title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att staten har överträtt artiklarna 6 och 10 i Europakonventionen i samband med att sökanden dömdes för förtal m.m.

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Hösten 2017 startade de s.k. metoo-uppropen i USA och spred sig snabbt över hela världen. Det var en händelse där bl.a. kvinnor, icke-binära och transpersoner gick samman och berättade om sina erfarenheter av sexuella trakasserier och sexuellt våld på arbetsplatser och i andra sammanhang.

text: Sökanden (AA) skrev under perioden oktober 2017–augusti 2018 flera inlägg på sociala medier där hon berättade att hon hade utsatts för våldtäkt av BB. Inläggen fick stor spridning på internet. AA dömdes i december 2019 för grovt förtal mot BB för uppgifterna som hon lämnat i inläggen (Instagram-målet). Tingsrätten bedömde att det inte var försvarligt att peka ut BB på det sätt som AA hade gjort och dömde AA till ansvar för grovt förtal. AA kom i augusti 2020 ut med en bok om händelserna och om rättegången i Instagram-målet. Justitiekanslern väckte tryckfrihetsåtal mot AA för grovt förtal med anledning av uppgifterna i boken. Enligt åtalet utpekades BB som våldtäktsman. Juryn ansåg dock att brott inte förelåg och AA frikändes i mars 2022 (bokmålet). Domen i Instagram-målet överklagades till hovrätten som i oktober 2022 instämde i tingsrättens bedömning. Hovrättsdomen i Instagram-målet meddelades således efter det att AA frikändes i bokmålet.

text: Anspråket m.m.

text: AA har begärt skadestånd av staten med 120 100 kr avseende ren förmögenhetsskada och 20 000 euro avseende ideell skada. På beloppen har även begärts ränta. Vidare har AA begärt ersättning för ombudskostnader hos Justitiekanslern.

text: Som grund för anspråket har AA anfört i huvudsak följande. Domen mot henne om ansvar för grovt förtal innebär en överträdelse av hennes yttrandefrihet enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: Hon gavs aldrig möjlighet att föra sanningsbevisning eftersom tingsrätten kom fram till att det var oförsvarligt att lämna uppgifterna. I praktiken innebar det att domstolen aldrig tog ställning till uppgifternas sanningshalt eller om hon haft fog för dem. Den svenska ordningen där domstolen först prövar om uppgiftslämnandet varit försvarligt innan sanningsfrågan överhuvudtaget tas upp, innebär en påtaglig risk att bevisning som är avgörande för yttrandets skyddsvärde aldrig prövas. Av Europadomstolens praxis framgår att en tilltalad har rätt att åberopa bevisning för att styrka att ett påstående är sant och att graden av sanningshalt utgör en central och integrerad del av proportionalitetsbedömningen.

text: Frågor om sexuella övergrepp har ett allmänt intresse och hennes uttalanden gjordes inom ramen för en offentlig debatt i egenskap av samhällsdebattör. Detta har domstolarna inte tagit tillräcklig hänsyn till i sina avgöranden.

text: Domen innebär även en överträdelse av hennes rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Tingsrättens motivering har varit bristfällig, hon har nekats att åberopa viss bevisning, hon har prövats två gånger för samma sak och handläggningen har innefattat oskäliga dröjsmål.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Yttrandefrihet och rätten till skydd för privat- och familjeliv

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: , RF).

text: Yttrandefriheten är inte absolut utan får begränsas genom lag, men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen av yttrandefriheten får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras endast på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning. (2 kap. 20 och 21 §§ RF.)

text: Begränsningar av yttrandefriheten får endast ske med hänsyn till rikets säkerhet, folkförsörjningen, allmän ordning och säkerhet, enskildas anseende, privatlivets helgd eller förebyggandet och beivrandet av brott. I övrigt får begränsningar av yttrandefriheten endast göras om särskilt viktiga skäl föranleder det. Vid bedömningen av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter. (

text: 2 kap. 23 §

text: RF.)

text: För spridningen av uppgifter som sker genom tryckta skrifter finns en särskild ansvars- och rättegångsordning i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Förutom bestämmelser som ringar in TF:s tillämpningsområde innehåller grundlagen en reglering av utpräglad fri- och rättighetskaraktär som i första hand lägger fast enskildas rätt att framställa och sprida tryckta skrifter. Regleringen är avsedd att ge ett särskilt starkt skydd åt yttrandefriheten när den utövas genom tryckta skrifter.

text: TF innehåller en princip om ensamansvar som innebär att det bara är en person som kan hållas straff- och skadeståndsrättsligt ansvarig för innehållet i en framställning som omfattas av TF:s tillämpningsområde. TF innehåller en uppräkning av de gärningar som utgör tryckfrihetsbrott när de begås genom tryckt skrift och är straffbara enligt lag (se

text: 7 kap.

text: TF). Förtal är ett tryckfrihetsbrott (

text: 7 kap. 3 §

text: TF). TF innehåller även en särskild reglering om åtal och rättegången i tryckfrihetsmål (se 9 och

text: 12 kap.

text: TF).

text: Regleringen innebär bl.a. att Justitiekanslern är ensam åklagare i tryckfrihetsmål som avser ansvar för tryckfrihetsbrott. Ett sådant åtal ska i regel prövas av en jury. Vidare gäller särskilt korta preskriptionstider för väckande av allmänt åtal för tryckfrihetsbrott jämfört med vad som följer av allmänna regler i

text: brottsbalken

text: . TF innehåller en uttrycklig exklusivitetsprincip som klargör att stöd krävs i grundlagen för att någon ska kunna åtalas eller dömas till ansvar för missbruk av tryckfriheten (

text: 1 kap. 9 §

text: TF). För tillämpningen av TF gäller vidare den s.k. instruktionen, som innebär att den som tillämpar TF alltid bör ha i åtanke tryckfrihetens betydelse för ett fritt samhällsskick (

text: 1 kap. 10 §

text: TF).

text: Motsvarande principer gäller för sådana yttranden som omfattas av

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Även Europakonventionen garanterar en rätt till yttrandefrihet (

text: artikel 10.1 i Europakonventionen

text: ). Eftersom utövandet av denna frihet medför ansvar och skyldigheter, får den underkastas inskränkningar och straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till bl.a. skydd för annans goda namn och rykte (

text: artikel 10.2 i Europakonventionen

text: Rätten till yttrandefrihet i Europakonventionen är alltså inte heller absolut. Myndigheterna måste upprätthålla en rimlig balans (”fair balance”) mellan utövandet av yttrandefriheten och andra rättigheter som skyddas av konventionen, såsom rätten till respekt för privatlivet enligt artikel 8 (se

text: Europapress Holding d.o.o. mot Kroatien

text: , no. 25333/06, dom den 22 oktober 2009, p. 58).

text: I

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: skyddas rätten till respekt för privat- och familjeliv. Här avses bl.a. skyddet för angrepp på en persons rykte (se Axel Springer mot Tyskland [stor kammare], no. 39954/08, dom den 7 februari 2012, p. 83). Europadomstolen har vid ett flertal tillfällen uttalat att artikel 8 medför en positiv förpliktelse för stater att skydda enskilda i förhållande till andra enskilda mot överträdelser av konventionsrättigheterna enligt artikeln (se bl.a.

text: Hajduová mot Slovakien

text: , no 2660/03, dom den 30 november 2010, p. 45).

text: Enligt svensk rätt skyddas angrepp på en persons rykte av bl.a. förtalsbestämmelsen i

text: 5 kap. 1 § brottsbalken

text: . Av straffbestämmelsen framgår att den som utpekar någon såsom brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller som på något annat sätt lämnar uppgift som är ägnad att utsätta denne för andras missaktning, döms för förtal till böter. Det ska dock inte dömas till ansvar om han eller hon var skyldig att uttala sig eller om det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken och den som har lämnat uppgiften visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för den.

text: Bestämmelsen om grovt förtal finns i

text: 5 kap. 2 § brottsbalken

text: . Av denna bestämmelse framgår att vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om gärningen med hänsyn till uppgiftens innehåll eller sättet för eller omfattningen av spridningen eller annars var ägnad att medföra allvarlig skada.

text: Förtal förutsätter att en uppgift har lämnats till tredje man. Endast påståenden om fakta och omständigheter vars sanningshalt kan prövas kan utgöra förtal (se ”Studenternas förtalsbrott”

text: NJA 2014 s. 808

text: p. 7 och ”Påståendena om journalisten”

text: NJA 2022 s. 1136

text: p. 15–17). För att en uppgift ska utgöra förtal ska den utpeka någon annan som brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt eller annars vara ägnad att utsätta denne för andras missaktning. Uppgifter med innehållet att en person är brottslig eller klandervärd i sitt levnadssätt är typiskt sett ägnade att framkalla andras missaktning, i vart fall om de tar sikte på brottslighet eller klandervärt levnadssätt av allvarligare slag (se ”Studenternas förtalsbrott” p. 8 och ”Påståendena om journalisten” p. 22).

text: Trots att förutsättningarna enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket brottsbalken

text: är uppfyllda finns det två situationer där uppgiftslämnandet ändå kan vara straffritt, nämligen om det handlar om en situation där uppgiftslämnaren var skyldig att uttala sig eller om det var försvarligt att lämna uppgiften och uppgiftslämnaren visar att uppgiften var sann eller att han eller hon hade skälig grund för uppgiften.

text: För ansvarsfrihet enligt den andra situationen krävs att det med hänsyn till omständigheterna var försvarligt att lämna uppgift i saken. Vid bedömningen av om det var försvarligt att lämna en viss uppgift ska det beaktas när, var och till vem uttalandet gjordes. Syftet med uttalandet har också betydelse. Det måste finnas utrymme för politisk debatt och för att ventilera samhälleliga, kulturella och vetenskapliga frågor, även om enskilda personer angrips. Det måste alltså ske en avvägning mellan skyddet mot kränkande yttranden och kravet på yttrandefrihet. I vissa situationer måste intresset att skydda medborgarna mot kränkande uttalanden få vika. (Se

text: prop. 1962:10

text: s. B 144.)

text: Vid försvarlighetsbedömningen ska det i princip bortses från om uppgifterna var sanna eller om det har funnits skälig grund för dem. Prövningen ska dock göras med utgångspunkten att uppgiften är sann (se ”Studenternas förtalsbrott” p. 15 och ”Påståendena om journalisten” p. 24). Bedömningen ska göras objektivt, dvs. utan att uppgiftslämnarens egen värdering av situationen beaktas. Däremot ska den situation uppgiftslämnaren befann sig i, exempelvis en stressad situation, räknas denne till godo (se ”Påståendena om journalisten” p. 24).

text: Sanningsbevisning tillåts således enbart om domstolen har kommit fram till att den som lämnat uppgiften var skyldig att uttala sig eller om det var försvarligt att lämna uppgiften.

text: Staten har inte överträtt AA:s yttrandefrihet enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: när hon dömdes för förtal

text: Det faktum att AA dömdes för förtal har utgjort en begränsning i AA:s yttrandefrihet. Varje sådan begränsning innebär som framgått dock inte att en enskilds rättighet enligt artikel 10 kränks av staten. Staten har dessutom, som ovan nämnts, en positiv förpliktelse att skydda enskilda i förhållande till andra enskilda mot överträdelser av konventionsrättigheterna enligt artikel 8 och har, för att skydda en persons rykte, en straffbestämmelse om förtal.

text: Tolkningen av en artikel i Europakonventionen ska i möjligaste mån ske på ett sådant sätt att det inte uppstår någon konflikt med eller i vart fall inte ett för stort intrång i en annan rättighet i konventionen. I fall som rör påverkan på annans rykte måste en avvägning ske mellan rättigheterna enligt artikel 8, rätten till privatliv, och artikel 10, yttrandefriheten. Som utgångspunkt har Europadomstolen uttalat att rättigheterna förtjänar samma respekt. Valet av medel för att säkerställa efterlevnaden av artikel 8 inom ramen för förhållanden mellan individer är i princip en fråga som faller inom staternas utrymme för skönsmässig bedömning, oavsett om skyldigheterna är positiva eller negativa. Det finns olika sätt att säkerställa respekten för privatlivet, och skyldighetens karaktär beror på vilken aspekt av privatlivet som är aktuell. På samma sätt har staterna enligt artikel 10 ett utrymme för skönsmässig bedömning när det gäller att avgöra om och i vilken utsträckning ett ingrepp i rätten till yttrandefrihet är nödvändigt. (

text: Matalas mot Grekland

text: , no. 1864/18, dom den 25 mars 2021, p. 40 med hänvisning till Perinçek mot Schweiz [stor kammare], no. 27510/08, dom den 15 oktober 2015, p. 198

text: Europadomstolen har uppställt vissa kriterier för att bedöma om en rimlig balans har uppnåtts mellan rättigheterna i artikel 8 och 10. Domstolen har bl.a. fäst vikt vid a) om uttalandet gjordes inom ramen för en debatt av allmänt intresse b) hur välkänd den berörda personen är c) ämnet för den aktuella nyhetsrapporteringen (d) den berörda personens tidigare beteende, och (e) innehållet, formen och konsekvenserna av publiceringen av det aktuella materialet. När domstolen prövar en fråga enligt artikel 10, prövar den också (f) hur informationen har erhållits och dess sanningsenlighet, och (g) hur stränga påföljder som journalisterna eller utgivarna har ålagts. (Se

text: Matalas mot Grekland

text: , p. 41 samt Högsta domstolens dom den 30 december 2025 i mål

text: T 9218-24

text: ”Vaccindokumentären”, p. 25.)

text: Av Europadomstolens praxis framgår att journalistiska yttranden regelmässigt har ett starkare skydd än yttranden av privatpersoner eftersom massmedia har en särskild roll i ett demokratiskt samhälle (se t.ex. Pedersen och Baadsgaard mot Danmark [stor kammare], no 49017/99, dom den 17 december 2004, p. 71 och

text: Magyar Helsinki Bizottság mot Ungern

text: [stor kammare], no 18030/11, dom den 8 november 2016, p. 165). Även andra som deltar i offentliga debatter om frågor av allmänt intresse kan erbjudas ett liknande skydd som det Europakonventionen ger massmedia (se

text: Braun mot Polen

text: , no 30162/10, dom den 4 november 2014, p. 47). Det är således så att yttranden som framförs av privatpersoner i en kontext som inte direkt rör frågor av allmänt intresse inte har samma starka skydd. Vid sådana yttranden kan alltså skyddet för privatlivet väga tyngre än i de fall där det är fråga om just journalistisk verksamhet.

text: För att balansera skyddet mot kränkande yttranden och kravet på yttrandefrihet finns det, enligt förtalsbestämmelsen i

text: brottsbalken

text: , situationer när ett uppgiftslämnande kan vara straffritt trots att förutsättningarna för förtal i och för sig är uppfyllda. Domstolarna ska vid prövningen av om någon ska dömas för förtal göra en avvägning för att i det enskilda fallet bedöma om intresset för att skydda medborgarna mot kränkande uttalanden får ge vika för yttrandefriheten.

text: I det aktuella fallet framgår det att såväl tingsrätten som hovrätten vid försvarlighetsbedömningen har beaktat AA:s syfte med publiceringarna, att de skedde i samband med metoo-rörelsen och att de namngivningar som skedde inom ramen för uppropet kan ha bidragit till uppmärksamheten. Domstolarna konstaterade också att BB hade en viss ställning i offentligheten, och att han därför fått räkna med en något mer närgången och kritisk granskning av sitt agerande än vad som gäller för andra utan liknande uppdrag. Likväl fann domstolarna att dessa skäl inte var tillräckliga för att det skulle försvarligt att peka ut BB som våldtäktsman på det sätt som AA hade gjort. Avgörande för den bedömningen var uppgifternas allvarliga art, att händelserna låg långt tillbaka i tiden och att de gjorts tillgängliga för ett stort antal personer på internet.

text: Domstolarnas slutsats att det inte varit försvarligt för AA att namnge BB framstår som väl förenlig med Europadomstolens praxis (se särskilt

text: Egill Einarsson mot Island

text: , no. 24703/15, dom den 7 november 2017, p. 42–53). Att AA gjort publiceringarna i sin roll som samhällsdebattör och därigenom bidragit till metoo-rörelsens genomslag i Sverige samt till att andra kvinnor vågat träda fram med sina berättelser förändrar inte den bedömningen.

text: Det förhållandet att domstolarna aldrig prövade om uppgifterna om BB faktiskt var sanna medför inte att

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: har åsidosatts. Domstolarna har nämligen prövat försvarligheten utifrån utgångspunkten att uppgifterna var sanna. Justitiekanslern anser att detta sätt att pröva frågan har varit mer förmånlig för AA än om hon för sitt försvar skulle ha behövt bevisa att BB gjort sig skyldig till brott.

text: I ljuset av vad AA har anfört om hennes starka intresse att förmedla sin upplevelse, bör även understrykas att Europakonventionens skydd för yttrandefriheten inte innefattar någon obegränsad rätt att alltid säga eller publicera sanningen till tredje man. Bedömningen om det är tillåtet görs utifrån omständigheterna i det enskilda fallet (jfr bl.a. Saaristo m.fl. mot Finland, no 184/06, dom den 12 oktober 2010, p. 65 och Axel Springer mot Tyskland, p. 105–106).

text: Som framkommit är det just en sådan bedömning som domstolarna har gjort i AA:s fall. Att AA dömdes för grovt förtal innebär alltså inte någon överträdelse av hennes yttrandefrihet enligt

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: Ne bis in idem (skyddet mot dubbelbestraffning)

text: Enligt artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen får ingen lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd.

text: Europadomstolen har uttalat att artikeln ska förstås som ett förbud mot att åtala eller pröva en person för en andra gärning såvitt den bygger på identiska fakta eller fakta som var huvudsakligen desamma som de som låg bakom den första gärningen. Prövningen ska fokusera på de fakta som utgör en uppsättning faktiska omständigheter rörande samma tilltalade och som är oupplösligt förenade i tid och rum, vilka krävs för en fällande dom eller för att föranleda straffrättsligt förfarande. (Se Sergey Zolotukhin mot Ryssland [stor kammare], no. 14939/03, dom den 10 februari 2009, p. 79–84.)

text: När det föreligger två parallella förfaranden har domstolen i uttalat att det föreligger en överträdelse när den andra processen inte avbryts när den första processen slutligt avgörs (se

text: Muslija mot Bosnien och Hercegovina

text: , no. 32042/11, dom den 14 januari 2014, p. 37).

text: Stockholms tingsrätts dom i Instagram-målet meddelades den 9 december 2019. Justitiekanslern ansökte om stämning avseende boken den 28 juni 2021. Stockholms tingsrätt meddelade dom i bokmålet den 17 mars 2022. Hovrätten meddelade dom i Instagram-målet den 25 oktober 2022.

text: AA har gjort gällande att det strider mot principen om ne bis in idem att två straffrättsliga förfaranden avseende samma faktiska händelseförlopp pågick samtidigt, och att Instagram-målet inte avslutades när bokmålet avgjordes.

text: Det står klart att det inte rör sig om samma gärning. Även om händelserna har beröringspunkter rör det sig om olika publiceringar, med delvis olika innehåll, vid olika tillfällen och i olika medier. Det saknas alltså ett sådant samband i tid och rum som gör att det ska bedömas som en och samma gärning. Det har alltså inte förekommit någon överträdelse av artikel 4 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Artikel 6 i Europakonventionen

text: I

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: skyddas rätten till rättvis rättegång. Denna rätt uppställer ett antal krav på domstolsprövningen i brottmål. AA har anfört att hennes rättigheter som tilltalad enligt artikeln har överträtts på olika sätt. Hennes anspråk i dessa delar behandlas i det följande.

text: Konsekvent och enhetlig rättstillämpning

text: AA har gjort gällande att förhållandet att prövningen av uttalanden med substantiellt samma innehåll fått olika utgångar innebär en motstridig rättstillämpning.

text: Europadomstolen har uttalat att om djupgående och varaktiga skillnader förekommer i praxisbildningen i en medlemsstat kan det innebära en överträdelse av artikel 6 (se t.ex. Nejdet Şahin och Perihan Şahin mot Turkiet [stor kammare], no. 13279/05, dom den 20 oktober 2011, p. 53 och 57 och

text: Borg mot Malta

text: , no. 37537/13, dom den 12 januari 2016 p. 107–108 med där avgivna hänvisningar).

text: I förevarande fall kan de skilda utgångarna i de båda målen framstå som något förvånande givet att en förtalsprövning på ett principiellt plan borde aktualisera samma typ av intresseavvägning oavsett medium. Som framgått ovan bygger dock det svenska grundlagsskyddet i TF på den utgångspunkten att yttranden som framförs i vissa medier är mer skyddsvärda än andra. Bokmålet var ett sådant tryckfrihetsmål där särregleringen till förmån för yttrandefriheten gäller. Detta innebär alltså att gränsdragningen kan skilja sig mellan vad som bedöms som förtal i en rättegång enligt TF respektive i ett ”vanligt” brottmål enligt

text: brottsbalken

text: (se Bäcklund m.fl.,

text: Brottsbalken

text: , Juno utgåva 2025, kommentaren till

text: 5 kap. 1 §

text: Det har med andra ord inte varit fråga om någon motstridig tillämpning av samma bestämmelser i lika situationer. Den friande utgången i bokmålet förklaras i stället utifrån det starkare skydd som grundlagen ger yttranden i tryckta skrifter. De olika utfallen är alltså en direkt och avsedd konsekvens av grundlagsstiftarens val att ge vissa medieslag ett särskilt skydd och inte ett uttryck för djupgående skillnader i domstolarnas praxis. Det föreligger alltså ingen överträdelse av artikel 6 på denna grund.

text: Avvisning av bevisning m.m.

text: AA har fört fram att såväl tingsrätten som hovrätten avvisat hennes bevisning, vilket varit i konflikt med principen om likställighet mellan parterna (”equality of arms”) med hänvisning till artikel 6.1 och 6.3 b och d.

text: Av akten framgår att domstolarna inte tillät AA att som bevis åberopa en uppspelning av en ljudupptagning av ett förhör hållet med CC under förundersökningen. Domstolarna bedömde nämligen att CC inte var så varaktigt svårt sjuk att hon inte kunde höras vid en huvudförhandling. Domstolarna konstaterade därför att möjligheterna att höra CC som vittne inför rätten borde uttömmas innan det kunde bli aktuellt att tillåta en uppspelning av ett förhör hållet med henne under förundersökningen.

text: Det framgår inte att vare sig tingsrätten eller hovrätten motsatte sig att höra CC som vittne i målet. Den omständigheten att domstolarna avvisade bevis i form av uppspelning av en ljudupptagning av ett förhör hållet under förundersökningen framstår mot den bakgrunden varken som oproportionerligt eller rättsstridigt. Avslaget har alltså inte inneburit en överträdelse av artikel

text: eller

text: i Europakonventionen och har inte stått i strid med principen om likställighet mellan parterna.

text: AA har även ifrågasatt att hennes begäran om att ljud- och bildupptagning av förhöret med vittnet DD skulle spelas upp inför sittande rätt i hovrätten avslogs och att hovrätten i stället tillämpade s.k. hänvisning med konsekvensen att rätten aldrig lyssnade på förhöret. AA har gjort gällande att även detta beslut varit oförenligt med principen om likställighet mellan parterna.

text: Enligt

text: 51 kap. 19 § första stycket rättegångsbalken

text: får bevisning som åberopas i hovrätten läggas fram genom hänvisningar till ljud- och bildupptagningar och andra handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt.

text: Av utredningen framgår att hovrätten bestämde att den muntliga bevisningen skulle läggas fram i hovrätten genom hänvisning till ljud- och bildupptagningarna från förhören vid tingsrätten. Hänvisning innebär att ljud- och bildupptagningar från förhör vid tingsrätten inte spelas upp under huvudförhandlingen i hovrätten utan att endast rättens ledamöter tar del av dessa. AA:s påstående om att hovrättens ledamöter inte tagit del av ljud- och bildupptagningarna från förhören vid tingsrätten stämmer alltså inte.

text: Av förarbetena till bestämmelsen i

text: framgår att hänvisningsmetoden inte innebär någon egentlig inskränkning i allmänhetens möjligheter att ta del av det material som domstolen grundar sitt avgörande på. Genom möjligheterna att ta del av domstolens akt säkerställs allmänhetens insyn i rättskipningen. Det poängteras även att hänvisning till ljud- och bildupptagning inte är en sämre handläggningsform när det gäller bevisvärdering än uppspelning inför sittande rätt vid huvudförhandlingen. (Se

text: prop. 2015/16:39 s. 52

text: Den omständigheten att ljud- och bildupptagning av förhöret med vittnet DD inte spelades upp under huvudförhandlingen i hovrätten innebär alltså inte att principen om likställighet mellan parterna har trätts förnär.

text: Långsam handläggning

text: Enligt tidningsartiklar från september 2018 meddelade åklagaren att åtal i Instagram-målet sannolikt skulle väckas ”nästa vecka” om inget nytt kom upp från försvarets sida. Åtal väcktes i augusti 2019. Tingsrätten meddelade sin dom i december 2019 och hovrätten i oktober 2022. Den totala handläggningstiden från det att åtal väcktes till dess att hovrätten meddelade sin dom uppgick alltså till strax över tre år.

text: AA har gjort gällande att handläggningstiden i Instagram-målet varit långsam såvitt avser när åtal väcktes och hovrättens prövning av målet.

text: Av förundersökningsprotokollet framgår att AA framförde erinran mot slutdelgivningen efter det att tidningsartiklarna publicerades, närmare bestämt i september 2018, mars 2019, april 2019 och juni 2019. Hon begärde också komplettering av förundersökningen vid flera tillfällen, vilket föranledde åtgärder både av åklagaren och tingsrätten. Det hölls bl.a. förhör i februari, maj och juni 2019. Mot denna bakgrund kan inte åklagarens handläggning anses innefatta dröjsmål.

text: Vad avser handläggningstiden i hovrätten kan det konstateras att den uppgick till knappt två år och tio månader. Under cirka ett års tid vidtogs inga handläggningsåtgärder. En bidragande orsak till tidsutdräkten var att den första huvudförhandlingen fick ställas in på grund av omständigheter hänförliga till parterna. Därefter sattes ny förhandling ut med skyndsamhet. Målet har inte varit av okomplicerad beskaffenhet och det framgår av dagboksbladen i tingsrätten och hovrätten att ett flertal handläggningsåtgärder har behövt vidtas. Även om målet legat inaktivt hos hovrätten under ett års tid ska framhållas att inaktivitet och ineffektivitet i delar av handläggningen kan tolereras under förutsättning att den totala handläggningstiden inte är oacceptabelt utdragen. Sett till handläggningen som helhet framstår inte stilleståndet i hovrätten som ett sådant dröjsmål som innebär att AA:s rätt till prövning inom skälig tid har kränkts (se Högsta domstolens dom den 12 juni 2026 i mål

text: FT 1040-25

text: ”Bryggan på Sippsö”, p. 20.) Av hovrättens dom framgår därtill att domstolen har beaktat den långa handläggningstiden genom att sänka antalet dagsböter. Även om det alltså skulle ha förekommit en överträdelse av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: anser Justitiekanslern att AA på så sätt har kompenserats tillräckligt för den långsamma handläggningen (jfr ”De kompensatoriska rättsmedlen I”

text: NJA 2012 s. 1038

text: I).

text: Motiveringsskyldigheten

text: Enligt Europadomstolens fasta praxis ska domstolar på ett adekvat sätt redovisa skälen för sina avgöranden. Hur långtgående denna skyldighet är beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Domstolar är inte skyldiga att ge ett detaljerat svar på varje argument som lyfts, men ett specifikt och uttryckligt svar ska ges på de argument som är styrande för utgången i målet. (Se Moreira Ferreira mot Portugal [no. 2] [stor kammare], no. 19867/12, dom den 11 juli 2017, p. 84).

text: Som Justitiekanslern konstaterat i den prövning som skett mot artikel 10 har tingsrätten och hovrätten inom ramen för försvarlighetsbedömningen gjort en motiverad avvägning mellan de motstående intressena av rätten till privatliv och rätten till yttrandefrihet i enlighet med Europadomstolens praxis. Av detta följer även att domstolarna uppfyllt sin motiveringsskyldighet enligt artikel 6. Någon överträdelse av artikeln föreligger alltså inte.

text: Sammanfattning

text: Det faktum att AA dömdes för grovt förtal för uppgifter som lämnats om BB har inte inneburit att hennes yttrandefrihet har överträtts i strid med

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: . Vidare har varken domstolarnas handläggning, beslut under rättegång eller domskäl varit bristfälliga eller annars innehållit sådana felaktigheter att AA:s rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts. Hon har även fått sin rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid tillgodosedd. AA:s rättigheter enligt artikel 6 har alltså inte överträtts. AA:s skadeståndsanspråk ska alltså avslås. Vid denna utgång har AA inte rätt till ersättning för sina ombudskostnader här.


publisher: Justitiekanslern

title: Staten skadeståndsskyldig för rättegångskostnader i ett mål om återkrav av assistansersättning

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 99 150 kr. På beloppet ska ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: utgå från den 20 oktober 2025 till dess betalning sker.

type: stycke

text: Justitiekanslern ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan beslutade den 24 augusti 2022 att sökanden skulle återbetala 6 015 788 kr som hade utbetalats till honom i form av assistansersättning.

text: Beslutet ändrades inte efter omprövning. Sökanden överklagade beslutet till förvaltningsrätten som avslog överklagandet. Därefter överklagade sökanden domen till kammarrätten som den 20 maj 2025 beslutade att upphäva underinstansernas avgöranden. I domskälen anges bl.a. följande: ”Eftersom Försäkringskassan i beslutet inte närmare har redogjort för vilka oriktiga uppgifter [sökanden] lämnade vid ansökan om assistansersättning, varför assistansersättningen utgått felaktigt eller vilket orsakssamband det finns mellan de av [sökanden] lämnade uppgifterna och de felaktiga utbetalningarna har Försäkringskassan inte visat att förutsättningarna för myndigheten att återkräva utbetald ersättning är uppfyllda”.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 288 750 kr jämte ränta för ombudskostnader med anledning av återkravet. Till stöd för sitt anspråk har han anfört i huvudsak följande.

text: Omständigheten att han saknat möjlighet att få ersättning för sina rättegångskostnader i förvaltningsmålen utgör en överträdelse av hans rätt till en rättvis rättegång enligt

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Återkravet avsåg ett synnerligen högt belopp. Sökanden hade inte kunnat återbetala assistansersättningen varför målet haft stor ekonomisk betydelse för honom. Frågorna i målet har varit komplicerade och han hade haft svårt att tillvarata sin rätt utan biträde av juridiskt ombud. Utredningen i målet var omfattande. Han har på grund av två trafikolyckor drabbats av fysiska och kognitiva skador av sådan art att han haft ett omfattande assistansbehov.

text: Justitiekanslern har inhämtat dagboksblad och vissa andra handlingar från förvaltningsdomstolarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Rätten till en rättvis rättegång kommer till uttryck i både

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Av

text: följer att en rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid. Bestämmelsen omfattar alla rättegångar i Sverige.

text: I

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: föreskrivs att var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, ska vara berättigad till en rättvis rättegång. Sociala förmåner av det slag som nu är i fråga anses i regel utgöra civila rättigheter i Europakonventionens mening (se bl.a. Europadomstolens dom den 26 februari 1993 i målet

text: Salesi mot Italien

text: , no.13023/87, p. 19). Rätten till en rättvis rättegång innebär inte i sig någon generell rätt till ersättning för rättegångskostnader för enskilda som vinner ett mål mot staten (se Europadomstolens dom den 28 september 1995 i målen Masson och Van Zon mot Nederländerna, no. 15346/89 och 15379/89, 49). Det är i stället upp till varje medlemsstat att utforma sitt system för att enskilda ska tillförsäkras rättvisa rättegångar.

text: I förvaltningsmål är huvudregeln att vardera parten står för sina egna rättegångskostnader, oavsett utfallet i målet. Denna s.k. kvittningsprincip anses normalt förenlig med rätten till en rättvis rättegång. Principen medför visserligen att en enskild inte kan få ersättning för sina rättegångskostnader vid en vinst, men ger samtidigt den enskilde ett skydd mot att tvingas ersätta motpartens kostnader vid en förlust. På så sätt säkerställer principen parternas likställdhet i processen. Till bilden hör också att det ställs låga processuella krav på parterna i ett förvaltningsmål. Enskilda ges därmed en verklig möjlighet att få sin sak prövad i domstol, utan att behöva anlita ett juridiskt ombud. Förvaltningsprocessen anses mot den här bakgrunden regelmässigt uppfylla de krav som kan ställas för att en rättegång ska anses rättvis (se t.ex.

text: HFD 2022 ref. 10

text: , p. 19 och 31).

text: Av Europadomstolens praxis framgår dock att det under vissa omständigheter kan stå i strid med rätten till en rättvis rättegång att en enskild som vinner ett mål mot det allmänna inte kan få ersättning för sina rättegångskostnader. Här avses framför allt särpräglade fall eller särskilt ömmande situationer beträffande fysiska personer, där avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader har ansetts utgöra en otillåten begränsning av tillgången till domstolsprövning eller likställdheten mellan parterna. (Se t.ex. Europadomstolens dom den 6 april 2006 i målet

text: Stankiewicz mot Polen

text: , no. 46917/99 och dom den 12 maj 2022 i målet

text: Dragan Kovačević mot Kroatien

text: , no. 49281/15. Jfr även Europadomstolens dom den 13 februari 2024 i målet

text: Jakutavičius mot Litauen

text: , no. 42180/19.)

text: Med hänvisning till bl.a. Europadomstolens praxis har Högsta förvaltnings-domstolen uttalat att det inte kan uteslutas att det undantagsvis kan uppstå situationer där omständigheterna är sådana att det inte skulle vara förenligt med rätten till en rättvis rättegång om en enskild part inte kan få ersättning för befogade rättegångskostnader som har uppkommit i ett förvaltningsmål. Sådana situationer kan dock i regel hanteras på så sätt att den enskilde kan begära kompensation för sina rättegångskostnader genom reglerna om skadestånd (se

text: HFD 2022 ref. 10

text: , p. 31 och 32 med hänvisningar).

text: Inom ramen för statens frivilliga skadereglering kan Justitiekanslern besluta om skadestånd till enskilda för skäliga rättegångskostnader som uppkommit i ett förvaltningsmål. I ett sådant fall prövar Justitiekanslern inledningsvis – i linje med de uttalanden som gjorts av Europadomstolen och Högsta förvaltningsdomstolen – om den enskilde har haft rätt till ersättning i form av skadestånd på någon annan grund än den påstådda överträdelsen av rätten till en rättvis rättegång. Om en sådan rätt inte har ansetts föreligga har, i nästa steg, prövats om avsaknaden av en ersättningsmöjlighet i det aktuella fallet har utgjort en överträdelse av den enskildes rätt till en rättvis rättegång så som denna rätt har uttolkats av Europadomstolen. Om så varit fallet har skadestånd utgått med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: (jfr Justitiekanslerns beslut den 25 februari 2025 i dnr 2024/7674).

text: Sökanden har rätt till ersättning för rättegångskostnader

text: Det kan inledningsvis konstateras att det inte framkommit att Försäkringskassan eller domstolarna agerat felaktigt eller försumligt i sökandens fall. Han saknar därför möjlighet att få ersättning för sina rättegångskostnader som skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Förhållandena är under alla omständigheter sådana att utsikterna till framgång med en talan enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: får betraktas som så begränsade att det vore orimligt att kräva att han för en sådan talan.

text: Som framgått ovan finns det inte någon generell rätt till ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål med hänvisning till rätten till en rättvis rättegång. I vissa särpräglade eller särskilt ömmande situationer när en enskild vinner mot det allmänna kan dock avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader anses utgöra en överträdelse av denna rätt. För att ersättning ska utgå krävs att ombudskostnaderna har varit skäligen påkallade för att tillvarata partens rätt.

text: Sökandens mål hos förvaltningsdomstolarna gäller ett ingripande från det allmänna i form av att han ålagts ett betalningskrav på 6 015 788 kr. Han har lämnat in inkomstuppgifter avseende åren 2020–2024. Det finns inte skäl att ifrågasätta uppgiften att sökandens ekonomiska situation skulle ha påverkats avsevärt om han hade blivit tvungen att betala det återkrävda beloppet. Målet har alltså varit av stor betydelse för honom, både på ett ekonomiskt och personligt plan. Av tillgängligt underlag framgår vidare att sökanden till följd av två trafikolyckor drabbats av kognitiva skador som haft inverkan på hans förmåga att ta till vara sina intressen.

text: Mot denna bakgrund bedömer Justitiekanslern att omständigheterna i sökandens fall varit sådana att han behövt ett ombud för att tillvarata sina rättigheter i processen. Det är sammantaget fråga om ett sådant undantagsfall där avsaknaden av en ersättningsmöjlighet skulle innebära en överträdelse av sökandens rätt till en rättvis rättegång om inte skadestånd kan utgå.

text: Staten är därför skyldig att ersätta sökanden för den aktuella konventionsöverträdelsen enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Sökanden har bara rätt till ersättning för rättegångskostnader som varit skäligen påkallade

text: Frågan är därefter med vilket belopp sökanden ska få ersättning för sina rättegångskostnader. Eftersom det inte finns någon rätt till ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål finns det inte heller några regler om hur sådana kostnader ska beräknas. Rätten till ersättning kan endast omfatta kostnader som varit skäligen påkallade för att ta tillvara partens rätt. Justitiekanslern har tidigare uttalat att de bedömningsgrunder som gäller för bestämmande av ersättning enligt

text: skatteförfarandelagen

text: bör utgöra utgångspunkt för prövningen (se Justitiekanslerns beslut den 25 februari 2025 i dnr 2024/7674 och

text: HFD 2019 ref. 16

text: Sökanden har begärt ersättning för ombudskostnader med 231 000 kr. Beloppet avser 110 timmars arbete med en timkostnad på 2 100 kr. Till stöd för sitt anspråk har sökanden gett in fakturor och en kostnadsräkning.

text: När det gäller skälighetsbedömningen av den timkostnad som det yrkas ersättning för kan viss ledning hämtas från vad som gäller i rättshjälpsärenden. Under år 2025 när processen avslutades och kostnadsanspråket framställdes uppgick timkostnadsnormen till 1 586 kr exklusive mervärdesskatt. Det råder dock inte någon strikt bundenhet till rättshjälpstaxan utan även omständigheter som ärendets svårighetsgrad, ombudets skicklighet och vad det normalt sett kostar att anlita ett sådant ombud som ärendets beskaffenhet kräver bör vägas in.

text: Justitiekanslern beaktar att målet i huvudsak gällt bevisfrågor. Det har inte varit fråga om några komplexa juridiska frågor som krävt särskild kompetens eller erfarenhet. Det har inte heller framkommit att ombuden haft någon särskild erfarenhet eller kunskap inom det aktuella rättsområdet. Mot denna bakgrund bör en skälig timkostnad för ombuden motsvara timkostnadsnormen för rättshjälp inklusive mervärdesskatt, vilket innebär att skälig timkostnad uppgår till 1 983 kr.

text: Frågan är därefter om ombudens åtgärder har varit nödvändiga för att ta tillvara sökandens rätt.

text: Justitiekanslern anser att det endast är kostnaderna hänförliga till processen i domstol som kan ersättas med stöd av rätten till en rättvis rättegång. Det innebär exempelvis att kostnader för att begära omprövning av Försäkringskassans beslut inte kan ersättas. Av samma skäl kan kostnadsposten som avser genomgång av förutsättningar för begäran om ersättning för ombudskostnader hos Justitiekanslern inte ersättas.

text: Vid bedömningen beaktas vidare följande förhållanden. Det har förekommit viss skriftväxling i både förvaltningsrätten och kammarrätten. I överklagandena och yttrandena från sökandens ombud har det som Försäkringskassan fört fram bemötts. Ombuden har bl.a. argumenterat kring varför Försäkringskassan inte uppfyllt sin bevisbörda. Flera av de åtgärder som vidtagits av ombuden har alltså varit nödvändiga för tillvaratagandet av sökandens rätt.

text: Den totala tidsåtgången framstår dock som väl tilltagen med hänsyn till målets beskaffenhet. Därvid noteras att förvaltningsrätten har avvisat förhör med sammanlagt sex förhörspersoner som åberopats av sökanden. Flera av posterna i kostnadsräkningen avser kontakter med dessa förhörspersoner och andra åtgärder med koppling till förhörspersonerna. Målet har inte avsett några komplexa juridiska frågor som krävt särskild kompetens eller erfarenhet. Vissa av ombudens åtgärder synes vidare, såvitt framkommit, ha alltför begränsad koppling till det aktuella målet. Med utgångspunkt i vad som kan utläsas av arbetsredogörelsen framstår det även i övrigt som att ombuden överarbetat målet.

text: Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern sammantaget att en skälig tidsåtgång uppgår till totalt 50 timmars arbete.

text: Sökanden ska alltså tillerkännas ersättning med 99 150 kr (50 timmar x 1 983 kr).

text: Ränta

text: Sökanden har yrkat att ränta ska utgå på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den dag som infaller 30 dagar efter det att staten tagit del av kravet. Staten tog del av kravet den 19 september 2025. Eftersom den 19 oktober 2025 var en söndag ska ränta utgå från den 20 oktober 2025.

type: avgorande


title: Staten inte skadeståndsskyldig för en länsstyrelses personuppgiftsbehandling

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden anmälde störningar till Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Stockholms kommun. Störningarna bestod av buller från en bowlinghall som ligger intill sökandens bostad. Nämnden beslutade att lämna anmälan utan åtgärd. Sökanden överklagade nämndens beslut till Länsstyrelsen i Stockholms län. I överklagandet angav sökanden bl.a. att han efter omfattande utredning har fått en viss diagnos och att denna borde beaktas vid bedömningen av huruvida störningarna medförde en hälsorisk. Inför sitt ställningstagande översände Länsstyrelsen överklagandet till fastighetsägaren och verksamhetsutövaren för yttrande.

text: Länsstyrelsen upphävde Miljö- och hälsoskyddsnämndens beslut och återförvisade ärendet dit för fortsatt handläggning. I beslutet återgav Länsstyrelsen vad som hade anförts i överklagandet, vilket innefattande uppgift om bl.a. sökandens diagnos. Som skäl för beslutet angavs att sökanden med hänsyn till vad som framkommit om dennes hälsa fick anses tillhöra en särskilt känslig grupp och att störningarna utgjorde en olägenhet för sökandens hälsa. Beslutet skickades till sökanden, nämnden, fastighetsägaren och verksamhetsutövaren.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr och har till stöd för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. I överklagandet lämnade han känsliga personuppgifter om sin hälsa och diagnos. Det rör sig om sådana känsliga personuppgifter som anges i artikel 9 i dataskyddsförordningen. Eftersom dessa uppgifter har tagits in i en allmän handling, vilket innebär att uppgifterna gjorts tillgängliga för en obestämd krets utomstående, har behandlingen skett i strid med dataskyddsförordningen och utgjort en allvarlig integritetskränkning. Röjandet av diagnosen medför dessutom en påtaglig risk för framtida ekonomiska skador genom bl.a. försämrade möjligheter till anställning då han arbetar inom en bransch där omfattande bakgrundskontroller tillhör vanligheten.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län har yttrat sig över anspråket.

text: Sökande har beretts tillfälle att lämna synpunkter på länsstyrelsens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Regler om skadeståndsansvar för staten finns i

text: skadeståndslagen

text: . Bestämmelserna i den lagen ska dock bara tillämpas om inte något annat är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Vid behandling av personuppgifter gäller särskilda regler om skadestånd. Sådana särskilda bestämmelser finns i förevarande fall i EU:s dataskyddsförordning [1] och lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (

text: dataskyddslagen

text: Enligt artikel 5 i dataskyddsförordningen ska personuppgifter bl.a. behandlas lagligt, korrekt och på ett sätt som säkerställer lämplig säkerhet för personuppgifterna. Av bestämmelsen följer vidare att personuppgifterna ska vara adekvata, relevanta och inte för omfattande i förhållande till de ändamål för vilka de behandlas. En personuppgiftsbehandling anses laglig bl.a. om behandlingen är nödvändig för att fullgöra en rättslig förpliktelse som åvilar den personuppgiftsansvarige (artikel 6.1 e). En sådan behandling kan vara nödvändig om den utgör ett led i den personuppgiftsansvariges myndighetsutövning enligt lag eller annan författning (artikel 6.3 samt 2 kap.

text: 2 § dataskyddslagen

text: ; se mer om nödvändighetskravet nedan).

text: För behandling av känsliga personuppgifter gäller dessutom att något av kraven i artikel 9.2 i dataskyddsförordningen är uppfyllda. Med känsliga personuppgifter avses enligt artikeln bl.a. uppgifter om hälsa (artikel 9.1), vilket är ett begrepp som EU-domstolen slagit fast ska ges en vid tolkning (se t.ex. EU-domstolens dom den 4 oktober 2024 i

text: mål C-21/23

text: , ND v DR , p. 81). Enligt artikel 9.2 g i dataskyddsförordningen, jämförd med

text: 3 kap. 3 § första stycket 2 dataskyddslagen

text: , är behandling av känsliga personuppgifter tillåten om den är nödvändig för handläggningen av ett ärende. Nödvändighetsrekvisitet anses enligt EU-domstolen kräva det att det intresse som eftersträvas med behandlingen av personuppgifterna inte rimligen kan uppnås på ett lika effektivt sätt genom andra medel som är mindre ingripande i de registrerades grundläggande fri- och rättigheter (se t.ex. EU-domstolens dom den 4 juli 2023 i

text: mål C-252/21

text: , Meta Platforms m.fl. , p. 108).

text: Bedömningen i detta fall

text: Det kan inledningsvis konstateras att uppgiften om sökandens diagnos omfattas av den kategori av känsliga personuppgifter som omnämns i artikel 9.1 i dataskyddsförordningen. Det uppställs därmed ett krav på att uppgiften ska vara nödvändig att behandla för ett visst ändamål, om ändamålet inte kan realiseras utan att personuppgiften används. Det kan diskuteras om länsstyrelsens uttryckliga angivande av sökandens diagnos i beslutet varit nödvändigt i förhållande till de ändamål för vilken den behandlats. Länsstyrelsen har i sitt yttrande hit bedömt att det skulle ha varit möjligt att i stället för att ange diagnosen hänvisa till de handlingar i ärendet där den informationen återfanns. Den lösningen skulle emellertid ha inneburit att en uppgift som legat till grund för länsstyrelsens rättstillämpning inte hade framgått av beslutet. Det handlar dessutom om en uppgift som haft avgörande betydelse för länsstyrelsens prövning. Justitiekanslern bedömer mot denna bakgrund att det starka intresset av att skälen till beslut som innefattar myndighetsutövning mot enskild klart och tydligt framgår av beslutet inte skulle ha tillgodosetts lika effektivt om uppgiften hade utelämnats. Angivandet av sökandens diagnos i länsstyrelsens beslut utgör därmed inte någon överträdelse av dataskyddsförordningen.

text: Sökandens anspråk ska följaktligen avslås.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016

text: om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv

text: (allmän dataskyddsförordning)


title: Betänkandet Ändring av permanent uppehållstillstånd för vissa utlänningar (SOU 2025:99)

text: ( Departementets diarienummer Ju2025/01974 )

text: Förslaget om att återkalla permanenta uppehållstillstånd med stöd av en särskilt lag

text: Förslaget utgör en mycket ingripande åtgärd för enskilda och kommer att omfatta en stor mängd personer ( s. 151 och 168 ). Den föreslagna ordningen kommer att ha retroaktiv verkan och innebära att gynnande förvaltningsbeslut ändras till nackdel för enskilda. Enligt utredningen ( avsnitt 10.3, s. 160 ff. ) består de negativa konsekvenserna för berörda individer av dels förlust av den trygghet som ett permanent uppehållstillstånd innebär, dels risk för ökad ohälsa, särskilt för barn. Utredningen konstaterar att en sådan ordning som föreslås oundvikligen innebär ingrepp i enskildas rätt till privat- och familjeliv enligt EU:s stadga för de grundläggande fri- och rättigheterna, Europakonventionen och Barnkonventionen ( bl.a. s. 39 och 97 ).

text: Justitiekanslern kan inte annat än hålla med om denna slutsats men vill betona att det inte bara är påverkan på enskildas trygghet och på barns välmående som innebär ingrepp i skyddet av privat- och familjelivet. Förslaget innebär i praktiken en konkret risk för att enskilda, med eller utan familj, kan tvingas lämna Sverige eller få stanna här under helt andra villkor än vad som hittills varit fallet. Detta påverkar sannolikt dessa personers yrkesliv, boendemöjligheter och relationer i hög grad, en påverkan som i många fall kan bedömas utgöra ingrepp i de aktuella rättigheterna. Även skyddet av andra rättigheter, såsom egendomsskyddet, kan aktualiseras av förslaget.

text: Det förtjänar att understrykas att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med Sveriges åtaganden på grund av Europakonventionen (

text: 2 kap. 19 § regeringsformen

text: ). För att begränsa rätten till privat- och familjeliv enligt

text: artikel 8 Europakonventionen

text: krävs, förutom att det sker genom lag, att det är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Därutöver gäller en proportionalitetsprincip med innebörden att en lagstiftningsåtgärd inte får vara mer ingripande än vad dess ändamål kräver. I Europadomstolens rättspraxis har detta ofta uttryckts så att det krävs ett angeläget samhälleligt behov av att vidta ett ingrepp i skyddad rättighet.

text: Utredningen anger att förslaget syftar till att förmå fler personer med permanent uppehållstillstånd att ansöka om svenskt medborgarskap ( särskilt avsnitt 6.2, s. 92 ff.) samt att Sverige ska gå från att vara ett land för asylinvandring till att i första hand vara ett land för arbetskraftsinvandring ( avsnitt 4.3 ). Det bakomliggandet syftet med denna förändring anges vara att komma till rätta med integrationsproblem i form av arbetslöshet, bidragsberoende, kriminalitet m.m. (s. 78).

text: Någon mer djupgående analys av hur de fördelar som förslaget kan sägas syfta mot skulle kunna väga upp de långtgående ingrepp som det innebär i tusentals enskildas rättstrygghet och grundläggande rättigheter görs inte. Exempelvis framgår inte varför syftet att få fler att ansöka om medborgarskap bland dem som redan har ett permanent uppehållstillstånd gör det nödvändigt att som huvudregel återkalla alla befintliga sådana tillstånd. Det torde finnas andra sätt, och betydligt mindre ingripande sätt, att öka incitamenten för en sådan förändring. Av dessa skäl är det svårt att bedöma om förslaget verkligen uppfyller kravet på att tillgodose ett angeläget samhälleligt behov, det kan exempelvis frågas om inte en reglering som endast gäller för framtiden bättre balanserar de aktuella intressena mot varandra. Samma brist på mer omfattande resonemang gäller för övrigt beträffande bedömningen av vilka resurser som ett genomförande av förslaget skulle komma att ta i anspråk ( avsnitt 10.4 ).

text: Utredningen innehåller inte heller någon närmare argumentation till stöd för slutsatsen att förslaget är förenligt med Sveriges internationella åtaganden ( s. 158 ). En uppräkning av relevanta bestämmelser och internationella instrument görs och det konstateras att det inte finns något uttryckligt förbud mot retroaktiv lagstiftning i fråga om permanenta uppehållstillstånd ( avsnitt 3.3-3.5 ).

text: I fråga om respekten för skyddet för privat- och familjeliv hänvisar utredningen i stället till de konkreta bedömningar som det ankommer på de rättstillämpande myndigheterna att göra i samband med att de tar ställning till om det finns förutsättningar för att bevilja tillfälliga uppehållstillstånd och frågan om utvisning ( se t.ex. s. 61 f. ). Detta ger emellertid inte något besked om hur nyss nämnda syfte motiverar den stora osäkerhet som förslaget skulle innebära för en stor mängd personer beträffande deras möjlighet att fortsätta varaktigt uppehålla sig i Sverige. En sådan prövning kan även förväntas pågå under lång tid framöver, med hänsyn till den tid som handläggningen av deras ärenden kan förväntas ta.

text: Med hänsyn framför allt till dessa brister är det svårt att se att det föreliggande förslaget uppfyller de krav som Europakonventionen ställer, särskilt vad gäller proportionalitet, och därmed

text: regeringsformens

text: krav i

text: 2 kap. 19 §

text: . Ett förslag till generell reglering som på det här sättet griper in i enskildas rätt till privat- och familjeliv med retroaktiv verkan väcker dessutom frågan om det inte krävs att regleringen åtföljs av åtgärder på lagstiftningsnivå om hur respekten för rätten till privat- och familjeliv ska garanteras. Det kan inte vara tillräckligt att överlåta den frågan till de rättstillämpande myndigheterna. I stället måste riksdag och regering ta ansvar för att lagstiftningen har en utformning som är grundlagsenlig och förenlig med Sveriges internationella åtaganden och som ger de rättstillämpande myndigheterna tillräcklig vägledning.

text: Sammanfattningsvis kan det alltså ifrågasättas om de syften som anges för att införa de föreslagna reglerna kan motivera en så pass långtgående och omfattande åtgärd som det är fråga om. Centrala rättighetsbestämmelser i grundlag och internationell rätt berörs av förslaget. Detta har dock inte baserats på en tillräckligt heltäckande och djupgående analys och det kan därför förutses att en tillämpning av de föreslagna bestämmelserna skulle leda till många och svåra rättsliga prövningar av så väl lagstiftningen som sådan som dess tillämpning i enskilda fall. Det kan vidare inte uteslutas att delar av en sådan lagstiftning skulle kunna bedömas stå i strid med enskildas rättighetsskydd. Mot denna bakgrund avstyrker Justitiekanslern förslaget.

text: Konsekvenserna för Justitiekanslern

text: Justitiekanslern har till uppgift att granska att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och att de även i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslern har också möjlighet att på frivillig väg reglera vissa skadeståndsanspråk som riktas mot staten.

text: Förslagen förväntas få omfattande påverkan på såväl Migrationsverket som migrationsdomstolarna och Migrationsöverdomstolen genom en markant ökad ärende- och måltillströmning. Mot den bakgrunden och med beaktande av de frågor om enskildas rättigheter som förslaget väcker i enlighet med vad som anförts ovan är det svårt att komma till någon annan slutsats än att även antalet klagomål och skadeståndsanspråk mot beslutsmyndigheten och domstolarna kommer att öka kraftigt. Det är Justitiekanslern som handlägger anspråk på sådan ersättning i sin frivilliga skadereglering och som för statens talan inför domstol om den enskilde väljer att väcka talan mot staten om sådan ersättning.

text: Justitiekanslern hanterar redan i dagsläget en mängd klagomål och skadeståndsanspråk mot Migrationsverket gällande bl.a. långsam handläggning av medborgarskapsärenden, vilket Migrationsverket även kritiserats för vid flera tillfällen (se bl.a. beslut den 6 mars 2024 i dnr 2022/4747 och den 27 mars 2025 i dnr 2024/6800 och 2024/7745). Även Justitieombudsmannen har framfört liknande kritik. Därtill kan förslaget förväntas medföra ett ökat antal ärenden beträffande överträdelser av Europakonventionen, framför allt artikel 8, liksom ärenden om fel och försummelse vid handläggning eller beslut hos både Migrationsverket och domstolarna.

text: Utredningens förslag riskerar alltså att medföra substantiella återverkningar på Justitiekanslerns verksamhet i form av en ökad tillströmning av tillsyns-och skadeståndsärenden. Utredningen saknar dock en analys av konsekvenserna för Justitiekanslerns del. I avsaknad av en sådan analys är det svårt att göra en närmare bedömning av de ekonomiska följdverkningarna av förslaget för myndigheten. Det kan dock konstateras att förslaget kommer att medföra behov av ökade resurser för att hantera ärendetillströmningen liksom ett ökat anslag för skadestånd inom ramen för den frivilliga skaderegleringen med en ökad mängd domstolsprocesser.

text: Vilka konsekvenser de föreslagna ändringarna förväntas få för Justitiekanslerns del är således en fråga som också bör undersökas i den fortsatta beredningen av lagstiftningsarbetet.

text: Svårigheten att överblicka flera parallella förslag på migrationsområdet

text: Till det ovan sagda kommer svårigheterna att fullt ut bedöma konsekvenserna av utredningens förslag med hänsyn till att det endast utgör en del i regeringens omläggning av migrationslagstiftningen och att ett flertal utredningar på migrationsområdet har slutförts i närtid, bl.a. avseende skärpta krav för svenskt medborgarskap (

text: SOU 2025:1

text: ) ( s. 87) . För det fall exempelvis kraven för att förvärva svenskt medborgarskap skärps skulle det medföra att konsekvenserna av utredningens förslag om utmönstring av permanenta uppehållstillstånd blir än svårare att överblicka och en återkallelse skulle dessutom slå ännu hårdare mot enskilda. Detta rimmar även illa med förlagets syfte att få fler personer att vilja bli svenska medborgare.

text: Det är således svårt att överblicka hur de tämligen många förslag som lagts på senare tid på migrationsområdet förhåller sig till varandra och vilka konsekvenser de sammantaget får, något som Justitiekanslern även påtalat i tidigare remissyttranden. I detta sammanhang kan förslagen i

text: SOU 2025:95

text: nämnas, där det bl.a. föreslås att det ska krävas permanent uppehållstillstånd för att en person ska kunna vara anknytningsperson. Enligt Justitiekanslern framstår det som svårt att förena med nu aktuellt förslag.


title: Promemorian Tillfällig verkställighet av svenska fängelsestraff utomlands

text: ( Departementets diarienummer Ju2025/01973 )

text: Frihetsberövande är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning. Det ställs därför höga krav på att rättssäkerhet och internationella åtaganden om mänskliga rättigheter efterlevs när svenska fängelsestraff ska verkställas. En eventuell överlåtelse av uppgiften att verkställa svenska fängelsestraff till en annan stat kräver mycket noggranna överväganden. Promemorian ger inte det underlag som enligt Justitiekanslern krävs för att en välgrundad bedömning ska kunna göras av lämpligheten av en sådan överlåtelse.

text: Av förslaget framgår inte hur en effektiv tillsyn av skyddet för mänskliga rättigheter ska upprätthållas i den utländska anstalten. Svenska myndigheter kommer inte ha någon möjlighet att utföra en sådan tillsyn och det saknas en beskrivning av vilken tillsyn estniska myndigheter kan förväntas utföra liksom villkoren för den. En sådan redogörelse är nödvändig för att kunna bedöma likvärdigheten av rättighetsskyddet för intagna i estnisk anstalt i förhållande till intagna i anstalter i Sverige.

text: Också i andra avseenden är det svårt att utifrån promemorian bedöma hur likvärdigheten i verkställigheten av fängelsestraff i estnisk anstalt i förhållande till svensk ska säkerställas. I promemorian anges att delar av den estländska lagstiftningen avtalats bort, vilket också framgår av artikel 6 i avtalet mellan Sverige och Estland. Det saknas dock en redogörelse för innebörden av de estländska regler som inte ska tillämpas och en samlad redogörelse för vilka materiella regler som i stället kommer att gälla för svenska intagna i Estland.

text: Även när det gäller frågan om en intagens möjlighet att få ersättning för felaktig myndighetsutövning eller konventionsöverträdelser framstår det som osäkert om den som verkställer sitt straff utomlands kommer att behandlas likvärdigt med den som verkställer ett straff i Sverige.

text: Estland ska enligt artikel 56.3 i avtalet svara för varje personskada som en intagen vållas på grund av estländsk personals fel eller försummelse. Detta anges innefatta även ersättningar för kränkningar av den intagnes personliga integritet. För Justitiekanslern är innebörden av denna artikel oklar. Det framgår exempelvis inte om rätt till ersättning vid konventionsöverträdelser innefattas. Justitiekanslern efterlyser en beskrivning av den estländska skadeståndsregleringen och de möjligheter som där finns att framställa skadeståndsanspråk mot staten, för att likvärdigheten av det estländska regelverket i förhållande till det svenska regelverket ska kunna bedömas.

text: I promemorian anges att svenska staten sannolikt kan ansvara för eventuella anspråk som uppkommer på grund av utländsk personals agerande. Uttalandet kan enligt Justitiekanslern ifrågasättas. Detta särskilt mot bakgrund av nyss nämnda artikel 56 i avtalet jämte de omständigheter som lyfts fram i promemorian till stöd för att det är den estniska staten som är folkrättsligt ansvarig för verkställigheten och således är den som närmast har att svara för myndighetsutövningen.

text: En eventuell prövning av Justitiekanslern av anspråk från intagna som verkställer straff i estnisk anstalt skulle under alla förhållanden kompliceras betydligt av att estnisk rätt är tillämplig på verkställigheten. Prövningen försvåras vidare av bristen på relevant dokumentation på svenska och en sämre möjlighet att få fram fullgott underlag för bedömningen, om inte samma handlingsoffentlighet och dokumentationsskyldighet som gäller i Sverige gäller för den estniska anstalten. Svårigheten att utreda ärenden förstärks dessutom av att Justitiekanslern, enligt vad som framgår av promemorian, inte ska utöva någon tillsyn över anstalter utomlands och därmed saknar rätt att få del av handlingar och uppgifter från dessa anstalter med stöd av lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn.

text: Förutsättningarna för intagna som verkställer sitt fängelsestraff i estnisk anstalt att göra skadeståndsanspråk gällande blir således andra än dem som gäller för intagna som verkställer sitt fängelsestraff i Sverige.

text: Sammantaget anser Justitiekanslern att promemorian inte utan kompletteringar i ovan angivna avseenden ger det underlag som krävs för att fatta beslut om att överlåta verkställigheten av svenska fängelsestraff till ett annat land.


title: Staten skadeståndsskyldig med hänvisning till en felaktig husrannsakan

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 15 000 kr avseende överträdelsen av hans rättigheter. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 18 september 2025 beslutades om husrannsakan mot AA, som var misstänkt för grova brott. Grunden för husrannsakan var att söka efter föremål som kunde tas i beslag, utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredningen om brottet samt eftersöka AA. Husrannsakan skulle genomföras i en lägenhet där både AA och sökanden var folkbokförda.

text: Husrannsakan verkställdes kl. 23.14. Poliserna på plats kunde då konstatera att endast sökanden fanns i lägenheten. Sökanden berättade för poliserna bl.a. att han bodde ensam och att han påpekat för sin hyresvärd att AA inte fanns i lägenheten, trots att denne var folkbokförd där.

text: Dagen efter husrannsakan upprättade Polismyndigheten en anmälan om folkbokföringsbrott mot AA. Myndigheten dokumenterade dessutom händelsen särskilt i händelserapporten från insatsen samt i promemorior. Av dokumentationen framgår bl.a. att AA inte fanns på adressen och att det inte fanns något som tydde på att någon annan än sökanden bodde där. Vidare angavs att sökanden hade visat upp en mejlkonversation med hyresvärden som avsåg AA:s felaktiga folkbokföring. Det antecknades också att myndigheten hade fått tag i en alternativ adress som kunde knytas till AA.

text: Den 1 oktober 2025 ingrep polis mot AA, när han åkte bil. AA blev då misstänkt för ny brottslighet. Det beslutades på nytt om husrannsakan på AA:s, och därmed sökandens, folkbokföringsadress. Denna gång var grunden för husrannsakan att söka efter föremål som kunde tas i beslag och utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredningen av brottet.

text: Husrannsakan verkställdes den 2 oktober 2025 kl. 01.25. På samma sätt som vid den första husrannsakan fanns endast sökanden i lägenheten. Sökanden påtalade på nytt att AA inte fanns där och att sökanden via hyresvärden försökt ändra AA:s folkbokföring. Poliserna uppfattade sökanden som trovärdig och vid husrannsakan genomfördes inte någon genomsökning efter gods i lägenheten.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 114 000 kr på den grunden att Polismyndigheten felaktigt har genomfört två husrannsakningar i sökandens bostad.

text: Av skadeståndet avser 84 000 kr den första husrannsakan. Enligt sökanden utsattes han för våldsamt agerande och hot med pistol från polisens sida. Resterande 30 000 kr avser den andra husrannsakan. Sökanden har angett att husrannsakan skedde trots att han vid den första husrannsakan uppvisat dokumentation om att AA inte var bosatt på adressen. Sökanden har också påtalat att båda husrannsakningarna skedde nattetid samt att han till följd av händelserna nu bor på annan adress.

text: Skadeståndet som begärs avser dels psykiska besvär, dels kränkning av bostadsfrid och personlig integritet, dels allvarlig kränkning vid den första husrannsakan genom våldsamt agerande och hot med pistol, dels påverkan på sökandens husdjur, som skrämdes svårt vid husrannsakningarna.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Rättslig reglering

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta bl.a. personskada och sakskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (se

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Beslut i fråga om husrannsakan – och verkställigheten av besluten – utgör sådan verksamhet.

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (se

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. För skadeståndsansvar enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen krävs att det är styrkt att staten genom oaktsamhet har orsakat en skada. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när den skadelidandes grundläggande fri- och rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: eller enligt Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se

text: 3 kap. 4 §

text: skadeståndslagen).

text: Rättigheter till skydd mot husrannsakan

text: Var och en är mot det allmänna skyddad mot bland annat husrannsakan, ett skydd som kan begränsas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 20 §§

text: regeringsformen

text: Vidare har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Den rätten får inte begränsas annat än med stöd av lag. (Se

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: ). Husrannsakan är en sådan åtgärd som innebär ett intrång i den rättighet som skyddas av artikel 8 (se Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis [2023, version 6, JUNO] s. 524 och 533). En sådan åtgärd måste alltså uppfylla kraven i artikeln för att inte utgöra en överträdelse.

text: En begränsning i lag måste enligt både

text: regeringsformen

text: och konventionen vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte.

text: Bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: om husrannsakan

text: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe för att bl.a. söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (se

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB).

text: För att söka efter den som ska bl.a. gripas, anhållas eller häktas får husrannsakan göras hos honom eller henne (se

text: 28 kap. 2 §

text: RB).

text: Husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (

text: 28 kap. 3 a § rättegångsbalken

text: ). Åtgärden ska således vara proportionerlig.

text: Dessutom får en husrannsakan inte orsaka olägenhet eller skada utöver vad som är oundgängligen nödvändigt, och heller inte verkställas kl. 21.00– 06.00 utan särskilt skäl (se 28 kap. 6 § första och tredje styckena RB).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den första husrannsakan

text: Frågor om huruvida det finns grund för tvångsmedel som husrannsakan, och kring hur ett sådant tvångsmedel verkställs, är typiskt sett bedömningsfrågor. I dessa fall måste det tillåtas en viss bedömningsmarginal, innan ett beslut eller en åtgärd kan anses vara felaktig på ett sätt som är skadeståndsgrundande.

text: Vid den första husrannsakan fanns det inte anledning för Polismyndigheten att ifrågasätta AA:s folkbokföringsadress. Om man också tar hänsyn till den misstänkta brottslighetens allvar kan beslutet om husrannsakan inte anses oriktigt på ett sätt som är skadeståndsgrundande.

text: När det sedan gäller genomförandet av husrannsakan saknas det utredning som visar att ingripande poliser har utsatt sökanden för oproportionerliga åtgärder eller orsakat olägenhet eller skada, utöver vad som varit oundgängligen nödvändigt (se 28 kap. 3 a § och 6 § första stycket RB).

text: Det saknas visserligen tydlig dokumentation kring vilket som var det särskilda skälet att verkställa husrannsakan så sent som kl. 23.14 (se

text: 28 kap. 6 § tredje stycket

text: RB). Det kan dock finnas flera särskilda skäl som kan vara godtagbara i det enskilda fallet. Exempelvis kan det finnas en akut risk för att bevisningen går förlorad eller beslaget går om intet, om man väntar med åtgärden. (Se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur de får användas, [2022, version 5, JUNO] s. 702.)

text: I detta fall har misstanken mot AA avsett grov brottslighet. Brotten skulle ha begåtts kort tid innan det att husrannsakan beslutades och verkställdes. Detta innebär att det funnits krav på skyndsamhet i utredningen. Det saknas därför anledning att ifrågasätta att det förelegat särskilda skäl i detta fall. Att husrannsakan verkställdes nattetid har därför inte varit skadeståndsgrundande.

text: Av det sagda följer även att husrannsakan inte innefattat någon överträdelse av sökandens rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: eller Europakonventionen som kan ge rätt till skadestånd.

text: Den andra husrannsakan

text: Husrannsakan har varit felaktig på ett sätt som är skadeståndsgrundande

text: Den andra husrannsakan verkställdes två veckor efter den första. Vid den andra husrannsakan var det väldokumenterat hos Polismyndigheten att det fanns omständigheter som gjorde att AA:s folkbokföring kunde, och borde, ifrågasättas. Myndigheten hade exempelvis upprättat en anmälan om folk-bokföringsbrott mot AA.

text: Av betydelse i sammanhanget är att reglerna i

text: rättegångsbalken

text: om husrannsakan utgår från att det inte råder någon osäkerhet om att den misstänkte bor eller vistas på den adress som ska undersökas. (Se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur de får användas, [2022, version 5, JUNO] s. 679.) Trots den stora osäkerhet som fanns kring om AA bodde eller vistades på sin folkbokföringsadress, genomfördes den andra husrannsakan där.

text: Beslutet om en andra husrannsakan måste mot denna bakgrund anses ha inneburit att det förekommit ett skadeståndsgrundande fel vid beslutsfattandet hos Polismyndigheten.

text: Husrannsakan har också inneburit en överträdelse av sökandens rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . (Jämför

text: Keegan mot Förenade Kungariket

text: , dom den 18 oktober 2006, no. 28867/03. Se även Justitiekanslerns beslut den 3 mars 2017 dnr

text: , den 24 september 2018 dnr 3391-18-4.3, den 10 maj 2021 dnr 2020/4951 och den 27 oktober 2025 dnr 2025/4490.) Samma bedömning görs avseende det skydd mot husrannsakningar som

text: regeringsformen

text: ger (se beslutet dnr 2025/4490).

text: Inget skadestånd för personskada eller sakskada

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Justitiekanslern har uppfattat att sökanden har begärt skadestånd för personskada (psykiska besvär) och sakskada (påverkan på sökandens husdjur).

text: Justitiekanslern har förståelse för att den andra husrannsakan har påverkat sökanden negativt. För att psykiska besvär ska anses utgöra en personskada krävs emellertid att en medicinsk påvisbar effekt föreligger (se Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: – en kommentar, [version 8C, JUNO] avsnitt 5:1.3). Sökanden har inte gett in någon utredning som styrker att hans besvär är på den nivån att de utgör en personskada. Skadestånd för denna slags skada har sökanden därför inte rätt till.

text: Sökanden har heller inte lämnat in bevisning kring att han lidit någon sakskada. Något skadestånd för påverkan på sökandens husdjur kan därför inte utgå.

text: Inget skadestånd för kränkning med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Utredningen ger inte stöd för att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för kränkning enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska ges ut. Sökanden kan därför inte tillerkännas ersättning med tillämpning av den bestämmelsen.

text: Rätt till skadestånd för annan ideell skada till följd av överträdelser av regeringsformen och Europakonventionen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Justitiekanslern har kommit fram till att sökandens rättigheter enligt

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen har överträtts. Därför prövas om sökanden har rätt till ersättning för annan ideell skada enligt 3 kap. 4 § skadeståndslagen.

text: Skadestånd för annan ideell skada ska bestämmas efter vad som är skäligt med hänsyn till överträdelsens art och omständigheterna i övrigt (se

text: 5 kap. 8 § skadeståndslagen

text: ). I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning. Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns. (Se bl.a.

text: NJA 2013 s. 842

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: I detta fall har sökanden blivit felaktigt utsatt för en husrannsakan. Husrannsakan skedde i sökandens hem endast två veckor efter att en annan husrannsakan hade verkställts där och trots att det vid tillfället var väldokumenterat hos Polismyndigheten att det inte fanns förutsättningar för ytterligare en husrannsakan. Syftet med tvångsmedelsbeslutet kan mot denna bakgrund inte anses ha uppvägt det intrång eller men som åtgärden inneburit för sökanden (jfr

text: 28 kap. 3 a §

text: RB). Det bör också beaktas att husrannsakan verkställdes nattetid.

text: Överträdelsens art och tvångsmedlets typiskt sett integritetskänsliga karaktär gör att det inte kan anses tillräckligt att överträdelsen erkänns.

text: Justitiekanslern bedömer att ersättningen för annan ideell skada ska bestämmas till ett högre belopp än vad som normalt sett har betalats ut för liknande överträdelser (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 3 mars 2017 dnr 7422-1640, den 24 september 2018 dnr 3391-18-4.3, den 10 maj 2021 dnr 2020/4951, den 30 mars 2023 dnr 2021/4484, den 29 juni 2023 dnr 2022/5028 och den 18 oktober 2024 dnr 2023/1007).

text: Vid en samlad bedömning av den överträdelse som har ägt rum bestäms ersättningen för annan ideell skada till 15 000 kr (se Justitiekanslerns beslut den 27 oktober 2025 dnr 2025/4490).


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Transportstyrelsens beslut i ett ärende om återkallelse av körkort

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk mot staten och vidtar ingen åtgärd med anledning av sökandens begäran i övrigt.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden erhöll i april 2015 körkort med behörigheterna AM och B.

text: I mars 2024 ansökte sökanden om körkortstillstånd för vissa ytterligare behörigheter och till ansökan bifogade hon ett läkarintyg. Eftersom Transportstyrelsen bedömde att läkarintyget var för gammalt förelades hon att inkomma med ett nytt. I maj 2024 inkom sökanden med ett nytt läkarintyg som var daterat samma månad. Av intyget framgick bland annat att sökanden hade kontrollerats med s.k. PEth-prover för riskbruk av alkohol och att några av resultaten översteg gränsvärdet om 0,30 μmol/L.

text: Med anledning av uppgifterna om sökandens alkoholbruk beslutade Transportstyrelsen att inleda en utredning om hon uppfyllde de medicinska kraven för att inneha körkort. Transportstyrelsen skickade därför en förfrågan om komplettering av de analyssvar som det hade hänvisats till i läkarintyget. Enligt den efterföljande kompletteringen visade resultaten på förhöjda PEth-värden (i spannet 0,34 till 0,69 μmol/L) i fem fall under perioden november 2023 till april 2024. Under samma period uppmättes också fem värden som understeg gränsvärdet. Transportstyrelsen remitterade därefter ärendet till myndighetens rådgivande läkare som i juni 2024 avstyrkte körkortsinnehav avseende samtliga behörigheter. Enligt den rådgivande läkaren var vissa av proverna för tätt tagna, men underlaget bedömdes ändå tillräckligt för att slå fast att sökanden hade en hög och skadlig alkoholkonsumtion av inte tillfälligt slag.

text: I juli 2024 beslutade Transportstyrelsen att avslå sökandens ansökan om körkortstillstånd och återkalla hennes körkort. Sökanden överklagade beslutet till förvaltningsrätten som i februari 2025 avslog överklagandet. Kammarrätten och Högsta förvaltningsdomstolen beslutade därefter att inte meddela prövningstillstånd. I februari 2025 ansökte sökanden på nytt om körkortstillstånd och under handläggningen av det ärendet gav hon in nya läkarintyg. Transportstyrelsen biföll ansökan i juni 2025.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har, såsom hon slutligen bestämt sitt anspråk, begärt skadestånd med 365 000 kr, varav 350 000 kr avser ideell skada och 15 000 kr ren förmögenhetsskada. Som grund för sin begäran har hon anfört i huvudsak följande. Transportstyrelsen har felaktigt beslutat att avslå hennes ansökan om körkortstillstånd och återkallat hennes körkort. Till följd av detta har hon förlorat sitt arbete som ambulanssjuksköterska och därmed också arbetsinkomst. Beslutet har också varit kränkande och åsamkat henne psykiskt lidande. Anspråket riktar sig mot Transportstyrelsen, hennes arbetsgivare Region Värmland och två läkare som på olika sätt kan kopplas till Transportstyrelsen.

text: Transportstyrelsen har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 5 kap. 3 § 7 körkortslagen (1998:488)

text: ska ett körkort återkallas om körkortshavarens förutsättningar för rätt att köra ett körkortspliktigt fordon är så väsentligt begränsade genom sjukdom, skada eller dylikt att han eller hon från trafiksäkerhetssynpunkt inte längre bör ha körkort.

text: Av 12 kap. 7 § Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om medicinska krav för innehav av körkort m.m. (

text: TSFS 2010:125

text: ) följer att diagnosen alkoholmissbruk utgör hinder för innehav av körkort till dess att varaktig nykterhet kan verifieras och prognosen för fortsatt nykterhet är god. Med diagnosen missbruk avses i föreskrifterna bl.a. ett bruk av alkohol som inte är tillfälligt och som från medicinsk synpunkt är skadligt (12 kap. 3 §).

text: Staten ska ersätta bl.a. personskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som nu avses.

text: Användningen av PEth-prover vid körkortsåterkallelser m.m.

text: PEth är en etablerad alkoholmarkör inom hälso- och sjukvården. I Socialstyrelsens nationella riktlinjer för vård och stöd vid missbruk och beroende rekommenderas hälso- och sjukvården att använda bland annat PEth-prover för att upptäcka långvarigt och högt intag av alkohol. Transportstyrelsen har för sin del under ett antal år använt sig av dessa prover för att bedöma om körkortsinnehavare har en alkoholkonsumtion som gör dem olämpliga att inneha körkort. I olika sammanhang har det dock ifrågasatts om förhöjda PEth-värden utgör en tillförlitlig indikator för alkoholmissbruk.

text: I juni 2025 – dvs. drygt ett år efter att sökandens körkort hade återkallats – meddelade Kammarrätten i Stockholm en dom i ett mål där värdet av PEth-prover kom att bedömas mera ingående (mål nr 1089-25). I målet hade Transportstyrelsen återkallat ett körkort på grund av två förhöjda PEth-värden hos körkortshavaren. Körkortshavaren överklagade beslutet till förvaltningsrätten, som instämde i Transsportstyrelens bedömning, och därefter till kammarrätten. I kammarrätten inhämtades ett sakkunnigutlåtande som författades av Sven Andréasson, överläkare vid Beroendecentrum i Stockholm, tillika professor emeritus vid Karolinska institutet. I utlåtandet angavs bl.a. följande. PEth-värden är i allmänhet tillförlitliga och klargör om hög alkoholkonsumtion förekommit under viss tidsperiod. En hög alkoholkonsumtion är dock inte liktydigt med vare sig skadligt bruk eller alkoholberoende. I studier av den allmänna befolkningen finner man från aktuell PEth-statistik från två svenska sjukhuslaboratorier, vardera med fler än 60 000 mätningar årligen, att 26 procent har PEth-värden överstigande 0.3 µmol/l.

text: Med beaktande av vad den sakkunnige uttalat fann kammarrätten att de två förhöjda PEth-värden som uppmätts inte var tillräckligt för att motivera en återkallelse av körkortet. I sin bedömning vägde domstolen också in att det, mellan de två förhöjda provresultaten, fanns tre resultat där någon hög alkoholkoncentration inte hade påvisats.

text: Efter kammarrättens avgörande ändrade Transportstyrelsen sin regeltillämpning på så sätt att två eller ett fåtal förhöjda testvärden inte längre ensamt är tillräckligt för att besluta om återkallelse av körkort. Transportstyrelsen inledde även en översyn av regelverket.

text: Bedömningen i detta fall

text: Justitiekanslern har behörighet att reglera vissa ersättningsanspråk mot staten. Transportstyrelens beslut i ärenden som rör återkallelse av körkort utgör verksamhet som staten svarar för. Som framgått är det dock i regel endast uppenbara felbedömningar som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Av utredningen i ärendet har framkommit att Transportstyrelens beslut att återkalla sökandens körkortsbehörigheter grundades på fem förhöjda PEth-värden (i spannet 0,34 till 0,69 μmol/L) som uppmättes under perioden november 2023 till april 2024. Sökanden överklagade Transportstyrelens beslut till förvaltningsrätten som avslog överklagandet och därefter till kammarrätten och Högsta förvaltningsdomstolen, som båda beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Transportstyrelsens beslut har av allt att döma varit i enlighet med den praxis som gällde vid tidpunkten.

text: I ärendet har vidare framkommit att PEth-prover under en längre tid har använts inom hälso- och sjukvården för att upptäcka hög alkoholkonsumtion hos enskilda. Även om det i olika sammanhang har ifrågasatts om proverna utgör en tillförlitlig indikator för alkoholmissbruk anser Justitiekanslern att det – vid tidpunkten för det nu aktuella beslutet – inte var uppenbart fel av Transportstyrelsen att förlita sig på proverna, och på den rådgivande läkarens tolkning av dessa, för att återkalla sökandens körkort. Någon rätt till skadestånd föreligger därför inte. Varken det förhållandet att Transportstyrelsen i ett efterföljande ärende med beaktande av ny utredning åter har beviljat sökanden körkortstillstånd eller den utveckling som skett inom rättsområdet i tiden efter beslutet förändrar detta. Skadeståndsanspråket ska därför avslås.

text: Vad sökanden anfört i förhållande till sin arbetsgivare Region Värmland och till två läkare som på olika sätt kan kopplas till Transportstyrelsen föranleder ingen åtgärd från Justitiekanslerns sida.


title: Kritik mot Kriminalvården med anledning av öppnad advokatpost

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden, som är intagen på anstalt, har anmält Kriminalvården bl.a. med anledning av att han anser att myndigheten inte har efterlevt den kritik som riktats mot myndigheten från Riksdagens ombudsmän (JO). Kritiken ifråga har bl.a. gällt att Kriminalvårdens bristande hantering av utgående post från sökanden till hans advokat (JO 7834-2022) respektive till sökanden från en myndighet (JO 3733-2025).

text: Sökanden har även riktat andra klagomål mot Kriminalvården.

text: Anmälan till Justitiekanslern och utredningen här

text: Kriminalvården har yttrat sig i fråga om påståendena om brister i myndighetens hantering av myndighets- och advokatpost anfört i huvudsak följande.

text: Kriminalvården tar brister i myndighetens hantering av advokat- och myndighetspost på allvar. Det som görs gällande i anmälan – att myndigheten inte har åtgärdat felaktigheter efter att de uppmärksammats av JO – stämmer därmed inte.

text: I de två fall som har redovisats har Kriminalvården inte hanterat myndighetspost korrekt. Det måste dock beaktas att det handlar om två olika anstalter och olika situationer, in- respektive utgående post. I det ena fallet har det heller inte varit fråga om granskning utan om bristande hantering och underrättelse. En av anstalterna har också följt upp det inträffade med berörda medarbetare.

text: Kriminalvården har styrande och stödjande dokument för att möjliggöra en korrekt hantering av advokat- och myndighetspost. Det finns en handbok som gäller samtliga verksamhetsställen och därutöver kan det finnas lokala skriftliga rutiner. Sammantaget är det Kriminalvårdens bedömning att det finns tillräcklig styrning och stöd på plats som också ska följas upp med utbildning för de som arbetar med postgranskning.

text: Sökanden har svarat på Kriminalvårdens yttrande och då anfört att anstalten där han nu befinner sig ännu en gång, den 5 mars 2026, har öppnat post adresserad till honom från hans advokat.

text: Kriminalvården har yttrat sig över och bekräftat incidenten den 5 mars 2026 samt anfört i huvudsak följande.

text: Brevet förslöts omgående och någon granskning skedde inte. En daganteckning upprättades över det inträffade och skickades till sökanden. Anstalten tar det inträffade på stort allvar. Anstaltsledningen har nyligen sett över rutinerna för att hitta ett mer rättssäkert arbetssätt i hanteringen av inkommande försändelser. En ny rutin infördes den 17 mars 2026 för såväl anstalten i stort som säkerhetsenheten. Rutinen började således gälla efter det inträffade. Ledningen ser även över ytterligare åtgärder för en högre regelefterlevnad och berörda medarbetare kommer att få genomgå ytterligare utbildningsinsatser. Även om anstalten har identifierat ett behov av ändrade rutiner och utbildningsåtgärder, berodde det inträffade i huvudsak på den mänskliga faktorn.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: En försändelse mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av en sådan försändelse till en intagen är oriktig, får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är. (7 kap. 6 § Fängelselagen, FäL.)

text: Vidare ska alla försändelser till och från en intagen på säkerhetsavdelning, förutom sådana som avses i 7 kap. 6 § FäL, s.k. myndighetspost, granskas (7 kap. 21 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse.)

text: Bedömningen i detta fall

text: Justitiekanslern konstaterar att JO i två fall redan kritiserat Kriminalvården för brister i hanteringen av sökandens advokat- och myndighetspost. Någon anledning att rikta ytterligare kritik mot Kriminalvården med anledning av dessa händelser finns inte.

text: Mot bakgrund av att en anstalt efter Kriminalvårdens första remissyttrande hit har öppnat ännu ett brev till sökanden från hans advokat finns det dock anledning att uttala sig ytterligare i frågan. Som framgår ovan ska en försändelse från en advokat till en intagen vidarebefordras utan granskning; det är en rättighet som bottnar i grundlagen. Endast om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av försändelsen är oriktig får försändelsen granskas i syfte att utreda vem avsändaren är.

text: Kriminalvården har inte påstått att det funnits anledning att anta det var någon annan än sökandens advokat som skickat brevet till sökanden. Det har därmed inte funnits stöd i lag för att granska försändelsen. Det saknas skäl att ifrågasätta Kriminalvårdens uppgift om att brevets innehåll inte granskats närmare. Justitiekanslern ser dock allvarligt på att brevet har öppnats i strid med gällande regelverk och i synnerhet att Kriminalvården – trots vad som angetts i det första remissyttrandet om vilka rutiner som finns beträffande hantering av advokat- och myndighetspost – fortsatt har problem med regelefterlevnaden i denna fråga. Kriminalvården kan därför inte undgå kritik för att ännu ett brev till sökanden har öppnats.

text: Avslutningsvis understryker Justitiekanslern vikten av att rutiner inte bara finns fastställda utan att de också efterlevs i praktiken. Det är positivt att Kriminalvården ytterligare sett över sina rutiner för inkommande försändelser och att myndighetens medarbetare ska genomgå ytterligare utbildningsinsatser för att det inträffade inte ska upprepas.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att vidta någon åtgärd med hänsyn till vad sökanden anfört i övrigt.