliga ändringar i förhållande till den äldre lagstiftningen.

text: Kommunikation med familjehemmet

text: En socialnämnd har ett särskilt ansvar för barn och ungdomar som har placerats i ett familjehem. Av

text: 6 kap. 7 § socialtjänstlagen

text: följer bl.a. att socialnämnden skall medverka till att de barn som är placerade i familjehem får god vård och fostran och att uppväxtförhållandena i övrigt är gynnsamma. För att uppfylla dessa skyldigheter bör nämnden, enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstförordningen

text: , genom personliga besök av särskilt utsedda representanter för nämnden och på annat lämpligt sätt fortlöpande hålla sig väl förtrogen med förhållandena i hemmet och ge

text: det erforderligt stöd. Dessa övergripande bestämmelser om socialnämndens ansvar gäller även när barn och ungdomar har omhändertagits för vård enligt LVU.

text: Enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas under vårdtiden. Ett barn som har varit stadigvarande placerat i ett familjehem får som huvudregel inte flyttas utan att en utredning om barnets förhållanden görs. I vissa akuta krissituationer kan det emellertid vara nödvändigt med en omplacering utan att en ingående utredning har företagits. En utredning inför en omplacering skall allsidigt klarlägga de omständigheter som är av betydelse för frågans bedömning. Uppgifter som kan ha betydelse för bedömningen måste granskas närmare, oavsett om de talar för eller emot en omplacering. Av det sagda följer att familjehemsföräldrarna måste beredas tillfälle att ta del av anmärkningar som riktas mot familjehemmet och beredas tillfälle att yttra sig över uppgifterna. Givetvis måste också undersökas hur en förflyttning av barnen skulle påverka barnens förhållanden och deras utveckling. Även i denna del kan familjehemmet ha viktig kunskap att förmedla till socialnämnden under utredningen.

text: I förevarande fall var de familjehemsplacerade barnen tre respektive sex år när de placerades i familjehemmet S. den 3 april 1990. De bodde sedan i familjehemmet under mer än tio år innan det blev aktuellt med en omplacering. Det är uppenbart att en omplacering efter en sådan tid måste föregås av en omsorgsfull utredning. Av utredningen hos JO framgår att nämnden bestämde sig för att kontakta familjehemmet först efter att nämnden hade förslag på ett nytt familjehem. Såvitt framkommit var det inte någon akut krissituation som föranledde omplaceringen. Jag har förståelse för att nämnden ställdes inför en svår situation när de familjehemsplacerade barnen, enligt vad som framgår av journalanteckningarna, inte ville att familjehemmet skulle informeras. Med hänsyn till vad som framkommit, särskilt den långa placeringstiden, finner jag ändå att familjehemmet under nämndens utredning borde ha fått del av och beretts tillfälle att ta del av de anmärkningar som föranledde nämnden att överväga frågan om omplacering. Familjehemmet borde även ha beretts tillfälle att yttra sig innan frågan om omplacering hade kommit så långt som var fallet när nämnden underrättade AA om saken.

text: Dokumentationen

text: Enligt

text: 11 kap. 5 § första stycket socialtjänstlagen

text: gäller följande. Handläggningen av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling skall dokumenteras. Dokumentationen skall utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse.

text: Ur rättssäkerhetssynpunkt är det naturligtvis av vikt att dokumentationen har aktualitet. Det ankommer på den som har ansvaret för ärendet att tillse att behövliga uppgifter utan dröjsmål tillförs akten. Handläggaren får inte låta anstå med journalföringen under någon längre tid. Journalanteckningarna skall föras så att det är möjligt att vid varje tidpunkt se vad som har kommit fram i ärendet. De

text: anteckningar som görs i journalen eller annars i akten skall vara daterade och det skall framgå vem som bär ansvaret för dem.

text: Det är viktigt att dessa krav uppfylls. Detta är en förutsättning för att den som ärendet rör skall kunna följa ärendets handläggning vid nämnden. Dokumentationen skall vidare säkerställa ärendets handläggning i den ordinarie handläggarens frånvaro, trygga nämndens beslutsunderlag samt ge möjlighet till granskning av ärendets handläggning i efterhand.

text: Av remissvaret framgår att dokumentationen har fördröjts på grund av en handläggares sjukskrivning. Utredningen visar emellertid inte hur långt dröjsmål som varit i fråga. Jag finner inte skäl att gå vidare i den saken utan nöjer mig med att erinra om ovanstående.

text: Övrigt

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Förhandling/ sammanträde
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Lunds tingsrätt för dröjsmål med att hålla konkursförhandlingar och för att vid utsättningar ha särbehandlat staten som borgenär

sammanfattning: En borgenärs konkursansökan som upptas ska som utgångspunkt prövas vid en konkursförhandling. Förhandlingen ska som huvudregel hållas inom två veckor från det att ansökningen kom in till rätten. I samband med en inspektion av Lunds tingsrätt uppmärksammade JO att tingsrätten avvaktat med att sätta ut ett antal ärenden till förhandling. Tingsrätten förklarade detta med att staten i egenskap av sökanden dröjt med att betala ansökningsavgiften och att ärendena inte kunde sättas ut förrän detta skett. När det gäller beräkning av tidsfristen för utsättning konstaterar JO att bestämmelsen i 2 kap. 16 § konkurslagen är klar och tydlig, och att det bl.a. mot den bakgrunden inte finns utrymme att uppfatta den på annat sätt än att tvåveckorsfristen ska beräknas från det att ansökningen kom in till tingsrätten och inte från tidpunkten när ansökningsavgiften betalats och ansökningen därmed upptas. JO framhåller vidare att regleringen är oproblematisk så länge konkursansökan är komplett och ansökningsavgiften är betald när ansökningen kommer in till domstolen. Om ansökningsavgiften däremot betalas t.ex. en vecka senare har rätten en mycket begränsad tid på sig att sätta ut ärendet till förhandling och delge gäldenären. Mot bl.a. den bakgrunden finner JO inte tillräckliga skäl att kritisera tingsrätten för att ha beräknat tidsfristen från det att ansökningsavgifterna hade betalats. Tingsrätten kan däremot inte undgå kritik då den inte heller har hållit förhandlingarna inom två veckor från att detta skett. JO uttalar även kritik mot tingsrätten för att den haft en särskild överenskommelse med Skatteverket om utsättningar av konkursförhandlingar, vilken inte varit förenlig med kravet på saklighet och objektivitet i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Upptagande av initiativ

text: Vid min inspektion av Lunds tingsrätt den 19–21 november 2019 (JO:s ärende med dnr 7403-2019) uppmärksammades nedanstående fyra konkursärenden. Ansökningarna om konkurs hade gjorts av borgenärer och skulle prövas vid en förhandling. Av handlingarna i ärendena framgick bl.a. följande.

text: Ärende K 3849-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten den 8 augusti 2019. Ansökningsavgiften registrerades den 14 augusti. Samma dag kallade

text: tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum den 3 september. Förhandlingen ställdes emellertid in då gäldenären inte var närvarande och heller inte var delgiven kallelsen till förhandlingen. Samma dag beslutade tingsrätten om kungörelsedelgivning till nästa förhandlingstillfälle, som skulle äga rum den 24 september. Vid den förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 3917-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten den 13 augusti 2019. Ansökningsavgiften registrerades den 19 augusti. Samma dag kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum den 3 september. Förhandlingen ställdes emellertid in då gäldenären inte var närvarande och heller inte var delgiven kallelsen till förhandlingen. Samma dag kallade tingsrätten till en ny förhandling som skulle hållas den 1 oktober. Vid den förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 4398-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten den 9 september 2019. Ansökningsavgiften registrerades den 13 september. Samma dag kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum den 1 oktober. Den 23 september medgav gäldenären ansökan om konkurs och förhandlingen ställdes in. Samma dag försattes gäldenären i konkurs. Ärende K 4518-19: Konkursansökan inkom till tingsrätten den 16 september 2019. Ansökningsavgiften registrerades den 20 september. Samma dag kallade tingsrätten till en konkursförhandling som skulle äga rum den 8 oktober. Vid förhandlingen försattes gäldenären i konkurs. Av dokumentationen i ärendena framgick inte vilka överväganden tingsrätten hade gjort när tidpunkten för förhandlingarna hade bestämts.

text: Med anledning av det som kom fram i de redovisade konkursärendena beslutade jag den 17 december 2019 att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende. Kopior av handlingarna i ärendena och tingsrättens promemoria Konkursärenden –Handläggningsrutiner (januari 2016) tillfördes detta ärende.

text: Utredning

text: Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av de fyra konkursärendena. Av yttrandet skulle det särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: 16 § första

text: och

text: andra styckena

text: konkurslagen (1987:672)

text: , KonkL. Tingsrätten skulle i yttrandet också beröra den uteblivna dokumentationen i ärendena kring avvikelserna från de tidsfrister som anges i bestämmelsen samt redogöra för domstolens generella rutiner vid utsättningen av konkursärenden till förhandling i förhållande till de tidsfrister som anges i lagen.

text: Tingsrätten lämnade genom lagmannen AA i huvudsak följande remissvar:

text: Inledningsvis konstaterar jag att i samtliga de ärenden som uppmärksammats har staten genom Skatteverket varit sökande. Tingsrätten har sedan lång tid tillbaka en ordning som innebär att konkursförhandlingar med Skatteverket som sökande

text: sätts ut till förhandling varannan tisdag (udda veckor). Bakgrunden till denna ordning har varit ett önskemål från och en överenskommelse med Skatteverket för att deras processförare ska kunna närvara vid förhandlingarna inte bara vid Lunds tingsrätt utan vid samtliga tingsrätter som de ansvarar för i södra Sverige. Rutinen är också dokumenterad i tingsrättens handläggningsrutiner för konkurser. Jag kan konstatera att rutinen har inneburit att tvåveckorsfristen i

text: 2 kap. 16 § konkurslagen

text: inte har upprätthållits i alla fall. De fyra uppmärksammade ärendena är exempel på detta. Tidsutdräkten har dessutom förstärkts av att Skatteverket har dröjt med att betala in ansökningsavgifterna och av att tingsrätten inte har ansett sig ha kunnat sätta ut ärendet till förhandling innan ansökningsavgiften har varit betald och registrerats i Domstolsverkets betalningssystem. Detta har lett till att ärendena har blivit liggande i 3–4 dagar innan de har planerats ut till förhandling. Förklaringen till avsaknad av dokumentation i de enskilda ärendena är helt enkelt att handläggningen har skett i enlighet med de rutiner som tingsrätten tillämpat. Några individuella överväganden som motiverar förlängd tidsfrist har inte skett i något av ärendena. Även om den hittillsvarande rutinen byggt på en överenskommelse med Skatteverket är givetvis tidsfristen i

text: 2 kap. 16 § konkurslagen

text: betingad även av andra hänsyn än sökandens behov och önskemål. Samtidigt är verkligheten sådan att tvåveckorsfristen ofta leder till att förhandlingen får ställas in på grund av bristande delgivning av gäldenären. JO:s belysning av rutinerna har emellertid föranlett oss att ta kontakt med Skatteverket och att ändra våra rutiner. Sedan början av januari 2020 sätter vi ut konkursärenden till förhandling varje tisdag. Vår bedömning är att den ändrade rutinen leder till att tvåveckorsfristen normalt kan upprätthållas. Om det finns särskilda skäl att överskrida fristen kommer detta att dokumenteras i det enskilda ärendet.

text: Rättslig reglering

text: Ansökan om konkurs och ansökningsavgift En ansökan om konkurs görs skriftligen hos den tingsrätt där gäldenären bör svara i tvistemål som angår betalningsskyldighet i allmänhet (

text: 2 kap. 1 § första stycket

text: KonkL).

text: Förordningen (1987:452)

text: om avgifter vid de allmänna domstolarna, den s.k. avgiftsförordningen, gäller bl.a. avgifter för en sådan ansökan. En ansökningsavgift ska enligt förordningen betalas av den som inleder ett ärende. Av

text: 4 §§

text: framgår att en ansökningsavgift ska betalas när ett ärende inleds och med det belopp som anges i en särskild avgiftslista som finns som bilaga till avgiftsförordningen. Den som ansöker om att själv bli försatt i konkurs är dock befriad från skyldigheten att betala avgiften.

text: Vid handläggningen av ett konkursärende ska

text: rättegångsbalkens

text: regler om handläggningen av tvistemål gälla i tillämpliga delar, om inte något annat sägs i

text: konkurslagen

text: 16 kap. 2 § första stycket

text: KonkL). Det innebär bl.a. att om ansökningsavgiften inte betalats ska tingsrätten förelägga sökanden att betala den. Följer sökanden inte ett sådant föreläggande ska tingsrätten avvisa ansökan (

text: 42 kap.

text: och

text: 4 §§

text: rättegångsbalken

text: , RB). Följden av att tingsrätten avvisar ansökan är att den inte tas upp till prövning.

text: Upptas en borgenärs konkursansökan, ska rätten sätta ut en förhandling för prövning av ansökningen. Förhandlingen ska hållas inom två veckor från det att

text: ansökningen kom in till rätten. Om det finns särskilda skäl får den hållas senare, dock senast inom sex veckor. Till förhandlingen ska parterna kallas. I kallelsen till gäldenären ska han eller hon föreläggas att svara på konkursansökningen vid förhandlingen. Om gäldenären före förhandlingen medger en borgenärs konkursansökan ska dock rätten genast pröva ansökningen. Detta framgår av 2 kap. 16 och 18 §§ KonkL.

text: Likabehandling, objektivitet och dokumentation En domstol ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF). Bestämmelsen ger uttryck för principerna om likabehandling och objektivitet. En domstols valda arbetssätt och prioriteringar mellan ärenden av samma ärendeslag måste följaktligen motiveras av objektivt godtagbara skäl.

text: Förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol, den s.k. ärendeförordningen, gäller vid handläggningen av bl.a. ärenden vid en tingsrätt. Av förordningen framgår att registrering ska göras med hjälp av automatisk behandling eller i dagböcker och under handläggningen av ett ärende ska det fortlöpande registreras t.ex. vilka åtgärder som domstolen utför i ärendet och vad som i övrigt förekommer i detta (

text: och

text: 5 §§

text: nämnda förordning).

text: Bedömning

text: Utsättning till konkursförhandling I ärendet aktualiseras frågan om när en konkursförhandling ska hållas om en borgenär dröjer med att betala ansökningsavgiften. Lunds tingsrätt har i sitt remissvar uppgett att Skatteverket som sökande i konkursärendena dröjde med att betala in ansökningsavgifterna, och att tingsrätten ansåg sig inte kunna sätta ut ärendena till förhandling förrän så hade skett.

text: En ansökning om konkurs, som upptas, ska alltså prövas vid en förhandling inom två veckor från det att den kom in till rätten. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen får en domstol frångå denna huvudregel om det finns särskilda skäl. Sådana skäl kan vara förutsebara delgivningssvårigheter eller att gäldenären behöver längre rådrum, t.ex. om han eller hon vistas utomlands eller om gäldenärens ekonomiska förhållanden är svårbedömda (se

text: prop. 1986/87:90 s. 199

text: ). Av yttrandet från tingsrätten drar jag slutsatsen att undantagsregeln inte har varit tillämplig i de fyra ärenden som omfattas av det här initiativet.

text: En konkursansökan har kommit in till domstolen den dag som handlingen når domstolen (

text: 33 kap. 3 §

text: RB). Som ansökningsdag räknas dagen när ansökan togs emot av tingsrätten, detta även om ansökningsavgiften betalas senare eller ansökan behöver kompletteras i något avseende (se Palmér m.fl.

text: Konkurslagen

text: , kommentaren till

text: 2 kap. 1 §

text: , Norstedts Juridik [Juno]). Som nyss redovisats ska en ansökningsavgift betalas när ett konkursärende inleds och därmed innan tingsrätten tar upp en borgenärs konkursansökan till prövning. Betalningen av

text: ansökningsavgiften är således en grundläggande processförutsättning (jfr t.ex.

text: NJA 1993 s. 231

text: I sammanhanget finns anledning att uppmärksamma ansökningsdagens betydelse i ett konkursärende och en efterföljande konkurs. I

text: konkurslagen

text: finns sålunda flera bestämmelser som utgår från dagen när ansökan om konkurs kom in till rätten. Dagen för konkursansökan utgör s.k. fristdag, vilken har betydelse för bl.a. vilka rättshandlingar som kan återvinnas till konkursboet och för omfattningen av vissa förmånsrätter i det enskilda fallet (

text: 4 kap. 2 §

text: KonkL). Vidare ska om en konkursansökan har gjorts hos en tingsrätt som inte är behörig att ta upp ansökan, denna översändas till behörig tingsrätt. Ansökan anses då gjord när ansökningshandlingen kom in till den förra tingsrätten (

text: 2 kap. 2 §

text: KonkL). Och om det finns flera konkursansökningar mot samme gäldenär anhängiga samtidigt och en annan ansökan bifalls än den som kom in först, ska enligt

text: 2 kap. 21 §

text: KonkL det vad gäller frågor som är beroende av tiden för konkursansökan anses som om konkursbeslutet har grundats på den ansökan som kom in först. (Se

text: NJA 2007 s. 29

text: , jfr

text: NJA 2019 s. 826

text: Dagen när en konkursansökan kommer in till en tingsrätt har alltså både praktisk och principiell betydelse i flera sammanhang. Av den anledningen samt då lagtexten i

text: 2 kap. 16 §

text: KonkL är klar och tydlig, finns det enligt min mening inte utrymme att uppfatta bestämmelsen på annat sätt än att tvåveckorsfristen för när en förhandling ska hållas ska beräknas från det att ansökningen kom in till tingsrätten och inte från den tidpunkt då ansökningen upptas.

text: Regleringen är oproblematisk så länge konkursansökan är komplett och ansökningsavgiften är betald när ansökningen kommer in till domstolen. Under sådana förhållanden sammanfaller tidpunkten för när ansökningen upptas med när den kom in.

text: Däremot kan det uppstå problem om ansökningen inte kan tas upp till prövning i samband med att den kom in till rätten, på grund av att ansökningsavgiften inte har betalats. Om det görs t.ex. en vecka efter att ansökningen kom in till tingsrätten innebär det att rätten har en mycket begränsad tid på sig att sätta ut ärendet till förhandling och delge gäldenären. Av den anledningen har jag förståelse för att Lunds tingsrätt har försökt hantera den uppkomna situationen genom att beräkna fristen från det att avgiften betalats in och därmed från den tidpunkt som ansökningen upptogs till prövning. Jag har förstått att även andra tingsrätter valt att beräkna tiden för utsättning av konkursförhandlingar på det sätt som skett vid Lunds tingsrätt.

text: Mot den bakgrunden finner jag inte tillräckliga skäl att kritisera Lunds tingsrätt för att ha beräknat tidsfristen från det att ansökningsavgifterna hade betalats. När det gäller de fyra konkursärenden som omfattas av den här granskningen kan jag emellertid konstatera att tingsrätten inte heller har hållit förhandlingarna inom två veckor från det att ansökningsavgiften betalades. Tingsrätten kan därför inte undgå kritik för dessa dröjsmål.

text: Tingsrättens särskilda överenskommelse med Skatteverket m.m. Tingsrätten har haft en överenskommelse med Skatteverket som innebar att statens ansökningar om konkurs prövades vid konkursförhandlingar varannan vecka. Syftet var att Skatteverkets processförare skulle kunna närvara vid förhandlingar hos andra tingsrätter i södra Sverige. Ordningen har dock inneburit att huvudregeln i

text: 2 kap. 16 § andra stycket

text: KonkL, om att ansökningen ska prövas inom två veckor från det att den kom in till rätten, svårligen har kunnat upprätthållas. En domstol ska dessutom tillämpa regler på ett objektivt och likvärdigt sätt. Tingsrätten har genom att särbehandla staten som borgenär inte iakttagit kravet på saklighet och objektivitet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Jag är kritisk mot detta.

text: Jag ser positivt på att tingsrätten har ändrat sina rutiner och att konkursärenden sätts ut till förhandling varje vecka. Vidare noterar jag att tingsrätten har uppgett att om det finns särskilda skäl att sätta ut en ansökning till förhandling senare än inom två veckor från det att den kom in, kommer detta att dokumenteras i det enskilda ärendet. Avslutande kommentar Det kan vara av visst intresse att Konkurslagskommittén i det betänkande som föregick den nuvarande

text: konkurslagen

text: föreslog att

text: 2 kap.

text: 16 § första

text: och

text: andra styckena

text: KonkL skulle ha följande lydelse (se

text: SOU 1983:24 s. 21

text: Upptas en borgenärs konkursansökan, skall rätten vid en förhandling pröva frågan om gäldenärens försättande i konkurs. Förhandlingen skall hållas inom två veckor. Om särskilda skäl föreligger får den hållas senare, dock senast inom sex veckor. [– – –] I lagrådsremissen gjordes emellertid ett tillägg som innebär att tvåveckorsfristen ska beräknas från det att ansökningen kom in till rätten (se

text: prop. 1986/87:90

text: , bilaga 7, s. 115). Ändringen motiverades inte i propositionen. Bestämmelsen har inte ändrats sedan

text: konkurslagen

text: trädde i kraft den 1 januari 1988.

text: En ansökan om konkurs ska handläggas snabbt och det finns många skäl för det. Samtidigt måste förstås en ansökan uppfylla de formella kraven i

text: konkurslagen

text: och ansökningsavgiften vara betald, dvs. ansökan vara upptagen, innan rätten kan påbörja handläggningen i sak och delge gäldenären. Som framgått i detta ärende är bestämmelsen i

text: 2 kap. 16 §

text: KonkL oproblematisk så länge en konkursansökan är komplett och ansökningsavgiften betald när ansökan kommer in, men det kan i praktiken uppstå problem när en betalning av avgiften dröjer. Tingsrätten har i sitt remissvar också lyft fram att tvåveckorsfristen i den aktuella bestämmelsen ofta leder till att en förhandling får ställas in på grund av att domstolen inte har hunnit delge gäldenären.

text: Med hänsyn till vad som kommit fram i ärendet finner jag skäl att skicka en kopia av det här beslutet till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot en tjänsteman vid socialförvaltningen i Nynäshamns kommun som lämnat ut en 19-årig kvinnas telefonnummer till hennes mor

sammanfattning: Inom socialtjänsten gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det är den enskildes subjektiva uppfattning som utgör utgångspunkt vid bedömningen av om men föreligger eller inte. En utredare på socialförvaltningen i Nynäshamns kommun lämnade ut en 19 årig kvinnas nya telefonnummer till kvinnans mor då utredaren bedömde att det var för kvinnans bästa utifrån den stora oro som fanns för hennes hälsa och välmående. Mot bakgrund av den kännedom som utredaren hade om kvinnans och moderns relation kan det inte anses ha stått klart att kvinnan inte skulle lida men av att telefonnumret lämnades ut. Även om utredaren agerade med kvinnans bästa för ögonen kan hon inte undgå kritik för sitt handlande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot en tjänsteman vid socialförvaltningen i Nynäshamns kommun. AA, född 1992, uppgav att en utredare på Barn- och ungdomsenheten lämnat ut hennes nya telefonnummer till hennes mor, trots att utredaren visste att AA inte ville ha någon kontakt med modern. AA ansåg att tjänstemannen hade brutit mot de bestämmelser om sekretess som gäller inom socialtjänsten.

text: Utredning

text: Socialnämnden i Nynäshamns kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört i sin anmälan till JO.

text: Som remissvar ingav nämndens biståndsutskott ett yttrande som upprättats av enhetschefen BB och socialsekreteraren CC. I yttrandet anfördes följande.

text: 2010-09-15 inleddes utredning enligt 11 kap l § SoL sedan AA ansökt om stöd hos socialtjänsten. AA uppgav att hon "stuckit" hemifrån då hon upplevde sig utnyttjad och illa behandlad av mamman och styvpappan. Enligt AA hade hon flyttat runt bland olika kamrater och kamraters bekanta under flera månader, vilket gjorde att utredarna befarade att AA skulle kunna hamna i situationer där hon blev utnyttjad. Utredarna uppfattade att AA kunde följa med vem som helst hem, som erbjöd henne en sovplats.

text: AA erbjöds plats på socialtjänstens stödboende […] som är avsett för ungdomar upp till 20 år. AA godkände de regler som ingår i boendet och flyttade in l december 2010. Efter en kort tid stod det klart att AA inte mådde bra psykiskt, inte skötte sin hälsa och hade svårt att följa de regler som ingick i boendet. --- AA träffade sin mamma och hade regelbunden kontakt med henne via telefon och SMS under hela placeringstiden i stödboendet […]. När det stod klart för AA att hon skulle mista sitt kontrakt tog hon hjälp av mamman och ett gemensamt möte hölls hos socialtjänsten. I början på november kontaktade AA socialtjänsten och berättade att hon höll på att frysa ihjäl. Hon hackade tänder och berättade att hon inte hade några pengar och att hon sov utomhus under broar. Utredaren gav förslag på olika insatser gällande boende och AA var också välkommen att bo hos mamman. I början på december kom AA:s mamma till socialtjänsten mycket uppriven. Hon berättade att hon inte fått kontakt med AA på två veckor, från att tidigare haft kontinuerlig kontakt. Mamman grät och var helt förtvivlad, hon visste inte om AA var vid liv eller ej. Hon uppgav att hon var på väg till polisstationen för att anmäla AA försvunnen. Utredaren som visste att AA uppgett vid upprepade tillfällen att livet var meningslöst och uttryckt att det inte var en fråga om hon skulle ta sitt liv utan när, kände en ökad oro och kontaktade personal på stödboendet. Personalen berättade att de haft kontakt med AA gällande hennes möbler ett par dagar tidigare. AA hade berättat att hon bodde i tält […]. Hon hade uppgett att hon frös, inte hade pengar till mat och att hon mådde ”skit”. AA hade lämnat ett nytt telefonnummer till personalen via SMS den 3 december. Ingen av personalen uppfattade att numret var hemligt och inte fick lämnas ut till AA:s mamma eftersom i SMS stod endast "AA:s nya nummer!". Utredaren tvekade dock att lämna ut det, då AA uttryckt många gånger att hon var besviken på sin mamma och inte ville ha med henne att göra, trots att de hade regelbunden kontakt. En bedömning gjordes att det var för AA:s bästa att lämna ut det nya telefonnummer till mamman. Anledningen var den stora oron gällande AA:s hälsa och mående. Varken utredaren eller personal från stödboendet […] har lämnat ut någon annan information till mamman förutom telefonnumret. Mamman har ringt till socialtjänsten för att få information om dottern eller för att anmärka på socialtjänstens omhändertagande av AA. Utredaren har aldrig diskuterat AA:s situation med mamman om inte AA själv har närvarat vid mötet.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Inom socialtjänsten gäller sekretess enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det är den enskildes subjektiva uppfattning som utgör utgångspunkt vid bedömningen av om men föreligger eller inte. Därför kan även uppgifter som för flertalet framstår som harmlösa omfattas av sekretess. I begreppet personliga förhållanden inryms alla uppgifter som går att härleda till en person och således även dennes telefonnummer (se bl.a. JO 1986/87 s. 201).

text: Den aktuella bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket i princip innebär att uppgifter om en enskilds personliga förhållanden enbart kan lämnas ut

text: med den enskildes samtycke eller med stöd av lag eller förordning som OSL hänvisar till.

text: Av utredningen framgår att en utredare på socialförvaltningen i december 2011 lämnade ut AA:s nya telefonnummer till hennes mor. AA var vid den aktuella tidpunkten 19 år. Nämnden har i sitt remissvar utförligt redogjort för bakgrundsförhållandena samt de överväganden som gjordes och som låg till grund för beslutet att lämna ut telefonnumret till modern. Enligt nämnden gjordes bedömningen att det var för AA:s bästa utifrån den stora oro som fanns för hennes hälsa och mående.

text: Som redovisats ovan är det den enskildes uppfattning som ska utgöra utgångspunkt vid bedömningen av om ett utlämnande av en uppgift leder till men för den enskilde. Av remissvaret framgår att utredaren tvekade att lämna ut telefonnumret på grund av den kännedom hon hade om AA:s och moderns relation och om det faktum att AA många gånger uttalat att hon inte ville ha med sin mor att göra. I remissvaret uppges visserligen att AA och modern haft regelbunden kontakt under den tid som AA varit placerad på stödboendet. Även om det förhållit sig på det sättet kan det, enligt min mening, inte anses ha stått klart för utredaren att AA inte skulle lida men av att hennes telefonnummer lämnades ut till modern. Det hade därför, i den uppkomna situationen, varit en lämplig åtgärd att kontakta AA för att fråga om hon samtyckte till att telefonnumret lämnades ut, alternativt om utredaren kunde förmedla någon annan information till modern. Såvitt framkommit har någon sådan kontakt inte tagits. Även om utredaren agerade med AA:s bästa för ögonen kan hon inte undgå kritik för att telefonnumret lämnades ut.

text: Ärendet avslutas.