avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende gällande åklagares vid Åklagarmyndigheten i Malmö handläggning av ungdomsärenden

text: Initiativet

text: I en anmälan till JO i april 2003 (dnr 1677-2003) begärde AA med anledning av uppgifter han erhållit i en dagstidning att JO skulle granska handläggningen av ungdomsärenden vid Polismyndigheten i Skåne, polisområde Malmö.

text: Av uppgifter som inhämtades från polismyndigheten framkom att det i slutet av maj 2003 fanns 241 öppna ungdomsärenden vid Polisområde Malmö och att den s.k. sexveckorsfristen i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) hade överskridits flera gånger. Som ett led i utredningen granskades vid ett besök hos polismyndigheten den 8 och 9 september 2003 akter i öppna ungdomsärenden. De iakttagelser som gjordes vid granskningen och de upplysningar som samtidigt inhämtades redovisades i en promemoria som bifogas detta beslut.

text: Av upplysningar från chefsåklagaren BB framkom att samtliga ungdomsärenden i Malmö i vilka åklagare är förundersökningsledare handlades på 2:a åklagarkammaren. Av de i genomsnitt nio åklagare som tjänstgjorde på kammaren handlade fem till sex åklagare bl.a. ungdomsärenden. Anledningen till den uppkomna situationen beträffande ungdomsärendena var bristande resurser hos polis och åklagarmyndigheterna. Redan under våren 2002 uppmärksammades att det var personalbrist vid kammaren och han kontaktade därför överåklagaren CC och polisledningen i saken. Han har därefter vid ett par tillfällen skrivit till CC som i sin tur haft kontakt med länspolismästaren. Under hösten 2002 arbetade man under tre månader med att få ned balanserna men det gav inte väntat resultat.

text: Kammaråklagaren DD, som var en av de åklagare på kammaren som handlade ungdomsärenden, uppgav bl.a. att hon redan ett par år tidigare hade uppmärksammat att polisens utredningsarbete i ungdomsärendena inte fungerade och att det därför inte gick att hålla tidsfristerna. Vissa närpolisområden hade större problem än andra. Hon hade då dels telefonkontakt med kommissarien på närpolisområde Rosengård och polismästaren EE och dels deltog hon i ett möte med bl.a. då-

text: varande länspolismästaren. Huvudproblemet var att polisen hade för få utredare. Hon ansåg att även åklagarkammaren var underbemannad.

text: Vid besöket granskades stickprovsvis polis- och åklagarakterna i de öppna ungdomsärenden som kommit in före den 1 augusti 2003 och i vilka en person i åldern 15-18 år var angiven som skäligen misstänkt. Granskningen inriktades på handläggningstiden. I flera ärenden (ca 10) kunde det ifrågasättas om handläggningen hade skett i enlighet med det särskilda skyndsamhetskrav som stadgas i 4 § LUL. I ett stort antal ärenden (ca 45) konstaterades att det hade förflutit mer än sex veckor från det att en person i den angivna åldern hade delgivits misstanke om brott. I dessa ärenden kunde det ifrågasättas om det funnits skäl att överskrida den i 4 § LUL föreskrivna sexveckorsfristen.

text: Med anledning av vad som framkommit vid granskningen beslutade dåvarande chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh att ta upp åklagarnas handläggning till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över  orsaken till den långa handläggningstiden i ett stort antal ungdomsärenden och till de problem som synes ha uppkommit med handläggningen av dessa ärenden under de senaste åren och  vilka åtgärder som vidtagits och eventuellt avsågs att vidtas för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Åklagarmyndigheten (CC) kom in med ett remissvar jämte yttrande från BB och upplysningar från berörda åklagare (här utelämnade; JO:s anmärkning). Chefsåklagare BB Vid 2:a åklagarkammaren handläggs bland annat samtliga ungdomsmål inom polisområde Malmö. Under lång tid har de polisiära utredningsresurserna för att handlägga ungdomsärenden varit otillräckliga. Detta faktum i förening med att arbetsbelastningen för de i tjänst varande åklagarna vid 2:a åklagarkammaren under lång tid varit ansträngd har medfört att i ett flertal ungdomsärenden lagstadgade tidsfrister ej kunnat hållas. Som kammarchef har jag varit väl medveten om föreliggande problem och har liksom enskilda ungdomsåklagarna vid olika tillfällen sedan våren 2002 såväl muntligen som skriftligen påtalat problemen för dels den egna myndighetsledningen dels polisledningen. Från polisledningens sida har under en tremånadersperiod hösten 2002 försök gjorts att avarbeta inneliggande balanser av ungdomsmål genom en särskild kommendering, innebärande bland annat att ett antal utredningsmän under angiven tidsperiod överflyttades från andra arbetsuppgifter till att handlägga ungdomsmål. Resultatet härav har varit begränsat dels beroende på att ett flertal av de kommenderade utredningsmännen hade begränsad eller ingen erfarenhet av handläggning av ungdomsmål dels att ett antal av de kommenderade polismännen under perioden erhållit andra tjänster och ej kunnat fullfölja uppdraget. Den 18 december 2002 överlämnade jag en skriftlig redogörelse till överåklagaren angående utredningssituationen avseende ungdomsbrottslighet – – –. Under våren - sommaren 2003 har efter beslut av länspolismästaren, Polismyndigheten i Skåne, utredningsverksamheten avseende ungdomsbrottsligheten i polis-

text: område Malmö utretts. I utredningsrapporten har föreslagits att det under sex månader skall bedrivas ett projekt i polisområde Malmö i syfte att utveckla nya utredningsmetoder för ökad effektivitet i ungdomsbrottsutredningsprocessen. Nämnda projekt har startats den 1 september 2003. Viss förbättring av utredningskapaciteten har förmärkts.

text: I fråga om de ärenden som förtecknats i avsnitt 3 i den bilagda promemorian anförde BB bl.a. följande.

text: Vid min genomgång kan jag konstatera att beträffande vissa av ärendena har direktiv till utredningsman och/eller påminnelser ej avsänts till polisen. Envar åklagare på kammaren är dock informerade bland annat genom information från ledningsgruppssammanträdesprotokoll och arbetsplatsträffar att direktiv skyndsamt skall lämnas i varje enskilt ärende och att uppföljning med påminnelser skall ske vid fördröjd redovisning. Den främsta orsaken till de långa handläggningstiderna i ungdomsbrottsärendena är enligt min uppfattning bristen på utredningsresurser hos polisen.

text: Överåklagare CC

text: Utformningen av remissen kan uppfattas som om mina upplysningar och mitt yttrande skulle begränsas till åklagarmyndighetens handläggning av ungdomsärendena. Eftersom en åklagare väsentligen är beroende av utredningsmän hos polisen för att ärendena ska kunna handläggas skyndsamt är det enligt min mening ofrånkomligt att komma in på förhållandena också vid polisen såvitt avser utredningsmän som arbetar med ungdomsmål där. Inledningsvis vill jag emellertid uppehålla mig vid förhållandena på åklagarsidan. Varje åklagare är hårt arbetstyngd och har en mängd prioriterade brottsområden att ägna särskild uppmärksamhet. Under senare år har Riksåklagaren också satsat mycket kraftigt på en kompetensutveckling för åklagare. Denna satsning har enligt min mening varit helt nödvändig och leder långsiktigt till en rad fördelar. Dock har de kortsiktiga effekterna under de intensiva utbildningsperioderna sammantaget med en tung arbetsbörda medfört – allmänt sett och således inte enbart för 2:a åklagarkammaren i Malmö – att i tjänst kvarvarande åklagare haft en särskilt ansträngd arbetssituation. Detta förhållande har uppmärksammats bl a vid överåklagarmöten hos Riksåklagaren och läget har numera förbättrats genom en större spridning av olika kurser och seminarier. BB har i sitt yttrande till mig – – – anmärkt på vissa brister beträffande direktiv och/eller påminnelser till polisen från ansvariga åklagares sida. Det är beklagansvärt, eftersom utredningstiden är så utomordentligt viktig i ungdomsmålen. Som BB framhållit har från såväl myndighets– som från kammarledningens sida framhållits vikten av att åklagaren skyndsamt lämnar direktiv och i förekommande fall skriftliga påminnelser vid fördröjd redovisning. Ungdomsmålen avseende Malmö är en tung och prioriterad målgrupp för åklagarna vid 2:a åklagarkammaren. Fr o m den 1 januari 2004 sker en omorganisation av åklagarverksamheten vid åklagarkamrarna i Malmö. Vi får då – utöver en omkretskammare och en internationell åklagarkammare – två renodlade Malmökamrar med en jämn fördelning av bl a ungdomsmålen på dessa båda kamrar och med en samordningsansvarig vice chefsåklagare som kommer att svara för de allmänna kontakterna med polisen och sociala myndigheter m.m. Inom myndighetens ledningsgrupp är uppfattningen att detta kommer att vara gynnsamt för handläggningen av ungdomsmålen i Malmö såvitt avser åklagarsidan. Men som BB framhållit avslutningsvis i sitt yttrande till mig är det – också enligt min uppfattning – bristen på utredningsresurser hos polisen som är den främsta orsaken till de långa handläggningstiderna. Problemen med bristande utredningsresurser hos polisen i Malmö och de långa utredningstiderna har dryftats med både den förutvarande polisledningen och med den nuvarande under lång tid. Det har skett både muntligen vid regelbundet återkommande överläggningar mellan länspolismästaren och undertecknad överåklagare

text: och i skriftlig form. Också från kammarledningens på 2:a åklagarkammaren sida och från de särskilda ungdomsåklagarna har såväl polisledningen som utredningspersonalen flera gånger uppmärksamgjorts på de bristfälliga utredningsresurserna vad gäller ungdomsmål. Först på den allra senaste tiden har åklagarmyndigheten kunnat skönja en ljusning, sedan länspolismästaren FF med kraft tagit tag i frågan. Frågan är dock inte slutbehandlad mellan myndigheterna även om den enligt min bedömning kommit ett gott stycke på väg. Den fas vi just nu är inne i är ett samrådsförfarande med länspolismästaren beträffande riktlinjer från polisledningen beträffande den känsliga frågan om bl a uppgiftsfördelningen i utredningshänseende mellan polispersonal och administrativ personal. Min uppfattning är emellertid att polisledningens viljeinriktning att kraftfullt lösa den hittills helt otillfredsställande situationen är klar. Jag utgår därför från att ungdomsmålen skall komma att utredas med allt högre skyndsamhet och att tidsfristerna i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare kan hållas. Det är djupt beklagligt att detta inte alltid varit möjligt.

text: Bedömning

text: Inledningsvis skall nämnas att jag i detta ärende behandlar åklagarmyndighetens handläggning av ungdomsärendena. Jag har i ett annat beslut denna dag framfört mina synpunkter på Polismyndighetens i Skåne handläggning av dessa ärenden (dnr 1677-2003).

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av flera skäl har det emellertid ansetts angeläget att förundersökningar som gäller brott som begåtts av ungdomar bedrivs med särskild skyndsamhet. Sådana brott är ofta ett tecken på en begynnande negativ utveckling för den unge. Det är bl.a. därför särskilt viktigt att tiden mellan brottet och reaktionen inte blir alltför lång. Sambandet mellan brottet och reaktionen måste stå klart för den unge (se

text: prop. 1994/95:12 s. 26

text: ). Det kan vidare nämnas att regeringen så sent som i budgetpropositionen för år 2003 uttalat att ungdomsbrottsligheten är en högt prioriterad fråga och att en av huvuduppgifterna för kriminalpolitiken är att förhindra att barn och ungdomar rekryteras till en kriminell livsstil (

text: prop. 2002/03:1

text: , utgiftsområde 4, Rättsväsendet, s. 26).

text: För att lagföringen av ungdomar skall ske snabbt har det i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare införts ett särskilt skyndsamhetskrav och en tidsfrist vad gäller handläggningen av ungdomsärenden hos polis och åklagare. Av 4 § LUL följer att en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader skall bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Bestämmelsen ger således utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna sexveckorsfristen. I fråga om när ett sådant överskridande får ske har i förarbetena angetts följande. Fristen får överskridas endast om det är absolut nödvändigt, t.ex. om det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Vidare nämns det fallet att man under förundersökningens gång upptäcker

text: nya brott som den unge misstänks för eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Ett annat exempel är att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär däremot inte att fristen får överskridas. Utredningen skall slutföras så snart det kan ske, vilket innebär att hela tidsfristen får utnyttjas endast om det är nödvändigt. I många fall bör det vara möjligt att besluta i åtalsfrågan inom kortare tid än den stadgade tidsfristen (se

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: I 3 § LUL föreskrivs att en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år alltid skall ledas av åklagare om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Detta innebär att i de ärenden där det särskilda skyndsamhetskravet och tidsfristen gäller är åklagare alltid förundersökningsledare. Av detta följer enligt

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: att åklagaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Vidare skall han också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Som framgår av utredningen kunde vid granskningen av ungdomsärendena i Malmö konstateras att handläggningen i vissa ärenden inte syntes ha bedrivits i enlighet med det särskilda skyndsamhetskrav som föreskrivs i 4 § LUL men framför allt att den s.k. sexveckorsfristen hade överskridits i ett stort antal ärenden.

text: Av polismyndighetens remissyttrande i ärende 1677-2003 framgår att det i vissa ärenden var fråga om omfattande utredningar med t.ex. flera misstänkta gärningsmän och att det i några ärenden fanns någon annan godtagbar förklaring till att brottsutredningen drog ut på tiden. I dessa fall har jag självfallet inte någon erinran mot handläggningstiden.

text: Som förklaring till de långa handläggningstiderna i ungdomsärendena har åklagarmyndigheten emellertid främst hänvisat till bristen på utredningsresurser hos polisen. BB och CC har redogjort för vilka åtgärder som vidtagits från deras och från handläggande åklagares sida för att göra polismyndighetens ledning uppmärksam på problemen och försöka lösa dem. Det har även framkommit att en del åklagare haft en särskilt ansträngd arbetssituation. Jag noterar att åklagarmyndigheten från den 1 januari 2004 omorganiserat sin verksamhet varvid bl.a. en jämnare fördelning av ungdomsmålen eftersträvas.

text: Det har av åklagarmyndighetens yttrande även framkommit att åklagare i vissa fall brustit när det gäller att utfärda direktiv till polisen i ärendena. Jag vill med anledning av detta understryka förundersökningsledarens övergripande ansvar för förundersökningen. I de fall där en i lag fastlagd tidsfrist finns för handläggningen av ett ärende ställs särskilt stora krav på aktivitet från förundersökningsledarens sida. Det är därför viktigt att direktiv om de utredningsåtgärder som fordras utfärdas med stor skyndsamhet.

text: I yttrandet har också framförts att åklagare i vissa fall brustit i att påminna polisen då besked om efterfrågade utredningsåtgärder dröjt. Flera åklagare har i de upplysningar som bifogats remissyttrandet anfört att man avstått från att påminna polisen eftersom polisens arbetssituation varit väl känd och förhoppningar funnits att ledningens kontakter med polismyndigheten skulle ge resultat. Det är emellertid även i fall då sådana kontakter tagits angeläget att sträva efter att varje enskilt ärende drivs framåt bl.a. genom att påminnelser skickas till polisen. Det kan ju t.ex. i det enskilda fallet finnas andra anledningar till att ärendet inte fortskrider än den resursbrist eller resursfördelning som diskuteras på myndighetsnivå.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. – – – – –

text: Promemoria över handläggningen av ungdomsärenden vid Polismyndigheten i Skåne och Åklagarmyndigheten i Malmö

text: Som ett led i utredningen i ärendet dnr 1677-2003 besökte byråcheferna GG och HH, avdelningsdirektören JJ och föredraganden KK den 8 och 9 september 2003 Polismyndigheten i Skåne, polisområde Malmö, för att granska handläggningen av ungdomsärenden.

text: 1. Information från polismyndigheten

text: Vid samtal med chefen för närpolisområde Davidshall, kommissarien LL och förundersökningsledaren MM samt av dem överlämnade handlingar (beslut om projekt för effektivare ungdomsbrottsutredningsprocess i polisområde Malmö, statistikuppgifter m.m.) framkom bl.a. följande.

text: Polisområde Malmö är uppdelat i fem närpolisområden: Davidshall (NPO 1), Rosengård (NPO 2), Fosie (NPO 3), Limhamn (NPO 4) och Burlöv (NPO 5). Vid närpolisområdena utreds vardagsbrottslighet och ungdomsärenden. Under de senaste åren har man haft problem med handläggningen av ungdomsärendena. Det har inte funnits tillräckliga resurser för utredning av dessa ärenden, och arbetsbelastningen på utredningsmännen har varit för stor. Detta har inneburit att lagstadgade tidsfrister har överskridits i många fall och att flera utredningsmän blivit sjukskrivna. Störst problem har funnits inom närpolisområde Rosengård. MM har vid ett antal tillfällen påpekat situationen för ledningen, bl.a. i ett mail den 26 augusti 2002 till länspolismästaren FF.

text: Under tiden den 1 augusti 2002 till den 30 november 2002 gjorde man en särskild riktad utredningsinsats för att försöka komma tillrätta med ärendebalansen. Effekten av satsningen blev emellertid begränsad bl.a. på grund av personalomsättning och inströmningen av nya ärenden.

text: Kommissarien NN har därefter på uppdrag av FF utrett utredningsverksamheten avseende ungdomsbrottsligheten i polisområde Malmö. NN förslog i en rapport i mars 2003 att det under sex månader bedrivs ett särskilt projekt i polisområdet i syfte att utveckla nya utredningsmetoder för ökad effektivitet i ungdomsbrottsutredningsprocessen. I april 2003 beslutades att projektet skall bedrivas under tiden

text: den 1 september 2003 - den 29 februari 2004. Projektet har således nyligen påbörjats och innebär i korthet följande: närpolisområdena skall arbeta med fyra polisiära förundersökningsledare mot tidigare två. Polisområdet har därför delats in i tre förundersökningsområden med särskilda förundersökningsledare. Vid närpolisområde Davidshall skall det som tidigare finnas två förundersökningsledare. Därutöver kommer det att finnas en förundersökningsledare för närpolisområdena Rosengård och Burlöv samt en för närpolisområdena Fosie och Limhamn. En närpolisjour skall vara verksamhet under tiden onsdag - lördag kl. 14.00-22.00. Närpoliser i yttre tjänst och utredare skall delta i närpolisjouren och utreda ungdomsärenden. Förundersökningsledarna bör ha beredningsmöte med ungdomsåklagare varje vecka.

text: Projektet har emellertid inte tagits väl emot av berörd personal. MM och ungdomsutredarna har vid flera tillfällen förslagit polisledningen att de i stället skulle vilja ha en ungdomsrotel samlad på ett ställe och inte som nu sprida ut verksamheten på flera närpolisområden. De har fått till svar att detta inte är politiskt möjligt.

text: Det har vidare varit mycket svårt att rekrytera nya ungdomsbrottsutredare. Exempelvis har man under det senaste året vid fyra tillfällen utannonserat sådana tjänster men inte fått en enda sökande. För att kunna få igång projektet har man därför varit tvungen att kommendera viss utredningspersonal. Personalstyrkan vad gäller utredningsverksamheten vid de fem närpolisområdena består för tillfället av 28 personer inklusive de fyra förundersökningsledarna. För närvarande arbetar samtliga utredare med ungdomsärenden för att få ner balanserna. Detta kan medföra att balanserna beträffande den s.k. vardagsbrottsligheten ökar.

text: Den 1 september 2003 fanns vid de fem närpolisområdena 1308 öppna kriminalärenden, varav 372 ungdomsärenden. Av dessa ungdomsärenden låg 195 på närpolisområde Davidshall, 90 på närpolisområdena Fosie och Limhamn samt 87 på närpolisområdena Rosengård och Burlöv.

text: 2. Information från åklagarmyndigheten

text: Vid samtal med chefsåklagaren BB, Åklagarmyndigheten i Malmö, 2:a åklagarkammaren, och av honom överlämnade handlingar (skrivelser till överåklagaren CC m.m.) framkom bl.a. följande.

text: Vid 2:a åklagarkammaren handläggs bl.a. samtliga ungdomsmål i Malmö och miljömål. Under den senaste tiden har i genomsnitt nio åklagare tjänstgjort vid kammaren. Av dessa har fem till sex åklagare specialiserat sig på ungdomsmål. Detta innebär emellertid inte att de enbart handlägger sådana mål utan de tas även i anspråk för andra mål.

text: Den uppkomna situationen beträffande ungdomsmålen beror på bristande resurser hos polis- och åklagarmyndigheterna. Redan våren 2002 uppmärksammades att det var personalbrist vid åklagarkammaren. BB kontaktade därför både CC och polisledningen i saken. Dåvarande länspolismästaren OO skrev i juli 2002 bl.a. att ”den besvärliga situationen är uppmärksammad och skall åtgärdas ...”. Under

text: hösten 2002 arbetade man under tre månader med att få ned balanserna men det gav inte väntat resultat. I december 2002 skickade BB en skrivelse till CC där han påtalade att situationen för närvarande var den att ”på envar av kammarens ungdomsåklagartjänster finns ett inte ringa antal ungdomsärenden i balans där, till följd av avsaknad av tillräckliga polisiära utredningsresurser, lagstadgade tidsfrister överskridits”. CC kontaktade därefter nuvarande länspolismästaren FF och påtalade det besvärliga utredningsläget. Den 10 januari 2003 svarade FF att polisområdet genom olika åtgärder försökt åtgärda problemen och att man under tiden kommer att utarbeta förslag till en långsiktig lösning i frågan under ledning av NN. Den 18 juni 2003 skrev BB återigen till CC i saken och hänvisade till sin skrivelse från december 2002 samt uppgav att den skrivelsen innehöll en sammanfattning av den situation som rått och till viss del alltjämt råder vad avser utredning av ungdomsbrott.

text: I en skrivelse till kanslichefen PP, Överåklagarens kansli, den 25 februari 2003 uppgav BB om personalsituationen bl.a. följande. Enligt av myndigheten upprättade bemanningslistor för hösten 2002 skulle 2:a kammaren ha totalt 16 åklagare, varav 2 miljöåklagare. Enligt direktiv från Riksåklagaren/miljööveråklagaren skall miljöåklagarna enbart handlägga miljömål. För att handlägga mål och ärenden, exklusive miljömålen, har kammaren således ”på pappret” tilldelats 14 åklagare. Verkligheten har dock varit annorlunda. På grund av sjukfrånvaro och annan frånvaro har kammaren i genomsnitt under perioden den 19 augusti till den 21 december 2002 haft nio åklagare (64 procent av ”full” bemanning) disponibla för handläggning av kammarens mål och ärenden utöver miljömålen. Arbetsbelastningen har varit mycket hög och balanser har vuxit. Inte vid något tillfälle under de senaste åren har kammaren haft ”full bemanning” och någon återhämtningsperiod. Arbetssituationen har inte förbättrats under första kvartalet år 2003 med följd att såväl belastningen på åklagarna ökat som målbalanserna vuxit.

text: Vid besöket inhämtades vidare muntliga upplysningar från kammaråklagaren DD enligt följande. Hon är en av de åklagare på kammaren som handlägger ungdomsärenden. Hon uppmärksammade redan för ett par år sedan att polisens utredningsarbete i ungdomsärendena inte fungerade. Det gick därför inte att hålla tidsfristerna. Det var störst problem i närpolisområde Rosengård men även närpolisområde Limhamn hade problem. I Rosengård har periodvis endast funnits en utredare. Det område som fungerat bra är närpolisområde Davidshall. Med anledning av sina iakttagelser tog hon telefonkontakt med kommissarien på Rosengård som upplyste att han hade skrivit till polisledningen i saken. Hon hade även telefonkontakt med polismästaren EE och påtalade de oacceptabla förhållandena. Chefsåklagaren BB kände också till problemet och har tillskrivit överåklagaren. Våren 2002 var hon med på ett möte med bl.a. dåvarande länspolismästaren OO och informerade om de problem som förelåg. Problemen med ungdomsutredningar har under lång tid inte prioriterats. Huvudproblemet är att polisen har för få utredare. Den enskilde polismannen kan inte klandras utan problemen måste lösas av polisledningen. Hon känner till att polisen utlyst tjänster som ungdomsutredare men att endast några enstaka personer sökt dessa tjänster. – Även åklagarkammaren har varit underbemannad. Åklagarna på kammaren

text: arbetar mycket övertid. Eftersom vissa av utredarna saknar erfarenhet av ungdomsärenden krävs utförliga direktiv och i många ärenden förekommer även muntliga kontakter varje vecka vilket gör att arbetet blir tidskrävande.

text: 3. Handläggningen av ungdomsärenden

text: Vid genomgången granskades stickprovsvis polis- och åklagarakterna i de öppna ungdomsärenden som hade kommit in före den 1 augusti 2003 och i vilka fanns angiven en skälig misstänkt person mellan 15 och 18 år. Granskningen inriktades huvudsakligen på handläggningstiden.

text: 3.1 I ett stort antal ärenden (ca 45) konstaterades att de hade legat mer än sex veckor från det att gärningsmannen delgivits misstanke om brott (jfr 4 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare [LUL]). I dessa ärenden kan ifrågasättas om skäl funnits att överskrida sexveckorsfristen, se t.ex. K7265-02, K60835-02, K67241-02, K68702-02, K117455-02, K139544-02, K116816-02, K117455-02, K135216-02, K139544-02, K143448-02, K147345-02, K6305-03, K49277-03, K78424-03 och K82244-03.

text: 3.2 I ett antal ärenden (ca 10) kan ifrågasättas om handläggningen har skett i enlighet med det allmänna skyndsamhetskrav som stadgas i 4 § LUL, se t.ex. K133631-02, K157514-02, K159577-02, K161105-02, K1925-03, K9819-03 och K9832.

text: JJ


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: En rektor vid en gymnasieskola har till utbildningskontoret överlämnat förslag till lönesättning för lärare, däribland hans hustru, vid skolan - Fråga om rektorn varit jävig enligt bestämmelserna i 6 kap. 25 § kommunallagen (1991:900)

org: jo

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

type: stycke

text: En kommunal tjänsteman har i sin egenskap av rektor vid en gymnasieskola till utbildningskontoret överlämnat förslag till lönesättning för lärare, däribland hans hustru, vid skolan – Fråga om rektorn varit jävig enligt bestämmelserna i

text: 6 kap. 25 § kommunallagen (1991:900)

type: rubrik

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot dåvarande rektor BB vid Tullengymnasiet i Borås kommun. Enligt AA hade BB, vid befordran och lönesättning av sin hustru, underlåtit att iaktta gällande bestämmelser om jäv.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades kommunens skriftväxling med AA och övriga handlingar rörande AA:s frågor till kommunen i jävsfrågan.

text: Därefter anmodades BB att inkomma med utredning och yttrande angående AA:s anmälan till JO. BB anförde huvudsakligen följande i ett remissvar (hänvisningar till bilagor har utelämnats).

text: Bakgrund

text: Vid ett sammanträde 990823 på kommunalrådet CC:s kontor framfördes en rad klagomål mot mig som rektor av AA f d lärare vid Tullengymnasiet under tiden 950809–990619. Efter samråd med min chef utbildningschef DD, gjorde denne en framställan till kommunchefen EE om att få till stånd en utredning om huruvida jag som rektor missbrukat min ställning och favoriserat en av de anställda som jag sedan 1991 är gift med. Borås kommuns revisionskontor har 991110 till kommunledningskansliet överlämnat ”Utredning angående otillbörligt gynnande på Tullengymnasiet” (återgiven nedan, JO:s anm.).

text: Mina kommentarer

text: Som framgår av utredningen har jag icke utnyttjat situationen för att gynna min hustru. När det gäller de tre lärare som har samordningsansvar på skolan är deras funktion ett resultat av normalt arbetsledande som en rektor har rätt och skyldighet att utöva i enlighet med läroplan, skollag och skolavtal. Enligt nya läraravtalet ”Avtal 2000”

text: skall rektor eftersträva att ”lärare leder lärare” för att decentralisera och skapa delaktighet och inflytande i skolans ledningsfunktion. Jag har alltid öppet och i samarbete med utbildningschef redovisat och motiverat mina förslag speciellt under den tid när samordningsorganisationen utvecklades (år 1995–96). All personal liksom de fackliga organisationerna har haft full insyn i de av mig som arbetsledare fattade besluten. Att jag är gift (sedan 1991) med FF är man på alla nivåer inom utbildningsförvaltningen medvetna om, utbildningschef, utbildningssekreterare, personalkonsulent, personalsekreterare, lönehandläggare, ekonomichef och kanslipersonal. Självklart även all personal på Tullengymnasiet. Det är viktigt att hålla i minnet att någon tjänstetillsättning ej skedde utan att det här gäller tre lärare som genom sin kompetens, erfarenhet och utvecklingsbenägenhet fick ytterligare ansvar inom ramen för sina befintliga tjänster. Vad beträffar lönesättningen av de tre samordnarna hänvisar jag till revisionskontorets utredning (se nedan, JO:s anm.). Här framgår att jag icke hade befogenhet att lönesätta dem enär utbildningschefen och löne- och förhandlingschefen handlägger och beslutar i denna typ av lönesättning.

text: Lönesättning

text: Vad beträffar ”den följd av år” som AA påstår att jag lönesatt min hustru, är det viktigt att ha klart för sig hur rutinerna i Borås kommun har varit före och efter 1996. Dessa rutiner förklaras i revisionskontorets utredning (se nedan, JO:s anm.). Efter 1996 har ett så kallat för förhandlingsinstitut införts, vilket innebär att rektor och de fackliga organisationerna på skolan utifrån kommuncentrala direktiv ålagts att följa vissa rutiner i samtalen liksom att utifrån kommunens lönepolicy utarbeta lokala lönekriterier på varje skola för att lyfta fram ”sin” särart som skola och lärarkollektiv. Rektor och lärarnas fackliga organisationer har enligt 1996 års läraravtal stort gemensamt ansvar för att lönesättningen av de anställda uppfattas som rättvis och premierar pedagogisk utvecklingsbenägenhet. I praktiken innebär detta att consensus runt varje lönepåslag uppnås för att lägga grunden för ett positivt och harmoniskt arbetsklimat på skolan. När jag och facket har enats om hur lönepotten fördelats mellan lärarna överlämnas detta resultat till utbildningskontorets personalavdelning. Utbildningschefen och personalsekreteraren har i uppgift att granska och vid behov ifrågasätta och korrigera felaktigheter i relation till avtalets intentioner till kommunens övergripande lönepolicy. Därefter föreslår personalsekreteraren och utbildningschefen förhandlingsunderlaget till löne- och förhandlingschefen som förhandlar med löneorganisationernas kommunombud. Det finns alltså ett flertal kontrollinstanser i löneförhandlingsprocessen som motverkar att oegentligheter eller partiska ställningstaganden kan ske från vare sig rektors eller fackets sida. /– – –/ Till sist bör noteras att AA icke vid något av de utvecklingssamtal eller lönesamtal som jag i egenskap av rektor haft med vederbörande uttryckt eller i övrigt antytt att jag skulle gynnat min hustru eller på felaktig grund tilldelat henne arbetsuppgifter.

text: Den i remissvaret nämnda revisionsrapporten är upprättad av revisionskontoret i Borås kommun den 10 november 1999 och rubricerad ”Utredning angående otillbörligt gynnande på Tullengymnasiet”. I utredningen anförde revisionskontoret bl.a. följande (vissa delar av mindre intresse i detta ärende och hänvisningar till bilagor har utelämnats).

text: Uppdrag, syfte och metod

text: Med anledning av en JO-anmälan angående jäv på Tullenskolan har revisionskontoret, på uppdrag av kommunledningskansliet, genomfört en granskning med syfte att upprätta ett underlag för bedömning om BB, i sin roll som rektor och arbetsledare på Tullengymnasiet, på ett otillbörligt sätt gynnat sin hustru FF. Datainsamling har skett genom dokumentstudier av protokoll, matrikeluppgifter, verksamhets- och arbetsplaner samt fakturor och underlag. Dessutom har ett antal kompletterande intervjuer genomförts. Efter en redovisning av händelseförlopp och genomgången utredning anförde Revisionskontoret följande i bedömningsdelarna rörande kompetens, lönesättning och frågan om otillbörligt gynnande.

text: Vi bedömer att FF:s utbildning och erfarenhet, ger den kompetens som krävs för hennes arbetsuppgifter som samordnare. Vi har, utifrån de jämförelser vi gjort, inte kunnat finna att FF gynnats otillbörligt när det gäller lönesättning. Vi bedömer att den löneutveckling hon haft inte skiljer sig i förhållande till jämförbara lärare, med avseende på arbetsuppgifter och/eller anställningstid. Vi har, utifrån granskade fakturor, löneunderlag och reseräkningar, 1996–1999, inte kunnat finna något som pekar på ett otillbörligt handlande eller gynnande. Till remissvaret fogades även minnesanteckningar från sammanträde den 23 augusti 1999, riktlinjer vid lönesättning i löneöversynsförhandlingen 1997, en skrivelse från kommunens förhandlingsdelegation angående löneöversyn lärare 98/99 och listor utvisande lönesättningen för de tre lärare som efter 1996 fick samordningsuppgifter.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Kompletterande uppgifter inhämtades från BB.

text: I beslut den 9 november 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: JO skall enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet normalt inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Såvitt framgår av utredningen härrör besluten om att ge viss personal samordnaransvar ursprungligen från åren 1995 och 1996. Även om projektet permanentades år 1997 synes de i sammanhanget väsentliga besluten om vilka som skulle ha samordnaransvar ha fattats tidigare. Jag finner därför inte skäl att uttala mig om BB:s åtgärder i den delen.

text: Av utredningen framgår att BB inte deltog i ”förhandlingarna” när storleken på det personliga tillägget för ”samordnarna” bestämdes.

text: När det gäller lönesättningen i övrigt vill jag anföra följande.

text: I

text: kommunallagen (1991:900)

text: finns det bestämmelser om jäv. Enligt

text: 6 kap. 25 § kommunallagen

text: är en anställd hos kommunen jävig, om saken angår honom själv eller hans make, sambo, förälder, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom

text: själv eller någon närstående, han eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, han har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet.

text: Av

text: 6 kap. 24 § kommunallagen

text: följer att en anställd som är jävig i ett ärende hos en nämnd inte får delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Denne får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom skall självmant ge det till känna. Enligt

text: 6 kap. 26 § kommunallagen

text: bortses från jäv när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse.

text: Jävsreglerna skall tillämpas vid handläggning av ärenden hos nämnden. Med handläggning avses inte bara beslutsfattande utan även utredning, beredning och föredragning. De personer som åsyftas är de som tar sådan befattning med ett ärende att de kan tänkas inverka på ärendets utgång. Som exempel kan nämnas att den som haft att förbereda ärendet utan att delta i dess slutliga handläggning omfattas av jävsreglerna. Reglerna är ett uttryck för den övergripande objektivitetsprincipen som är fastlagd i grundlag och syftar till att garantera att myndigheternas handlande präglas av objektivitet och opartiskhet.

text: Av utredningen framgår att BB, såsom rektor för Tullengymnasiet, deltog i lönesättningen genom att han – efter ”för-förhandlingar” med facket – till utbildningskontorets personalavdelning överlämnade förslag om lönepottens fördelning mellan lärarna. Även om det fanns ett antal ”kontrollstationer” efter det att BB hade avslutat sin befattning med lönefrågorna, måste hans deltagande i ”förförhandlingarna” anses utgöra en viktig del av beredningen inför de slutliga förhandlingarna och beslut om lön till lärarna. Hans befattning med saken har därför varit sådan att han tillhör den personkrets som träffas av jävsbestämmelserna.

text: Utredningen hos JO har inte visat att FF otillbörligt har gynnats på grund av BB:s befattning med ärendet. Det finns emellertid inte något krav på otillbörligt gynnande för att jävsreglerna skall vara tillämpliga. BB var alltså jävig vid handläggningen av ärendet eftersom den av kommunen tillämpade ordningen för beredning av lönefrågorna innebar att ”för-förhandlingarna” om lönepottens fördelning även påverkade lönen till hans hustru.

text: Undantaget i

text: 6 kap. 26 § kommunallagen

text: är inte tillämpligt.

text: Det konstaterade jävsförhållandet innebär inte att överenskommelserna om lön är ogiltiga. Frågan om jäv kan dock åberopas vid ett överklagande enligt den ordning som anges i

text: 10 kap.

text: kommunallagen

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det anförda.

type: avgorande


title: Ett ärende mot Riksförsäkringsverket och en försäkringskassa om ett felaktigt informationsbrev

text: Med anledning av en anmälan mot Kronobergs läns allmänna försäkringskassa meddelade JO Lundin den 23 maj 2003 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: AA har klagat på innehållet i en skrivelse daterad den 24 oktober 2002 som han – i egenskap av ombud för BB, född 1954 – har fått från försäkringskassan i ett arbetsskadeärende. Till anmälan har han fogat en kopia av skrivelsen.

text: Försäkringskassans skrivelse är ställd till ombudet AA och sänd för kännedom till BB. Av skrivelsen framgår bl.a. att kassan den 24 september 2002 har tagit emot BB:s anmälan om arbetsskada och att denna kommer att skannas. Enligt skrivelsen kommer ett informationsbrev med felaktig information automatiskt att sändas till BB, och försäkringskassan har inte möjlighet att göra ändringar i eller att stoppa brevet.

text: Utredning

text: Anmälan har remitterats till försäkringskassan och Riksförsäkringsverket (RFV) som har anmodats att yttra sig över vad som har anförts i anmälan.

text: I ett remissvar den 12 december 2002 har försäkringskassan, företrädd av direktören CC, anfört följande.

text: Ärendets handläggning

text: Den 28 augusti 2002 inkom till försäkringskassan ett fax från AA där han anhöll om att försäkringskassan skyndsamt skulle handlägga arbetsskadeärendet avseende BB. Den 3 september 2002 inkom ett nytt fax där AA yrkar på livränta och omgående prövning av arbetsskadan. Den 24 september 2002 inkom anmälan om arbetsskada från BB:s arbetsgivare. Med anledning av det ärendehanteringssystem som införts på försäkringskassorna sändes anmälan om arbetsskada till Dokumenthuset för skanning. Skanningen medför att ett informationsbrev automatiskt sänds till den anmälan avser. Försäkringskassan hade vid den aktuella tidpunkten ingen möjlighet att stoppa utskicket av detta brev eller att förändra dess innehåll.

text: Eftersom försäkringskassan redan hade mottagit ett yrkande om ersättning och påbörjat handläggningen av ärendet sändes den 24 oktober 2002 ett brev till AA där rutinen beskrevs och där försäkringskassan beklagade de felaktigheter som med hänsyn till det aktuella ärendet fanns i brevet. Försäkringskassan i Kronobergs län har under ärendets gång uppmärksammat RFV på det aktuella problemet. I meddelande Im 2002:156 meddelar RFV att det nu har införts möjligheter att hindra att nämnda informationsbrev med automatik sänds ut.

text: Bedömning

text: Vid den tidpunkt då anmälan om arbetsskada registrerades för BB hade försäkringskassan ingen möjlighet att påverka det informationsbrev som automatiskt sändes ut. Jag menar att handläggaren genom sitt brev till AA den 24 oktober 2002 får anses ha vidtagit lämpliga åtgärder i det enskilda ärendet. Enligt RFV:s meddelande Im 2002:156 har försäkringskassan nu möjlighet att hindra att det nämnda informationsbrevet skickas ut.

text: I ett remissvar den 29 november 2002 har RFV, företrätt av enhetschefen DD, anfört följande.

text: AA framför kritik över att försäkringskassan med automatik skickar informationsbrev med generell information till de försäkrade. Informationsbreven skickas automatiskt ut som bekräftelse på att en arbetsskadeanmälan från arbetsgivare har inkommit till försäkringskassan. Brevet skickas till den som anmälan gäller och ger bl.a. upplysning om att försäkringskassan ska kontaktas av den som har anspråk på ersättning. I det aktuella fallet hade den försäkrade genom sitt ombud AA redan anhållit om prövning av arbetsskadeersättning.

text: Bakgrund

text: När en arbetsskada inträffar ska arbetsgivaren i samråd med skyddsombudet göra en arbetsskadeanmälan och sända den till försäkringskassan. Förfarandet beskrivs i förordningen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd. Anmälan om arbetsskada ska göras på en blankett som är fastställd i samråd mellan RFV och Arbetsmiljöverket (AV). I stort syftar anmälan till att ge uppgifter till AV:s informationssystem om arbetsskador (ISA). Uppgifterna har förts över till AV genom att försäkringskassan sänt en kopia av anmälan till AV som i sin tur manuellt matat in uppgifterna i ISA. Försäkringskassorna registrerar att en arbetsskadeanmälan har kommit in. När en registrering görs sänds även ett informationsbrev automatiskt till den försäkrade som anmälan gäller. Brevet upplyser om att en anmälan har tagits emot och arkiverats på försäkringskassan, det ger kortfattad information om ersättning från arbetsskadeförsäkringen och det finns en upplysning om att den som gör anspråk på ersättning ska ta kontakt med försäkringskassan. Det görs ca 150 000 anmälningar per år, och ca 20 000 anmälningar prövas för ersättning enligt arbetsskadeförsäkringen per år. Eftersom uppgifterna från anmälda arbetsskador till stor del speglar arbetsmiljöförhållandena i Sverige är det viktigt för AV att arbetsgivarna skyndsamt skickar in anmälningar. AV har arbetat för att den manuellt tidskrävande handläggningen av arbetsskadeanmälningarna ska kunna ske elektroniskt. AV och RFV har därför gemensamt tagit en ny hantering i drift som innebär att anmälningarna istället tolkas elektroniskt. Relevanta uppgifter från tolkningen sänds därefter till respektive myndighet. På samma sätt som tidigare sänds automatiskt ett informationsbrev till den försäkrade när en anmälan har registrerats. I det ifrågavarande ärendet uppger försäkringskassan att det den 29 augusti 2002 kom in ett telefax till försäkringskassan där AA begärde skyndsam prövning av arbetsskadeärende. Eftersom en anmälan om arbetsskada från arbetsgivaren

text: saknades i ärendet begärde försäkringskassan en anmälan och densamma inkom från arbetsgivaren den 24 september. Anmälan registrerades och det automatiska informationsbrevet sändes till den försäkrade. Samtidigt skrev försäkringskassan ett brev till AA för att informera om att ett informationsbrev skulle komma att sändas till den försäkrade som anmälan gäller. I brevet beklagar försäkringskassan att informationsbrevet inte går att stoppa samt ber AA och den försäkrade att bortse från informationen om att kontakta försäkringskassan om de har ett ersättningsanspråk.

text: RFV:s bedömning

text: Informationsbrevet som försäkringskassan skickar ut är en bekräftelse på att en arbetsskadeanmälan har inkommit till försäkringskassan. Brevet sänds till den som anmälan gäller men informationen är inte personligt anpassad. Det är RFV:s uppfattning att det är viktigt att informera om att arbetsskadeanmälan inte är ett yrkande om ersättning från arbetsskadeförsäkringen eftersom rätt till ersättning i de flesta fall inträffar flera år efter en skada. I undantagsfall görs anspråk på ersättning från arbetsskadeförsäkringen utan att det finns en arbetsskadeanmälan på försäkringskassan. I dessa fall kan informationen i brevet vara överflödig, och det är givetvis olämpligt att brevet skickas ut även i dessa fall. I det aktuella fallet har försäkringskassan, i ett särskilt brev till AA, i någon mån förklarat hur hanteringen av arbetsskadeanmälningar går till. I brevet påpekas även att ett aktuellt yrkande om ersättning redan handläggs. RFV avser att införa vissa manuella rutiner för ärenden där en automatisk bekräftelse på att en arbetsskadeanmälan har inkommit är obehövlig.

text: De av RFV sist i remissvaret nämnda rutinerna torde vara de som försäkringskassan nämnt i sitt yttrande över anmälan och som intagits i meddelandet Im 2002:156 av den 10 december 2002.

text: AA har kommenterat försäkringskassans och RFV:s remissvar. Han har härvid även påtalat att det informationsbrev som automatiskt gått ut från försäkringskassan inte har skickats till honom utan till BB trots att han hade fullmakt att företräda henne.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan och RFV har i remissvaren redogjort för bakgrunden till att brevet med felaktig information har skickats ut. Det är naturligtvis mycket olämpligt att RFV har utformat ett system på ett sådant sätt att det inte går att stoppa t.ex. ett överflödigt eller direkt felaktigt informationsbrev. Av utredningen framgår dock att man nu har infört manuella rutiner för ärenden där det inte behövs någon automatisk bekräftelse på att en arbetsskadeanmälan har kommit in. Jag finner därför inte skäl att ytterligare kommentera det inträffade.

text: Vad som i övrigt förevarit i ärendet föranleder inte någon kommentar från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det som jag har anfört avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Fråga om underrättelse till ambassad om frihetsberövandet av en rysk medborgare m.m.

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 juli 2009, framförde ryske medborgaren AA klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Stockholms län, åklagare vid Åklagarmyndigheten och Stockholms tingsrätt. Dessa klagomål har behandlats i JO:s ärende med dnr 3832-2009. Beslut i det ärendet fattades den 25 november 2009 av dåvarande chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, som efter viss utredning inte fann anledning att vidta några ytterligare åtgärder.

text: I anmälan framförde AA även klagomål mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, och dessa behandlas inom ramen för nu aktuellt ärende. Av anmälan i denna del framgick bl.a. följande.

text: Den 7 juni 2009 frihetsberövades AA som misstänkt för stöld. Han begärde vid flera tillfällen att få kontakta ryska ambassaden och att han skulle få ringa till sin familj, men fick inte den möjligheten. Varje dag från och med den 8 juni 2009 begärde han att få sjukvård, men fick inte det. AA gjorde även gällande att hans bagage hade blivit plundrat och att hans dator hade blivit stulen.

text: Utredning

text: Utdrag ur AA:s behandlingsjournal och patientjournal inhämtades och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården, som anmodades att yttra sig över vad AA anfört om dels möjligheten att få sjukvård, dels möjligheten att få ringa till ambassaden och till sina anhöriga. I sitt remissvar anförde myndigheten, region Stockholm, genom dåvarande regionchefen BB, följande (bifogad bilaga har utelämnats här). Kriminalvårdens remissvar avser de delar som berör Kriminalvården. Kriminalvården konstaterar att anmälan i många avseenden berör Polismyndigheten och Sveriges Domstolar.

text: Sammanfattning anmälan i de delar det rör Kriminalvården

text: CC (ska rätteligen vara AA; JO:s anmärkning) anför bl.a. att trots han vid upprepade tillfällen uttalat önskemål att kontakta den ryska ambassaden och sina

text: föräldrar, ej fått denna möjlighet. Vidare anför AA att dennes bagage blivit plundrat och dennes laptop blivit stulen. Slutligen anför AA att han varje dag från den 9 juni 2009 begärt sjukvård, men ej fått denna tillgodosedd.

text: VO Kronobergs yttrande VO Kronobergs yttrande bifogas i sin helhet som bilaga.

text: Styrande dokument beträffande kontakt med ambassad

text: Av

text: 1 § lag (1989:152)

text: om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår att om en utlänning berövas friheten efter beslut av en myndighet, skall den som ansvarar för verkställigheten av beslutet på begäran av utlänningen utan dröjsmål underrätta hans hemlands konsulat om frihetsberövandet samt vidarebefordra meddelanden från honom till konsulatet. När en utlänning har berövats friheten skall han utan dröjsmål upplysas om sin rätt att begära att konsulatet skall underrättas om frihetsberövandet och om sina möjligheter att få meddelanden till konsulatet vidarebefordrade. Av

text: 2 § lag (1989:152)

text: om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår om den som är berövad friheten inte motsätter sig det, skall hans hemlands konsul beredas tillfälle att besöka honom, samtala och brevväxla med honom samt se till att han får hjälp att ta tillvara sin rätt. Av

text: 3 § lag (1989:152)

text: om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår att vid tillämpningen av 1 och 2 §§ skall iakttagas vad som i lag eller annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad friheten att ta emot besök eller att skriftligen eller muntligen utväxla meddelanden. Av övergångsbestämmelserna till lag (

text: ) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten, framgår att i den mån artikel 39 i eller första protokollet till konsularkonventionen den 30 november 1967 med Sovjetunionen innehåller regler om underrättelseskyldighet tillämpas i stället de reglerna. Av den bilaterala konsularkonventionen med Sovjetunionen (

text: SÖ 1968:6

text: prop. 1968:28

text: ), framgår att underrättelse om frihetsberövandet till konsulatet ska ske oberoende om den frihetsberövade begär det. Av

text: 7 § 1

text: kap. kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ) framgår att häktet skall informera en utländsk häktad om hans eller hennes rättighet att hemlandets konsulat underrättas enligt lagen (

text: ) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten, om sådan information inte tidigare lämnats av annan myndighet. Att den häktade fått sådan information skall antecknas i den häktades journal. Om den häktade önskar att sådan underrättelse lämnas till konsulat eller beskickning skall den lämnas utan dröjsmål och senast inom 48 timmar.

text: Styrande dokument beträffande kontakt med anhörig

text: Av

text: 12 § lag (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäL) framgår bl.a. att telefonsamtal mellan den häktade och en person utanför förvaringslokalen får äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. Den häktade skall vägras telefonsamtal som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Inte heller den som är häktad på grund av misstanke om brott får ta emot eller ringa telefonsamtal som kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Av 16 § HäL framgår bl.a. att beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott är det undersökningsledaren eller åklagaren som skall avgöra om eller i vad mån det finns hinder för medgivande enligt 11–12 §§ på grund av att åtgärden kan medföra fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras.

text: Ett beslut enligt första stycket som innebär inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden (restriktioner) får meddelas endast om den häktade får underkastas restriktioner enligt 5 a § 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Av

text: 5 a § 24

text: kap. RB framgår att om rätten beslutar att häkta någon, förordnar att någon skall kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal, skall den samtidigt på begäran av åklagaren pröva om den häktades kontakter med omvärlden skall få inskränkas. Tillstånd till sådana restriktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 10.1 att de europeiska fängelsereglerna är tillämpliga på var och en som häktats av rättslig myndighet eller frihetsberövats till följd av dom. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 24.2 att kommunikation och besök kan bli föremål för inskränkningar och kontroll om detta är nödvändigt på grund av pågående brottsutredningar, för upprätthållandet av ordning och säkerhet, för att förhindra brott eller skydda brottsoffer, men sådana inskränkningar, inklusive särskilda restriktioner som beslutats av behörig rättslig myndighet, ska ändå medge en godtagbar lägsta kontaktnivå. Av de europeiska fängelsereglerna framgår av 24.8 att de intagna ska tillåtas att omedelbart underrätta sina familjer om att de fängslats eller förflyttats till annat fängelse samt om de drabbas av allvarlig sjukdom eller skada.

text: Styrande dokument beträffande sjukvård

text: Av 4 § HäL framgår bl.a. att vid behandlingen av den häktade skall hänsyn tas till den häktades hälsotillstånd. En häktad som bedöms behöva hälso- och sjukvård eller som begär att läkare skall tillkallas, skall så snart som möjligt undersökas av läkare, om inte sådan undersökning uppenbarligen är onödig. Av 7 § 2 kap.

text: KVFS 2007:1

text: framgår bl.a. att så snart det kan ske efter inskrivningen i häkte skall den häktade erbjudas att få träffa sjuksköterska. Den som vid sammanträffandet med sjuksköterskan visar sig vara i behov av läkarkontakt skall få sådan så snart det lämpligen kan ske. Visar den häktade tecken på sjukdom eller drabbas han eller hon av olycksfall skall detta utan dröjsmål anmälas till häktets sjukvårdspersonal och ansvarig kriminalvårdsinspektör. Vid akut fara skall den häktade omedelbart komma under sjukvård.

text: Styrande dokument beträffande intagnas egendom

text: Av 5 § 5 kap.

text: KVFS 2007:1

text: framgår att till förvaring i häktet får normalt endast tas emot personliga tillhörigheter som kan anses nödvändiga under den häktades vistelse i häktet, såsom kläder för utevistelser, värdehandlingar, värdesaker och pengar, och som utan olägenhet kan förvaras av häktet. Värdeföremål skall förvaras i säkerhetsskåp. Av 6 § 5 kap.

text: KVFS 2007:1

text: framgår att en förteckning med beskrivning skall upprättas över alla tillhörigheter som förvaras av häktet och egendom med stort ekonomiskt värde skall även fotograferas. Förteckningen skall skrivas under av den häktade och den tjänsteman som upprättat förteckningen. Om den häktade vägrar att skriva under skall ytterligare en tjänsteman kontrollera förtecknade föremål och skriva under förteckningen. Förteckningen skall löpande uppdateras avseende inlämning och uttag av tillhörigheter, vilka skall vara kvitterade av den häktade. En inventering av den häktades tillhörigheter skall äga rum vid behov och anteckning om att sådan inventering gjorts skall göras på det dokument där egendomen finns förtecknad. Den häktade skall erbjudas att närvara vid sådan inventering.

text: Häktet ansvarar enbart för egendom som tagits emot för förvaring och förtecknats. Sådan egendom skall förvaras så att den inte kan åtkommas av obehörig. Häktet skall ha rutiner som garanterar att häktads egendom hanteras på ett säkert sätt. Häktet ansvarar inte för personlig egendom som den häktade innehar hos sig.

text: Kriminalvården gör följande bedömning:

text: Beträffande underrättelse till/kontakt med ambassaden Det står klart att konsularkonventionen mellan Sverige och Sovjetunionen endast ska tillämpas i förhållande till den Ryska federationen och ryska medborgare (att konsularkonventionen är omförhandlad med denna följd framgår av

text: SÖ 1993:32

text: ; JO:s anmärkning). Bestämmelserna är tillämpliga på alla former av frihetsberövanden som beslutas av myndigheter. Underrättelse ska lämnas av den myndighet som verkställer beslutet om frihetsberövandet, i allmänhet polisen eller Kriminalvården. Polismyndigheten ombesörjer i första hand att underrättelse lämnats då en utlänning är gripen eller anhållen och förvaras i polisarrest. Har en frihetsberövad person av polisen överlämnats till ett häkte innan underrättelse lämnats, är det häktet där den intagne vistas som skall lämna underrättelsen. Det är således viktigt att häktet i samband med inskrivningen tar reda på om polisen lämnat underrättelse om frihetsberövandet. Har underrättelse lämnat av polis behöver inte ny underrättelse lämnas. I detta aktuella fall finner utredningen inget svar på om denna kontroll utförts. När det gäller medborgare i Ryssland gäller enligt den särskilda överenskommelsen att konsulatet skall underrättas omedelbart om frihetsberövandet. Enligt konventionen innebär detta att underrättelse skall lämnas inom loppet av en till tre dagar från tidpunkten för frihetsberövandet beroende på kommunikationsförhållandena (detta framgår av punkten 1 D i första protokollet till konventionen och även av

text: prop. 1988/89:74 s. 21

text: ; JO:s anmärkning). En underrättelse till konsulat eller beskickning bör i första hand lämnas per telefon, telefax eller e-post. Om konsulatet inte kan nås på något av dessa sätt kan underrättelse sändas per post. Av VO Kronobergs utredning i detta aktuella ärende framgår att häktet brevledes informerade den ryska ambassaden först den 11 juni 2009. Således fyra dagar efter det att AA frihetsberövats. Med anledning av detta finner Kriminalvården att det finns anledning till att kritisera häktet. Regionjurist kommer att följa upp detta särskilt i samband med rättsvårdsmöte för att säkerställa en korrekt hantering. Beträffande möjligheten att kontakta eller att ta emot besök från ambassaden gäller vad som i lag eller annan författning annars är föreskrivet om rätt för den som är berövad friheten att ta emot besök eller ringa. Det innebär att frågan om direkt kontakt med ambassadpersonal skall prövas utifrån lag (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I detta specifika fall var AA belagd med restriktioner och således skulle frågan om kontakt med ambassad avgöras i första hand av åklagare. Någon åklagarframställan beträffande möjlighet till direkt kontakt med ambassaden har ej lämnats ut av AA. Detta är Kriminalvårdens slutsats då häktet har en väl förankrad rutin kring detta. Åklagarframställan dokumenteras av häktet rutinmässigt i Kriminalvårdens klientadministrativa system KLAS.

text: Beträffande kontakt med familjen Av utredningen framgår att AA var belagd med restriktioner. Vidare finns ingenting i utredningen som styrker att AA lämnat ut en åklagarframställan för prövning. Kriminalvården finner därmed inget skäl att ifrågasätta AA:s uppgifter att han ej personligen ringt familjen eftersom någon sådan begäran ej hanterats av åklagaren. Och således ej kunnat beviljas av häktet. Frågan huruvida det då finns skäl att kritisera häktet kvarstår.

text: Dock, av de europeiska fängelsereglerna som även är tillämpliga för häktade framgår tydligt att kommunikation och besök kan bli föremål för inskränkningar och kontroll om detta är nödvändigt på grund av pågående brottsutredningar, för upprätthållandet av ordning och säkerhet, för att förhindra brott eller skydda brottsoffer, men sådana inskränkningar, inklusive särskilda restriktioner som beslutats av behörig rättslig myndighet, ska ändå medge en godtagbar lägsta kontaktnivå. Vidare framgår att de intagna ska tillåtas att omedelbart underrätta sina familjer om att de fängslats. I detta specifika fall kan anses rimligt att AA:s familj, genom häktets försorg underrättats.

text: Beträffande sjukvård AA anför att han den 9 juni 2009 (enligt anmälan: den 8 juni 2009; JO:s anmärkning) begärt att få sjukvård utan att häktet hörsammat detta. Av utredningen i ärendet framgår att sjukvårdsmottagningen vid VO Kronoberg har mottagningstid varje måndag, tisdag och onsdag. Sjuksköterska går då runt på avdelningarna och enligt särskild sjukvårdslista träffar sjuksköterskan de intagna. Sjukvårdslistan finns i ”porten” på varje avdelning. Klienterna kan när som helst påtala att de önskar kontakt med sjukvårdsavdelningen, antingen personligen direkt till personalen eller via porttelefonen i bostadsrummet. Det finns en väl förankrad rutin och personalen för löpande in på denna lista de klienter som önskar kontakt med sjukvårdsmottagningen. Akuta fall rapporteras direkt till sjukvårdsmottagningen, alt. efter kontorstid till jourläkare. Av AA:s sjukvårdsjournal framgår att han träffade sjuksköterska den 10 juni 2009, dvs. dagen efter han enligt uppgift efterfrågat sjukvård. Vid detta tillfälle anlitade sjuksköterskan en rysktalande telefontolk och ett informationssamtal genomfördes. Vid detta informationssamtal fick AA erforderlig information om sjukvårdsmottagningens verksamhet och hur de intagna får kontakt med mottagningen. Vidare gjordes en hälsoundersökning och bedömning av AA:s hälsotillstånd. Sjuksköterskans bedömning var att det ej förelåg behov av läkarkontakt.

text: Beträffande AA:s egendom Av utredningen i ärendet framkommer att häktet vid avvisiteringen då AA ankom häktet, förtecknat dennes tillhörigheter. Detta framgår av särskild avvisiteringsrapport daterad den 7 juni 2009. Vidare framgår att det ej finns någon laptop upptagen på avvisiteringsrapporten. Av avvisiteringsrapporten framgår att en bag lämnats in för förvaring till förrådet. Det framgår inte om denna bag kan ha innehållit nämnda dator. Dock står klart att denna bag även lämnades ut i samband med AA:s avgång tillsammans med dennes övriga egendom. Kriminalvårdens regionjurister i Stockholm kommer att följa upp hanteringen av intagnas egendom. Dels inom ramen för rättsvårdsmöten, dels genom en regional utbildning, som specifikt berör de intagnas egendom och hanteringen av dessa. Utbildningen kommer att hållas innan årsskiftet 2009 för att säkerställa denna hantering. Målgruppen är förrådsmästare och samtliga verksamhetsområden i Stockholm kommer att ges möjlighet att skicka två representanter.

text: I ett beslut den 17 mars 2011 anförde chefsJO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering m.m. Kriminalvården har i remissyttrandet redogjort för innehållet i den rättsliga reglering som har aktualiserats med anledning av AA:s anmälan. Jag vill i det sammanhanget göra följande tillägg och framföra vissa synpunkter.

text: Av förarbetena till

text: 1 § första stycket lagen (1989:152)

text: om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten framgår att underrättelsen ska lämnas av den myndighet som verkställer beslutet om frihetsberövande, i allmänhet polisen eller Kriminalvården. Har den frihetsberövade av polisen överlämnats till en annan myndighet (JO:s kursivering), exempelvis ett häkte, innan underrättelsen lämnats, blir det den myndigheten som ska lämna underrättelsen (jfr

text: prop. 1988/89:74 s. 20

text: f.)

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för innehållet i 1 kap. 7 §

text: KVFS 2007:1

text: . Bestämmelsen tar enligt min uppfattning sikte på Kriminalvårdens ansvar för att viss information lämnas, och att det dokumenteras, i de situationer som anges i 1 § andra stycket första ledet lagen (

text: ) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten.

text: Bestämmelsen i 1 kap. 7 §

text: KVFS 2007:1

text: anger inte någon skyldighet för Kriminalvården att dokumentera att myndigheten har kontrollerat om polismyndigheten redan har underrättat ambassaden eller konsulatet om frihetsberövandet. Inte heller anger den att Kriminalvården ska dokumentera att en frihetsberövad utlänning som är häktad eller av andra skäl har intagits i häkte har upplysts om sina möjligheter att få meddelanden vidarebefordrade (jfr 1 § andra stycket andra ledet lagen [1989:152] om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten). Denna skyldighet följer dock av Kriminalvårdens föreskrifter om journal.

text: Av

text: 1 § första stycket 2 förordningen (1976:376)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. framgår att förordningen gäller i fråga om den som har anhållits eller gripits på grund av misstanke om brott. Av

text: 1 a § samma förordning

text: följer att det för varje person som enligt 1 § är intagen i häkte ska föras journal enligt föreskrifter som Kriminalvården meddelar.

text: Enligt 20 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om journal,

text: KVFS 2008:11

text: , ska anteckningar föras löpande. I journalen ska införas alla beslut som har fattats, viktiga händelser samt väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om klienten. Även omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i häkte ska antecknas. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår bl.a. att det i daganteckningarna förs kortfattade övriga löpande anteckningar om t.ex. kontakter med andra myndigheter.

text: Underrättelse till ryska ambassaden om frihetsberövandet Kriminalvården har i sitt yttrande anfört att det är polismyndigheten som i första hand ska se till att underrättelse lämnas då en utlänning är gripen eller anhållen och förvaras i arrest. Jag delar den uppfattningen såvitt avser de fall då det är polismyndigheten som ansvarar för arresten där den frihetsberövade förvaras. På vissa platser i landet, bl.a. i häktet Kronoberg, är det emellertid i stället Kriminalvården som ansvarar för arrestverksamheten. I de situationerna kan den rättsliga regleringen och uttalandena i förarbetena knappast uppfattas på annat sätt

text: än att ansvaret för att lämna underrättelsen, om den då inte redan har lämnats av polismyndigheten, åvilar Kriminalvården från det att den frihetsberövade tas in i arresten. Det styrande är således vilken myndighet som ansvarar för ”förvaringen” av den frihetsberövade.

text: Av utredningen framgår att AA frihetsberövades den 7 juni 2009 och att han samma dag togs in i häktet Kronobergs arrestlokaler. Vidare framgår att häktet den 11 juni 2009 underrättade ryska ambassaden om frihetsberövandet.

text: I samband med att AA togs in i arresten borde häktet Kronoberg ha kontrollerat om en underrättelse till ambassaden redan hade lämnats av polismyndigheten. Huruvida en sådan kontroll gjordes framgår inte av den intagnes behandlingsjournal eller av utredningen i övrigt. Detta är en brist för vilken Kriminalvården inte kan undgå kritik. – Om en sådan kontroll hade gjorts hade den utvisat att polismyndigheten vid den tidpunkten inte hade lämnat någon underrättelse till ambassaden. Detta framgår av utredningen i JO:s ärende med dnr 3832-2009. – Häktet Kronoberg kan inte heller undgå kritik för att ha lämnat underrättelsen till ambassaden först fyra dagar efter det att AA togs in i arresten.

text: Upplysningar till den frihetsberövade utlänningen om dennes rättigheter Som Kriminalvården redogjort för i sitt remissyttrande följer det av 1 § andra stycket andra ledet lagen (

text: ) om underrättelseskyldighet m.m. när utlänningar är berövade friheten att den frihetsberövade ska underrättas om sina möjligheter att få meddelanden till konsulatet vidarebefordrade. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet om häktet vidtog några åtgärder i det avseendet, dvs. om de själva lämnade den informationen eller om de kontrollerade om polismyndigheten redan hade gjort det. Kriminalvården kan inte undgå kritik för den bristande dokumentationen även i dessa avseenden.

text: Övrigt Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det hade varit lämpligt att häktet hade underrättat AA:s anhöriga om frihetsberövandet.

text: Vid min granskning har det i övrigt inte framkommit något som ger anledning till kritik eller något ytterligare uttalande.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Säljarnas Arbetslöshetskassa för handläggningen av ett ärende om innehållande av arbetslöshetsersättning

text: Anmälan

text: AA har anmält Säljarnas Arbetslöshetskassa för att kassan utan formligt beslut har hållit inne hans arbetslöshetsersättning. I anmälan har bl.a. följande anförts.

text: AA blev arbetslös i juni 2008. Kassan betalade ut ersättning fram till januari 2009, då utbetalningarna upphörde utan föregående kommunicering eller beslut. När AA ringde till kassan blev han upplyst om att beslutet grundade sig i att han innehade FA-skattsedel.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Säljarnas Arbetslöshetskassa, genom kassaföreståndaren BB. Hon uppgav vid telefonsamtal den 4 och den 5 februari

text: 2009 huvudsakligen följande.

text: Varje årsskifte får kassan maskinellt uppgift från Skatteverket om skattesats och skattesedel för kassans medlemmar. I december 2008 fick kassan information om att AA innehade en F-skattsedel som han inte hade upplyst kassan om. Eftersom denna uppgift innebar att AA eventuellt inte var ersättnings-berättigad startade kassan en utredning. Under den tid utredningen pågick stoppades utbetalningarna till AA. Han fick därför inte någon utbetalning den 9 respektive den 22 januari. Åtgärden dokumenterades inte i något formligt beslut. Så brukar inte heller ske i dessa fall. Däremot brukar en skrivelse skickas ut till den berörde där kassan redogör för varför en utredning inletts och vad detta får för konsekvenser. Hon kan dock inte säkert säga om en sådan skrivelse skickats till AA då någon kopia inte finns kvar i akten. Kassan var emellertid i kontakt med AA upprepade gånger under december 2008 och januari 2009. Han bör då ha fått information om den utredning som inletts och att hans ersättning skulle innehållas. Utredningen avslutades efter att AA inkommit med handlingar som förklarade varför han innehade en F-skattsedel. Den första utbetalningen skedde den 5 februari 2009. AA fick då ut de ersättningar som tidigare hållits inne.

text: Säljarnas Arbetslöshetskassa anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan.

text: Kassaföreståndaren BB gav in remissvar enligt följande.

text: Styrelsen har behandlat ärendet vid sitt sammanträde den 24 april 2009 och lämnar härmed följande yttrande: Kassan har vid årsskifteskörningen den 22 december 2008, med skatteverket, fått uppgifter att medlem har F/FA skattsedel. Detta innebär att kassan skall utreda om medlem startat egen verksamhet då han tidigare haft A-skatt. Enligt anmälan till arbetslöshetskassan förbinder sig medlem att meddela kassan vid ändrade förhållanden, vilket inte skett då han skaffade F/FA skatt i november 2008. Enligt 66 § i AFL kan kassan innehålla ersättning som skall betalas till medlem under utredningstiden. Kassan innehöll den ersättning som skulle utbetalas den 9 januari 10 ersättningsdagar och den 22 januari ytterligare 10 ersättningsdagar. Den 8 januari hade handläggaren kontakt med medlemmen och meddelade då muntligt att hans ärende var spärrad under utredningstiden och att kassan vill ha uppgifter om varför han skaffat F/FA skatt. Han inkom med begärda handlingar den 15 januari och den innehållna ersättningen utbetalades den 5 februari 2009, då kassan hade sin nästa utbetalningskörning. (Kassan har utbetalning var 14:e dag.) Styrelsen har konstaterat att det var rätt att innehålla ersättning då det fanns risk för att han inte var ersättningsberättigad. Vad kassan brustit i är att medlem ska ha ett skriftligt beslut om att hans ersättning innehölls under utredningstiden. Kassaföreståndaren kommer att ha en genomgång med personalen om rutinerna vid innehållande av ersättning under utredningstiden. AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret men han har inte avhörts.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst kontroll av att myndigheter och andra organ under JO:s tillsyn har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva en myndighets eller arbetslöshetskassas beslut. JO:s granskning är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar därför inte ta ställning till om ett avgörande är riktigt i sak. Mot den bakgrunden har JO:s granskning inte avsett kassans bedömning att hålla inne ersättning under utredningstiden.

text: Utgångspunkten har således varit att innehållandet av AA:s ersättning skedde med stöd av

text: 66 § tredje stycket lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring, ALF, enligt vilken ersättning som tillkommer den sökande kan hållas inne i avvaktan på utredning i ärendet om det finns sannolika skäl att en sökande med stöd av bestämmelsens första stycke ska frånkännas rätt till arbetslöshetsersättning. Ett sådant frånkännande kan ske om en sökande medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter. I anslutning härtill kan det även noteras att arbetslöshetskassans möjligheter att provisoriskt innehålla ersättning utvidgades genom en ny bestämmelse som trädde i kraft den 2 mars 2009. Enligt

text: 70 §

text: ALF kan arbetslöshetskassan, om det finns sannolika skäl att anta att en sökande ska stängas av från rätten till ersättning eller att ersättningen ska sättas ned, besluta att ersättningen ska hållas inne eller lämnas med lägre belopp till dess kassans slutliga beslut fattas.

text: JO har tidigare uttalat att en arbetslöshetskassas bedömning att hålla inne ersättning i avvaktan på utredning är att se som ett beslut i ett ärende om rätt till ersättning enligt ALF (se

text: JO 2007/08 s. 233

text: ). Ett sådant beslut ska därmed meddelas i


nyckelord: Omhändertagande Visitation

title: Installation av programvara i intagnas datorer

text: Anmälan

text: AA klagade på att personal i anstalten Åby utan de intagnas vetskap hade installerat ett s.k. ”spionprogram” i de intagnas privata datorer för att kontrollera om någon hade anslutit telefon till datorn för att koppla upp sig mot Internet. Enligt AA var denna åtgärd alltför långtgående, eftersom det installerade programmet listar samtliga filer som har använts, t.ex. brev från den intagne till hans advokat eller skapandet av just det dokumentet. AA ifrågasatte också om inte det aktuella programmet var licenspliktigt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Uppsala för yttrande. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom dåvarande kriminalvårdschefen BB, i huvudsak följande (bilagda handlingar har här utelämnats).

text: Utredning

text: Genom ett tillstånd den 10 juni 2004 innehar AA en egen dator i bostadsrummet. Datorn har undersökts av anstaltspersonal i syfte att kontrollera om någon otillåten kommunikation skett via datorn. Det är upplyst att den programvara som använts inte är licenspliktig och kan kopieras från Internet.

text: Bedömning

text: Av

text: 24 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår bland annat att en intagen får inneha personliga tillhörigheter om det kan ske utan olägenhet. Kriminalvårdsstyrelsens allmänna råd om innehav av viss teknisk utrustning (

text: KVVFS 2000:14

text: ) gav till och med den 14 september 2005 tillämpningsanvisningar beträffande bland annat innehav av datorer. Den 15 september trädde nya föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVVFS 2004:13

text: ) i kraft. Sjätte kapitlet behandlar frågor om innehav. Enligt 6 kap. 4 § får den intagne inte inneha eller använda annan datorutrustning än den som tillhandahålls av kriminalvårdsmyndigheten då han är i anstalt. Den bestämmelsen skall träda i kraft den 1 januari 2005. Enligt de tidigare anstaltsföreskrifterna (

text: KVVFS 1998:8

text: , 69 §) och de nya (

text: KVVFS 2004:13

text: , 4 kap. 3 §) får den intagne inte inneha eller använda annan telefonutrustning än den som tillhandahålls av kriminalvårdsmyndigheten då han är i anstalt. JO har tidigare uttalat följande (JO 1997/98 s. 190).

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl. a. husrannsakan och liknande intrång. Skyddet mot husrannsakan och liknande intrång är inte absolut, utan det kan jämlikt RF

text: 2 kap. 12 §

text: begränsas genom bestämmelse i lag eller, efter bemyndigande i lag, genom annan författning i vissa särskilt angivna fall. Sådan begränsning får dock, enligt samma lagrum, göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Dessa grundlagsbestämmelser är självfallet tillämpliga på intagna i kriminalvårdsanstalt i samma mån som på varje svensk medborgare och på dem som i det här aktuella sammanhanget är likställda med dessa. Kriminalvården har ansvar för att ordning och säkerhet upprätthålls i kriminalvårdsanstalterna. Mot bakgrund därav utförs dagligen kontroller av bl.a. de intagnas bostadsrum, väskor och andra förvaringsanordningar. I enlighet med vad som ovan angetts är även sådana undersökningar definitionsmässigt att anse som husrannsakan (jfr JO 1993/94 s. 79). Något uttryckligt lagstöd för sådana åtgärder finns emellertid inte. I ett lagstiftningsärende år 1978 (prop. 1978/79 s. 28 f.) berördes denna fråga. Departementschefen fann då att när det gällde husrannsakan och andra liknande intrång fick själva frihetsberövandet anses innebära en rättighetsinskränkning av så övergripande och vittgående slag att undersökningar av förvaringslokalen eller av egendom inom denna i jämförelse därmed framstod som helt underordnade åtgärder. Departementschefen menade också att de intagna inte kunde tillerkännas någon egentlig besittningsrätt eller dispositionsrätt över förvaringslokalen i förhållande till myndigheterna. Vidare fann departementschefen att det låg i sakens natur att undersökning av lokaler som nyttjas för förvaring av dem som har berövats friheten får företas utan särskilt författningsstöd i den utsträckning som behövs för ett effektivt vidmakthållande av frihetsinskränkningen. Detsamma gällde ifråga om all den egendom som finns inom förvaringslokalen så länge den kan undersökas utan att de intagnas kroppsliga integritet samtidigt träds förnär. Någon skillnad härvidlag, fortsatte departementschefen, behövde inte heller göras mellan egendom som finns i gemensamma utrymmen inom förvaringslokalen och egendom som de intagna har hos sig i bostadsrummet. Mot bakgrund av det anförda fann departementschefen inte skäl att lägga fram något förslag till lagreglering av de berörda kontrollåtgärderna. Undersökning av lokaler och egendom som finns i lokalerna dokumenteras normalt inte. I de fall något otillåtet påträffas i en intagens bostadsrum dokumenteras fyndet eftersom det då blir inledningen på ett ärende där den intagne normalt skall få möjlighet att ta del av dokumentationen. Det finns regler om granskning av brev och andra försändelser till och från den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. Enligt 25 § KvaL skall brev mellan intagen och advokat undantas från granskning. JO har i flera beslut framhållit att skyddet för förtrolig kommunikation bara gäller under den tid ett brev befordras och att därefter reglerna om husrannsakan tar vid (JO 1994/95 s. 175). Det är förenat med relativt stora arbetsinsatser att upprätthålla förbudet för de intagna att inneha och använda annan telefonutrustning än den som tillhandahålls av kriminalvårdsmyndigheten. Det är fråga om utrustning som är svår att hitta och det är också fråga om tekniska lösningar av varierande slag som kriminalvårdstjänstemän inte alltid har kunskaper om. Det är inte bara fråga om mobiltelefoner. Exempelvis kan en dator med några enkla handgrepp förses med telefonutrustning. Det generella förbud mot egna datorer som inträder den 1 januari 2005 kommer att medföra en enklare hantering. Kriminalvårdsmyndigheten är sammanfattningsvis av uppfattningen att det varit riktigt att undersöka AA:s dator på angivet sätt och i angivet syfte.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Han framförde därvid vissa kompletterande uppgifter. Vidare gjorde han gällande att en uppgift som myndigheten hade lämnat var felaktig.

text: AA:s skrivelse remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Uppsala för yttrande. I sitt förnyade remissvar anförde myndigheten följande (bilagd handling har här utelämnats).

text: Kriminalvårdsmyndigheten har i den tidigare skrivelsen påstått att det program som använts för att kontrollera informationen i den intagnes dator hade avinstallerats genom anstaltspersonalens försorg. Den uppgiften har visat sig vara felaktig. Programmet hade inte avinstallerats. Det är mycket beklagligt att påståendet varit fel. Den självklara ambitionen är att myndighetens utsagor skall vara riktiga. Det är också med hänsyn till den intagne, AA, beklagligt att programmet inte avinstallerats. AA har erbjudits hjälp med att avinstallera programmet.

text: AA yttrade sig över det förnyade remissvaret.

text: Kriminalvårdsstyrelsen (numera Kriminalvården, huvudkontoret) anmodades därefter att yttra sig över AA:s anmälan, remissvaren från Kriminalvårdsmyndigheten Uppsala och AA:s yttranden över remissvaren. Kriminalvårdsstyrelsen lät med anledning därav inhämta ett yttrande från Kriminalvårdsmyndigheten Uppsala. Av detta yttrande framgår följande.

text: Beslutet om medgivande av innehav av dator innehåller villkor om att datorn inte får förvaras på annan plats än i bostadsrummet eller vid behov i skolan, utrustningens plombering får inte brytas och den intagne får inte låta annan intagen bruka utrustningen. Datorn får inte användas för datorkommunikation. Den intagne måste redovisa vad som finns på datorns hårddisk. Något villkor om att datorn kan komma att genomsökas har ej ställts eftersom en anstalt alltid har rätt att genomsöka egendom i anstalt, se tidigare yttrande från myndigheten. Det finns några intagna som fortfarande får inneha egna datorer. Detta är en följd av de övergångsregler som anvisades i samband med ikraftträdandet av

text: KVVFS 2005:2

text: . Anstalten installerar inte några program i de intagnas datorer längre. I avvaktan på uttalande från JO/KVS har anstalten valt att undvika ett dylikt förfaringssätt. Det kan också nämnas att behovet av dessa visitationsåtgärder minskar i takt med att de gamla tillstånden fasas ut. I en snar framtid kommer enbart intagna att få tillgång till anstaltens datorer. Det kan inte ifrågasättas vår rätt att installera program i kriminalvårdens datorer. Den information som finns i datorn har vi rätt att titta på, om detta kan det inte råda några tveksamheter. Myndighetens uppfattning är den att det är verktyget, installationen av programmet, som är själva kärnfrågan. Beträffande de av AA ställda frågorna konstaterar myndigheten först att programmet inte kräver licens. Då dessutom visitation av egendom i anstalt är en form av husrannsakan kan inte myndigheten finna att den av AA redovisade avtalstexten har någon betydelse. Tveklöst har myndigheten inte haft AA:s samtycke till att installera programmet. Med anledning av den uppfattning i frågan som redovisats i tidigare yttrande har myndigheten agerat utifrån att installationen varit ett led i visitationen och således ej krävt samtycke. Av tidigare yttrande till JO i detta ärende samt av vad som ovan nämnts, framgår att kriminalvården har rätt att titta på den information som finns i datorn.

text: Genom att installera ett program har anstalten använt ett tekniskt hjälpmedel för att undersöka datorn. I kommittébetänkandet ”Framtidens kriminalvård”

text: SOU 2005:54, s. 551

text: f., föreslås att kriminalvårdens befogenhet att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa, skall lagregleras. Det anger att undersökning får ske med tekniska hjälpmedel eller andra hjälpmedel, t.ex. genom användning av narkotikahund. Detta behöver dock inte regleras i lag. Förslaget innebär, som myndigheten ser det, en lagreglering av en praxis som bl.a. bygger på uttalanden i

text: prop. 1978/79:62 s. 28

text: f. Myndighetens tidigare redovisade ställningstagande grundar sig på att vi har sett programmet som ett tekniskt hjälpmedel i undersökningen av datorn. Andra hjälpmedel som vi använder oss av i visitationer är exempelvis verktyg för att öppna tekniska apparater och olika kemiska reagenser som används vid test av materia som kan misstänkas vara narkotiska preparat. Av

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt, framgår bl.a. att egendom som skall tas om hand i samband med annan undersökning skall förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som verkställt omhändertagandet. I detta fall har en dator tagits med för närmare undersökning. Något egentligt omhändertagande har inte skett. I ett beslut från JO den 23 mars 2003 riktade JO kritik mot anstalt för underlåtenhet att förteckna egendom som omhändertagits i ett bostadsrum (JO 2003/04 s. 138). JO anförde att egendom bör förtecknas även om avsikten endast är att ta med egendomen för närmare undersökning. Vilka former av granskningsåtgärder som myndigheten senare vidtar dokumenteras inte. Någon underrättelse till den intagne om dessa åtgärder har inte skett. Myndigheten kan inte se att det föreligger någon skyldighet för kriminalvården att underrätta intagna om vilka visitationsåtgärder som vidtas mot egendom som undersöks. Som ovan nämnts har anstalten inte inhämtat AA:s samtycke (och inte heller trott sig behöva det). Myndigheten är även tveksam över betydelsen av ett sådant samtycke. Det råder nog ingen tvekan om att ett nekande till visitationsåtgärden skulle ha kunnat inverka på AA:s rätt att inneha egen dator i anstalt. JO har tidigare beskrivit ett dylikt samtycke som illusoriskt.

text: Mot bakgrund av detta yttrande och vad som i övrigt förekommit i ärendet anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom överdirektören CC, i huvudsak följande.

text: Som framgår av kriminalvårdsmyndighetens yttranden är det enligt 6 kap. 4 § Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVVFS 2005:25

text: , så att intagna numera inte medges innehav av egna datorer. Föreskrifterna innehåller därför heller ingen särskild reglering beträffande innehav av egna datorer. Att det finns ett fåtal intagna som fortfarande innehar egna datorer beror på att det lämnades möjlighet till det i övergångsbestämmelser införda i de tidigare gällande föreskrifterna och allmänna råden för verkställighet i anstalt,

text: KVVFS 2004:13

text: . I de numera upphävda allmänna råden om innehav i bostadsrum av viss teknisk utrustning,

text: KVVFS 2000:14

text: , reglerades bl.a. frågor kring intagnas innehav av egna datorer. Oavsett att de allmänna råden inte längre gäller får vad som sägs där alltjämt anses vara vägledande vid bedömningen av de spörsmål som är aktuella i detta ärende. Den fortsatta framställningen baserar sig därför huvudsakligen på tidigare förhållanden.

text: Vilka åtgärder får en kriminalvårdsmyndighet vidta vid visitation av intagnas datorer och annan teknisk utrustning

text: Kriminalvården anses ha befogenhet att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa i syfte bl.a. att vidmakthålla frihetsberövandet. Den befogenheten innefattar också rätt att undersöka innehållet i en dators hårddisk. Kriminalvården har alltså rätt att vidta de åtgärder som erfordras för att kontrollera

text: att datorn inte används i syften som inte är förenliga med verkställigheten av påföljden eller som kan hota ordningen och säkerheten inom anstalten. Sådan kontroll kan ske på olika sätt. I

text: KVVFS 2000:14

text: angavs att uppgiften att kontrollera en dators hårddisk lämpligen kunde ordnas genom att anstalten anlitade ett företag med specialistkompetens. Kostnaderna för detta kunde under vissa omständigheter läggas på den intagne. Emellertid finns det inget som hindrar att kontrollen av hårddiskens innehåll görs av anstalten. I många fall krävs emellertid specialistkompetens för att säkerställa att kontrollen inte äventyrar datorns funktion. Vid anstalterna finns ingen sådan personal anställd. Om det blir nödvändigt med en mer ingående kontroll såsom t.ex. att begagna sig av ett sådant avsökningsprogram på det sätt som skett i detta ärende måste det ske med hjälp av personer med specialistkompetens. Att installera ett från Internet hämtat avsökningsprogram innebär alltid en risk för att virusproblem kan uppkomma. Sådana problem torde dock kunna minimeras om kontrollen sköts av professionell personal.

text: I vilken utsträckning skall den intagne underrättas om/godkänna åtgärderna

text: I

text: KVVFS 2000:14

text: angavs att den intagne snarast av introduktionsansvarig personal skulle informeras om vad som gällde för innehav av bl.a. dator. Därefter skulle den intagne, redan innan en ansökan om innehav av dator prövades, påminnas om den information som lämnats tidigare. Man skulle vidare mera i detalj underrätta den intagne om vad som skulle komma att gälla för innehavet. Innehavet av dator skulle förenas med villkor och en särskild beslutshandling med angivande av villkoren för innehavet skulle upprättas. Den informationen borde innefatta att innehållet i datorns hårddisk kunde komma att kontrolleras. Mot bakgrund av vad den intagne underrättats om hade denne att bestämma sig för om han ville ansöka om att få inneha sin dator i bostadsrummet. I och med att en sådan ansökan beviljades hade den intagne också godkänt de med beslutet förknippade villkoren. Någon underrättelse/godkännande av på vilket sätt en kontroll av innehållet i en dators hårddisk kan utföras är i normalfallet inte nödvändigt. Det kan ske med olika metoder. Om det emellertid är så att kontrollen förutsätter att ett program installeras i den intagnes dator är det något som inte får ske utan att denne är informerad om och har godkänt det. Det får anses vara ett sådant ingrepp i datorn att det förutsätter ägarens tillstånd. Huvudkontoret gör således i detta avseende en annan bedömning än Kriminalvårdsmyndigheten Uppsala.

text: Hur skall detta dokumenteras

text: Någon dokumentation av själva kontrollåtgärderna torde inte vara nödvändig. Sådana åtgärder får anses vara ett faktiskt handlande som inte är underkastat formaliakrav. Först när något otillbörligt påträffas vid kontrollen som kan ge upphov till sanktioner eller andra åtgärder mot den intagne uppkommer dokumentationsskyldighet. Som ovan framgått dokumenterades medgivandet att inneha en egen dator i form av ett beslut där också villkoren för innehavet angavs. I detta fall borde där ha dokumenterats att kontroll kunde komma att ske med hjälp av en installation av avsökningsprogram i datorn. Huvudkontoret delar kriminalvårdsmyndighetens uppfattning att ett omhändertagande av egendom skall förtecknas även om avsikten endast är att ta

text: med egendomen för undersökning. Att ett sådant omhändertagande kunde ske borde ha ingått i den ovan angivna allmänna informationen till intagna om vad som gällde för innehav av egna datorer.

text: Avslutande kommentar

text: Det aktuella avsökningsprogrammet finns i olika varianter som fritt kan hämtas hem från Internet. Dessa varianter har olika licensvillkor som t.ex. att man måste äga datorn. I vissa av dem finns inga sådana begränsningar och det framgår inte av handlingarna vilken version som använts i detta fall. Oavsett det är det AA anför om brott mot licensvillkoren, något som i så fall är en sak mellan kriminalvården och programinnehavaren som han inte är part i. AA gavs tillfälle att yttra sig över huvudkontorets remissvar.

text: I beslut den 7 april 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Kriminalvården anses ha befogenhet att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa i syfte att vidmakthålla frihetsberövandet av den intagne och upprätthålla ordningen och säkerheten i anstalten (se

text: prop. 1978/79:62 s. 28

text: f. samt JO 1999/2000 s. 148 f. och 1997/98 s. 190 f.). Av utredningen framgår att kontrollen av hårddisken i AA:s dator gjordes för att undersöka om datorn hade använts i strid med de villkor som gällde för innehav av egen dator. Mot bakgrund av det anförda har jag inte något att erinra mot den vidtagna åtgärden.

text: Som Kriminalvårdens huvudkontor har anfört är emellertid en sådan åtgärd som att installera ett avsökningsprogram i en intagens egen dator så ingripande att den intagne måste informeras om och godkänna åtgärden. Av utredningen framgår att AA inte informerades om att det aktuella programmet skulle komma att installeras i hans dator. Han har således inte heller givits möjlighet att lämna sitt samtycke till åtgärden. Jag är kritisk till detta.

text: Enligt

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt skall egendom som skall tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning eller i enlighet med

text: 64 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall, om det är möjligt, ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Kriminalvården skall, om inte något annat är särskilt föreskrivet, se till att egendomen förvaras på ett betryggande sätt.

text: Såvitt framgår av utredningen har omhändertagandet av AA:s dator inte förtecknats. För detta kan anstalten inte undgå kritik.

text: Jag utgår från att anstalten mot bakgrund av det anförda ser över sina rutiner i fråga om kontrollåtgärder som vidtas beträffande de intagnas egendom.

text: I fråga om dokumentationen av de villkor som gällde för AA:s innehav av dator delar jag huvudkontorets uppfattning. Mot bakgrund av att Kriminalvårdens nya