title: Kritik mot Sociala myndighetsnämnden i Åtvidabergs kommun för att inte tillräckligt ha övervägt åtgärden att genomföra ett videosamtal med en enskild inom ramen för en utredning om ekonomiskt bistånd

sammanfattning: Inom ramen för en utredning om ekonomiskt bistånd genomförde en nämnd ett videosamtal med den enskilde. Syftet med utredningsåtgärden var att få ett underlag för att kunna bedöma om den enskilde bodde ensam i sin bostad eller inte. Under videosamtalet fick den enskilde genom att filma i sitt hem bl.a. visa sin hall, sina garderober, sitt badrumsskåp, några skåp i köket och sovrummet. I beslutet uttalar JO att han ser att en socialnämnd kan ha ett befogat intresse av att genomföra ett videosamtal på det nu aktuella sättet. JO tydliggör i beslutet vilka överväganden nämnden i så fall måste göra innan den genomför ett videosamtal med det angivna syftet. JO uttalar sig också om hur nämnden bör hantera frågan om den enskildes samtycke till en sådan åtgärd. I det aktuella fallet hade nämnden inte dokumenterat några överväganden inför att åtgärden vidtogs. Inte heller framstod det genom remissvaret som att nämnden alls hade gjort några överväganden av de slag som nu är aktuella. Nämnden hade inte heller hanterat frågan om den enskildes samtycke på ett korrekt sätt. JO riktar därför kritik mot nämndens handläggning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Åtvidabergs kommun och förde fram bl.a. följande:

text: För att få ekonomiskt bistånd var hon tvungen att vara med på ett videosamtal med sin handläggare vid socialtjänsten för att bevisa att en bostadslös vän inte längre bodde hos henne. Hon ombads att öppna skåp och lådor för att visa att de endast innehöll hennes saker och kläder. Hon känner sig kränkt av det.

text: Utredningen

text: JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialtjänsten och begärde därefter att Sociala myndighetsnämnden i Åtvidabergs kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: Av nämndens remissvar framgår bl.a. följande:

text: Beskrivning av ärendet

text: – – – När ansvarig handläggare fick vetskap om att AA hade en vän boende i sin bostad i februari 2022 fick hon frågan om de var sambos. Sambor har ingen laglig underhållsskyldighet mot varandra, men likställs vid prövning av rätten till ekonomiskt bistånd med gifta och registrerade partners. Det innebär att sammanboende har ett ömsesidigt ansvar för kostnader i hushållet och att sambors gemensamma inkomster och tillgångar ligger till grund för beräkning vid rätten till bistånd. AA uppgav att de inte hade ett sådant förhållande och hon fick då även fick information om inneboendekontrakt. – – – För att ha rätt till ekonomiskt bistånd fick AA i första hand information om utredning gällande samboskap, men även information om inneboendekontrakt. AA:s vän ville inte folkbokföra sig på adressen, inte betala hyra och inte ansöka tillsammans med AA. Han valde istället att flytta. För att styrka en flytt krävs i normalfallet ändrad folkbokföringsadress. Då detta inte var möjligt då vännen inte var folkbokförd på den aktuella adressen behövde därmed ett hembesök göras för att utreda boendesituationen. […] Utifrån socialtjänstens då rådande tidsbrist fanns ingen möjlighet att erbjuda AA ett hembesök i närtid varpå hon fick ett förslag om videosamtal istället. Hon accepterade detta. Videosamtalet genomfördes mycket snabbt i enlighet med hur ett normalt hembesök genomförs. AA informerades om hur ett hembesök brukar gå till varpå hon själv fick visa runt i bostaden. Hon uttryckte att det var jobbigt vilket även märktes. AA:s boendesituation och eventuella samboskap utreddes för att handlägga ansökan om försörjningsstöd. Lösningar erbjöds och hon accepterade en av dem. Då

text: socialtjänstlagen

text: och

text: folkbokföringslagens

text: regelverk måste efterföljas utreder socialtjänsten rätten till bistånd via bevisföring och kontrollfunktioner och kan därmed inte enbart lita på klientens ord.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: Inriktningen på min granskning

text: I det här beslutet uttalar jag mig om det videosamtal som socialtjänsten genomförde med AA inom ramen för sin utredning om ekonomiskt bistånd. Jag vill dock framhålla att jag inte gör några uttalanden om huruvida det var riktigt att bevilja AA ekonomiskt bistånd med stöd av den utredning som nämnden hade vid beslutstillfället och som inkluderade bl.a. vad som kommit fram under det aktuella videosamtalet. Det är en fråga som JO normalt inte uttalar sig om, och det finns inte skäl att göra avsteg från den principen i det här fallet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning när någon har ansökt om bistånd (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). Syftet med en sådan utredning är att klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från nämnden. Varje ärende om ekonomiskt bistånd ska bli så utrett som dess beskaffenhet kräver (

text: 23 § förvaltningslagen

text: [2017:900], FL). Det innebär att socialnämnden ansvarar för att ett materiellt riktigt beslut kan fattas i ärendet och att utredningen ges en sådan omfattning som det kräver. Det finns emellertid inte några mer detaljerade bestämmelser om hur en utredning ska göras.

text: Utgångspunkten är att en utredning om rätt till bistånd ska genomföras tillsammans med den enskilde (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL). Vid all verksamhet ska socialtjänsten beakta bestämmelsen i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL om att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet. I det ligger bl.a. att socialnämnden måste väga det intrång i den personliga integriteten som en åtgärd från nämndens sida medför mot de intressen som myndigheten ska tillgodose (se

text: JO 2017/18 s. 427

text: ). Det innebär att en myndighet får ingripa i ett enskilt intresse endast om åtgärden kan antas leda till det avsedda resultatet. Åtgärden får aldrig vara mer långtgående än vad som behövs och får vidtas endast om det avsedda resultatet står i rimligt förhållande till de olägenheter som kan antas uppstå för den som åtgärden riktas mot (

text: 5 § tredje stycket

text: FL).

text: Vidare ska handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. (

text: 11 kap. 5 §

text: SoL.) I övrigt ska den innehålla tillräcklig, väsentlig och relevant information. Med handläggning av ärenden avses alla åtgärder från det att ett ärende inleds till dess att det avslutas genom beslut.

text: Dokumentationen ska utformas med respekt för den enskildes integritet. Den enskilde bör hållas underrättad om de journalanteckningar och andra anteckningar som förs om honom eller henne. Om den enskilde anser att någon uppgift i dokumentationen är oriktig ska detta antecknas. (

text: 11 kap. 6 §

text: SoL.) Ytterligare regler om dokumentation finns i Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: SOSFS 2014:5

text: ) om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS.

text: Omständigheterna i det här ärendet

text: AA ansökte om ekonomiskt bistånd. Under handläggningen av ärendet berättade AA den 7 februari 2022 för sin handläggare att en hemlös vän bodde hos henne sedan i november 2021. Handläggaren informerade då om att AA, för att hon och vännen inte skulle betraktas som sambor, antingen behövde skriva ett inneboendekontrakt med sin vän eller visa att han flyttat ut från bostaden.

text: I flera e-postmeddelanden som därefter skickades mellan AA och handläggaren fördes en diskussion om huruvida AA och vännen skulle betraktas som sambor. AA angav i sina meddelanden att hon och vännen inte var sambor. I ett epostmeddelande från handläggaren till AA den 23 februari 2022 angav handläggaren att om AA och vännen inte sökte bistånd som sambor, skulle troligtvis ett hembesök behöva göras för att undersöka om vännen bodde kvar i bostaden.

text: Under ett telefonsamtal den 24 februari 2022 beskrev AA bl.a. hur vännens sovarrangemang såg ut i lägenheten. Handläggaren uppgav att om vännen skulle betraktas som inneboende, behövde ett inneboendekontrakt upprättas samtidigt som han betalade halva hyran och elkostnaden.

text: I ett e-postmeddelande den 24 eller 25 februari 2022 angav AA att vännen skulle flytta ut senast nästa dag. Efter ett telefonsamtal med AA den 25 februari 2022 antecknade handläggaren bl.a. följande i journalen:

text: [AA] uppger att [vännen] åkte därifrån igår eftersom hon inte skulle få några pengar om han bodde där … AA undrar om vi behöver komma på ett hembesök för att se att han inte bor kvar där. Undertecknad erbjuder AA en tid för videosamtal på måndag då hon kommer att få visa upp sitt hem. AA tar emot det och ska ställa klockan för att vara uppe när vi ringer. I en journalanteckning från den 28 februari 2022, med anledning av det aktuella videosamtalet, angavs bl.a. följande:

text: Videosamtal genomförs med AA istället för hembesök. AA uttrycker att hon tycker att det är ett intrång och att hon inte känner sig betrodd. AA visar runt lägenheten. Hon visar hallen, garderober, badrum, badrumsskåp, kök, skåp i kök och slutligen vardagsrum/sovrum … Det finns inget i lägenheten som tyder på att han bor kvar. I ett e-postmeddelande den 3 mars 2022 ifrågasatte AA videosamtalet. Handläggaren svarade i ett e-postmeddelande att videosamtalet var enklare att utföra än ett hembesök, att hembesök ibland är det enda alternativet för att utreda ett ärende och att ett sådant besök får genomföras om det finns ett tydligt syfte med det.

text: Bedömning i det här fallet

text: Den centrala frågan i det här ärendet är om socialtjänstens överväganden och förberedelser i övrigt varit tillräckliga inför åtgärden att genomföra videosamtalet med AA. I det sammanhanget kommer jag också att beröra frågan om hur socialtjänsten dokumenterat sin handläggning av ärendet.

text: Överväganden inför att en integritetskänslig åtgärd vidtas Vid prövningen av en ansökan om ekonomiskt bistånd ska socialnämnden i första hand ta ställning till om den enskilde är i behov av stöd och hjälp och om behovet kan tillgodoses på något annat sätt än genom bistånd. För att kunna göra en sådan prövning måste nämnden i sin utredning skaffa sig en helhetsbild av den enskildes ekonomiska situation. Vilka utredningsåtgärder som behöver

text: vidtas och hur uppgifterna ska hämtas in bör bestämmas i samråd mellan handläggaren och den som har ansökt om bistånd. Uppgifter ska i första hand komma från den enskilde själv. Det är givetvis endast uppgifter som är relevanta för biståndsbedömningen i det enskilda ärendet som ska begäras in. (Jfr JO:s beslut den 5 oktober 2015, dnr

text: Som framgått genomförde socialtjänstens handläggare ett videosamtal med AA den 28 februari 2022. Syftet med åtgärden var enligt nämnden att få ett underlag för att kunna bedöma om AA bodde ensam i sin bostad eller inte. Hur det förhåller sig på den punkten kan nämligen ha en avgörande betydelse för frågan om den enskilde har rätt till det sökta biståndet eller inte.

text: När en enskild ansöker om ekonomiskt bistånd kan det ibland vara svårt för socialnämnden att avgöra om den sökande är sammanboende med någon annan. Den enskilde kan vidare sakna möjlighet att ta fram egentlig bevisning som stöder de uppgifter som han eller hon lämnat om sina förhållanden och sitt stödbehov. Mot den bakgrunden har JO tidigare uttalat att en socialnämnd kan ha ett befogat intresse av att göra ett hembesök i den enskildes bostad (se JO 2011/12 s. 377). Vid ett sådant hembesök kommer en handläggare hem till den enskilde för att undersöka vilket behov av bistånd som kan finnas och för att bilda sig en uppfattning om under vilka omständigheter han eller hon lever. Det finns emellertid inte någon författningsbestämmelse som uttryckligen ger nämnden rätt att i ett ärende om bistånd undersöka en enskild persons bostad.

text: Hembesök är ett utredningsmedel som alltså inte får tillgripas utan vidare och som måste hanteras med stor försiktighet. Det kan aldrig bli fråga om att socialnämnden mot den enskildes vilja ger sig själv tillträde till någons bostad. Det finns i det sammanhanget anledning att påpeka att ett hembesök otvivelaktigt utgör ett intrång i den biståndssökandes integritet (se JO 2013/14 s. 387).

text: Av framför allt tidsskäl gjordes inte något hembesök hos AA. I stället erbjöds hon ett videosamtal för att på det sättet visa att hon inte längre hade en inneboende hos sig och inte heller var sammanboende med den personen.

text: Vid det aktuella videosamtalet uppmanades AA att – i stället för att som vid ett hembesök när handläggaren själv går runt i bostaden och gör sina iakttagelser – visa delar av sitt hem genom att filma vissa utrymmen med en kamera. Av utredningen framgår att AA filmade i hallen, garderober, badrum, badrumsskåp, kök, skåp i kök och vardagsrum/sovrum.

text: Det finns stora likheter mellan den åtgärd som vidtogs i det här fallet och ett hembesök, såväl i hur den genomfördes som i det intrång i den enskildes personliga integritet som den innebar.

text: Jag utesluter inte att det i vissa fall kan finnas ett befogat intresse av att genomföra ett videosamtal på det nu aktuella sättet i stället för att göra ett

text: hembesök om det är nödvändigt för att nämnden ska kunna bilda sig en uppfattning bl.a. om den enskildes hjälpbehov. Från integritetsskyddssynpunkt ser jag samtidigt ingen anledning att bedöma ett videosamtal som genomförts på det nu aktuella sättet annorlunda än ett hembesök. I vart fall om båda dessa åtgärder haft samma syfte och praktiskt taget genomförts på ett likartat sätt, nämligen att göra vissa utrymmen i hemmet tillgängliga för socialtjänstens undersökning.

text: I likhet med vad som gäller för hembesök finns det inte någon uttrycklig bestämmelse som tillåter att förvaltningen genomför ett videosamtal inom ramen för en utredning om ekonomiskt bistånd. För att åtgärden ändå ska få vidtas, t.ex. på det sätt som skett i AA:s fall, krävs därför att vissa förutsättningar är uppfyllda. Utöver att åtgärden i sig ska anses vara ändamålsenlig och proportionerlig, behöver den enskilde också samtycka till åtgärden.

text: Det videosamtal som genomfördes tillsammans med AA innebar otvivelaktigt ett intrång i hennes integritet genom att hon uppmanades att filma vissa utrymmen i sin bostad. Innan en sådan ingripande åtgärd över huvud taget kunde genomföras fanns det därför flera frågor som nämnden först behövde överväga och ta ställning till.

text: Det är till att börja med mycket viktigt att nämnden har klart för sig vad syftet med en utredningsåtgärd ska vara och om det kan tillgodoses genom t.ex. ett videosamtal. Ett övergripande krav är att åtgärden över huvud taget behöver vidtas. Nämnden behöver därför avgöra om t.ex. ett videosamtal från bevissynpunkt är ett tillräckligt bra alternativ till ett hembesök eller någon annan utredningsåtgärd. Ett högt krav på ändamålsenlighet bör i det sammanhanget kunna ställas på utredningsåtgärden.

text: Därutöver behöver nämnden ta ställning till hur åtgärden rent praktiskt ska genomföras för att minimera intrånget i den enskildes integritet. Det innebär att nämnden inte bara ska bedöma åtgärdens ändamålsenlighet, utan den ska också göra en proportionalitetsbedömning som, t.ex. när den enskilde under ett videosamtal ombeds att filma vissa utrymmen i sin bostad, klargör bl.a. vilka rum i den enskildes bostad som nämnden behöver se och om det finns behov av att även kunna se t.ex. innehållet i vissa lådor, garderober och andra slutna utrymmen.

text: Det bör vidare kunna krävas att den enskilde får ta del av nämndens bedömning i de här delarna. Det är närmast en förutsättning för att den enskilde ska förstå vad syftet med åtgärden är, hur den kommer att genomföras och på vilket sätt nämnden gjort sina överväganden om det intrång i hans eller hennes integritet som åtgärden kan innebära. Det är i sig av avgörande betydelse för att den enskilde också ska kunna ta ställning till åtgärden och värdera om den kan accepteras. Viktigt här är att ett sådant samtycke är reellt och att det inte är fråga om ett samtycke som den enskilde känner sig tvingad att lämna. I det ligger

text: också att den enskilde ska underrättas om vad konsekvenserna är av att ett samtycke inte lämnas till åtgärden. Innebörden av det är att om nämnden ser en risk för att en ansökan om bistånd kan komma att avslås om inte den enskilde medverkar till en utredningsåtgärd, t.ex. därför att det befintliga utredningsmaterialet är otillräckligt, måste nämnden upplysa den enskilde om detta. Jag återkommer nedan till frågan om samtycke när det gäller det i det här fallet aktuella videosamtalet.

text: Överväganden av det här slaget ska vidare dokumenteras, företrädesvis i journalen. Om inte detta görs är det nästintill omöjligt för en tillsynsmyndighet att i efterhand ta del av hur nämnden resonerat i fråga om åtgärden och hur nämnden kom fram till att åtgärden trots allt kunde genomföras.

text: I den journal angående AA som jag har tillgång till finns det över huvud taget inte några överväganden av det här slaget dokumenterade. Det är en brist som jag ser allvarligt på.

text: Jag kan vidare inte uppfatta nämndens remissyttrande på annat sätt än att den faktiskt inte gjorde några överväganden alls av det nämnda slaget innan videosamtalet kom på tal och senare också genomfördes. Jag får i stället närmast intrycket av att AA:s handläggare under telefonsamtalet med AA den 25 februari 2022 kom på och föreslog åtgärden som ett alternativ till ett hembesök. Att videosamtalet var praktiskt genomförbart innebär naturligtvis inte att det endast utifrån det kunde motiveras. Avsaknaden av överväganden av de slag som jag angett ovan är inte acceptabel. Även det är alltså en brist i nämndens hantering av AA:s ärende. Samtycke Videosamtalet innebar som nämnts att handläggaren skulle kunna se sig omkring i AA:s bostad men även i slutna utrymmen som lådor och garderober. Enligt min mening fanns det därför anledning för nämnden att förvissa sig om att AA, med det uttalade syfte som videosamtalet hade, verkligen lämnade sitt samtyckte till åtgärden. Hennes samtycke var nämligen en avgörande förutsättning för att videosamtalet skulle få genomföras om också övriga förutsättningar för det var uppfyllda.

text: Inför videosamtalet tillfrågades AA, såvitt jag kan förstå, endast om det gick bra att handläggaren hade ett videosamtal med henne i stället för att genomföra ett hembesök på plats. Det framgår inte annat än att hon i det läget lämnade sitt samtycke till videosamtalet. Det framgår emellertid inte om AA informerades om möjligheten att vägra ett videosamtal eller för den delen ett hembesök. Inte heller framgår det om hon informerades om hur videosamtalet var tänkt att genomföras eller på vilket sätt hon skulle behöva medverka. Det kan alltså ifrågasättas om AA fick tillräcklig information för att kunna lämna ett reellt samtycke till videosamtalet. Under videosamtalet uttryckte AA viss tveksamhet inför handläggarens önskemål om att hon skulle filma vissa utrymmen i bostaden, och att hon ansåg att åtgärden att filma sitt hem på det sättet utgjorde

text: ett intrång som hon uppenbarligen inte ville underkasta sig. Handläggaren avbröt emellertid inte videosamtalet för att försäkra sig om att AA faktiskt samtyckte till att fortsätta filma i sitt hem.

text: Enligt min mening borde handläggaren i den situation som uppkom ha kontrollerat om AA verkligen samtyckte till att fortsätta videosamtalet. I sitt remissvar har nämnden inte reflekterat över om den tveksamhet som AA uttryckte under videosamtalet kunde innebära att hon återkallat samtycket till åtgärden. Nämnden har därför brustit i frågan om samtycke såväl inför som under videosamtalet. Det är jag kritisk till. Nämnden förtjänar kritik Jag kan konstatera att nämnden brustit i sin handläggning på flera sätt och att det sammantaget inneburit att åtgärden att genomföra det nu aktuella videosamtalet med AA inte övervägts tillräckligt noggrant. Nämnden har inte heller säkerställt att AA fått den information om åtgärden som hon behövt för att kunna ta ställning till den. På grund av det har inte heller integritetsaspekterna i ärendet beaktats i tillräcklig utsträckning. Att handläggningen inte heller dokumenterats på ett korrekt sätt bidrar också till att jag ser allvarligt på det inträffade. Nämnden förtjänar kritik för de nämnda bristerna. Avslutande anmärkningar I min granskning av socialtjänsternas handläggning av ärenden om ekonomiskt bistånd är det inte sällan så att frågor om den enskildes personliga integritet aktualiserats men utan att myndigheterna reflekterar över det eller i vart fall inte redovisar att de gjort det i sina utredningar. Om det är så att integritetsaspekter inte beaktas tillräckligt noggrant finns det en uppenbar risk för att enskilda utsätts för större intrång i sin personliga integritet än vad som kan anses försvarbart. Det är i så fall inte tillfredsställande. Jag har för avsikt att i mitt fortsatta tillsynsarbete följa frågan om hur socialtjänsterna hanterar enskildas personliga integritet i ärenden om bistånd.

text: Avslutningsvis vill jag ta upp frågan om dokumentation. Jag har i det här beslutet fört fram att en socialtjänst noggrant behöver dokumentera, företrädesvis i en journal, vilka överväganden som den gör inför att den vidtar en åtgärd som riskerar att utgöra ett intrång i den enskildes personliga integritet. Min uppfattning är att sådan dokumentation ofta saknas i de ärenden som kommer under min granskning. Vad det beror på kan jag inte utifrån det här ärendet svara på. Jag kan dock konstatera att det inte är tillfredsställande att det finns brister i det här avseendet. Jag finner med anledning av det skäl att skicka det här beslutet för kännedom till Socialstyrelsen och Inspektionen för vård och omsorg.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Dokumentation
Förhör
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för handläggningen av en förundersökning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 april 2006, framförde AA klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning m.m. Av anmälan och till denna fogade handlingar framgick att en polisanmälan om att AA:s dotter utsatts för övergrepp den 19-20 juni 2005 gjordes i anslutning till händelsen och att videoförhör med dottern hölls först den 4 oktober samma år samt att AA därefter inte hört något från polisen.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K94326-05 och diarieblad i Åklagarmyndighetens, 2:a åklagarkammaren i Göteborg, ärende 402A-2827-05 infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Den 20 juni 2005 gjordes en anmälan om att AA:s förståndshandikappade dotter, BB (född 1979), blivit sexuellt ofredad av minst en man. Ett förhör hölls med BB samma dag, vid vilket hennes moster var närvarande. Efter att BB uppgivit att hon blivit våldtagen övervägdes att låta BB genomgå en gynekologisk undersökning. Eftersom det visade sig att en sådan undersökning skulle behöva genomföras under narkos beslutades att någon undersökning inte skulle göras. Den 11 juli 2005 hördes personal från det boende där BB var bosatt. Den 19 juli 2006 lottades ärendet in på åklagarkammaren och två dagar senare utfärdade åklagare direktiv om att videoförhör skulle hållas med BB och att detta förhör skulle hållas av utbildad personal. Målsägandebiträde för BB förordnades den 22 juli 2005. Åklagaren skickade den 2 september 2005 en påminnelse till polisen. Videoförhöret med BB hölls den 4 oktober 2005 och någon utskrift av förhöret skedde aldrig. Åklagaren skickade den 21 januari 2006 en förfrågan till polisen om utredningsläget. Den 7 mars 2006 beslutades att förundersökningsledningen skulle återgå till polismyndigheten som den 11 april 2006 lade ned förundersökningen p.g.a. bristande spaningsresultat.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet, varvid särskilt skulle belysas handläggningen av det videoförhör som hållits i ärendet.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar, till vilket var fogat en bilaga med kommentarer från de inblandade polismännen (här utelämnad).

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Målsäganden var förståndshandikappad och hade vid anmälningsupptagningen svårigheter att redogöra för vad som hade hänt. Det låg närmast till hands att anta att hon hade utsatts för ett sexuellt ofredande men det kunde även handla om ett sexualbrott av allvarligt slag. Ärendet får anses ha varit svårbedömt. Det talar för att polispersonalen vid kriminaljouren borde ha kontaktat åklagaren omedelbart och tagit upp frågan om att försöka få en läkarundersökning genomförd samma kväll för att inte någon bevisning skulle gå förlorad. En sådan undersökning hade kunnat ge svar på om målsäganden utsatts för ett sexuellt övergrepp. Nu kom denna fråga att kvarstå obesvarad under hela utredningen. Det är fortfarande osäkert vad som har hänt, vilket måste upplevas som otillfredsställande både för vårdpersonalen vid det hem där målsäganden bor och för hennes anhöriga. Anmälningsupptagaren ansåg sig inte kunna hålla ett regelrätt målsägandeförhör utan skrev ned hennes uppgifter i en promemoria och noterade att ett förhör med henne borde hållas som barnförhör. Det måste ha stått klart för polispersonalen att målsäganden var i behov av ett målsägandebiträde på grund av sitt handikapp och även av det skälet borde åklagaren ha kontaktats så snart som möjligt. Det dröjde en månad innan saken blev anmäld till åklagaren. Under denna tid vandrade ärendet mellan olika polisiära förundersökningsledare med den påföljden att ingen verkar ha tagit riktigt ansvar för utredningen. Åklagaren angav i sina utredningsdirektiv att förhöret skulle videofilmas och med hänsyn till målsägandens förståndshandikapp hållas av lämplig utbildad person. Någon sådan förhörsledare fanns inte direkt till hands. Det kom därför att förflyta oacceptabelt lång tid innan man fick fram den rätta förhörsledaren som kunde genomföra förhöret. I ett sådant läge får man göra det bästa av situationen och ta den förhörsledare som finns tillgänglig för att få den spontana berättelsen i så nära anslutning till händelsen som möjligt. Det går inte att komma ifrån att allt eftersom tiden går utsätts målsäganden på olika sätt för påverkan och minnesbilden av vad som har hänt kan förändras. Det bandade förhöret har aldrig skrivits ut, vilket är oacceptabelt. Finns det ingen skrivhjälp att få är det förhörsledarens sak att skriva ut det, vilket inte alls är särskilt ovanligt att så sker.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från kammaråklagaren DD.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Ett beslut att inleda en förundersökning skall fattas av polismyndighet eller åklagare. Har förundersökningen inletts av polismyndighet och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av förundersökningen avseende brottet övertas av åklagare, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. Åklagare skall

text: också i annat fall överta ledningen när det är påkallat av särskilda skäl (

text: 23 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: I Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledningen av förundersökning i brottmål föreskrivs att åklagare skall överta förundersökningen bl.a. när det under förundersökningen krävs en åtgärd av domstol, t.ex. förordnande av målsägandebiträde och när brottet är svårbedömt eller det annars med hänsyn till utredningens art är påkallat att åklagaren leder förundersökningen (se FAP 403-5, 7 § första och fjärde punkterna).

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Enligt

text: 1 § första stycket första punkten lagen (1988:609)

text: om målsägandebiträde skall målsägandebiträde förordnas när förundersökning inletts i mål om brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: , om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde.

text: I det nu aktuella ärendet var målsäganden förståndshandikappad och anmälan gällde brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: . Mot den bakgrunden är det uppenbart att hon var i behov av ett målsägandebiträde och att ett sådant borde ha förordnats snarast möjligt. Redan på grund av detta borde polismyndigheten omedelbart ha överlämnat förundersökningsledningen till åklagare i stället för att, som nu blev fallet, vänta en månad. Därtill kommer, som polismyndigheten anfört, att ärendet förefaller ha varit svårbedömt. Även med hänsyn till det borde således polisen snabbt ha tagit kontakt med åklagare.

text: Vid förhöret med målsäganden i samband med anmälningsupptagningen konstaterades att förhör med henne behövde genomföras som barnförhör. Trots detta kom det att dröja ända tills i början av oktober 2006, dvs. nästan fyra månader, innan ett sådant videoförhör kunde hållas. Som polismyndigheten anfört är detta dröjsmål inte acceptabelt – inte minst med beaktande av att målsäganden var förståndshandikappad och det redan vid anmälningstillfället anmärktes att hon bl.a. hade svårt att definiera tider. Med hänsyn till målsägandens handikapp var det alltså särskilt viktigt att förhör hölls så snabbt som möjligt, vilket de utredningsansvariga polismännen borde ha insett.

text: Utredningen ger sedan vid handen att det aktuella videoförhöret aldrig skrevs ut. Enligt uppgift synes förklaringen till detta vara det, minst sagt, anmärkningsvärda förhållandet att det inte fanns någon som kunde skriva ut förhöret. Jag kan endast instämma i polismyndighetens bedömning att det är oacceptabelt att ett förhör inte skrivs ut av det skälet att det inte finns någon skrivhjälp. I ett sådant fall ankommer det givetvis på förhörsledaren att själv skriva ut förhöret.

text: Sammanfattningsvis förtjänar polismyndigheten kritik för sin handläggning av ärendet.

type: avgorande


nyckelord: Förhör Förundersökning

title: Kritik mot en förhörsledare för att denne under ett förhör lät en person, som var misstänkt och häktad i det ärende som förhöret avsåg, i alltför stor omfattning ställa frågor till en annan i samma ärende misstänkt person

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot kriminalinspektören BB, Polismyndigheten i Örebro län. Han uppgav bl.a. att BB i egenskap av förhörsledare vid ett förhör som hölls den 4 oktober 2000 tillät CC, som var häktad i ärendet, att agera förhörsledare och ställa frågor till DD som var misstänkt i samma ärende.

text: Protokollet från förhöret hade fogats till anmälan. I detta hade antecknats att förhöret var ett ”konfrontationsförhör där CC får möjlighet att ställa frågor till DD”.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande i följande hänseenden.

text: a) Föregicks förhöret med CC den 4 oktober 2000 av några kontakter med förundersökningsledaren och, om så var fallet, vad avhandlades med avseende på det förestående förhöret? b) Hade förundersökningsledaren gett några direktiv för förhörets genomförande och, om så var fallet, vilka? c) Vem hade beslutat att DD skulle få närvara vid förhöret och att CC skulle få ställa frågor vid detta? d) Hur gick förhöret till?

text: Polismyndigheten (länspolismästaren Bengt Svensson) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från förhörsledaren BB.

text: Bengt Svensson

text: Formerna för förhör I RB

text: 23 kap. 11 §

text: regleras förundersökningsledarens ansvar för förhörets utformning och rätten att ställa frågor eller meddela sig med den hörde när vissa uppräknade kategorier personer tillåts vara närvarande. Förhörsledaren uppger att han kontaktat CC:s ombud som varit förhindrad att närvara och inhämtat dennes medgivande att låta CC själv ställa frågor till DD. Förhörsledaren har vidare före förhöret varit i kontakt med förundersökningsledaren som informerats om CC:s önskemål och inte haft någon erinran. CC har sedan tillåtits framställa sina frågor direkt till DD. Av det utskrivna dialogförhöret framgår vem som ställt frågor, vilka frågor som ställts och de svar som lämnats. – – –

text: Polismyndighetens bedömning Polismyndigheten bedömer att handläggningen följt såväl

text: rättegångsbalkens

text: som förundersökningskungörelsens bestämmelser samt den vägledning som ges i det ovan nämnda referensmaterialet. Utifrån generella utgångspunkter skulle den typ av förhör som nu genomförts möjligen kunna sägas påfordra något närmare direktiv från förundersökningsledaren om tillvägagångssätt och dokumentation.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Västerås för upplysningar och yttrande i följande hänseenden.

text: e) Föregicks förhöret med CC den 4 oktober 2000 av några kontakter med förhörsledaren och, om så var fallet, vad avhandlades med avseende på det förestående förhöret? f) Gav förundersökningsledaren några direktiv för förhörets genomförande och, om så var fallet, vilka? g) Vem beslutade att DD skulle få närvara vid förhöret och att CC skulle få ställa frågor vid detta?

text: Åklagarmyndigheten (överåklagaren EE) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande från chefsåklagaren FF.

text: EE

text: Upplysningar och yttrande i ärendet har inhämtats från chefsåklagaren FF. När det gäller anmodan att lämna upplysningar hänvisar jag till hans yttrande. Utöver vad som framgår av yttrandet har FF tillagt att samma ordförande handlade målet vid häktningsförhandlingen som vid huvudförhandlingen samt att den kritik som riktades mot förhöret vid häktningsförhandlingen inte upprepades vid huvudförhandlingen. FF har vidare uppgivit att utredningen inte slutdelgivits enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: när CC:s försvarare begärde dels att få närvara vid förhör med DD, dels att vissa frågor skulle ställas till DD. Enligt

text: har den misstänkte och hans eller hennes försvarare rätt att ange den utredning de anser önskvärd. Av

text: 23 kap. 18 § andra stycket rättegångsbalken

text: följer att förhör eller annan utredning skall äga rum på begäran av den misstänkte eller dennes försvarare, om det kan antas vara av betydelse för utredningen. Vanligen finns det anledning för förundersökningsledaren att bifalla en sådan begäran om att en viss förundersökningsåtgärd skall vidtas (Se Ekelöf m.fl., Rättegång V, 7 ppl., s. 134 och Gullnäs m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: I, Del 2, s. 23:67 f.).

text: Det har enligt min uppfattning inte framkommit något som ger anledning att ifrågasätta FF:s beslut om att vidta de av försvararen begärda förundersökningsåtgärderna, dvs. att vissa frågor skulle ställas till DD. Rätten för olika personer att närvara vid förhör under förundersökningen regleras i

text: 23 kap. 10 § rättegångsbalken

text: . Av bestämmelsens andra stycke framgår att den misstänkte och dennes försvarare har rätt att närvara vid förhör som de påkallat enligt

text: . Denna närvarorätt är ovillkorlig (Se Ekelöf m.fl., Rättegång V, 7 uppl., s. 133 f., Gullnäs m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: I, Del 2, s. 23:44 och Gärde, Nya

text: rättegångsbalken

text: , s. 301). I detta fall har framställan om utredningsåtgärderna inte gjorts efter det att utredningen slutdelgivits enligt

text: . Försvararens framställan torde då inte vara att se som en begäran enligt

text: , varför en ovillkorlig rätt att närvara vid förhöret inte synes ha förelegat (Se JO 1965 s. 187– 200, särskilt s. 198, Blomkvist, Försvararen, s. 30 och Ekelöf m.fl., Rättegång V, 7 uppl., s. 133 f. Se även TSA 1965 s. 84–94). Det kan vara lämpligt att den misstänkte eller annan är närvarande vid förhör även i andra fall än när ett sådant förhör påkallats enligt

text: (Se

text: SOU 1938:44 s. 289

text: ). Bestämmelsen i

text: 23 kap. 10 § andra stycket rättegångsbalken

text: ger således undersökningsledaren rätt att tillåta annan än förhörsvittne att närvara vid förhör. Av bestämmelsen följer också att den misstänktes försvarare får närvara vid förhör om det kan ske utan men för utredningen. I största möjliga utsträckning bör en sådan framställan bifallas (Se JO 1965 s. 187– 200, särskilt s. 199 och Blomkvist, Försvararen, s. 30). I praxis torde det vara mycket sällsynt att en begäran från försvararen om att närvara vid förhör avslås (Se Ekelöf m.fl., Rättegång V, 7 uppl., s. 134. Se även Blomkvist, Försvararen, s. 31). Undersökningsledaren kan delegera beslutanderätten enligt

text: till förhörsledaren (Se Gullnäs m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: I, Del 2, s. 23:43). I det aktuella fallet står det klart att FF beslutat om att CC skulle tilllåtas närvara vid det aktuella förhöret med DD. Huruvida detta borde ha tillåtits är en bedömningsfråga där olika uppfattningar kan ha skäl för sig. Rättsläget angående när en framställan kan avslås synes vidare vara något oklart. Begäran om att närvara vid det aktuella förhöret har framställts av en misstänkt i syfte att denne skulle kunna tillvarata sin rätt. En sådan begäran bör i största möjliga utsträckning bifallas (Se JO 1965 s. 187–200, särskilt s. 199). Om det finns skäl att tro att annan misstänkt i målet (medmisstänkt) skulle bli lidande av att framställan bifalls bör den misstänkte, enligt min mening, inte tillåtas att närvara vid förhöret. Detta gäller under förutsättning att det kan förväntas att den medmisstänktes intresse av att begäran avslås överväger den misstänktes intresse av att närvara vid förhöret för att kunna tillvarata sin rätt. Det kan också av andra skäl än det nämnda finnas anledning att avslå en begäran från misstänkt om att få närvara vid förhör. Även i dessa fall måste de motstående intressena överväga den misstänktes intresse att närvara för att kunna tillvarata sin rätt. Det kan i detta sammanhang noteras att det inte är möjligt att neka misstänkt att närvara vid förhör som påkallats enligt

text: . Detta måste beaktas vid prövningen. I det aktuella fallet har FF följt huvudregeln och bifallit den misstänktes begäran. Enligt min mening ger vad som framkommit i ärendet inte belägg för att FF inte haft fog för beslutet att tillåta CC att närvara vid förhöret. Är den misstänkte närvarande vid förhör får han eller hon, enligt

text: 23 kap. 11 § rättegångsbalken

text: , framställa frågor till den som hörs i den ordning som undersökningsledaren bestämmer. Förhörsledaren i det aktuella ärendet synes mena att han klargjort för FF att hans tanke var att förhöret skulle genomföras på så sätt att CC direkt fick ställa frågor till DD. Förhörsledaren har uppfattat att FF givit sin tillåtelse till att förhöret genomfördes på detta sätt. FF har å sin sida uppgivit att han inte uppfattat att förhörsledaren avsåg att hålla förhöret på detta sätt, utan att tanken var att CC skulle ställa sina frågor genom förhörsledaren. Det var också FF:s

text: uppfattning att förhöret skulle ske på detta sätt. FF har inte kunnat erinra sig vad som mer i detalj sades vid samtalet med förhörsledaren. De uppgifter som lämnats av FF och förhörsledaren är enligt min mening sådana att det inte blivit klarlagt att FF med full insikt beslutat att CC skulle tillåtas att ställa sina frågor direkt till DD vid förhöret. Att förhöret kommit att ske på det sättet att CC direkt ställde frågor till DD, och att förhöret således inte hållits i enlighet med förundersökningsledarens intentioner, synes ha berott på ett missförstånd mellan FF och förhörsledaren. Jag anser att det ålegat de inblandade, och i synnerhet FF, att tillse att korrekt information lämnas, att denna uppfattas på ett riktigt sätt och att direktiv uppfattas på ett riktigt sätt av förhörsledaren. Det har emellertid, som jag ser det, inte framkommit sådana uppgifter som ger anledning att klandra vare sig FF eller förhörsledaren för det missförstånd som synes ha uppkommit. När det rent allmänt gäller i vilka situationer en misstänkt bör ges möjlighet att direkt ställa frågor till den hörde så förefaller detta spörsmål endast sparsamt ha behandlats i doktrinen. Huvudregel är självfallet att det är förhörsledaren som bör ställa frågorna. I vilka situationer det finns anledning till avsteg från denna huvudregel får betecknas som oklart (Se Blomkvist, Försvararen, s. 31, Bring m.fl., Förhör, s. 74 f., Ekelöf m.fl., Rättegång V, 7 uppl., s. 132 f., Gullnäs m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: I, Del 2, s. 23:46a–23:47 och Gärde, Nya

text: rättegångsbalken

text: , s. 302). Enligt min mening finns det generellt anledning till försiktighet med att tillåta en misstänkt att ställa frågor direkt till den hörde. Av ordalydelsen i

text: 23 kap. 11 § rättegångsbalken

text: framgår att det är undersökningsledaren som skall besluta om formerna för förhöret. Med hänsyn till de uttalanden som gjorts i litteraturen förefaller det dock vara förhörsledaren som normalt beslutar i frågan (Se Blomkvist, Försvararen, s. 31, Bring m.fl., Förhör, s. 74, Gullnäs m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: I, Del 2, s. 23:46a-23:47 och Gärde, Nya

text: rättegångsbalken

text: , s. 302). Den rättsliga grunden för en sådan ordning är inte helt klar. Ordningen torde emellertid kunna motiveras med att undersökningsledaren normalt får anses ha delegerat sin beslutanderätt till förhörsledaren om frågan inte berörts särskilt eller på annat sätt avgjorts. Om FF i detta fall hade överlåtit bestämmanderätten rörande de närmare formerna för förhöret till förhörsledaren kan jag, mot nämnda bakgrund, inte se att ett sådant beslut kan kritiseras. Detta förutsatt att frågan inte konkret hade avhandlats vid kontakten mellan FF och förhörsledaren. Jag gör således sammanfattningsvis den bedömningen att det inte finns anledning att rikta någon kritik mot FF:s handläggning av ärendet.

text: I ett beslut den 25 januari 2002 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om rätten att närvara vid förhör finns i

text: 23 kap. 10 § rättegångsbalken

text: (RB). Enligt första stycket skall om möjligt ett av undersökningsledaren anmodat trovärdigt vittne närvara. Enligt paragrafens andra stycke har undersökningsledaren vidare en generell rätt att bestämma att också någon annan än ett vittne får vara närvarande vid ett förhör. Den misstänkte och hans försvarare har en ovillkorlig rätt att närvara vid sådana förhör som påkallats med stöd av

text: 23 kap. 18 § andra stycket

text: RB. Enligt detta lagrum skall på begäran av den misstänkte eller hans försvarare förhör eller annan utredning äga rum, om detta kan antas vara av betydelse för undersökningen. Vidare får försvararen också i andra fall närvara vid förhör om det kan ske utan men för utredningen.

text: Om den misstänkte eller hans försvarare är närvarande vid ett förhör, får han enligt

text: 23 kap. 11 §

text: RB i den ordning undersökningsledaren bestämmer framställa frågor till den som hörs.

text: Av utredningen framgår att den misstänkte vid tidpunkten för framställningen om förhöret med DD inte på det sätt som anges i

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB hade underrättats om sin rätt att ta del av vad som hade förekommit vid utredningen och att framföra önskemål och synpunkter med anledning av denna (s.k. slutdelgivning). JO har i ett tidigare ärende gett uttryck för uppfattningen att rätten för den misstänkte och hans försvarare att påkalla utredningsåtgärder med stöd av 23 kap. 18 § andra stycket inträder först i och med slutdelgivningen (JO 1965 s. 198). Också andra uppfattningar har emellertid framförts i denna fråga (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: del 2, s. 23:44 med där gjorda hänvisningar).

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet finner jag inte anledning att göra något uttalande med anledning av FF:s beslut att CC skulle tillåtas närvara vid förhöret med DD och framställa frågor till denne.

text: Det finns däremot skäl att behandla frågan om det sätt på vilket förhöret kom att genomföras. I protokollet anges CC som förhörsperson. Av förhörsutskriften framgår emellertid att förhöret till stor del genomfördes på så sätt att CC ställde frågor direkt till DD. Sammanlagt framställde CC ett trettiotal frågor till DD under den del av förhöret som redovisas i dialogform i förhörsutskriften. Också förhörsledaren BB ställde ett antal frågor till DD. Han riktade däremot endast någon enstaka fråga till CC.

text: Förhörsledaren har det fulla ansvaret för genomförandet av förhöret. Han skall därvid bl.a. se till att det inte förekommer några sådana otillbörliga åtgärder som anges i

text: 23 kap. 12 §

text: RB. Ett förhör måste självfallet genomföras på ett sådant sätt att förhörsledaren inte förlorar kontrollen över vad som förekommer vid detta. Jag delar åklagarmyndighetens uppfattning att det generellt finns anledning till försiktighet med att tillåta en misstänkt att ställa frågor direkt till den hörde. Frågor från den misstänkte bör i stället som huvudregel framställas genom förhörsledaren. Det får självfallet under inga omständigheter förekomma att förhörsledarskapet i praktiken helt eller delvis utövas av den misstänkte. Enligt min mening tilläts CC vid förhöret framställa frågor till DD i en omfattning som inte står i överensstämmelse med vad som får anses ha varit lagstiftarens avsikt med bestämmelsen i

text: 23 kap. 11 §

text: RB. Eftersom syftet med förhöret inte var att inhämta uppgifter från CC och det därför ställdes endast någon enstaka fråga till denne, var det vidare missvisande att i protokollet ange CC som förhörsperson.

text: FF har under utredningen uppgett att han var av den uppfattningen att CC skulle ställa sina frågor genom förhörsledaren. BB har i sin tur uppgett att han fått den uppfattningen att han hade fått FF:s tillåtelse att genomföra förhöret på det sätt som skedde. Meningarna om vad som avhandlades mellan förundersökningsledaren och förhörsledaren före förhöret går således isär. Det finns inte någon anledning att anta att ytterligare utredningsåtgärder skulle kunna bringa klarhet i saken. Jag lämnar därför denna fråga.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

title: Kritik mot en tjänsteman vid Miljö- och byggnämnden i Bollnäs kommun för att ha agerat i strid med kravet på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: Handläggaren i ett överklagat beslut om strandskyddsdispens skickade ett e-postmeddelande till överinstansen. Där redogjorde han för ytterligare skäl för avgörandet utöver vad som framgick i beslutet samt kommenterade hur han uppfattade klagandens agerande. JO uttalar att handläggaren genom sitt handlande brutit mot kravet på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Anmälan

text: AA klagade på Miljö- och byggnämnden i Bollnäs kommun för handläggningen av ett ärende om strandskyddsdispens. Han uppgav att handläggaren hade agerat felaktigt i en rad olika avseenden. Till sin anmälan fogade AA ett epostmeddelande som handläggaren hade skickat den 25 februari 2019 till Länsstyrelsen i Gävleborgs län med anledning av att AA hade överklagat ett beslut som nämnden meddelat den 12 december 2018. E-postmeddelandet hade följande lydelse:

text: Hej BB! AA har varit i kontakt med mig och varit rätt otrevlig. Jag har tittat lite på ärendet för att uppdatera mig och upptäckt att nämndsadministrationen hos oss har gjort ett misstag och därför vill jag komplettera i ärendet. Nämnden har bara med min sammanfattning av redogörelsen i protokollet och har missat att klistra in min fulla redogörelse, det är ett fel i nämndssystemet med kopplingar från mallen till protokollet som vi påpekat till dem tidigare. Dock var jag som tjänsteman och nämnden helt eniga i beslutet. Jag vill därför komplettera med fullständig motiveringstext till beslutet, beslutspunkterna är dock desamma. Bifogar hela tjänsteutlåtande som nämnden köpte rakt av. Det har även kommit till vår kännedom att golfbanan som ”klubbhuset” står på sedan en tid tillbaka inte längre är i bruk. Marken är med andra ord helt tillgänglig för allmänheten idag. En ändring till bostadshus bör därför prövas som en nyetablering där det inte finns någon ianspråkstagen tomtmark för ändamålet, frågan är om marken ens är ianspråktagen för någonting huvudtaget nu. Jag bifogar min konversation med AA i ärendet där han även hävdar att ni ska besluta i ärendet extra snabbt på grund av ekonomiska skäl tydligen, ni kan även

text: se hans ton och attityd som han kör med mot oss som kommun/byggnadsnämnd och mig som tjänsteman. Nu kan inte jag tänka mig att ni skulle ändra vårt beslut och ha en annan syn än oss om att det inte finns några skäl att bevilja dispens i detta ärende. Jag bifogar ett liknande ärende från Ovanåker där man ville ändra användningen från nedlagd kiosk/restaurang till fritidshus där ni rev upp den dispensen och det känns som skälen för dispens i detta ärende torde vara ännu mindre. Jag bifogar ert beslut i det ärendet också. Hälsningar CC Bygghandläggare

text: Utredning

text: Efter att JO hämtat in vissa handlingar från Miljö- och byggnämnden i Bollnäs kommun begärde JO att nämnden skulle lämna upplysningar om och yttra sig över hur innehållet i det e-postmeddelande som bifogats till anmälan förhåller sig till bestämmelserna om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Miljö- och byggnämnden beslutade att som sitt remissvar lämna ett tjänsteutlåtande med i huvudsak följande innehåll:

text: Sammanfattning av ärendet

text: En anmälan angående nämndens handläggares hantering av rubricerat ärende har inkommit till JO. I ett svar till länsstyrelsen på begärd komplettering beskriver handläggaren hur han upplevt sökandes agerande. Agerandet är olyckligt och hör inte hemma i detta sammanhang, vilket påtalats för handläggaren. Handläggarens agerande har inte påverkat nämndens beslut i sakfrågan.

text: Ärendet

text: --- Vid handläggning av det aktuella ärendet har det skett misstag. Innehållet i nämndens protokoll från december 2018 var inte komplett. Handläggarens tjänsteutlåtande, som legat till grund för nämndens beslut, har inte bilagts protokollet av dåvarande nämndsekreterare vilket medfört att länsstyrelsen 2019-03-25 efter överklagan från sökande (inlämnad 2019-01-09), återfört ärendet till nämnden för förnyad handläggning då motivering och beslutsunderlag saknats i protokollet. Ärendet behandlades på nytt vid nämndens sammanträde i april 2019. I samband med komplettering av handlingar till Länsstyrelsen kommenterar nämndens handläggare i sitt mail, daterat 2019-02-25, hur han upplevt sökandens agerande. Detta är olyckligt och hör inte hemma i detta sammanhang. Av handläggarens synpunkter på aktuell anmälan framgår att sökanden framfört synpunkter, både via telefon och mail, på handläggarens arbete och nämndens beslut. Tonläget i dessa synpunkter, som även innehåller obefogade antydningar om jäv, brist på kompetens och anklagelser om ett flertal fall där kommunen agerat tvivelaktigt inom andra verksamhetsområden har verkat pressande på handläggaren och medverkat till att han brustit i omdöme och tagit med ovidkommande faktorer i samband med att ärendet kompletterats efter begäran från länsstyrelsen.

text: Agerandet har dock inte på något sätt påverkat miljö- och byggnämndens beslut i ärendet. AA fick tillfälle att kommentera nämndens remissvar.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Att en myndighet ska vara saklig och opartisk i sin verksamhet framgår också av

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: Kravet på objektivitet omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller något annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse. Man talar ibland om en objektiv och en subjektiv sida av grundlagsbestämmelsen. Det subjektiva är hur de involverade myndighetspersonerna själva anser sig ha agerat, medan det objektiva är hur deras agerande kan uppfattas utifrån. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräcklig för att hindra vissa förfaranden. Reglerna om saklighet och objektivitet utgör en konstitutionell grund för bl.a. jävsreglerna i FL. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, fjärde uppl., 2019, s. 54 f.).

text: I samband med att bestämmelsen i

text: 5 §

text: FL infördes uttalade regeringen att det fanns ett värde i att de allmänna krav på objektivitet och saklighet som anges i grundlagen också kommer till uttryck i den lag som direkt vänder sig till förvaltningsmyndigheterna och till de enskilda som berörs av deras verksamhet. Därmed understryks att inte bara

text: förvaltningslagens

text: mera preciserade rättssäkerhetsgarantier utan också denna grundläggande princip alltid måste beaktas i myndigheternas verksamhet. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 60

text: JO har tidigare uttalat att det är viktigt att myndighetspersoner iakttar kraven på saklighet och opartiskhet inte bara vid kontakten med enskilda, utan även vid kommunikation internt och mellan myndigheter (se JO:s beslut den 11 februari 2019 i dnr 7274-2017 och där gjorda hänvisningar).

text: Bedömning

text: Miljö- och byggnämnden beslutade den 12 december 2018 att inte bevilja AA:s ansökan om strandskyddsdispens. Beslutet överklagades och handlingarna i ärendet lämnades över till Länsstyrelsen i Gävleborgs län. Efter att länsstyrelsen begärt komplettering skickade bygghandläggaren CC den 25 februari 2019 ett e-postmeddelande till BB vid länsstyrelsen.

text: I e-postmeddelandet och dess bilaga redogjorde handläggaren för fler skäl till nämndens beslut än vad som framgick av det. Även om skälen av misstag inte

text: hade kommit med i nämndens beslut, så finns det inte utrymme för beslutsmyndigheten att i efterhand motivera, än mindre att ”bättra på”, beslutet (jfr

text: 32 § tredje stycket

text: FL). En handläggare ska givetvis inte heller uttala sig om vilken utgång han förväntar sig av överinstansen.

text: I samband med kompletteringen till länsstyrelsen kommenterade CC även hur han uppfattade AA och bifogade den e-postkonversation som de hade haft. Det kan enligt min mening inte uppfattas på annat sätt än att syftet var att försöka påverka länsstyrelsen till att få en negativ uppfattning om AA.

text: CC har genom sitt agerande brutit mot kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och han förtjänar därför kritik.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Ansökan Barn/ungdom Omhändertagande

title: Kritik mot Utbildnings- och omsorgsnämnden i Älvkarleby kommun för brister i hanteringen av en fråga om omedelbart omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU)

sammanfattning: Ordföranden i utbildnings- och omsorgsnämnden beslutade att omhänderta två barn med stöd av 6 § LVU. Besluten fastställdes av förvaltningsrätten. På grund av en ”felräkning på dagar” försummade nämnden att inom rätt tid ansöka om vård av barnen. De omedelbara omhändertagandena upphörde därmed. Även om försummelsen i handläggningen förefaller bero på enstaka misstag är det inträffade allvarligt. Istället för att, som nu skedde, fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande, vilket upphävdes av förvaltningsrätten, hade nämnden, i samband med att ansökan om vård lämnades in till domstolen, kunnat göra en framställning till rätten om att barnen omedelbart skulle omhändertas. Det hade då ankommit på domstolen att ta ställning till om det förelåg förutsättningar för ett omedelbart omhändertagande. Ett sådant handlingssätt hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett beslut som socialnämnden fattar om omedelbart omhändertagande endast, till följd av beslutets provisoriska karaktär, ska kunna gälla under begränsad tid.

text: Bakgrund

text: Den 24 februari 2012 beslutade ordföranden i Utbildnings- och omsorgsnämnden i Älvkarleby kommun att omedelbart omhänderta två barn med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Besluten verkställdes samma dag och barnen placerades i ett jourhem. Förvaltningsrätten fastställde besluten om omhändertagande den 7 mars 2012. Den 26 mars 2012 ansökte nämnden om att barnen skulle beredas vård med stöd av

text: 4 §

text: LVU. Samma dag uppmärksammades att nämnden inte hade ansökt om vård inom den tid som anges i

text: 8 §

text: LVU, varför de omedelbara omhändertagandena hade upphört. Utbildnings- och omsorgsnämnden fattade då nya beslut om att omedelbart omhänderta barnen. Besluten underställdes förvaltningsrätten för prövning i samband med att ansökan om vård gavs in till domstolen. Förvaltningsrätten i Uppsala konstaterade i beslut den 27 mars 2012 att nämnden inte inom föreskriven tid hade ansökt om vård och att de omedelbara omhändertagandena hade upphört. Rätten upphävde nämndens beslut av den 26 mars 2012 om omedelbart omhändertagande då några nya omständigheter som kunde ligga till grund för ett omedelbart omhändertagande inte hade visats.

text: Anmälan

text: AA och BB framförde klagomål mot socialtjänsten i Älvkarleby för brister i handläggningen av ärendena rörande vård av barnen enligt LVU.

text: Utredningen

text: Journalanteckningar avseende barnen inhämtades från individ- och familjeomsorgen. Därefter remitterades ansökan till Utbildnings- och omsorgsnämnden.

text: Nämnden, arbetsutskottet, anförde i remissvaret i huvudsak följande.

text: --- Till följd av en miss i handläggningen i form av felräkning på dagar upphörde det omedelbara omhändertagandet att gälla 20120323. BB och hans ombud närvarade vid nämndens möte 20120326 då fråga om ansökan enligt

text: 4 §

text: LVU förhandlades. Huruvida de kände till omständigheterna vid det tillfället är oklart men det nämndes inte. Nämnden fattade beslut om att gå vidare med ansökan men under eftermiddagen blev förvaltningen kontaktad av AA:s ombud som informerade om rådande situation. Ingen inom vår förvaltning hade ännu uppmärksammat detta. BB och AA:s uppfattning om att barnen skulle vara olagligt frihetsberövade stämmer på den punkten då det faktiskt inte fanns något lagligt stöd för deras vistelse i familjehemmet. Vi har dock ingen information om att de velat eller gjort något försök till att hämta hem barnen under helgen den 24-25/3. AA och BB meddelades via AA:s ombud att de kunde hämta barnen från familjehemmet men efter samrådande med en jurist en kort stund efter samtalet beslutade vi att på nytt ansöka om ett omedelbart omhändertagande då skälen till omhändertagandet stod kvar samt att oron över flickornas hemsituation inte minskat under den tid som utredningen bedrivits. Skälet till att det första omhändertagandet föll var inte för att det inte fanns tillräckliga skäl och därmed inte var ett beslut om upphörande utan ett upphörande till följd av att handläggningen inte gjorts på ett korrekt vis. Ombudet informerades om vår intention och hämtningen uppsköts därmed. Våra argument i detta var att barnens vistelse, som minst ytterligare en natt, skulle vara mindre traumatiskt än att hämtas av föräldrarna för att sedan återvända. Förvaltningsrätten godtog dock inte vår ansökan och barnen hämtades därefter. ---

text: AA och BB yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU. Sådan vård kan beslutas på grund av brister i ett barns hemmiljö (

text: 2 §

text: LVU) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU). Socialnämnden får med stöd av

text: 6 §

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Ett

text: beslut om omedelbart omhändertagande ska, enligt

text: 7 §

text: LVU, underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades.

text: Av

text: 8 §

text: LVU framgår att om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omedelbart omhändertagande, ska socialnämnden inom fyra veckor från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av lagen. Om en ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 8 § och inte heller förlängning av tiden har begärts upphör ett beslut om omedelbart omhändertagande (

text: 9 §

text: LVU). Bestämmelsen syftar till att stärka rättssäkerheten i förfarandet och den ställer ett absolut krav på nämnden att iaktta tidsfristen (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 592).

text: Nämnden skulle ha gett in en ansökan om vård enligt LVU senast den 23 mars 2012. Av remissvaret framgår att anledningen till att ansökan om vård gjordes för sent var en ”felräkning på dagar”. Även om detta förefaller bero på ett enstaka misstag är det inträffade allvarligt.

text: När ett omedelbart omhändertagande har upphört i enlighet med bestämmelsen i

text: 9 §

text: LVU, dvs. på grund av att ansökan om vård inte har underställts förvaltningsrätten inom tidsfristen, har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter dock att det har kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen, vilket inte ansågs vara fallet i det här aktuella ärendet. Istället för att fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande hade nämnden, i samband med att ansökan om vård lämnades in till förvaltningsrätten, kunnat göra en framställning till domstolen om att barnen omedelbart skulle omhändertas. Det hade då ankommit på domstolen att ta ställning till om det förelåg förutsättningar för ett omedelbart omhändertagande av barnen. Ett sådant handlingssätt hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett beslut som socialnämnden fattar om omedelbart omhändertagande endast, till följd av beslutets provisoriska karaktär, ska kunna gälla under begränsad tid.

text: Vad AA och BB i övrigt anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Jag skickar en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen som är ordinarie tillsynsmyndighet för socialtjänsten och som också handlägger en anmälan från AA och BB (dnr 39219/2012).

text: Med den kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Försäkringskassan, försäkringskontoret Norrköping, angående handläggning av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar, m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 april 2006, klagade AA på Försäkringskassans handläggning av hennes ärende rörande sjukpenning.

text: Hon anförde bl.a. följande. I februari 2006 begärde hon besked om hur många människor som skickas vidare till arbetsförmedlingen under pågående behandling. Försäkringskassan underrättade henne om att det inte fanns någon sådan statistik, trots att sådan statistik hade publicerats i dagspressen. Hon begärde dessutom att få ta del av Länsarbetsnämndens och Försäkringskassans samarbetsavtal. Handlingarna har inte lämnats ut.

text: Utredning

text: AA:s sjukpenningakt begärdes in och granskades. Av akten framgår att AA den 13 februari 2006 i samband med en begäran om omprövning även efterfrågade besked om hur många sjukskrivna Försäkringskassan hade anmält till arbets-förmedlingen för att söka arbete. Den 16 februari 2006 svarade Försäkringskassan i en bilaga till slutligt beslut att det inte finns någon sådan sammanställning men att åtgärden ingår i samarbetsavtal mellan Länsarbetsnämnden och Försäkringskassan. Den 27 februari 2006 framställde AA en begäran om att få ta del av dels det omnämnda samarbetsavtalet, dels föregående års månatliga statistik över sjuk-skrivna som anmälts till arbetsförmedlingen, dock endast såvitt avser de som var mantalsskrivna i Norrköpings kommun. Enligt skriftväxling uppgav Försäkrings-kassan den 3 mars 2006 att besked kommer senare. Den 10 mars 2006 påminde AA. Försäkringskassan om sin begäran om att få ut handlingar. Försäkringskassan svarade samma dag att kassan kommer att lämna ett fördjupat svar på frågorna när en eventuell begäran om omprövning ges in till Försäkringskassan.

text: Anmälan såvitt avsåg vad AA anfört om hur kassan hanterat hennes begäran om utlämnande av handlingar remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I remissvaret anförde länsdirektören BB följande.

text: Begäran om samarbetsavtal mellan Länsarbetsnämnden och Försäkringskassan

text: Av den skriftväxling som förevarit i AA:s ärende framgår mycket riktigt att hon den 27 februari 2006 begärt att få ta del av samarbetsavtal mellan Länsarbetsnämnden och Försäkringskassan, efter att avtalet omnämndes i skriftväxling från Försäkringskassan den 16 februari. Begäran framställdes i skrivelsen under rubriken ”Vill ta del av följande handlingar och ha svar på”. Det kan således inte ha rått något tvivel över att AA önskade ta del av avtalet. Samarbetsavtalet finns upprättat på Försäkringskassan och utgör en allmän handling för vilken offentlighet råder. Den begärda handlingen skulle således ha lämnats ut genast eller så snart det var möjligt. Det besked, som enligt uppgift i AA:s brev den 7 mars, lämnades av handläggaren var dock att svar kommer att lämnas senare. Den berörde handläggaren har semester varför det inte går att få någon förklaring till underlåtenheten att verkställa begäran. Rent allmänt kan dock sägas att det ibland kan vara svårt för våra handläggare, i de fall där det förekommer vidlyftig skriftväxling innehållande alltifrån relevanta frågor rörande den försäkrades ärende eller Försäkringskassans verksamhet och begäran om att ta del av handlingar till mindre relevanta påståenden ofta innehållande kritik över berörd personal, att bryta ned texten så att de önskemål som kan och ska tillgodoses också blir tillgodosedda. Försäkringskassans handläggare har i sin utbildning i förvaltningsrätt fått gå igenom olika fall från JO där Försäkringskassan inte tillgodosett

text: förvaltningslagens

text: krav att frågor från enskilda ska besvaras så fort som möjligt. Handläggarna har därvid fått lära sig att för det fall frågeställningen på grund av t.ex. omfattning eller svårighetsgrad inte omgående kan besvaras så ska besked om detta i varje fall lämnas den enskilde så snart det kan ske. I nu aktuellt fall har skrivelsen den 27 februari som ovan nämnts besvarats genom besked från handläggaren den 3 mars att svar kommer att lämnas senare. Då denna skrivelse från AA var förhållandevis omfattande kan det vara så att handläggaren så snart som möjligt besvarat skrivelsen i enlighet med ovannämnda förfarande varvid åtgärder som omgående skulle ha vidtagits, såsom utlämnande av allmänna handlingar, förbisetts av handläggaren. Mot bakgrund av att en anmälan nyligen gjorts till Justitieombudsmannen över Försäkringskassans bristande hantering av begäran om partsinsyn kan kassan dock inte hålla för ovisst att viss osäkerhet råder hos handläggarna över hur begäran om att få ta del av allmänna handlingar ska hanteras. Med anledning av nämnda anmälan har länsorganisationen nyligen infört nya rutiner för hur detta ska hanteras på ett rättssäkert och korrekt sätt.

text: Begäran om att ta del av statistik över hur många människor som skickas vidare till arbetsförmedlingen under pågående behandling

text: Vad beträffar begäran den 13 februari att få veta hur många sjukskrivna som Försäkringskassan anmält till Arbetsförmedlingen för att söka arbete på samma grunder som AA, har svar lämnats och bifogats det slutliga beslutet den 24 februari att någon sådan sammanställning inte finns. Statistik över detta utkrävs av AA i skrivelsen den 27 februari 2006, varvid detta krav hanteras av Försäkringskassan genom beskedet från handläggaren den 3 mars att svar kommer att lämnas senare. Någon närmare beskrivning vid de två tillfällen begäran inkommit, att det rör existerade och publicerade uppgifter har inte gjorts. Det är först i anmälan till Justitieombudsmannen som en hänvisning görs till att det rör statistik som publicerats i Norrköpings tidningar. Inom Försäkringskassan finns statistik tillgänglig rörande personer som omfattas av insatser för arbetslösa sjukskrivna genom uppgifter som lämnas till Försäkringskassans huvudkontor från Arbetsmarknadsstyrelsen AMS. Existensen av denna statistik är dock inte allmänt känd bland handläggarna då kännedom om denna statistik framförallt innehas av dem som arbetar på en mer central nivå med samordningsfrågor av detta slag. Om begäran från AA varit mer preciserad till sitt innehåll hade möjligtvis handläggaren på ett bättre sätt kunnat tillmötesgå begäran då denna i sig inte förbisetts.

text: Vad beträffar denna begäran kan inte Försäkringskassan se att det rått någon okunskap över hur en begäran om utlämnande av allmänna handlingar ska hanteras. Att statistiken inte lämnats ut beror istället på att man inte haft vetskap om dess existens. Att inte ett utlämnande kom att ske skulle som nämnts kanske ha kunnat undvikas om närmare precisering lämnats vid begäran. AA kommenterade remissvaret.

text: Vid telefonkontakt med Försäkringskassan har framkommit att efterfrågade handlingar fortfarande, den 9 mars 2007, inte lämnats ut. Försäkringskassan avsåg dock att omedelbart vidta åtgärder för att tillmötesgå framställan.

text: Bedömning

text: Begäran om att få ta del av samarbetsavtalet Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material (se t.ex.

text: JO 2003/04 s. 447

text: Av

text: 2 kap. 14 § andra stycket

text: TF framgår att en begäran om att få ta del av allmän handling prövas av den myndighet som förvarar handlingen.

text: Som Försäkringskassan har konstaterat i sitt remissvar har handläggningen av AA:s framställan om att få ta del av samarbetsavtalet inte varit förenligt med reglerna i tryckfrihetsordningen. Den handling i vilken framställningen framfördes är inte så omfattande att dess omfång utgör en godtagbar ursäkt för underlåtenheten att skyndsamt lämna ut handlingen. Försäkringskassan har inte ens efter påminnelse från AA fullgjort sin skyldighet att skyndsamt lämna ut handlingen. Det är vidare mycket anmärkningsvärt att AA ett år efter sin begäran fortfarande inte har fått ta del av handlingen. Av den ovan redovisade rättsliga regleringen följer att myndigheter måste ha beredskap för att skyndsamt pröva framställningar om handlingsutlämnande. En handläggningstid på över ett år är därför självfallet helt oacceptabel och står i uppenbar strid med skyndsamhetskravet i TF.

text: Begäran om besked om hur många sjukskrivna som försäkringskassan har anmält till arbetsförmedlingen för att söka arbete och framställan om att få ta del av statistik Av utredningen framgår att AA skriftligen frågat Försäkringskassan hur många sjukskrivna som Försäkringskassan anmält till arbetsförmedlingen för att söka arbete. Efter Försäkringskassans besked om att det inte fanns någon sådan sammanställning, framställde AA en begäran om att få ta del av föregående års månatliga statistik över sjukskrivna som anmälts till arbetsförmedlingen.

text: AA:s fråga om hur många sjukskrivna som anmälts till arbetsförmedlingen var en begäran om att få ta del av vissa uppgifter ur en allmän handling. En sådan begäran skall bedömas enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Enligt denna bestämmelse åligger det en myndighet att på begäran av en enskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: AA har istället för att få ut begärda uppgifter fått ett felaktigt besked om att efterfrågade uppgifter inte fanns. Av remissvaret framgår att handläggaren inte kände till den handling som innehåller efterfrågade uppgifter. Det är emellertid inte något godtagbart skäl för att inte fullgöra skyldigheten enligt

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen

text: . Försäkringskassan kan därför inte undgå kritik även i detta avseende.

text: Jag vill i detta sammanhang även framhålla att den serviceskyldighet som följer enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: innebär en skyldighet för Försäkringskassan att i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov och myndighetens verksamhet aktivt bistå den enskilde för att försöka besvara eventuella frågor. Det är emellertid inte troligt att ytterligare utredning skulle ge klarhet i om Försäkringskassan vidtog tillräckliga åtgärder enligt

text: förvaltningslagen

text: . Jag finner därför inte anledning till något uttalande i det avseendet.

text: AA:s senare förfrågan, om att få ta del av statistik, var däremot en framställan om att få ta del av en allmän handling. Försäkringskassan har ett år efter denna framställan inte vidtagit några åtgärder med anledning därav. Försäkringskassan har i remissvaret förklarat sin underlåtenhet bl.a. med bristande kännedom hos handläggarna om existensen av den aktuella handlingen. Den aktuella statistiken förvarades emellertid hos Försäkringskassan och det ålåg därför Försäkringskassan att i enlighet med vad som föreskrivs i TF skyndsamt lämna besked i utlämnandefrågan. Om framställningen avslås skall den enskilde, enligt

text: 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100)

text: , underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten. Den enskilde skall även underrättas om att det krävs ett beslut av myndigheten för att ett avgörande skall kunna överklagas.

text: AA har ännu ett år efter sin framställan inte fått något besked i utlämnandefrågan. Som jag redan anfört ovan är en handläggningstid på över ett år helt oacceptabel och står i uppenbar strid med skyndsamhetskravet i TF. En handläggares okunnighet om en handlings existens är ingen godtagbar ursäkt till underlåtenheten att vidta föreskrivna åtgärder med anledning av AA:s framställan. AA hade ändå rätt att få ett besked i frågan och bli underrättad om möjligheten att få frågan hänskjuten till myndigheten.

text: Försäkringskassan har uppgett att underlåtenheten att tillmötesgå AA:s begäran hade kunnat undvikas om framställan hade varit mer preciserad. Jag vill med anledning därav framhålla att JO vid tidigare tillfällen har uttalat att den allmänna serviceskyldigheten enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: i förevarande typ av ärende innefattar krav på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han skall lämna sådana uppgifter att handlingen kan identifieras utan också att myndigheten

text: med eget anlitande av diarier, register etc. aktivt bistår den enskilde (JO 1993/94 s. 513). Vad försäkringskassan anfört i denna del är därför inte heller någon godtagbar ursäkt.

text: Försäkringskassan kan inte undgå kritik även för sin hantering av AA:s framställan om att få ta del av statistik.

text: Avslutande synpunkter Sammanfattningsvis anser jag att särskilt hanteringen av AA:s framställningar om att få ta del av allmänna handlingar förtjänar allvarlig kritik. Det inträffade vittnar enligt min mening om såväl dåliga kunskaper som bristande rutiner. Jag förutsätter att Försäkringskassan numera har vidtagit åtgärder med anledning av AA:s framställningar.

text: Det som i övrigt förekommit i anmälan föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det anförda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Omprövning Överklagande

title: Kritik mot dåvarande Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun för handläggningen av ett överklagande

sammanfattning: Ett överklagande av ett beslut kom in till Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun den 27 oktober 2014. Efter att överklagandet hade behandlats vid ett nämndsammanträde skickade nämnden det vidare till länsstyrelsen den 19 november 2014, alltså efter drygt tre veckor. JO har vid upprepade tillfällen uttalat att myndigheter ska överlämna ett överklagande till överinstansen utan dröjsmål. Som regel bör handläggningstiden - även med hänsyn till skyldigheten att ompröva beslutet - inte överstiga en vecka. Det finns inget krav på att ett överklagande av ett beslut av en kommunal nämnd ska behandlas vid ett nämndsammanträde. För att undvika onödigt dröjsmål bör detta endast ske i sådana ärenden där en ändring av beslutet kan förmodas komma i fråga. Överklagandet av nämndens beslut borde ha lämnats till länsstyrelsen tidigare än som skedde. Nämnden får kritik.

text: Ett överklagande av ett beslut kom in till Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun den 27 oktober 2014. Efter att överklagandet hade behandlats vid ett nämndsammanträde skickade nämnden det vidare till länsstyrelsen den 19 november 2014, alltså efter drygt tre veckor. JO har vid upprepade tillfällen uttalat att myndigheter ska överlämna ett överklagande till överinstansen utan dröjsmål. Som regel bör handläggningstiden – även med hänsyn till skyldigheten att ompröva beslutet – inte överstiga en vecka. Det finns inget krav på att ett överklagande av ett beslut av en kommunal nämnd ska behandlas vid ett nämndsammanträde. För att undvika onödigt dröjsmål bör detta endast ske i sådana ärenden där en ändring av beslutet kan förmodas komma i fråga. Överklagandet av nämndens beslut borde ha lämnats till länsstyrelsen tidigare än som skedde. Nämnden får kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 2 april 2015 klagade AA och BB på Kommunstyrelsen i Sollefteå kommun (tidigare Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun) med anledning av bl.a. handläggningen av ett överklagande.

text: Utredning

text: JO tog del av ett diariekort i kommunstyrelsens ärende dnr 2014.0829.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande: Den 15 oktober 2014 meddelade Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun ett delegationsbeslut enligt

text: miljöbalken

text: om ett gödselupplag. AA och BB överklagade beslutet i en skrivelse som kom in till samhällsbyggnadsnämnden den 27 oktober 2014. Efter att samhällsbyggnadsnämnden hade konstaterat att överklagandet hade kommit in i rätt tid och att inget nytt hade framkommit skickade nämnden det till länsstyrelsen den 19 november 2014.

text: JO begärde därefter att kommunstyrelsen skulle lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen av AA:s och BB:s överklagande. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhållit sig till bestämmelserna i 24

text: och

text: 25 §§ förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, samt myndighetens bedömning av det som kommit fram. Kommunstyrelsen beslutade att lämna ett yttrande från förvaltningen som svar till JO. Yttrandet, som i princip endast återgav händelserna i ärendet, innehöll i huvudsak följande: 2014-10-27 Överklagande av delegeringsbeslut D § 504 H-M1:44, inkommer från AA till miljöavdelningen vid Sollefteå kommun. 2014-10-29 Tjänsteskrivelse till myndighetsnämnden i Sollefteå för rättidsbedömning. 2014-11-19 Protokoll från Samhällsbyggnadsnämnden, ”Överklagandet har inkommit i tid enligt

text: Förvaltningslagen

text: och inget nytt har framkommit i överklagandet från AA […]” Överklagandet skickades därefter vidare till överordnad myndighet, i detta fall Länsstyrelsen i Västernorrland. AA och BB yttrade sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 24 §

text: FL framgår att en myndighet som fattat ett beslut som överklagats ska pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Om så är fallet ska myndigheten enligt

text: 25 §

text: FL lämna över skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska ta ställning till överklagandet. Enligt

text: 27 §

text: FL ska en myndighet som finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning ändra beslutet, om det kan ske snabbt, enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part (omprövning).

text: JO har vid upprepade tillfällen uttalat att myndigheter ska överlämna ett överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen utan dröjsmål. Som regel bör – även med hänsyn till skyldigheten att ompröva beslutet – handläggningstiden inte överstiga en vecka (se bl.a. JO 2002/03 s. 424, dnr

text: , och JO:s beslut den 6 december 2009, dnr

text: Det finns inget krav på att ett överklagande av ett beslut av en kommunal nämnd ska behandlas vid ett nämndsammanträde. För att undvika onödigt dröjsmål bör detta endast ske i sådana ärenden där en ändring av beslutet kan förmodas komma ifråga (se JO:s protokoll den 26 juni 2014, avsnitt 3.9, dnr 2235-2014).

text: Bedömning

text: AA:s och BB:s överklagande kom in till samhällsbyggnadsnämnden den 27 oktober 2014. Det skickades till länsstyrelsen först den 19 november 2014, dvs. efter drygt tre veckor. Överklagandet behandlades först vid ett nämndsammanträde. Kommunstyrelsen har inte lämnat någon förklaring till det. Av utredningen framgår inte annat än att överklagandet borde ha skickats till länsstyrelsen snabbare än vad som gjordes. Dåvarande Samhällsbyggnadsnämnden i Sollefteå kommun kan inte undgå kritik för dröjsmålet.

text: Vad AA och BB i övrigt har framfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Myndighetsutövning, gränsen för

title: Allvarlig kritik mot en kommun som genom uppmaningar som saknat rättslig grund under sken av myndighetsutövning utövat påtryckning mot en fastighetsägare

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Kommunstyrelsen i Orusts kommun framförde AA klagomål mot att kommunen hade hotat att flytta eller riva en byggnad som han ägde. Han uppgav följande. Han köpte fastigheten M 5:386 i Orusts kommun år 1994. I köpet ingick även en förrådsbyggnad. Det visade sig senare att en del av denna byggnad var belägen på en angränsande fastighet, M 5:385, som ägdes av kommunen. AA hade kontakter med kommunens dåvarande exploateringsingenjör som meddelade att byggnadens placering inte hade någon betydelse eftersom den låg på kommunal mark. Kommunen sålde fastigheten M 5:385 i april 2000. I en skrivelse till AA den 3 juli 2000 hotade kommunen att flytta eller riva förrådsbyggnaden på hans bekostnad. Samma hot framförde kommunen i en skrivelse till honom den 17 oktober 2000. Han skrev till kommunen och ifrågasatte dess agerande. Kommunen meddelade att åtgärderna inte hade företagits inom kommunens myndighetsutövande verksamhet. Enligt AA rörde det sig om en exekutiv åtgärd och såvitt han kunde förstå skulle en verkställighet kunna utgöra en brottslig handling.

text: Till anmälan var fogade kopior av skriftväxling mellan AA och kommunen. Av handlingarna framgick bl.a. följande. I skrivelsen den 3 juli 2000 meddelade kommunens tekniska enhet, genom en exploateringsingenjör, att fastigheten M 5:385 hade sålts till en privatperson. AA ombads därför att flytta den förrådsbyggnad som stod på fastigheten och som uppgavs inte vara placerad i enlighet med det bygglov som fanns. Det angavs att AA borde kunna klara detta före den 1 oktober 2000. Vidare anfördes att ”har uthuset inte flyttats inom denna tidsram ser vi oss nödsakade att flytta eller riva det på Er bekostnad”. I skrivelsen den 17 oktober 2000, undertecknad av exploateringsingenjören, anfördes att kommunen fått tillstånd av den nye ägaren att vidta åtgärder för att få bort byggnaden. Vidare angavs att ”vi kommer att flytta uthuset/garaget på Er bekostnad om Ni inte vidtagit åtgärder före den 1 december 2000”. I en skrivelse den 29 november 2000 anförde kommunens tekniska chef, på uppdrag av kommunchefen, bl.a. att exploateringsingenjören hade delegation från

text: kommunstyrelsen att ansvara för överlåtelser av mark samt att han inte agerade som någon myndighet utan som kommunens representant som markägare och markförsäljare.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Orusts kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig avseende vad AA hade framfört angående hot om att flytta eller riva byggnaden på hans bekostnad.

text: Kommunstyrelsen beslutade att som eget yttrande översända ett vid kommunstyrelsekontoret upprättat yttrande, vari anfördes bl.a. följande.

text: Ärendet har utretts av tekniska chefen eftersom handläggningen skett på tekniska enheten. Följande har då framkommit: Det är riktigt som sökanden anger att det finns ett förråd på hans fastighet som delvis inkräktar på grannfastigheten som tidigare ägdes av kommunen. Byggnaden är inte belägen där den finns inritad i plan. Inför försäljningen av kommunens fastighet upptäcktes felplaceringen och de blivande ägarna begärde att den skulle tas bort från deras mark. Sökanden påstår i sin ansökan till JO att nuvarande exploateringsingenjören eller förre markingenjören har uttryckt att byggnadens placering inte skulle ha någon betydelse, vilket är felaktigt. – – – Sökanden underrättades muntligen av exploateringsingenjören om att han skulle avlägsna byggnaden från kommunens mark eftersom fastigheten skulle försäljas. Exploateringsingenjören föreslog även att en överenskommelse om arrende borde träffas med grannen. När köpet avslutades i april 2000 hade sökanden fortfarande inte vidtagit några åtgärder eller hört av sig. Som säljare uppfattade exploateringsingenjören det som kommunens sak att tillse att byggnaden avlägsnades. Han uppmanades också och till och med befullmäktigades av köparna att avlägsna byggnaden. När fortfarande ingenting hade hänt i juni 2000 sände exploateringsingenjören de av sökanden till JO ingivna breven, daterade 2000- 07-03 och 2000-10-17, med anmodan att avlägsna byggnaden vid äventyr av att kommunen i annat fall skulle avlägsna den på sökandens bekostnad. Kommunen följer gängse regler, också när det gäller exekutiva åtgärder. Även kommunen är berättigad att använda sig av kronofogdemyndighetens tjänster för att få sin rätt, i det här ärendet genom handräckning. Vi beklagar om sökanden uppfattar en erinring om skyldigheten att ta bort en byggnad han äger från grannens tomt som ett hot. En överenskommelse mellan grannarna har numera kommit till stånd. – – –

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att kommunens skrivelser till honom var utformade på sådant sätt att han hade befogad anledning att utgå från att det var kommunen själv som skulle genomföra den exekutiva åtgärden.

text: I beslut den 11 juni 2002 anförde JO Berggren följande.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Jag har mot bakgrund härav inte anledning att uttala mig om huruvida kommunen i ett tidigare skede får anses ha godtagit placeringen av förrådsbyggnaden. Min granskning i ärendet rör enbart kommunens skrivelser till AA för att få honom att flytta byggnaden.

text: I skrivelserna anfördes att kommunen skulle komma att flytta eller riva byggnaden på AA bekostnad om han inte flyttade den inom angivna tidrymder. Att flytta eller riva AA byggnad hade inneburit att hans besittning till denna rubbades. För att få rubba någons besittning till egendom utan dennes tillstånd förutsätts i normalfallet att det sker en rättslig prövning av om det finns grund för en sådan åtgärd. Detta kan ske hos kronofogdemyndigheten som första instans genom en ansökan om vanlig eller särskild handräckning (se 3 och 4 §§ lagen, 1990:746, om betalningsföreläggande och handräckning).

text: En kommuns byggnadsnämnd har möjlighet att ingripa vid överträdelser av planoch bygglagen (1987:10, PBL). Nämnden kan bl.a. förelägga en fastighetsägare att inom viss tid vidta rättelse vid äventyr att åtgärden kan komma att utföras genom nämndens försorg på fastighetsägarens bekostnad. Om föreläggandet inte följs kan nämnden besluta att åtgärden skall utföras (10 kap. 14 och 18 §§ PBL). Nämndens beslut i dessa frågor får överklagas hos länsstyrelsen (

text: 13 kap. 2 §

text: PBL). En annan form av ingripande är att nämnden kan ansöka hos kronofogdemyndigheten om särskild handräckning så att rättelse sker (10 kap. 12 och 13 §§ PBL).

text: Den som egenmäktigt ingriper i besittningsförhållanden kan drabbas av straff för egenmäktigt förfarande (

text: 8 kap. 8 § brottsbalken

text: ) eller för självtäkt (

text: 8 kap. 9 § brottsbalken

text: Av utredningen framgår att kommunens åtgärder gentemot AA inte utgjorde något ingripande enligt PBL. Kommunens hänvändelse till AA med uppmaning till denne att ta bort förrådsbyggnaden var i stället en åtgärd av privaträttslig art synbarligen på uppdrag av dem till vilka kommunen överlåtit fastigheten M 5:385. Uppmaningen hade inte föregåtts av någon rättslig prövning hos kronofogdemyndigheten eller domstol rörande AA:s skyldighet att avlägsna byggnaden. Kommunens hänvisning i remissvaret till kommunens rätt att använda sig av kronofogdemyndighetens tjänster är svår att förstå; kommunens besked att rivning eller flyttning kan komma att ske genom kommunens försorg kan omöjligen uppfattas som en upplysning endast om kommunens rättigheter eller avsikter i detta hänseende. Kommunen har således saknat rättsliga möjligheter att vidta de åtgärder som kommunen förutskickat i sina meddelanden till AA

text: Kommunen har under sken av myndighetsutövning gentemot AA utövat påtryckningar mot denne. Detta handlande är enligt min mening utomordentligt anmärkningsvärt. Jag har övervägt att driva ärendet vidare till en straffrättslig prövning men har slutligen stannat vid den här uttalade mycket allvarliga kritiken.