title: Skadeståndsskyldighet samt allvarlig kritik mot Kriminalvården med anledning av att en person alltför länge varit placerad i häkte i avvaktan på placering i anstalt

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Kriminalvården för att sökanden, efter det att domen mot honom fått laga kraft, varit placerad i häkte i nio månader i väntan på placering i anstalt.

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 4 500 kronor. Kriminalvården ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Justitiekanslern vidtar i övrigt inte någon åtgärd med anledning av sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten på den grunden att han varit placerad i häkte trots att han borde ha placerats på anstalt. Anspråket avser dels förlorad inkomst om 17 490 kronor, dels lidande (ideell skada) med minst 100 000 kronor. Vidare har sökanden begärt straffnedsättning med anledning av den långa tid som han vistats i häkte.

text: Sökanden har anfört att han i häktet erhållit häktesbidrag om 200 kronor var fjortonde dag medan ersättningen på anstalt skulle uppgått till 865 kronor för motsvarande tid samt att det är 24 veckor som han gått miste om denna mellanskillnad om 665 kronor. Vidare har sökanden gjort gällande att han på anstalt dessutom hade fått tio procent av ersättningen avsatt till permissionsmedel.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket och upplyst bland annat att sökandens fängelsestraff blev verkställbart efter en nöjdförklaring den 7 december 2022 samt att sökanden skrevs ut från häkte och in på anstalt den 8 september 2023.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Straffnedsättning

text: Inledningsvis konstaterar Justitiekanslern att sökandens begäran om straffrabatt inte kan föranleda någon åtgärd, eftersom en sådan prövning inte ingår i Justitiekanslerns uppdrag.

text: Tillsyn

text: Om en dömd är häktad när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas omedelbart där han eller hon förvaras (8 § strafftidslagen). Om den dömde inte förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten påbörjas, ska han eller hon överföras till kriminalvårdsanstalt för fortsatt verkställighet.

text: En dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte bland annat i avvaktan på anstaltsplacering (9 § första stycket strafftidslagen). Tiden i häkte får inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar (10 § första stycket strafftidslagen).

text: I förarbetena har som exempel på när det kan anses föreligga särskilda skäl att överskrida sjudagarsfristen nämnts att det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Ett annat exempel på när det kan vara motiverat att tiden i häkte blir längre än sju dagar är hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig. Frågan om vad som utgör särskilda skäl ska dock avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. I samband med att den nya regleringen infördes framhöll regeringen att en absolut tidsfrist om 30 dagar borde ge Kriminalvården möjlighet att upprätthålla de fastställda fristerna (jfr

text: prop. 2017/18:250 s. 73

text: f. och 173).

text: Av utredningen framgår att sökanden har varit placerad i häkte i nio månader i väntan på placering i anstalt.

text: Kriminalvården har medgett att den absoluta tidsfristen i 10 § strafftidslagen har överskridits. Enligt myndigheten berodde tidsutdräkten på att det vid tillfället inte fanns tillräcklig platskapacitet vid riksmottagningen i anstalten Kumla, där sökanden skulle placeras för att genomgå en fördjupad villkorsutredning inför beslut om särskilda villkor enligt 1 kap. 7 och 8 §§ fängelselagen.

text: Att en intagen väntar på en ledig plats på riksmottagningen är en sådan omständighet som kan medföra att en tillfällig förvaring på häkte utöver de sju dagar som föreskrivs i 10 § strafftidslagen ibland måste godtas. Att en intagen, såsom i sökandens fall, får vänta åtta månader utöver den lagstadgade fristen är dock helt oacceptabelt. Kriminalvården förtjänar kritik för det inträffade. Kritiken är allvarlig särskilt med hänsyn till den långa tid som den absoluta fristen i strafftidslagen överskridits i det här fallet men även i ljuset av att både Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) vid flera tillfällen tidigare på senare tid har kritiserat Kriminalvården för att intagna fått vänta alltför länge i häkte på att placeras i anstalt (se t.ex. JK beslut 11 april 2024 i ärende dnr 2023/6935 och JK beslut den 14 april 2025 i ärende dnr 2023/8922 samt JO beslut den 27 januari 2022 dnr 7654-2020 och JO beslut den 14 december 2022 dnr 1716-2022).

text: Skadeståndsskyldighet

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Rätt till ersättning för ideell skada (kränkning) har vidare den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott vid sådan myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: ). Skadestånd för ideell skada ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Sökanden har varit placerad i häkte i väntan på en anstaltsplacering under en tidsperiod som överskrider den maximala fristen enligt strafftidslagen med åtta månader. Någon annan anledning till dröjsmålet än att det saknats plats på lämplig anstalt har inte framkommit. Att en intagen är placerad i häkte i stället för att med respekt för strafftidslagens tidsfrister placeras på anstalt medför en risk för att verkställigheten inte får det innehåll som lagen syftar till och att den intagne i strid med 2 kap 1 § fängelselagen underkastas en mer ingripande övervakning och kontroll än nödvändigt. Mot den bakgrunden får dröjsmålet med att placera sökanden i anstalt anses utgöra ett sådant väsentligt avsteg från vad som kan förväntas av verksamheten som utgör fel och försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Fråga uppkommer då om sökanden är berättigad till ersättning för dels ideell skada, dels ekonomisk skada.

text: Det som sökanden anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: . Det kan inte heller anses ha skett någon överträdelse av Europakonventionen. Anspråket på ersättning för ideell skada ska därför avslås.

text: En intagen har rätt till ersättning från Kriminalvården om han eller hon har utfört eller deltagit i anvisad sysselsättning, och ersättning för sysselsättningen inte betalas ut av någon annan (3 kap. 3 § fängelselagen). En intagen har också intagen rätt till ersättning om någon sysselsättning inte kan anvisas och det inte beror på honom eller henne (13 § fängelseförordningen). Som utgångspunkt har en intagen rätt till ersättning med 13 kronor per timme för tid som han eller hon deltar i eller utför anvisad sysselsättning (3 kap. 2 §

text: KVFS 2011:1

text: ) och med 6 kronor och 50 öre för varje timme som sysselsättning inte kan anvisas (3 kap. 7 § samma föreskrifter). I de allmänna råden anges att en intagen bör erbjudas sysselsättning under 30–40 timmar per vecka.

text: Kriminalvården ska, för frigivningsändamål, hålla inne en tiondel av den ersättning som ges för anvisad sysselsättning (3 kap. 4 § fängelselagen). Ersättning som hålls inne ska betalas ut till den intagne senast i samband med att han eller hon inte längre ska vara berövad friheten. Justitiekanslern konstaterar att bestämmelsen inte ger rätt till någon ytterligare ersättning, utan endast handlar om tidpunkten för utbetalning.

text: Av sökandens egna uppgifter framgår att han uppburit viss ersättning under tiden i häkte. Kriminalvården har inte motsatt sig att sökanden skulle ha uppburit högre inkomst om han hade vistats i anstalt jämfört med vad han gjorde i häktet. Det får anses visat att sökanden har lidit viss ekonomisk skada till följd av det skadeståndsgrundande felet. När det gäller den ekonomiska skadans storlek har det däremot inte lagts fram någon utredning som visar att den uppgår till det belopp som sökanden gjort gällande. Med beaktande av det underlag som har presenterats och den tid som anstaltsplaceringen dröjt mer än vad som varit motiverat anser Justitiekanslern att sökanden bör tillerkännas ersättning för inkomstförlust med skäligen uppskattade 4 500 kronor.


publisher: Justitiekanslern

title: Staten skadeståndsskyldig med hänvisning till Polismyndighetens beslut om kroppsvisitation m.m.

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 15 000 kr. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till henne.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: I januari 2022 omhändertog Polismyndigheten sökanden med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. och förde henne till polisarrest. I samband med ankomsten till arresten kroppsvisiterades sökanden och hon fråntogs sina kläder. Sökanden fördes senare till sjukhus för provtagning. Hon saknade då skor och var enbart iklädd en tröja. Sökanden fick en filt att täcka nedre delen av kroppen med.

text: Begäran om skadestånd m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 40 000 kr, varav 30 000 kr avser ersättning för ideell skada och 10 000 kr avser ersättning för inkomstförlust till följd av händelsen.

text: Sökanden har gjort gällande att hon behandlats felaktigt av Polismyndigheten. Hon menar att hon blivit utsatt för oproportionerligt våld i samband med kroppsvisiteringen, att hon suttit naken i cellen utan filt och under tillsyn av en manlig vakt, att hon förts till sjukhuset för provtagning utan att vara lämpligt klädd och att hon inte fått möjlighet att gå på toaletten i tid och därför behövt kissa i golvbrunnen i cellen.

text: Sökanden har, under åberopade av väsentligen samma omständigheter som nu anförts, gjort en anmälan till Justitieombudsmannen (JO) som i beslut den 23 november 2023 (dnr 6802-22) uttalade kritik mot Polismyndigheten för att inte ha försett henne med lämpliga kläder och skor i samband med besöket på sjukhuset. Vad sökanden hade anfört i övrigt gav emellertid inte anledning till något uttalande från JO:s sida.

text: Polismyndigheten har yttrat sig i ärendet och medgett att det faktum att sökanden fördes till sjukhus utan att ha försetts med lämpliga kläder och skor utgjort en överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Myndigheten har dock motsatt sig att staten betalar skadestånd till sökanden.

text: Sökanden har fått tillfälle att inkomma med synpunkter på Polismyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Några skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta bl.a. personskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (se

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Skadestånd till den som tillfogats personskada omfattar ersättning för bl.a. inkomstförlust och fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur, s.k. sveda och värk (se

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (se

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler endast ges ut när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten ska utge skadestånd för ideell skada som uppkommit till följd av en överträdelse av Europakonventionen från statens sida, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rättigheten kan dock begränsas med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter (

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Relevanta bestämmelser i häkteslagen m.m.

text: Bestämmelser om behandling av den som är omhändertagen och förvaras i polisarrest finns i huvudsak i

text: häkteslagen (2010:611)

text: Som en allmän utgångspunkt gäller att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande (se

text: 1 kap. 4 § häkteslagen

text: ). Verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas (se

text: 1 kap. 5 § häkteslagen

text: ). Vidare får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska alltså den användas (se

text: 1 kap. 6 § häkteslagen

text: Den som ska tas in i en förvaringslokal ska senast vid ankomsten kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål, om det inte är uppenbart obehövligt (se

text: 4 kap. 2 § häkteslagen

text: ). En kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. Detta gäller dock inte en s.k. skyddsvisitation (se 4 kap. 2, 4 och 7 §§).

text: En person som är intagen i arrest ska vid behov förses med kläder och skor. Utrustningen får begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv eller någon annan. Den intagne bör alltid ha något att skyla sig med och han eller hon får inte vistas i arresten utan kläder under längre tid än vad som är nödvändigt för den intagnes egen säkerhet. (Se 3 kap. 3 § Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester,

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1 samt det allmänna rådet till bestämmelsen.)

text: Bedömningen i detta fall

text: Kroppsvisiteringen och rätten till kläder

text: Sökanden har i samband med ankomsten till arresten visiterats och fråntagits sina kläder. Hon har senare förts till sjukhus för provtagning utan att Polismyndigheten försett henne med lämpliga kläder och skor.

text: Enligt Justitiekanslern är det mot bakgrund av den utredning som finns i ärendet inte visat att sökanden drabbats av en personskada. Förutsättningar att utge ersättning för inkomstförlust och sveda och värk föreligger därför inte.

text: Det som sökanden har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte heller underlag för bedömningen att det har begåtts något integritetskränkande brott, något som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada i form av kränkningsersättning ska ges ut.

text: Kroppsvisiteringen och beslutet att frånta sökanden hennes kläder utgör emellertid ett ingrepp i sökandens rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: (se

text: Milka mot Polen

text: , dom den 15 september 2015, no. 14322/12, p. 45).

text: Beslutet att kroppsvisitera sökanden har skett med stöd av bestämmelser i lag och får även anses ha varit påkallat av legitima intressen. Enligt Justitiekanslerns bedömning kan det dock inte anses proportionerligt att låta sökanden gå till sjukhuset, som utgör en offentlig plats, utan kläder på nedre delen av kroppen och utan skor. Sökanden rättigheter enligt artikel 8 har alltså överträtts.

text: En konstaterad överträdelse av Europakonventionen medför inte en automatisk rätt till skadestånd. Av betydelse för frågan om det finns en rätt till sådan ersättning är hur allvarlig överträdelsen har varit. Vid mindre allvarliga ideella skador kan ett erkännande av överträdelsen vara en tillräcklig gottgörelse. (Se

text: NJA 2013 s. 842

text: Justitiekanslern bedömer emellertid att den nu aktuella överträdelsen är så pass allvarlig att ersättning ska utgå (jfr JK:s beslut den 17 januari 2019 dnr 12146-17-4.3 och den 6 november 2019 dnr 1681-19-4.3.2). Ersättningen för den ideella skada som orsakats sökanden ska bestämmas till 15 000 kr.

text: Begäran i övrigt

text: Vad sökanden hade anfört i övrigt ger inte stöd för att det förekommit några skadeståndsgrundande fel eller andra överträdelser av Europakonventionen hos Polismyndigheten som grundar skadestånd för staten (jfr JO:s beslut den 23 november 2023 dnr 6802-22).

type: avgorande


title: Betänkandet Ett starkare skydd för offentliganställda mot våld, hot och trakasserier (SOU 2024:1)

text: (Departementets diarienummer Ju2024/00057)

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens utgångspunkt att utsattheten för våld, hot och trakasserier är allvarlig och att den finns inom hela den offent-liga förvaltningen. Förslaget om att myndigheter i vissa fall ska få utelämna uppgifter om t.ex. beslutsfattare i underrättelser om beslut i syfte att minska exponering av offentliganställdas namn framstår mot denna utgångspunkt som välavvägt (avsnitt 13.9.3). Det kan visserligen vara svårt att på förhand bedöma hur pass effektivt förslaget kan bidra till att minska den utsatthet som det är fråga om. Detta förhållande utgör dock inte skäl att avstå från att införa de av utredningen föreslagna ändringarna i dessa delar.

text: När det gäller frågan om det straffrättsliga skyddet för tjänstemän noterar Justitiekanslern att vissa av de ändringar som nu föreslås i

text: brottsbalken

text: kommer att innebära en diskrepans i förhållande till vad som gäller på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Som utredningen konstaterar är det angeläget att denna fråga ses över i särskild ordning.

text: Justitiekanslern har, utifrån de utgångspunkter som myndigheten främst har att beakta, i övrigt inte några synpunkter på de förslag som läggs fram i be-tänkandet och de överväganden som görs där.


title: Kritik mot Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för hur myndigheterna agerat och utrett ett dödsfall som inträffat vid ett polisingripande

text: 1. Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten för att ha beslutat om att de ingripande poliserna (dvs. de poliser som avlossade elchockvapen respektive verkanseld) kunde delta i ett gemensamt avlastningssamtal. Även Åklagarmyndigheten kritiseras för att ha gett ett utredningsdirektiv med innebörden att de två poliser som använde elchockvapen kunde delta i ett gemensamt avlastningssamtal.

text: 2. Justitiekanslern riktar vidare kritik mot Åklagarmyndigheten för direktivet om att de ingripande poliserna skulle avrapportera händelsen skriftligen.

text: 3. Justitiekanslern riktar slutligen kritik mot Åklagarmyndigheten för att de poliser som avlossade verkanseld överhuvudtaget inte förhördes och för att de andra ingripande poliserna inte förhördes i snar anslutning till händelsen.

text: Bakgrund

text: Händelseförloppet fram till AA:s död

text: På söndag förmiddag den 6 mars 2022 tillkallades räddningstjänst, ambulans och polis till en adress med anledning av ett misstänkt självmordsförsök. Räddningstjänsten och ambulans anlände först till platsen. En man (AA) påträffades medvetslös och livräddande insatser påbörjades. Kort därefter vaknade AA till och sprang in i ett garage.

text: När polis anlände till platsen var AA barrikaderad i garaget. Mot bakgrund av uppgifter om att det fanns brandfarliga eller explosiva varor i garaget gjordes omfattande avspärrningar och intilliggande bostäder evakuerades. En fönsterruta till garaget krossades av polis bl.a. i syfte att vädra ut eventuella gaser från garaget.

text: Polis från insatsstyrkan fick i uppgift att säkra fastigheten där AA befann sig och skapa sig en bättre lägesbild. Efter att polisen vidtagit vissa åtgärder, men innan några förhandlingar hade påbörjats, hoppade AA ut från det sönderslagna fönstret med en yxa i handen. Polisen sköt honom då först med elchockvapen. AA föll omkull men reste sig och fortsatte att röra sig varvid verkanseld avlossades. AA träffades och kunde kort därefter konstateras ha avlidit av skadorna.

text: Den efterföljande utredningen

text: Efter det inträffade ombads personalen från räddningstjänsten och ambulansen stanna kvar på platsen för att de skulle kunna förhöras utan att prata ihop sig. Dödsbud lämnades till AA:s anhöriga.

text: Beredskapskommissarien lämnade de inblandade poliserna besked om att avlastningssamtal kunde påbörjas och att de vid samtalet kunde prata om vad de hade haft för uppgift på plats och hur de mådde. Vidare lämnades besked om att promemorior kunde skrivas efter samtalet.

text: Beredskapskommissarien informerade en beredskapsåklagare vid Särskilda åklagarkammaren (SÅK) om händelsen. Beredskapsåklagaren inledde en förundersökning gällande tjänstefel under tidig eftermiddag samma dag. Hon lämnade utredningsdirektiv om att en anmälan om tjänstefel skulle upprättas, att anmälan skulle överföras till avdelningen för särskilda utredningar (SU), att tjänstevapen och magasin skulle tas i beslag från skyttarna, att kontroll skulle ske ifall någon polis burit kroppskamera och att filmerna i så fall skulle säkras, att teknisk undersökning med ett s.k. SÅK-perspektiv skulle beställas, att poliserna skulle skriva enskilda promemorior och att skyttarna skulle upprätta skjutrapport.

text: Fråga om avlastningssamtal (debriefing) uppkom och direktiv lämnades av beredskapsåklagaren att promemorior borde upprättas i första hand och att samtal därefter kunde ske i grupp, men att de två skyttarna skulle få debriefing var för sig. Denna ordning genomfördes för poliserna från ingripandeverksamheten. Poliserna från insatsstyrkan, inklusive skyttarna, hann dock påbörja ett gemensamt avlastningssamtal innan de nåddes av beredskapsåklagarens direktiv.

text: Vid kontakt mellan beredskapskommissarien och beredskapsåklagaren senare under eftermiddagen framfördes att skyttarnas chef hade framfört önskemål om att de båda skulle höras omgående. Åklagaren lämnade beskedet att hon behövde bilda sig en helhetsuppfattning innan hon kunde ta beslut om att någon av skyttarna var skäligen misstänkt för brott. Åklagaren påminde igen om skyldigheten att upprätta skjutrapport.

text: Under eftermiddagen hölls flera vittnesförhör. De aktuella tjänstevapnen togs i beslag. Vidare överlämnades ärendet gällande tjänstefel till ärendesamordningsenheten vid SU.

text: Dagen efter, den 7 mars, överfördes ärendet från ärendesamordningsenheten vid SU till en utredningsenhet i Göteborg. Samma dag inhämtades en helikopterfilm, promemorior från de inblandade poliserna, primärrapport avseende dödsfallet, dödsbevis, bilder från platsundersökningen och de förhör som hade hållits dagen innan.

text: Den 8 mars tog en annan åklagare från SÅK över ledningen av förundersökningen som därefter bedrevs med ett stort antal utredningsåtgärder. Bl.a. hölls förhör med vittnen, skjutrapporter inhämtades och en promemoria angående helikopterfilmen upprättades. Även ett utlåtande från en konsult som anlitats av målsägandebiträdet för de anhöriga tillfördes förundersökningen. Förundersökningsprotokollet lämnades till åklagaren den 26 september 2022.

text: Den 4 oktober fattade åklagaren beslut om att lägga ned förundersökningen och uppgav som skäl till beslutet att det inte längre fanns anledning att fullfölja den. I bilaga till beslutet framgår att åklagaren bedömde att det av förundersökningen framgår att polismännen befunnit sig i en nödvärnssituation och att de poliser som avlossade verkanseld mot mannen således haft rätt använda våld för att avvärja ett påbörjat eller överhängande brottsligt angrepp mot person. Vidare framgår att det våld som polismännen använt i den uppkomna situationen inte bedömts som uppenbart oförsvarligt och att uppgifterna i ärendet därför inte ger anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats.

text: Åklagarens beslut att lägga ned förundersökningen överprövades den 19 december 2023 av en överåklagare vid Åklagarmyndighetens Utvecklingscentrum. Denne delade bedömningen och ändrade därför inte beslutet.

text: Anmälan till Justitiekanslern m.m.

text: Justitiekanslern har tagit emot en anmälan mot Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten. Anmälaren är kritisk mot hur polisingripandet gått till, de åtgärder som vidtogs före och i direkt anslutning till dödsskjutningen och hur brottsutredningen därefter bedrivits. Anmälaren gör gällande att utredningen inte har bedrivits på ett objektivt sätt. Han menar också att Polismyndigheten har ägnat sig åt mörkläggning av händelsen.

text: Anmälaren har bl.a . lyft fram följande. Det förekom felaktiga uppgifter om AA:s hälsa i det inledande skedet vilket kan ha påverkat polisernas agerade på plats. Det hölls aldrig några förhör med de poliser som avlossade skotten. De vapen som användes analyserades inte och platsundersökningen var bristfällig. Poliserna fick möjlighet till avlastningssamtal innan de skrev sina promemorior. De poliser som använde elchockvapen hördes fem månader efter händelsen och i förhören förekom ledande frågor. Larmsamtalet hämtades inte in. Filmen från händelsen har inte analyserats.

text: Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten har yttrat sig.

text: Mot bakgrund av det systemperspektiv som ska prägla myndighetens tillsyn har Justitiekanslern funnit skäl att inrikta sin granskning på vissa av de brister som påtalats. Med hänsyn till utredningen i ärendet kommer Justitiekanslern därför i det följande att fokusera på att de ingripande poliserna (dvs. de poliser som avlossade elchockvapen respektive verkanseld) tilläts delta i ett gemensamt avlastningssamtal och avrapportera skriftligen i stället för genom förhör i anslutning till händelsen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Europakonventionen

text: Rätten till liv skyddas i

text: artikel 2 Europakonventionen

text: . I de positiva skyldigheter som har ansetts följa av artikeln ingår bl.a. att utreda dödsfall. I förpliktelserna ingår att tillse att alla relevanta fakta kommer till allmänhetens och särskilt de anhörigas kännedom (se Harris, O’Boyle och Warbrick, Law of the European Convention on Human Rights , 4 u, 2018, s. 216). Särskilt höga krav ställs på utredningar vid dödsfall i samband med polisingripanden (se t.ex. Enukidze och Girgvliani mot Georgien , dom den 26 april 2011, no. 25091/07, p. 277 och

text: Armani Da Silva mot Förenade Konungariket

text: , dom [stor kammare] den 30 mars 2016, no. 5878/08, p. 234).

text: Om förundersökning

text: Under en förundersökning ska det utredas vem som skäligen kan misstänkas för ett brott och om det föreligger tillräckliga skäl för åtal (23 kap. 2 § rättegångsbalken [RB]).

text: En förundersökning ska bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den miss-tänktes fördel som till hans eller hennes nackdel (

text: 23 kap. 4 §

text: RB).

text: Objektivitetsprincipen äger en särskild tyngd när det är fråga om utredning av brott som påstås ha begåtts av poliser eller åklagare. Det krävs att verksamheten bedrivs i former som inte ger upphov till misstankar om att ovidkommande hänsyn har tagits (JO-beslut den 27 oktober 2009 i dnr 2839-2008).

text: En förundersökning ska vidare bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet. Förundersökningen ska också bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Om det inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen, ska den läggas ned (

text: 23 kap. 4 §

text: RB).

text: Under förundersökningen får förhör hållas med varje person som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen (

text: 23 kap 6 §

text: RB). Reglerna i

text: rättegångsbalken

text: förutsätter att förhören hålls muntligen. I stället för att hålla förhör får en skriftlig berättelse hämtas in (

text: 8 §

text: förundersökningskungörelsen [1947:948]).

text: Bedömningen i detta fall

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att AA:s bortgång är en mycket tragisk och djupt beklaglig händelse.

text: En allmän utgångspunkt är att eftersom AA:s död inträffade i samband med ett polisingripande så gör sig statens ansvar att utreda förhållandena kring dödsfallet särskilt starkt gällande. Mot bakgrund av detta är det vissa förhållanden som särskilt föranleder Justitiekanslern att pröva polisens och åklagarens agerande.

text: Avlastningssamtalen

text: Det har av utredningen framkommit att en förundersökning om tjänstefel inleddes relativt omgående efter dödsfallet och att förundersökningsledaren utan dröjsmål gav direktiv om flera utredningsåtgärder. Dessa inkluderade direktiv om upprättande av promemorior och hur avlastningssamtalen borde genomföras. Det angavs särskilt att promemorior borde upprättas i första hand och att avlastningssamtal därefter kunde ske i grupp. Vidare angavs att de två skyttarna skulle få samtal var för sig.

text: De inblandande poliserna hade emellertid redan fått besked av beredningskommissarien att avlastningssamtalet kunde påbörjas och att promemorior kunde skrivas därefter. Instruktionerna var att de vid samtalet kunde prata om vad de haft för uppgift på plats och hur de mådde. Avlastningssamtalet för poliserna på insatsstyrkan, inklusive skyttarna, hann också påbörjas innan åklagarens direktiv nådde fram. När detta skedde avbröts samtalet.

text: Polismyndigheten har framhållit att avlastningssamtal av aktuellt slag kallas för arbetsmiljösamtal och att syftet med dem är att uppmärksamma hur personalen mår och utröna deras behov av hjälp eller stöd.

text: Justitiekanslern har förståelse för att det i vissa situationer finns en motsättning mellan Polismyndighetens arbetsmiljöansvar och det höga krav som ställs på utredningar av aktuellt slag. Justitiekanslern ifrågasätter inte att Polismyndigheten av arbetsmiljöskäl såg ett akut behov av att hålla avlastningssamtal med de poliser som var inblandade i händelsen. Samtidigt bör avlastningssamtal inte genomföras på ett sätt som riskerar att påverka utredningen avseende en sådan här allvarlig händelse. Det är uppenbart att gemensamma avlastningssamtal, även om syftet i första hand är att prata om hur poliserna mår, kan komma att beröra det aktuella händelseförloppet och därmed också påverka de enskilda polisernas minnesbilder. Det hade med andra ord varit klart lämpligare att tillhandahålla individuellt stöd för de fyra ingripande poliserna i stället för i grupp.

text: Justitiekanslern finner att Polismyndighetens beslut att ge de ingripande poliserna en möjlighet till avlastningssamtal i grupp har riskerat att påverka utredningen. Att det för de inblandande kan ha tett sig som klart att verkanselden varit befogad förändrar inte saken. Polismyndigheten förtjänar kritik för det inträffade. (Jfr Justitiekanslerns beslut den 30 mars 2022 i dnr 2020/5729.)

text: Av samma skäl förtjänar även Åklagarmyndigheten kritik för ha gett ett utredningsdirektiv med innebörden att de två poliser som använde elchockvapen kunde delta i ett gemensamt avlastningssamtal.

text: Direktiven om skriftlig avrapportering samt frågan om förhör borde ha hållits med de ingripande poliserna i anslutning till händelsen

text: Av utredningen i ärendet framgår att ett stort antal poliser som befann sig på platsen upprättade promemorior under samma eftermiddag och kväll. I kontakt mellan beredskapskommissarien och åklagaren under eftermiddagen informerades åklagaren om att skyttarnas chef hade framfört önskemål om att de båda skulle höras omgående. Åklagaren lämnade beskedet att hon ville bilda sig en helhetsuppfattning innan hon kunde fatta beslut om någon av skyttarna var misstänkt för brott. Hon påminde igen om skyldigheten att upprätta skjutrapport. Skjutrapporter upprättades av de poliser som använt elchockvapen och skjutvapen. De poliser som använde elchockvapen hördes i augusti 2022, dvs. fem månader efter händelsen. De poliser som sköt verkanseld kom aldrig att höras om händelsen inom ramen för förundersökningen.

text: När det gäller förfaringssättet att ge de ingripande poliserna möjlighet att skriva promemorior efter händelsen konstaterar Justitiekanslern att frågan om i vilken form rapportering bör ske har diskuterats tidigare. I den s.k. Osmo Vallo-utredningen (se Justitiekanslerns rapport den 25 november 1998, Rutiner vid utredningar av dödsfall i samband med myndighetsingripanden , s. 46) uttalades det att avrapportering genom upprättande av promemorior över huvud taget inte borde förekomma när någon skadas allvarligt eller avlider i samband med ett polisingripande. Vidare uttalades att avrapportering i stället borde ske genom upplysningsvisa förhör, vilket förbättrar objektiviteten i utredningarna och ökar bevisvärdet. Även i den senare statliga utredning som gjordes med anledning av Osmo Vallo-fallet uttalade utredaren att avrapportering genom upprättande av promemorior inte längre borde förekomma. Utredaren betonade också vikten av att snarast förhöra alla ingripande poliser och poliser som kommit till platsen i nära anslutning till ingripandet efter det att ett ärende har överlämnats till åklagaren (

text: SOU 2002:37

text: Osmo Vallo – utredning om en utredning, s. 143 f.).

text: Även Justitieombudsmannen (JO) har framhållit vikten av att hålla tidiga förhör med inblandade poliser när någon avlider eller skadas allvarligt efter ett polisingripande. En viss tidsutdräkt har accepterats med anledning av behovet att kunna avgöra om någon polisman borde förhöras som skäligen misstänkt för brott i stället för upplysningsvis. JO har i detta sammanhang framhållit att det i vissa förundersökningar finns en motsättning mellan vikten av snabba utredningsåtgärder i form av förhör med inblandade poliser, å ena sidan, och polisernas berättigade intresse av att även utredningar mot dem ska omgärdas av höga krav på rättssäkerhet, å andra sidan. (se JO-beslut den 19 november 2010 i dnr 5950-2009).

text: Som har framkommit anser Justitiekanslern att det inte är lämpligt att skriftlig avrapportering sker i fall där det misstänks eller står klart att en enskild skadats allvarligt eller avlidit till följd av polisens ingripande. I stället ska de ingripande poliserna höras muntligen så snart som möjligt efter händelsen. I detta fall har Åklagarmyndigheten gett direktiv om skriftlig avrapportering för dessa poliser. I ljuset av de tydliga uttalanden som tidigare getts i frågan, borde detta inte ha varit ett handlingsalternativ.

text: Åklagarmyndigheten har framfört att det inte fanns behov av att höra skyttarna med hänsyn till utredningsläget i övrigt. Ett stort antal poliser, inklusive skyttarna, hade upprättat utförliga promemorior i anslutning till händelsen, ett stort antal vittnen hade hörts i anslutning till händelsen och det fanns en film från händelsen.

text: Justitiekanslern har i och för sig viss förståelse för att det ur ett brottsutredningsperspektiv inte bedömdes som strikt nödvändigt att höra skyttarna muntligt i ljuset av den utredning som fanns i övrigt, inklusive de skriftliga promemoriorna. Denna bedömning kan också anses som försvarlig mot bakgrund av skyldigheten i

text: 23 kap. 4 §

text: RB att inte i onödan utsätta enskilda, i detta fall skyttarna, för misstanke eller olägenhet.

text: Mot de enskilda polisernas – i sammanhanget – starka intresse står dock de särskilda och högt ställda krav som Europakonventionen uppställer på brottsutredningar av detta slag och vikten av att de bedrivs på ett sätt som inte rubbar allmänhetens förtroende för rättsväsendet. Även om det inledningsvis kan ha varit befogat med ett visst rådrum för att avgöra om brottsmisstanke skulle delges skyttarna i samband med förhör, har det likväl inte funnits utrymme att vänta särskilt länge med att höra dem i någon kapacitet. Det har med andra ord inte varit onödigt med förhör i anslutning till händelsen trots den olägenhet detta skulle ha inneburit för dem. Att helt avstå från att höra dem muntligt i utredningen har inte heller varit godtagbart ur förtroendesynpunkt. En annan sak är att det på befintligt underlag och den utredning som gjorts i övrigt, inklusive de skriftliga promemoriorna, inte finns något som särskilt talar för att sådana förhör skulle ha förändrat utredningsläget nämnvärt och lett till en annan slutsats än den som åklagaren dragit.

text: Att promemorior upprättades och utredningsläget i övrigt var gott kan på liknande sätt möjligen förklara att det inte ur ett brottsutredningsperspektiv bedömts som nödvändigt att hålla förhör med de två poliser som avlossade elchockvapen förrän fem månader efter händelsen. I likhet med vad som tidigare konstaterats, och särskilt då frågan om i vilken kapacitet dessa skulle höras inte var lika svårbedömd, skulle dock sådana förhör ha hållits i snar anslutning till händelsen i stället för den skriftliga avrapporteringen.

text: Justitiekanslern finner i denna del skäl att rikta kritik mot Åklagarmyndigheten för direktivet om skriftlig avrapportering. Åklagarmyndigheten ska också kritiseras för att de poliser som avlossade verkanseld överhuvudtaget inte förhördes och för att de andra ingripande poliserna inte förhördes i snar anslutning till händelsen.


title: Betänkandet Allmänna sammankomster och Sveriges säkerhet (SOU 2024:52)

text: ( Departementets diarienummer Ju2024/01560 )

text: Justitiekanslern motsätter sig att det införs lagstiftning som möjliggör innehållsbaserade begränsningar av allmänna sammankomster och andra demonstrationer med hänvisning till Sveriges säkerhet. Det gäller både varianten enligt det primära författningsförslaget och varianten enligt tid- och platsalternativet.

text: Om regeringen ändå skulle gå vidare med en reglering som innebär att Sveriges säkerhet införs som begränsningsändamål förordar Justitiekanslern att man väljer tid- och platsalternativet. Vidare krävs mer vägledning när det gäller hur begreppet hotar Sveriges säkerhet ska tolkas. Därtill anser Justitiekanslern att det behövs ytterligare analyser och överväganden avseende på vilket sätt Säkerhetspolisen och Utrikesdepartementet ska medverka i beredningen av denna slags ärenden.

text: Med anledning av betänkandets upplägg lyfter Justitiekanslern dessutom behovet av ytterligare beredningsåtgärder.

text: Förslaget om begränsningar av allmänna sammankomster med hänvisning till effekterna för Sveriges säkerhet

text: Tungt vägande skäl krävs för innehållsbaserade begränsningar

text: Utredningens författningsförslag – både det primära och tid- och platsalternativet – innebär att det i

text: ordningslagen (1993:1617)

text: införs nya möjligheter att begränsa allmänna sammankomster och andra demonstrationer med hänvisning till innehållet i dessa. I likhet med utredningen bedömer Justitiekanslern att dessa innehållsbaserade begränsningar kommer utgöra ett långtgående ingrepp i yttrande-, mötes- och demonstrationsfriheterna.

text: Justitiekanslern har i och för sig inga invändningar mot utredningens utgångspunkt att Sveriges säkerhet är ett i viss mån överordnat intresse som kan läggas till grund för långtgående begränsningar av de ovan nämnda friheterna. Men på det sätt som utredningen anger får en reglering inte ge utrymme för ett oproportionerligt stort beaktande av Sveriges säkerhet.

text: Som utredningen är inne på måste det krävas tungt vägande skäl för att en reglering med innehållsbaserade begränsningar ska anses vara förenlig med

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen (se kapitel 10.3.1 i betänkandet). Det måste i detta sammanhang särskilt beaktas att det följer av Europadomstolens praxis att denna typ av begränsningar ska underkastas den strängaste bedömningsstandarden (se t.ex. Primov och andra mot Ryssland, dom den 13 oktober 2014, no. 17391/06, p. 134–135 och

text: Navalnyy mot Ryssland

text: , dom [stor kammare] den 15 november 2018, nos. 29580/12 m.fl., p. 136).

text: Något som enligt Justitiekanslern inskärper vikten av att det måste finnas tungt vägande skäl är att begränsningarna – om de införs – skulle medföra flera principiella förändringar på området.

text: Den föreslagna regleringen kommer bl.a. medföra ett avsteg från en väletablerad princip på mötes- och demonstrationsfriheternas område. Principen – som delvis kommer till uttryck i

text: 2 kap.

text: och

text: 10 §§

text: ordningslagen

text: – innebär att innehållet i det budskap som ska föras fram vid en allmän sammankomst som huvudregel inte får beaktas av Polismyndigheten. Som redovisas i betänkandet finns det ett förbud mot förhandsgranskning i 2 kap. 9 §, och det förbudet grundar sig på praxis från början av 1900-talet.

text: Som Justitiekanslern uppfattat det kommer denna princip och praxis i praktiken inte gälla i de ärenden som handläggs enligt den nya regleringen.

text: Utredningens förslag bygger alltså på att Polismyndigheten ska göra en förhandskontroll av innehållet i en sammankomst. En annan principiell förändring som förslaget medför är därför att censurförbudet – som har sin grund i tryckfrihetsförordningen (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) – inte kommer får samma genomslag i ärenden som handläggs enligt den nya ordningen. (Jämför utredningens redogörelse för TF:s och YGL:s så kallade paraplyeffekter på

text: regeringsformens

text: område, s. 65 f. i betänkandet samt Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, femte upplagan, 2023, s. 197.)

text: Det finns inte tillräckliga skäl för begränsningarna

text: För att tillräckligt tungt vägande skäl ska anses föreligga för de nya begränsningarna måste det kunna konstateras ett tydligt behov av reformen. Justitiekanslern har visserligen förståelse för utredningens hänvisning till den realpolitiska verkligheten och även det pragmatiska förhållningssätt som utredningen förespråkar (se bl.a. kapitel 10.4 i betänkandet). Samtidigt har utredningen inte redovisat en tillräckligt djupgående – och från direktiven fristående – behovsanalys avseende de begränsningar som föreslås. Det saknas därför underlag för att det finns ett sådant starkt behov som motiverar att det införs innehållsbaserade begränsningar med hänvisning till Sveriges säkerhet.

text: Det står i vart fall inte klart att det finns behov av en reglering med ett sådant brett tillämpningsområde som föreslagits av utredningen. I betänkandet lyfts det nämligen fram att flera av de demonstrationer som verkat hotdrivande mot Sverige på senare tid har arrangerats av enskilda extremister och provokatörer som är utländska medborgare (se bl.a. s. 131, 481 och 574 i betänkandet). Men det nya regelverket är inte begränsat till denna slags demonstrationer. Regelverket bygger i stället på att det görs bedömningar av de befarade effekterna för Sveriges säkerhet av innehållet i en viss sammankomst. Vilka omständigheter som kan vara av betydelse för dessa bedömningar kommer med nödvändighet att förändras över tiden. Detta får till följd att det är svårt att bedöma vilka typer av sammankomster som i framtiden kommer att träffas av begränsningarna. Det står dock klart att regleringen kan komma tillämpas på en mängd olika typer av sammankomster som vara av en helt annan karaktär än de som hittills verkat hotdrivande mot Sverige.

text: Det breda tillämpningsområdet och osäkerheten som finns när det gäller vilka sammankomster som kommer att omfattas av begränsningarna gör också att det blir svårt att bedöma om den föreslagna reformen är proportionerlig. Även detta förhållande talar emot att det finns tillräckligt tungt vägande skäl för att nu införa begränsningarna.

text: Därutöver väcker betänkandet frågor som gäller ändamålsenligheten. Ändamålet med den föreslagna regleringen är att minska risken för att allmänna sammankomster och andra demonstrationer medför ett hot mot Sveriges säkerhet (se kapitel 10.10 i betänkandet). Men som utredningen också konstaterar kan det finnas en risk att förslaget får motsatt effekt. Skälet för det är att regleringen kan medföra att meningsmotståndare genom hot om våld kommer att kunna påverka, eller i varje fall upplevas kunna påverka, vad som är tillåtet att yttra under en sammankomst. Därigenom kan den föreslagna reformen leda till att det blir svårare att upprätthålla principen om att meningsmotståndare inte ska kunna förhindra yttranden genom våld eller hot om våld. Denna princip är grundläggande på yttrandefrihetens område. (Se bl.a. kapitel 10.4 i betänkandet.)

text: Även Säkerhetspolisen har pekat på risken för att reformen blir hotdrivande i sig genom att det sporrar illvilliga aktörer att försöka påverka Sverige (se kapitel 15.6 i betänkandet).

text: Det synes alltså finnas en viss risk för att säkerhetsläget förvärras snarare än förbättras av den föreslagna regleringen. Det finns osäkerheter kring om regleringen faktiskt kommer att bli ändamålsenlig. Även detta talar emot att det finns sådana tungt vägande skäl som kan motivera att begränsningarna införs.

text: Mot denna bakgrund motsätter sig Justitiekanslern att det nuläget införs lagstiftning som möjliggör innehållsbaserade begränsningar av allmänna sammankomster och andra demonstrationer med hänvisning till Sveriges säkerhet. Det gäller både varianten enligt det primära författningsförslaget i kapitel 1 och varianten enligt tid- och platsalternativet i kapitel 17.

text: Synpunkter om regeringen väljer att gå vidare med Sveriges säkerhet som begränsningsändamål

text: Om regeringen skulle gå vidare med en reglering som innebär att Sveriges säkerhet införs som begränsningsändamål lämnas följande synpunkter.

text: Enligt Justitiekanslerns bör det mindre ingripande tid- och platsalternativet (se kapitel 10.7.6 och 17 i betänkandet) väljas i första hand. På det sätt som utredningen redogör för kan det alternativet ha fördelen att illasinnade aktörer inte ges ett lika stort utrymme att påverka vilka sammankomster som ska få hållas och vilka budskap som ska få framföras vid dem.

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att det endast i undantagsfall kan bli aktuellt att tillämpa den nya vägransgrunden. Som utredningen tar upp ligger redan i begreppet hotar Sveriges säkerhet en betydande begränsning av tillämpningsutrymmet för bestämmelsen. (Se kapitel 10.10 i betänkandet.) Enligt Justitiekanslern är det dock oklart hur man närmare ska förstå det som anges i författningskommentaren om att ett ”allmänt förhöjt terrorhot kan – men behöver inte – utgöra ett hot mot Sveriges säkerhet” (se kapitel 16.2 i betänkandet, kommentaren till

text: 2 kap. 10 § ordningslagen

text: ). Man behöver därför i det fortsatta lagstiftningsarbetet ge ytterligare vägledning som tar sikte på i vilka situationer ett allmänt förhöjt terrorhot kan innebära att Sveriges säkerhet hotas. På så sätt skapas bättre förutsättningar för att bestämmelsen ska få det snäva tillämpningsområde som är avsett.

text: Enligt förslaget ska ärenden som aktualiserar Sveriges säkerhet som begränsningsändamål handläggas i särskild ordning. I dessa ärenden ska Polismyndigheten som huvudregel ge Säkerhetspolisen och Utrikesdepartementet tillfälle att lämna upplysningar (se kapitel 11.2 i betänkandet.)

text: I betänkandet redovisas att Säkerhetspolisen under utredningen haft invändningar mot denna ordning. Man ser bl.a. en risk för att den föreslagna lösningen kan komma att uppfattas som att det är Säkerhetspolisen som sätter gränserna för yttrandefriheten vid sammankomster. Det är en roll som Säkerhetspolisen inte vill ha och som en nationell säkerhetstjänst inte heller ska ha i en rättsstat. (Se kapitel 15.5 i betänkandet.) Säkerhetspolisens invändningar väcker frågor som enligt Justitiekanslern behöver analyseras och övervägas i större utsträckning än vad som gjorts i betänkandet. Det behövs därför ytterligare analyser och överväganden när det gäller på vilket sätt Säkerhetspolisen bör medverka i beredningen av ärendena i fråga.

text: Något annat som lyfts fram i betänkandet är att det kan finnas en risk för att det uppfattas som att Utrikesdepartementet påverkar förvaltningens självständighet när det ges tillfälle att lämna information i ett ärende som handläggs i särskild ordning (se även beträffande denna fråga kapitel 15.5 i betänkandet). Enligt Justitiekanslern finns mot bakgrund av denna risk också ett behov av att ytterligare analysera och överväga vilken medverkan som Utrikesdepartementet bör ha i beredningen av dessa ärenden.

text: Analyserna och övervägandena avseende Säkerhetspolisens respektive Utrikesdepartementets medverkan i ärendehandläggningen bör göras i den fortsatta beredningen av lagstiftningsärendet.

text: Synpunkter med anledning av betänkandets upplägg

text: Betänkandet innehåller flera alternativa författningsförslag. Utöver utredningens primära författningsförslag i kapitel 1 – som beskrivs som de mest långtgående – lämnas mindre ingripande författningsförslag i kapitel 17 och 18. Därtill lämnas ytterligare författningsförslag i några av övervägandeavsnitten. Det handlar bland annat om regleringsalternativ som av utredningen bedömts föra för långt.

text: Justitiekanslern har förståelse för att ge ett beredningsunderlag har ansetts vara nödvändigt att lämna flera olika alternativa författningsförslag.

text: Samtidigt medför det valda upplägget – och mängden förslag som redovisas – att det inte är möjligt att bedöma ändamålsenligheten av alla olika regleringsalternativ. Det är heller inte möjligt att analysera vilka konsekvenser dessa alternativ kan få. Som framgår av detta remissyttrande har Justitiekanslern därför valt att begränsa sitt yttrande till några av de förslag som utredningen lämnar.

text: Om regeringen skulle välja att gå vidare med något av de författningsförslag som enbart redovisas i övervägandeavsnitten förutsätter Justitiekanslern att en promemoria eller liknande utarbetas och att den skickas på en ny remissrunda. Behovet av att på nytt skicka förslag på remiss är särskilt stort om regeringen avser gå vidare med något av de regleringsalternativ som av utredningen själv bedömts föra för långt.


title: Slutbetänkandet En mer rättssäker och effektiv domstolsprocess (SOU 2024:51)

text: (Departementets diarienummer Ju2024/01521)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i slutbetänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta. Utifrån detta får Justitiekanslern anföra följande.

text: Sekretess för uppgifter i förundersökningsprotokoll

text: Som anges i betänkandet bör utgångspunkten vara att största möjliga öppenhet ska gälla i den rättskipande verksamheten. Möjligheten till insyn och granskning är av central betydelse ur ett rättssäkerhetsperspektiv och för allmänhetens förtroende för verksamheten.

text: Den nuvarande ordningen där uppgifter i förundersökningsprotokoll som utgångspunkt blir offentliga när åtal väcks är emellertid inte oproblematisk. Som utredningen för fram innebär det bl.a. ett avsevärt intrång i den enskildes integritet. Att uppgifter ur en förundersökning sprids till allmänheten redan i samband med att åtal väcks riskerar även att inverka på den fortsatta rättsprocessen. Exempelvis genom att förhörspersoner påverkas eller blir mindre benägna att frivilligt medverka vid förhör.

text: Justitiekanslern anser att utredningen har gjort en avvägd bedömning och anfört övertygande skäl för varför behovet av sekretess till skydd för den enskildes integritet och intresset av att förebygga och beivra brott väger tyngre än allmänhetens intresse av insyn i samband med att åtal väcks. Justitiekanslern har därför inga invändningar mot förslaget om att senarelägga tidpunkten då uppgifter i förundersökningsprotokoll blir offentliga till dess att första instans har meddelat dom eller slutligt beslut. Som Justitiekanslern har uppfattat det är förslaget inte heller avsett att påverka den misstänktes rätt till insyn.

text: Det förtjänar samtidigt framhållas att vissa av de problem och risker som enligt utredningen är förknippade med att uppgifter ur en förundersökning blir offentliga inte upphör genom att tidpunkten för offentliggörandet senareläggs. Som exempel anges i betänkandet att tilltalade, förhörspersoner och andra vars uppgifter förekommer i en förundersökning riskerar att utsättas för repressalier eller trakasserier om uppgifterna offentliggörs. En sådan risk torde emellertid kunna föreligga även om uppgifterna offentliggörs först i samband med att dom meddelas. Att det krävs ytterligare åtgärder för att komma till rätta med problem av det här slaget bör samtidigt inte hindra att förslaget genomförs.

text: Tidiga förhör och vittnesattester

text: Som anförts i tidigare remissyttranden är Justitiekanslern i huvudsak positiv till möjligheten att använda tidiga förhör och vittnesattester som bevisning i domstol. Bland annat eftersom det kan förbättra effektiviteten och kvaliteten i brottmålsprocessen samt bidra till kortare häktningstider och minskad restriktionsanvändning. (Se bl.a. Justitiekanslerns yttranden över betänkandena Tidiga förhör ,

text: SOU 2017:98

text: , och Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg ,

text: SOU 2019:38

text: Justitiekanslern anser att de förslag som nu lämnas och de bedömningar som görs framstår som väl avvägda. När det gäller förslaget om en ändrad reglering för vittnesattester anser Justitiekanslern, i likhet med utredningen, att det föreslagna kravet ”lämpligt” är att föredra framför det alternativa förslaget ”uppenbart olämpligt”.

text: Justitiekanslern tillstyrker förslaget att bestämmelsen i

text: 23 kap. 21 b § rättegångsbalken

text: ändras så att förhör under förundersökningen ska dokumenteras genom ljud- och bildupptagning, om det är påkallat med hänsyn till brottets beskaffenhet m.m. Justitiekanslern delar vidare utredningens bedömning att det i övrigt saknas skäl att ändra den nuvarande regleringen om tidiga förhör.

text: Kronvittnen

text: En ordning som innebär att åklagaren ges möjlighet att binda domstolen i påföljdshänseende skulle innebära en betydande förändring i förhållande till vad som gäller i dag, där ansvaret för påföljdsbestämningen ligger på domstolen. Införandet av ett kronvittnessystem inger också vissa betänkligheter ur ett rättssäkerhetsperspektiv, samtidigt som nyttan av en sådan reform kan ifrågasättas. (Se även Justitiekanslerns yttrande över betänkandena Stora brottmål – nya processrättsliga verktyg ,

text: SOU 2019:38

text: , och En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring ,

text: SOU 2021:35

text: Justitiekanslern delar därför utredningens bedömning att införandet av ett kronvittnessystem förutsätter noga överväganden kring påföljdssystemet i stort. Som anges i betänkandet har några sådana överväganden inte gjorts inom ramen för utredningen.

text: Till detta kommer att de nuvarande reglerna i

text: 29 kap. 5 § brottsbalken

text: om strafflindring vid medverkan i utredningen av brott endast har varit i kraft i drygt två år. Såvitt framgår av betänkandet har dessa regler ännu inte börjat tillämpas fullt ut. Enligt utredningen finns det dock goda förutsättningar för att regleringen på sikt kan bli tillräckligt effektiv.

text: Mot den här bakgrunden anser Justitiekanslern, i likhet med utredningen, att det inte bör införas en reglering som innebär att åklagaren ges befogenhet att binda domstolen i fråga om strafflindring. Under alla förhållanden bör en sådan reform bli föremål för närmare överväganden och anstå till dess att de nuvarande reglerna om strafflindring har fått ett större praktiskt genomslag och det har kunnat klarläggas vilken effekt reglerna har på misstänktas benägenhet att medverka i utredningen av brott.

text: Tilltrosbestämmelserna

text: Justitiekanslern instämmer i uppfattningen att tilltrosbestämmelserna inte sällan ger upphov till olika tolknings- och tillämpningsproblem samt att bestämmelserna kan uppfattas som både stelbenta och inkonsekventa. Till detta kommer att det numera finns goda tekniska förutsättning att spela upp tidigare upptagen bevisning i hovrätten, varför behovet av att ta upp bevisning på nytt minskat. Justitiekanslern har mot den här bakgrunden ingen invändning mot förslaget om att upphäva tilltrosbestämmelserna.

text: En konsekvens av förslaget är att bedömningen av om ett bevis ska tas upp på nytt i hovrätten ska göras med utgångspunkt i reglerna i

text: 35 kap. 13 § rättegångsbalken

text: . Utredningen föreslår att det i den paragrafen tydliggörs att ett bevis behöver tas upp på nytt endast om det föreligger särskilda skäl.

text: I författningskommentaren till den föreslagna bestämmelsen anges att ”[e]n fråga om förnyad syn är påkallad får bedömas med hänsyn till vad som redovisats i tingsrättens dom eller protokoll”. Detta kan förstås som att hovrättens bedömning av frågan om det ska hållas en förnyad syn enbart ska grunda sig på de uppgifter som framgår av tingsrättens handlingar. Även omständigheter som inte särskilt nämns i underlaget från tingsrätten torde emellertid kunna vara av sådant slag att de bör tillmätas betydelse vid bedömningen, såsom parternas uppfattning i frågan om en förnyad syn bör äga rum. Det kan därför övervägas om det i författningskommentaren bör göras något tillägg eller förtydligande i det här avseendet.

text: Övriga synpunkter

text: Det har under senare år gjorts ett flertal förändringar på det straffprocessuella området i syfte att stärka och effektivisera rättsprocessen. För det fall utredningens förslag genomförs innebär det ytterligare förändringar på området.

text: Justitiekanslern anser att det kan finnas anledning att på sikt göra en samlad översyn för att bedöma om de nya reglerna har fått den av lagstiftaren avsedda effekten. Genom en samlad översyn kan även lättare bedömas hur de olika reglerna samspelar och om det finns behov av några anpassningar eller ändringar för att reglerna ska fungera på ett ändamålsenligt sätt.


title: Den svenska rättegångsordningen i yttrandefrihetsmål är förenlig med Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I januari 2022 väckte sökanden enskilt åtal vid Stockholms tingsrätt för yttrandefrihetsbrottet grovt förtal (alternativt förtal) mot den ansvarige utgivaren för nättidningen Stoppa Pressarna. Sökanden begärde även att den ansvarige utgivaren skulle betala skadestånd till henne för kränkning.

text: Målet avgjordes i juni 2024 efter medverkan av jury. När huvudförhandlingen i målet var avslutad tillfrågades juryn om vissa yttranden i tre angivna artiklar utgjorde grovt förtal eller förtal av normalgraden. Frågorna skulle besvaras med ja eller nej. Juryn svarade ja på en av frågorna och fann därmed att uppgifterna i en av publiceringarna utgjorde förtal av normalgraden. Rätten fann åtalet i den delen styrkt och dömde den ansvarige utgivaren för ett fall av förtal till böter. Juryn bedömde att de två övriga publiceringarna inte utgjorde förtal och åtalet ogillades därmed av rätten i dessa delar. Tingsrätten tillerkände även sökanden 5 000 kr i kränkningsersättning och förordnade att vardera parten skulle stå sin rättegångskostnad. Domen har fått laga kraft.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten och gjort gällande att hennes rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts genom domstolsprövningen. Till stöd för anspråket har sökanden anfört i huvudsak följande.

text: Sökanden har till följd av juryns medverkan inte fått en rättvis rättegång. Utfallet av juryns prövning är oförutsebar och har inte motiverats. Det friande juryutlåtandet har inte heller gått att överklaga. Sökanden har inte heller haft tillgång till ett effektivt rättsmedel eftersom hon, utan statens hjälp, har tvingats väcka ett enskilt åtal och en skadeståndstalan för att hävda sin rätt. Den ekonomiska utfallet av processen är dessutom orimligt. Trots att sökanden vann målet delvis fick hon stå för sina egna rättegångskostnader i målet, vilka vida översteg den kompensation som hon erhöll i form av skadestånd.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: Skadestånd ska även ges ut när den skadelidandes grundläggande fri- och rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Rättegången i tryck- och yttrandefrihetsmål

text: För prövningen av tryck- och yttrandefrihetsbrott, såsom exempelvis brottet förtal, gäller en särskild rättegångsordning (

text: 12 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 10 kap.

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: som i allt väsentligt hänvisar till bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Ett utmärkande drag i denna rättegångsordning är jurysystemet. Huvudregeln är att tryck- och yttrandefrihetsmål ska prövas av jury. Endast om båda parter är ense om att avstå från jury avgörs målet utan medverkan av juryn (

text: 12 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: ). I ett sådant fall handläggs målet enligt vad som gäller i allmänhet för brottmål, dvs. oftast med en lagfaren domare och nämnd (8 kap. 7 § lagen [1991:1559] med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden, den s.k. tillämpningslagen).

text: Juryns uppgift är att pröva frågan om brott föreligger. Det sker genom att juryn efter huvudförhandlingens slut besvarar frågor från rätten avseende varje påstått brott. Innan frågorna avfattas slutligt ska parterna ges tillfälle att yttra sig över hur frågan eller frågorna formuleras (9 kap. 7 § tredje stycket tillämpningslagen). Juryns svar till rätten får inte motiveras och ska ges skriftligt, vanligen genom att ”ja” eller ”nej” antecknas i anslutning till den eller de av rätten formulerade frågorna.

text: Om juryn finner att ett brott inte har begåtts ska rätten frikänna den tilltalade. Rätten är alltså bunden av juryns friande utslag. Om däremot juryn finner att brott har begåtts ska även rätten pröva åtalet. Rätten kan då frikänna den tilltalade eller rubricera brottet under en lindrigare straffbestämmelse men får inte tillämpa en strängare brottsrubricering än den som juryn har stannat för (

text: 12 kap. 4 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: Det är alltid rätten som prövar frågor om påföljd och rättegångskostnader. Rätten prövar även frågan om skadestånd med anledning av brott. Eftersom ett enskilt anspråk med anledning av missbruk av yttrandefriheten förutsätter att ett tryck- eller yttrandefrihetsbrott har begåtts krävs det dock för bifall av anspråket att juryn har ansett att ett sådant brott har begåtts (

text: 11 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 9 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: Rättens dom i ett tryck- eller yttrandefrihetsmål kan överklagas i vanlig ordning. Samma sak gäller rättens beslut i fråga om rättegångskostnader och skadestånd. Däremot kan ett friande utslag av en jury i princip inte överklagas, eftersom högre rätt inte får frångå juryns bedömning i större utsträckning än tingsrätten (

text: 12 kap. 6 § tryckfrihetsförordningen

text: Utgångspunkten är att åtal för ärekränkningsbrott ska väckas av den som har utsatts för brottet (

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: ). Endast i undantagsfall, om det anses påkallat från allmän synpunkt, får åklagare väcka åtal för dessa brott. Denna bestämmelse gäller även för Justitiekanslern som är ensam åklagare i tryck- och yttrandefrihetsmål.

text: När målsäganden för talan om förtal gäller som utgångspunkt

text: rättegångsbalkens

text: regler om rättegångskostnadsansvar (11 kap. 3 § tillämpningslagen och

text: 31 kap. 11 § första stycket rättegångsbalken

text: jfr med

text: 18 kap.

text: samma lag). Huvudregeln är därmed att förlorade part ska betala vinnande parts rättegångskostnader. Om parterna anses som ömsom vinnande och ömsom tappande i rättegången får vardera part stå sin rättegångskostnad (

text: 18 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Ett sådant kostnadsansvar kan gälla också i tryck- eller yttrandefrihetsmål enligt den s.k. kvittningsregeln (10 kap. 4 § tillämpningslagen). Enligt den bestämmelsen kan målsäganden slippa betala motpartens rättegångskostnader i ett tryck- eller yttrandefrihetsmål även när talan har ogillats om målsäganden anses ha haft särskild anledning att få sin sak prövad.

text: Det svenska jurysystemet är förenligt med Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: är var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse om brott, berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol. Åtal för förtal och talan om skadestånd är sådana rättegångsförfaranden som omfattas av artikeln.

text: Av Europadomstolens praxis framgår att det inte står i strid med Europakonventionens rätt till en rättvis rättegång att låta ett brottmål avgöras av jury, även när juryn inte avger några domskäl (se exempelvis Lhermitte mot Belgien, no. 34238/09, den 29 november 2016, p. 66). För att tillgodose rätten till en rättvis rättegång krävs dock – även vid juryprövning – att det går att förstå på vilka grunder som en dom har meddelats och att rättegången som helhet uppfyller kravet på förutsebarhet enligt artikel 6 (se Lhermitte mot Belgien, p. 67 och Legillon mot Frankrike, no. 53406/10, den 10 januari 2013, p. 53). Detta har i praxis ansetts framgå av åtalets utformning, parternas argumentation under huvudförhandlingen eller de frågor som ställts till juryn (se Lhermitte mot Belgien, p. 68 och 75 – 84 och jfr Taxquet mot Belgien, no. 926/05, den 16 november 2010, p. 93 – 100).

text: Justitiekanslern gör följande bedömning.

text: Tingsrättens prövning av förtalsmålet har skett i enlighet den föreskrivna ordningen för prövning av yttrandefrihetsmål. Ramen för prövningen av det enskilda åtalet har lagts fast genom målsägandens gärningsbeskrivning (

text: 47 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Efter huvudförhandlingen har rätten ställt sex frågor till juryn. Frågorna till juryn var utformade på ett sådant sätt att ramen för dess prövning var helt klar. Frågorna pekade således ut vilka uppgifter juryn skulle bedöma och vilka straffbestämmelser som i åtalet påståtts vara tillämpliga. Parterna gavs också tillfälle att ha synpunkter på frågorna, vilket Europadomstolen har fäst avseende vid i exempelvis det nämnda rättsfallet Lhermitte mot Belgien p. 76 och 79.

text: Även om tingsrättens dom inte innehåller några egentliga domskäl i de delar där juryn ansåg att det inte förelåg något förtalsbrott så har grunderna för den frikännande domen i dessa delar följaktligen framgått genom gärningsbeskrivningen, rättens frågor till juryn och hur frågorna besvarades. Vidare argumenterade parterna om publiceringarna utgjorde förtal eller inte och lade fram bevisning för sin sak, vilket också är av betydelse för att förstå på vilka grunder som domen har meddelats. Kravet att det ska gå att förstå på vilka grunder åtalet ogillades får vid en samlad bedömning av dessa omständighet anses uppfyllt (jfr Justitiekanslerns beslut den 22 november 2017 i dnr 2017/985). Utfallet av tingsrättens prövning kan därmed inte heller sägas vara oförutsebar i Europakonventionens mening.

text: Sökanden har även ifrågasatt att den frikännande domen inte har kunnat överklagas, eller i vart fall överprövas av högre rätt. Skälet till det är själva idén bakom juryrättegången, nämligen att vissa frågor ska avgöras av lekmän, skulle förfelas om juryns avgörande kunde underkännas efter överklagande. Det är ett utmärkande drag för juryrättegångar och är inte något typiskt för just den svenska rättegångsordningen i yttrandefrihetsmål. Ett flertal av Europarådets medlemsstater har olika former av jurysystem med regler som hindrar eller starkt begränsar möjligheten att överklaga juryns utslag (se Taxquet mot Belgien, p. 43 – 60).

text: Den svenska begränsningen av möjligheten till överprövning av ett friande juryutslag står inte i strid med Europakonventionen. Artikel 6 förutsätter inte en rätt till domstolsprövning i mer än en instans (se Grosam mot Tjeckien, no. 19750/13, den 1 juni 2023, p. 136 och Miloslavsky mot Storbritannien, no. 18139/91, den 13 juli 1995, p. 59). Den rätt till prövning i högre instans som har införts genom artikel 2 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen gäller vidare endast när någon dömts för brott och ger alltså inte en rätt att överklaga frikännande domar.

text: Mot denna bakgrund bedömer Justitiekanslern att det svenska systemet med jury faller inom den breda bedömningsmarginal som konventionsstaterna har när det gäller utformningen av rättegångsordningen för yttrandefrihetsmål (jfr

text: Holm mot Sverige

text: , no. 14191/88, den 25 november 1993 där Europadomstolen fällde Sverige för brott mot artikel 6 med hänvisning till att juryledamöternas politiska tillhörighet i det aktuella tryckfrihetsmålet men inte underkände det svenska jurysystemet som sådant).

text: Sökanden har haft tillgång till effektiva rättsmedel till skydd för sitt privatliv

text: Sökanden har även gjort gällande att hon inte har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel till skydd för sitt privatliv eftersom hon har fått driva målet utan statens medverkan och fått stå för sina egna rättegångskostnader i målet. Enligt sökanden innebär detta även ett åsidosättande av rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 i konventionen.

text: Rätten till privatliv i

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: omfattar bl.a. en rätt till skydd för en persons rykte, alltså en rätt till skydd mot förtal.

text: Artikel 8 i Europakonventionen

text: medför primärt en skyldighet för konventionsstaterna att avhålla sig från handlingar som inkräktar på en persons rättigheter enligt den artikeln. Detta brukar beskrivas som en negativ förpliktelse, alltså en skyldighet att inte handla på ett visst sätt (se Hans Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till Europakonventionen, 6 uppl., 2023, s. 65 f.). Av Europadomstolens praxis framgår dock att staten i viss utsträckning också har en positiv förpliktelse att se till att enskildas rättigheter enligt artikel 8 skyddas, även i förhållande till andra enskilda (se

text: Söderman mot Sverige

text: , no. 5786/08, den 12 november 2013, p. 78 och Von Hannover (nr 2) mot Tyskland, no. 40660/08 och 60641/08, den 7 februari 2012, p. 98).

text: Kraven på positiva förpliktelser till skydd för privatlivet måste dock vara rimliga (se Vladislava Stoyanova, Positive obligations under the European convention on human rights, 2023, s. 73 ff.). Vad som i huvudsak kan förväntas är att staten utfärdar lagar som ger ett tillfredsställande skydd åt privatlivet och att myndigheter håller kontroll över att dessa lagar respekteras (jfr

text: Söderman mot Sverige

text: , p. 80 och Hans Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis – en kommentar till Europakonventionen, 6 uppl., 2023, s. 66).

text: Enligt Europadomstolens praxis utgör civilrättsliga rättsmedel, t.ex. skadeståndsansvar, som utgångspunkt ett godtagbart skydd för rätten till privatliv när det gäller ingrepp i den personliga integriteten (se

text: Söderman mot Sverige

text: , p. 85 och

text: Mosley mot Storbritannien

text: , no. 48009/08, den 10 maj 2011, p. 120). När integritetsintrånget har aktualiserat yttrandefrihetsrättsliga frågor har Europadomstolen varit restriktiv med att kräva straffrättsliga remedier och begränsat detta till fall av hatbrott och andra mycket integritetskränkande publiceringar (se Beizaras och Levickas mot Litauen, no. 41288/15 den 14 januari 2020, p. 111 och KU mot Finland, no. 2872/02, den 2 december 2009, p. 46 och 47 och se vidare Laurens Lavrysen och Natasa Mavronicola, Coercive human rights – Positive duties to mobilise the criminal law under the ECHR, 2020, s. 128 f.).

text: Konventionsstaterna har som utgångspunkt en bred bedömningsmarginal i fråga om på vilket sätt och genom vilka medel som staten ska tillförsäkra enskilda skydd mot privatlivet. Det gäller i synnerhet när staten – som i det här fallet – behöver göra en avvägning mellan integritetsintresset och skyddet för yttrandefrihet (se för ett liknande resonemang

text: Mosley mot Storbritannien

text: , p. 107 – 111 och 122 – 124).

text: Justitiekanslern har i det aktuella fallet beslutat att inte inleda förundersökning om förtal (se Justitiekanslerns beslut den 22 september 2021 i dnr 2021/5718). Genomgången av Europadomstolens praxis visar dock att sökanden redan genom möjligheten till skadestånd på grund av förtal har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel i Europakonventionens mening. Till det kommer alltså att sökanden har haft tillgång till straffrättsliga remedier i form av enskilt åtal för förtal. Europadomstolen har bedömt att de svenska reglerna om förtal, och de avvägningar som inom ramen för en sådan talan görs mellan den enskildes rätt till privatliv och yttrandefrihetsintresset, är förenliga med konventionen (se

text: White mot Sverige

text: , no. 42435/02, den 19 september 2006, p. 27). Sökanden har därmed haft tillgång till effektiva rättsmedel till skydd för sitt privatliv.

text: Det sagda gäller även om rättsmedlen inte har lett till full framgång för sökanden. Effektiviteten i rättsmedlet beror nämligen inte på om ett för sökanden förmånligt utfall har uppnåtts eller inte, utan om det medger en ändamålsenlig prövning av ett klagomål. Enbart det förhållandet att sökanden – till följd av utgången i målet – har fått stå för sina egna rättegångskostnader innebär således inte att de tillgängliga rättsmedlen är bristfälliga. En motsatt ordning, att den tilltalade skulle stå för även sökandens rättegångskostnader trots den delvis friande domen, skulle däremot vara svår att förena med Europakonventionens oskuldsprincip som bl.a. innebär att den som frikänts från brott ska betraktas som oskyldig även vid fördelning av rättegångskostnaderna (jfr

text: NJA 2012 s. 940

text: , p. 11 – 13). Den omständigheten att sökanden har fått stå för sina egna rättegångskostnader är således inte oförenligt med Europakonventionen.

text: Sökandens rättigheter har följaktligen inte åsidosatts.

text: Slutsats

text: Genom gärningsbeskrivningens utformning, genomförandet av huvudförhandlingen och de frågor som juryn besvarade framgår det på vilka grunder som den frikännande domen har meddelats. Europakonventionen kräver inte någon rätt att överklaga en frikännande dom. Sökandens rätt till en rättvis rättegång har därmed inte åsidosatts genom juryns medverkan i yttrandefrihetsmålet.

text: Sökanden har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel genom möjligheten att väcka enskilt åtal och begära skadestånd. Den rätten har inte åsidosatts till följd av att sökanden har fått stå för sin egen rättegångskostnad i målet.

text: Sökandens konventionsrättigheter har således inte överträtts. Anspråket ska därmed avslås.


title: Staten skadeståndsskyldig för överträdelser av Europakonventionen i samband med brottsutredning mot en person under 18 år

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 15 000 kr för de överträdelser av hans rättigheter enligt Europakonventionen som skett. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 1 september 2021 fick Försvarsmakten in ett tips om att sökanden, som vid tillfället var 17 år, hade publicerat inlägg på sociala medier med foto och videomaterial som visade ammunition som bedömdes vara militär. Försvarsmakten kontaktade jourhavande undersökningsledare vid Polismyndigheten. Denne beslutade att inleda förundersökning om stöld alternativt brott mot

text: vapenlagen

text: och att husrannsakan skulle genomföras i sökandens bostad. Verkställigheten av åtgärden uppdrogs åt Försvarsmakten genom militärpolisen.

text: En husrannsakan genomfördes samma dag av fem uniformerade militärpoliser med tjänstehund, som anlände till sökandens bostad i Försvarsmaktens fordon. När militärpolisen kom till bostaden var endast sökanden hemma. I samband med husrannsakan togs bl.a. ett antal patroner och en mobiltelefon i beslag. Vidare delgav militärpolisen sökanden misstanke om brott och höll även ett förhör med honom som pågick ungefär en timme. Förhöret genomfördes utan närvaro av vårdnadshavare, försvarare eller socialtjänsten. Militärpolisen försökte före verkställigheten komma i kontakt med sökandens vårdnadshavare på telefon. Sökandens pappa anlände till bostaden efter att husrannsakan och förhör med sökanden hade inletts.

text: En ordinarie undersökningsledare vid Polismyndigheten utsågs den 6 oktober 2021. Förundersökningen i den del som avsåg stöld lades ned den 8 november 2021 och avseende brott mot

text: vapenlagen

text: den 23 december 2021.

text: Sökandens vårdnadshavare anmälde det inträffade till Riksdagens ombudsmän (JO). JO har i ett beslut riktat allvarlig kritik mot Polismyndigheten och Försvarsmakten för att ha åsidosatt tillämplig lagstiftning i samband med genomförandet av husrannsakan och förhöret. JO ansåg bl.a. att det sätt på vilket husrannsakan hade verkställts inte varit förenligt med kraven på hänsyn och proportionalitet, särskilt med beaktande av sökandens ålder. JO framförde vidare kritik mot att förhöret hade genomförts utan försvarare och utan närvaro av vare sig vårdnadshavare eller socialtjänsten. JO påpekade även att dokumentationen av vidtagna åtgärder hade varit bristfällig, bl.a. saknades noteringar om huruvida sökanden informerats om sin rätt att inte behöva yttra sig över misstanken eller medverka till utredningen av sin skuld. (Se JO:s beslut den 29 september 2023 i dnr 316–2022).

text: JO:s granskning av ärendet begränsade sig till åtgärder som vidtagits i förundersökningen fram till och med den 30 september 2021. JO gick därmed inte närmare in på frågan om huruvida förundersökningen hade bedrivits med den skyndsamhet som krävts med hänsyn till sökandens ålder. JO konstaterade dock att det inte var godtagbart att en ordinarie undersökningsledare tillsattes först den 6 oktober 2021.

text: Med anledning av vad som hade framkommit i ärendet tog JO initiativ till en särskild granskning av de rättsliga förutsättningarna för militärpolisens medverkan i brottsutredande verksamhet, bl.a. mot bakgrund av en överenskommelse om sådan medverkan som träffats mellan Försvarsmakten, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten. JO:s slutsats i det ärendet var bl.a. att det inte finns nödvändigt författningsstöd för militärpolisen att utreda brott och vidta utredningsåtgärder i en förundersökning. (Se JO:s beslut den 29 augusti 2024 i dnr 7917–2023).

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 121 000 kr. Av beloppet avser 100 000 kr ersättning för ideell skada, 15 000 kr ersättning för psykologkostnader och 6 000 kr ersättning för en ny mobiltelefon.

text: Sökanden, som hänvisat till de ovan berörda JO-besluten, har anfört sammanfattningsvis följande till stöd för sitt anspråk. Myndigheterna agerade felaktigt vid genomförandet av husrannsakan och förhör. Förundersökningen tog dessutom för lång tid. Han var vid tidpunkten för händelsen underårig och upplevde situationen som väldigt kränkande. Han har på grund av händelsen drabbats av psykisk ohälsa, rädsla och oro samt förlorat ett halvår av sin skolgång. Han ha vidare orsakats kostnader för psykologsamtal och han har behövt köpa en ny mobiltelefon. Till ansökan har det bifogats ett psykologintyg.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket och anfört sammanfattningsvis följande.

text: Av utredningen framgår att både Polismyndigheten och Försvarsmakten har agerat felaktigt vid verkställandet av husrannsakan och förhöret. Eftersom det var Polismyndigheten som ledde förundersökningen får Polis-myndigheten anses ansvarig för de åtgärder som vidtogs inom ramen för förundersökningen.

text: I fråga om sökandens yrkande om ideell skada anser Polismyndigheten att det sätt på vilket husrannsakan och förhöret genomfördes har inneburit överträdelser av sökandens rätt till en rättvis rättegång och rätt till privatliv enligt Europakonventionen. Sökanden bör därför tillerkännas ideellt skadestånd för dessa överträdelser. Något ideellt skadestånd för långsam handläggning av förundersökningen bör dock enligt myndigheten inte utgå då det inte varit fråga om en sådan tidsutdräkt som medför skadeståndsskyldighet för staten.

text: När det vidare gäller anspråket avseende psykologkostnader har sökanden inte presenterat någon bevisning som styrker skadans storlek. Vidare har den mobiltelefon som togs i beslag i samband med den aktuella händelsen återlämnats till sökanden. Enligt Polismyndigheten bör därför något skadestånd inte utgå för dessa kostnader.

text: Sökanden har fått tillfälle att lämna synpunkter på Polismyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (se

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada förutsätter att den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska även ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: i dess lydelse före 1 augusti 2022). Skadestånd för sådana överträdelser omfattar utöver de skadetyper som nämns ovan även rätt till ersättning för ideell skada, utan krav på att det ska ha varit fråga om en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Europakonventionen m.m.

text: Av Europakonventionen följer att var och en vid prövningen av en anklagelse om brott har rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid (artikel 6.1). Dessa krav gäller även för en förundersökning.

text: Av Europadomstolens praxis framgår att frågan om rätten till rättegång i skälig tid ska avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Den totala handläggningstiden är av stor betydelse. Europadomstolen fäster särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet. Enstaka perioder av inaktivitet kan tolereras under förutsättning att den sammanlagda handläggningstiden inte är oacceptabelt utdragen. (Se t.ex. Pretto m.fl. mot Italien, dom [plenum] den 8 december 1983, no. 7984/77, p. 35–37, jfr dock

text: Bunkate mot Nederländerna

text: , dom den 26 maj 1993, no. 13645/88, p. 21–23 och

text: Kudla mot Polen

text: , dom [stor kammare] den 26 oktober 2000, no. 30210/96, p. 130.)

text: Av konventionen följer vidare att rätten till en rättvis rättegång innefattar vissa minimirättigheter, bl.a. en rätt att utan dröjsmål underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen och en rätt att biträdas av en försvarare (artikel 6.3). Den svenska regleringen i dessa avseende finns främst i

text: rättegångsbalken

text: , se bl.a.

text: 21 kap. 3 §

text: om en misstänkts rätt att biträdas av försvarare. I fråga om en misstänkt som inte fyllt 18 år finns ytterligare bestämmelser i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL).

text: Av konventionen följer även att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens (artikel 8). Den rätten får inte inskränkas annat än med stöd av lag, såsom användningen av tvångsmedel i en brottsutredning. Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Åtgärden ska med andra ord vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte. Även i fråga om tvångsmedel finns den svenska regleringen framför allt i

text: rättegångsbalken

text: , med vissa ytterligare bestämmelser i LUL avseende personer som inte fyllt 18 år.

text: I fråga om avvägningar och bedömningar som rör den som inte fyllt 18 år ska även barnkonventionens bestämmelser beaktas, bl.a. principen om barnets bästa (artikel 3.1).

text: Kravet på skyndsamhet vid förundersökning mot en ung misstänkt

text: En förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart de kan ske och senast inom sex veckor från delgivning av brottsmisstanke. Tidsfristen får, såvitt nu är av intresse, överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter (se 4 § LUL.)

text: Att tidsfristen i LUL har överskridits innebär inte att det per automatik har skett en skadeståndsgrundande överträdelse av rätten till en rättegång inom skälig tid enligt Europakonventionen. Som angetts ovan ska en helhetsbedömning göras av samtliga omständigheter. I fråga om handläggningstid har Justitiekanslern i sin praxis bedömt att ett visst överskridande av tidsfristen i LUL, med kortare perioder av inaktivitet i förundersökningen, inte har varit skadeståndsgrundande för staten (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 16 februari 2023 i dnr 2022/138).

text: Bedömningen i detta fall

text: Utredningen ger inte stöd för att sökanden har utsatts för något integritets-kränkande brott och hans anspråk, i fråga om ideellt skadestånd, ska därför prövas enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: När det till att börja med gäller handläggningstiden avseende förundersökningen kan det konstateras att sexveckorsfristen enligt LUL har överskridits – i fråga om misstanken om stöld med runt fyra veckor och vad gäller misstanken om brott mot

text: vapenlagen

text: med runt två månader. Den totala handläggningstiden från delgivning av brottsmisstankarna till att förundersökningen lades ned i respektive del var runt två respektive fyra månader.

text: Som JO konstaterat i sitt beslut var det inte godtagbart att en ordinarie undersökningsledare tillsattes först den 6 oktober 2021, dvs. mer än en månad efter delgivning av brottsmisstankarna. Det har inte framkommit att utredningen skulle ha varit av någon svårare beskaffenhet eller att några andra särskilda omständigheter motiverat ett överskridande av tidsfristen. Överskridandet synes i stället ha berott på viss inaktivitet i handläggningen. Inte heller detta är godtagbart enligt Justitiekanslern, särskilt som inaktiviteten lett till att en lagstadgad tidsfrist har överskridits. Det kan samtidigt konstateras att den totala handläggningstiden och perioderna av inaktivitet i förundersökningen, tidsmässigt sett, har varit relativt begränsade.

text: Mot den bakgrunden och med beaktande av praxis på området finner Justitiekanslern att den totala handläggningstiden inte varit så lång att den inneburit en överträdelse av sökandens rätt till en rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Något ideellt skadestånd på den grunden ska därför inte utgå.

text: När det vidare gäller genomförandet av förundersökningen och de utredningsåtgärder som vidtogs där gör Justitiekanslern inga andra bedömningar än dem som JO har gjort vid sin prövning av sökandens anmälan dit. Det betyder att det bl.a. har förekommit ett flertal allvarliga brister i förundersökningen i avseenden som hade varit väsentliga för att ta tillvara sökandens rättssäkerhet och rätt till privatliv, särskilt med beaktande av sökandes ålder vid den aktuella tidpunkten (för en utförlig redogörelse hänvisas till JO:s beslut i dnr 316–2022). I likhet med vad Polismyndigheten framfört i sitt yttrande anser Justitiekanslern att de brister som konstaterats av JO i nämnda beslut innebär att det har skett överträdelser av sökandens rättigheter enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen.

text: Justitiekanslern bedömer att överträdelserna har varit så pass allvarliga att skadestånd ska utgå för ideell skada. Överträdelsernas art och sökandens ålder vid tidpunkten för åtgärderna bör få genomslag vid bestämmande av skadeståndsbeloppet. Mot den bakgrunden och med beaktande av de ersättningsnivåer som utgått för liknande fall bestäms ersättningen till 15 000 kr (jfr Justitiekanslerns beslut den 29 juni 2023 i dnr 2022/5028 och den 18 oktober 2024 i dnr 2023/1007).

text: När det slutligen gäller anspråken avseende psykologkostnader och mobiltelefon är det i och för sig fråga om skadetyper som kan vara ersättningsgilla på flera skadeståndsrättsliga grunder. Oavsett vilken grund som tillämpas krävs det dock, som berörts tidigare, dels att det inträffade har orsakat skada, dels att den enskilde styrker skadan och dess omfattning.

text: Att sökanden har fått psykologhjälp med anledning av händelsen stöds av det intyg som presenterats i ärendet, men någon utredning som styrker vad detta har kostat, t.ex. kvitton, har inte getts in. Det går därmed inte att bedöma skadans omfattning. När det vidare gäller mobiltelefonen har Polismyndigheten anfört att sökanden har fått tillbaka sin telefon. Sökanden har därmed inte styrkt någon skada i denna del heller. Anspråken avseende psykologkostnader och mobiltelefon ska därför avslås.

text: Det kan konstateras att de åtgärder som enligt ovan befunnits vara i strid med Europakonvention har verkställts av Försvarsmakten genom militärpolisen. Som Polismyndigheten anfört var det dock Polismyndigheten som ledde förundersökningen. Myndigheten har därmed haft det yttersta ansvaret för att förundersökningen bedrevs på ett korrekt sett vid det tillfälle som åtgärderna vidtogs. Med hänsyn till detta bedömer Justitiekanslern att det är Polismyndigheten som ska utge ersättningen till sökanden.