nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av ett ärende om förskingring

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 10 februari 2006, riktade Westin Buss Stockholm AB, genom AA, klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten. Av anmälan framgick bl.a. följande. Westin Buss lämnade den 22 februari 2001 in en anmälan om stöld/bedrägeri efter det att en förare julhelgen 2000 tillgripit försäljningskassan och avvikit från arbetsplatsen. Sommaren 2003 kontaktades Westin Buss av någon från Åklagarmyndigheten med en förfrågan om de ville driva ärendet vidare, vilket de ville. Den 2 februari 2006 lämnade polismyndigheten besked om att förundersökningen var nedlagd eftersom brottet hade preskriberats.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärende K48043-01 och dagboksanteckningar från City åklagarkammare i Stockholm i ärende dnr 103-944-01 infordrades. Av dessa framgick att anmälan om förskingring upprättades den 26 februari 2001, att ärendet kom in till åklagarkammaren två dagar senare, att åklagare skickade en påminnelse till polisen i maj 2002 och att kriminalinspektören BB i juni 2002 upplyste att ärendet låg i balans samt att förundersökningsledningen överlämnades till polismyndigheten den 29 juli 2003.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från tf. polismästaren DD vid City polis-mästardistrikt.

text: DD Bakgrunden till anmälan är att Westin Buss Stockholm AB gjorde, genom AA, i en skrivelse daterad den 22 februari 2001 en anmälan (K48043-01) mot en anställd avseende stöld/bedrägeri som skett under tiden 23-26 december 2000. Ärendet har därefter kommit att ligga i balans utan några vidtagna utrednings-åtgärder. Förundersökningen har därefter den 2 februari 2006 lagts ned med motiveringen att brottet var preskriberat.

text: Gruppchefen vid bedrägerigruppen har, tillsammans med rotelchefen, i december 2005 gått igenom samtliga då 1245 ärenden som fanns på gruppen. Resultatet har visat på några ärenden som närmar sig preskriptionstiden. När man upptäckte att det nu aktuella ärendet närmade sig tiden för preskription var det, med hänsyn till den tid som åklagarmyndigheten behöver för att fatta beslut om eventuellt åtal, beklagligtvis redan för sent att inleda någon utredning. Prioritering har sedan gjorts på de ärenden som legat inom tiden för preskriptionsrisk. Vidare prioriteras enskilda personer och småföretagare, vilka ofta drabbas hårdare än stora aktörer när de blir/blivit utsatta för denna typ av brott. City polismästardistrikt noterar att det på bedrägerigruppen råder en mycket ansträngd arbetssituation. Trots tidigare rekrytering av nya utredningsmän till gruppen har polismän som av olika skäl lämnat gruppen medfört att den sammantagna personalsituationen visat på en minskning av antalet erfarna bedrägeriutredare. Den senast gjorda genomgången av balanssituationen ledde därefter till att ledningen för City polismästardistrikt rekryterat tre nya utredningsmän till gruppen, vilka påbörjat sin verksamhet den 3 april 2006 – Nya pensioneringar och andra förväntade avgångar har nu gjort att distriktet åter rekryterar ytterligare utredningsmän till bedrägerigruppen. Ett problem som nu alltmer börjat uppmärksammas är att polisens datasystem för närvarande inte medger att man med hjälp av data kan få en automatisk fortlöpande information om hur många och vilka ärenden som t.ex. närmar sig tiden för preskription. För att hitta dessa fordras att den enskilde utredningsmannen har kontroll på detta, vilket ofta inte fungerar när denne slutar på gruppen. Av den anledningen tvingas gruppchefen att, som nu varit fallet, tillsammans med rotelchefen gå igenom samtliga ärenden manuellt via datalistor för att hitta dessa ärenden. Den tidigare omnämnda översynen av utredningsverksamheten för den nu aktuella ärendetypen är nu på gång att kunna startas upp. I samband därmed finns förslag om att dessa grupper, som är tänkta att finnas på endast tre ställen inom Stockholms län, ska kunna utgöra egna rotlar. Distriktet har ånyo gått igenom rutinerna för bedrägeriärenden, bl.a. för att undvika att ärenden preskriberas. Förhoppningen är att denna genomgång samt de planerade nyrekryteringarna ska säkerställa en god framtida hantering av aktuella ärenden. Därmed är även förhoppningen att utredningsmännen som arbetar med bedrägeriutredningar i mindre omfattning ska behöva tas i anspråk för andra utredningar när t.ex. personer sitter frihetsberövade. Det nu aktuella ärendet har beklagligtvis kommit att ligga hos befattningshavare på bedrägerigruppen som sedan gått i pension. Det är trots detta inte acceptabelt att ett ärende blir liggande utan några egentliga åtgärder innan det blivit preskriberat.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Polismyndigheten är helt ense med vad tf. polismästaren DD, City polismästardistrikt, anför i sitt yttrande att det självfallet inte är acceptabelt att ett ärende blir liggande utan att några egentliga utredningsåtgärder vidtagits innan brottet blivit preskriberat. Polismyndigheten beklagar det inträffade. För att undvika att ärenden preskriberas har City polismästardistrikt gått igenom rutinerna för bedrägeriärenden. Denna åtgärd och planerade nyrekryteringar av utredningsmän innebär att City polismästardistrikt gör bedömningen att en god framtida hantering av aktuella ärenden kommer att ske. Myndigheten kommer att försäkra sig om att förbättringar sker och att om behövligt föra diskussioner med City polismästardistrikt om omprioriteringar.

text: Westin Buss kommenterade inte remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Av utredningen framgår att det aktuella ärendet under nästan fem års tid låg i balans hos polisen utan att några utredningsåtgärder vidtogs och att förundersökningen lades ned i februari 2006 med motiveringen att brottet var preskriberat. Som förklaring har i huvudsak hänvisats till bristande personella resurser, hög arbetsbelastning och bristfälliga bevakningsrutiner.

text: Jag har under senare år vid flera tillfällen kritiserat Stockholmspolisens handläggning av bedrägeriärenden, senast i ett beslut den 4 april 2007 (dnr 1238-2006). Den bristfälliga handläggningen av förevarande ärende synes hänföra sig till samma tidsperiod som varit aktuell i tidigare ärenden. Den ansträngda arbetssituationen vid myndighetens bedrägerigrupper är således väl känd för mig. Det är emellertid helt oacceptabelt att polisen under en tid av fem år över huvud taget inte vidtagit några utredningsåtgärder. Polismyndigheten förtjänar därför allvarlig kritik för handläggningen av det nu aktuella ärendet.

text: I detta sammanhang vill jag passa på att särskilt framhålla att jag är mycket bekymrad över hanteringen av bedrägeriärenden inom Stockholmspolisen, och jag har även övervägt att närmare granska myndighetens hantering av dessa ärenden. Jag är dock medveten om att polismyndigheten så sent som hösten 2006 införde en ny organisation för att på ett mer effektivt och rättssäkert sätt handlägga aktuella ärenden. Med hänsyn härtill finner jag för närvarande inte skäl att vidta en sådan granskning.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Delgivning Ombud/biträde/försvarare

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kommunala nämnder har möjlighet att välja antingen ombudet eller huvudmannen som delgivningsmottagare men bör som huvudregel välja ombudet

org: jo

sammanfattning: I 15 § delgivningslagen föreskrivs att om den som ska delges har ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen är även ombudet delgivningsmottagare. Om det finns ett behörigt ombud och handlingen lämnas till huvudmannen, bör ombudet enligt samma paragraf underrättas om detta. Omsorgsnämnden i Södertälje kommun hade delgivit huvudmannen ett beslut och skickat en kopia av beslutet till ombudet. Nämnden hade emellertid inte underrättat ombudet om att huvudmannen hade delgivits beslutet, vilket medförde att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid. Enligt JO:s uppfattning talar såväl förarbetsuttalanden som syftet med att över huvud taget ha ett ombud för att myndigheter som huvudregel bör välja ombudet som delgivningsmottagare. JO kritiserar inte nämnden för att den valde att delge huvudmannen. Nämnden kan däremot inte undgå kritik för att inte ha underrättat ombudet om delgivningen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO anförde advokaten AA, i egenskap av ombud för BB, bl.a. följande: Omsorgsnämnden i Södertälje kommun skickade ett beslut med delgivning till BB utan att informera honom som ombud om det. BB undertecknade delgivningen den 22 september 2015. Själv fick han beslutet den 23 september 2015 och utgick från att besvärstiden började löpa då. Sista dagen för att komma in med överklagande var därmed den 14 oktober 2015. Av faxkvittot från sändningen framgår att kommunen tog emot ett överklagande från honom före midnatt den 14 oktober 2015. Trots detta beslutade kommunen den 19 oktober 2015 att avvisa överklagandet för att det hade kommit in för sent. Av beslutet framgick att kommunen ansåg att besvärstiden löpte ut den 13 oktober 2015 och att överklagandet hade kommit in den 15 oktober 2015.

type: stycke

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Omsorgsnämnden i Södertälje kommun.

text: I sitt remissvar redogjorde kommun för handläggningen och uppgav bl.a. att det aktuella överklagandet kom in till kommunen via fax den 14 oktober 2015 och ankomststämplades dagen därpå. Den 19 oktober 2015 beslutade kommunen att

text: avvisa överklagandet. Som skäl för beslutet angavs att överklagandet hade kommit in för sent då det delgavs den 22 september 2015 och skulle ha varit myndigheten tillhanda senast den 13 oktober 2015. Den 23 oktober 2015 kontaktade en sekreterare på Ignes advokatbyrå kommunen och frågade från vilket datum kommunen räknat tidsfristen. Kommunen uppgav att tidsfristen hade räknats från den dag som BB delgavs beslutet och att överklagandet skulle ha varit myndigheten tillhanda senast den 13 oktober 2015 för att ha kommit in i rätt tid. Den 11 november 2015 ringde ombudet till handläggaren i ärendet och framförde bl.a. synpunkten att kommunen inte följt vad som stadgas i

text: 15 § delgivningslagen

text: . Handläggaren bad att få återkomma i frågan. Den 12 november 2015 återkom handläggaren till ombudet och meddelade att kommunen stod fast vid sin bedömning. BB inkom senare med en begäran om återställande om försutten tid. Kammarrätten återställde den försuttna tiden.

text: Nämnden gjorde härefter följande bedömning:

text: Av

text: 15 § delgivningslagen (2010:1932)

text: följer att om den med vilken delgivning ska ske har ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen är även ombudet delgivningsmottagare. Finns ett sådant ombud och handlingen lämnas till en delgivningsmottagare enligt 11-14 §§, bör ombudet underrättas om detta. Bestämmelsen om underrättande av ombud beträffande delgivning är således inte tvingande, men ombudet bör enligt det aktuella lagrummet ändå underrättas. AA erhöll förvisso en kopia av beslutet, men nämndens bedömning är ändock att ombudet borde ha underrättats om att BB hade blivit delgiven beslutet, vilket inte gjordes. Underlåtenheten att underrätta ombudet om delgivningen utgör enligt nämndens bedömning en brist i handläggningen. Enligt faxkvitto inkom ombudets överklagande till myndigheten den 14 oktober 2015. Överklagandet har dock ankomststämplats först nästpåföljande arbetsdag, det vill säga den 15 oktober. Nämndens bedömning är att handlingen felaktigt betraktades som inkommen den 15 oktober, då handlingen rätteligen inkom till myndigheten den 14 oktober 2015. Nämnden avser att till följd av de inträffade händelserna se över sina rutiner vad gäller delgivning samt när en handling anses inkommen till myndigheten. Utbildning kommer även att hållas för myndighetens personal beträffande dessa frågor. Nämnden beklagar de olägenheter som handläggningen i dessa delar har inneburit för BB och dennes ombud. Advokaten AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Jag har tagit del av Kammarrätten i Stockholms beslut den 28 januari 2016 att återställa den av BB försuttna tiden. Av beslutet framgår att det enligt domstolens mening får antas ha varit underlåtenheten att underrätta BB:s ombud om delgivningen som medförde att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid.

text: Bedömning

text: Den som för talan i ett ärende får enligt

text: 9 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, anlita ombud eller biträde. Den som har ombud ska dock medverka personligen om myndigheten begär det.

text: Att ombudet får tillgång till handlingarna i ärendet är en förutsättning för att den enskilde ska få det rättsskydd som rätten att anlita ombud syftar till. JO har mot bakgrund av ett sådant resonemang flera gånger uttalat att kommunikation enligt

text: 17 §

text: FL i första hand ska ske med ombudet när det finns ett sådant (se t.ex. JO 1991/92 s. 305).

text: I

text: delgivningslagen (2010:1932)

text: finns särskilda bestämmelser om vem som är behörig att ta emot en delgivning. Av

text: 11 §

text: framgår att vid delgivning med en fysisk person är han eller hon delgivningsmottagare. Enligt

text: 15 § samma lag

text: är ett ombud som är behörigt att ta emot handlingen också delgivningsmottagare. Finns ett sådant ombud och handlingen lämnas till huvudmannen, bör ombudet enligt sist nämnda paragraf underrättas om detta.

text: Av

text: delgivningslagen

text: framgår alltså att myndigheten kan välja att delge antingen huvudmannen eller ombudet. Något svar på frågan om vem av dem som bör väljas i första hand ges inte. I förarbetena till

text: 15 § delgivningslagen

text: uttalas dock följande: ”Bestämmelsen innebär emellertid inte att endast ombudet är delgivningsmottagare. Det finns således ett utrymme att välja om handlingen ska lämnas till ombudet eller en person som enligt

text: 14 §§

text: är delgivningsmottagare för den som ska delges […]. Lämnas handlingen till annan än ombudet bör ombudet underrättas om delgivningen. Det kan ske t.ex. genom att en kopia av föreläggandet skickas till ombudet eller genom en underrättelse per telefon. Ett exempel på när det kan vara motiverat att lämna handlingen till en annan delgivningsmottagare än ombudet är om det framkommit att det föreligger samarbetssvårigheter mellan den som ska delges och ombudet eller om det är oklart om fullmakten har återkallats” (se

text: prop. 2009/10:237 s. 237

text: Som JO tidigare framhållit (se JO:s beslut den 23 april 2013, dnr

text: ) talar det som anförs i förarbetena ovan för att lagstiftarens avsikt har varit att delgivning, liksom kommunikation enligt

text: 17 §

text: FL, som huvudregel bör ske med ombudet. Denna ståndpunkt stöds även av uttalanden i litteraturen. (se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 120 f. och s. 200).

text: I det nu aktuella ärendet skickade kommunen sitt beslut med delgivningsbevis till BB som undertecknade delgivningen den 22 september 2015. En kopia av beslutet skickades utan delgivning till hans ombud, advokaten AA, som tog emot det den 23 september 2015. Nämnden informerade inte ombudet om att BB delgivits beslutet vilket, som Kammarrätten i Stockholm konstaterat i sitt beslut den 28 januari 2016, får antas ha lett till att nämndens beslut inte överklagades i rätt tid.

text: Mot bakgrund framför allt av vad som sägs i förarbetena till

text: 15 § delgivningslagen

text: och vad som anförts om syftet med att ha ett ombud, är det min uppfattning att myndigheter som huvudregel bör välja ombudet som delgivningsmottagare. Jag finner emellertid inte anledning att uttala någon kritik mot nämnden för att den i stället valde att delge huvudmannen. Nämnden kan dock inte undgå kritik för att inte ha underrättat ombudet om delgivningen.

text: Avslutningsvis kan tilläggas att jag instämmer i nämndens bedömning att det var fel att betrakta ombudets överklagande som inkommet den 15 oktober 2015. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten för hanteringen av upphittade pass

sammanfattning: Åtta utgångna pass utställda i samma persons namn lämnades in till Polismyndigheten som upphittade på en flygplats. Myndigheten registrerade inte passen som hittegods utan makulerade och förstörde dem kort efter att de lämnats in. JO uttalar att utgångna pass ska behandlas som hittegods. Hittegods som kommer in till Polismyndigheten ska registreras. Vidare uttalar JO att det är ett grundläggande krav att den enskildes rätt till sin egendom respekteras och att ingripanden som avser enskildas egendom har stöd i gällande regler. Något sådant stöd fanns inte i ärendet. Polismyndigheten kritiseras för att de upphittade passen inte registrerades när de lämnades in samt för att myndigheten makulerade och förstörde passen utan uttryckligt stöd i gällande regler.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Han anförde bl.a. följande.

text: Under en bussfärd i juni 2016 blev hans väska förmodligen stulen. Efter att han kontaktat polisen sökte två poliser upp honom på Arlanda flygplats. Han väntade med en av poliserna medan den andre letade efter väskan. På något sätt fick polisen tag på väskan, men han vet inte hur eller var. Poliserna öppnade väskan och plockade ut flera av de pass som fanns i väskan. De undrade varför han hade så många pass. Han lämnade en förklaring, men de trodde honom inte. Efter det bad han poliserna om skjuts. När de lämnade av honom tog de väskan med sig. Sedan dess har han inte sett väskan eller dess innehåll. I väskan fanns bl.a. två svenska och sex utländska pass. Han tog kontakt med den ideella föreningen Gatujuristerna och försökte med deras hjälp att ta reda på vad som hänt med väskan. Tjänstemän på Polismyndigheten har uppgett att passen förstörts. Han har inte blivit informerad om detta eller orsaken till det. Enligt polisen har de inte lyckats komma i kontakt med honom och beslutade därför att förstöra passen.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig om hanteringen av passen och den övriga egendom som tillhörde AA samt om den rättsliga grunden för att förstöra passen. Inför yttrandet hade de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för händelsen.

text: Av en händelserapport […] upprättad cirka kl. 16.40 den 21 juni 2016 i polisens system ”KC-polis” framgår att en polispatrull vid terminal fem på Arlanda flygplats har kontrollerat en påträffad väska tillhörig AA. Enligt rapporten hade AA alla sina gamla pass med sig och patrullen har försökt att få tag i honom på terminalen. Av ytterligare en händelserapport […] upprättad cirka kl. 22.00 nämnda datum framgår att samma patrull blivit beordrad till ankomsthallen vid terminal fem på Arlanda flygplats med anledning av att AA återigen blivit av med sin väska. I rapporten finns en anteckning att AA var förvirrad och att han fått tillbaks sin väska tidigare. Cirka kl. 22.50 antecknas att patrullen kör AA till […]. Enligt en anmälan om stöld, inskriven i polisens system ”RAR” kl. 22.53 den aktuella dagen, har en okänd gärningsman tillgripit AA:s väska innehållande åtta pass och viss övrig egendom. Enligt uppgifterna i anmälan var två pass giltiga och övriga var utgångna. Under rubriken ”avregistrering” i RAR-systemet har den 27 juni 2016 antecknats att de stöldanmälda passen destruerats. Som anledning anges ”återfunnet, destruerade [på grund av] adress okänd och utgångna pass”. Av utdrag från myndighetens system för bl.a. personinformation (Pil) framgår att AA saknade känd hemvist under juni 2016. Den 7 juli 2016 registrerades dock AA som folkbokförd på en angiven adress. Enligt uppgifter i myndighetens resehandlingssystem (RES) saknade AA giltigt svenskt pass i juni 2016.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från de berörda befattningshavarna.

text: Inspektören CC har sammanfattningsvis uppgett följande. I juni 2016 arbetade han i receptionen på polisstationen i Sollentuna. Passen lämnades till receptionen och en sökning gjordes på innehavaren. Någon adress till innehavaren fanns inte i anmälan och det gick inte att hitta någon folkbokföringsadress. Han minns inte när och hur passen kom in till receptionen, bara att han fick en bunt med pass i sin hand och att passen hade hittats på Arlanda flygplats. Samtliga pass var utgångna. Den 27 juni 2016 beslutade vakthavande befäl att passen skulle förstöras, eftersom det inte gick att komma i kontakt med AA. Han känner inte till att det lämnats in en väska eller någon övrig egendom som kunde kopplas till AA. Han är av uppfattningen att den tjänsteman hos polisen som först tog emot passen borde ha fattat beslut om beslag av egendomen. Inspektören DD har uppgett att han blev kontaktad per telefon av Gatujuristerna vid minst tre tillfällen. Han lämnade då den information som fanns tillgänglig i systemen KC-polis och RAR. Varken väskan eller passen fanns registrerade som beslag eller hittegods. Inspektören EE har uppgett att han den 22 juni 2016 beslutade att förundersökning inte skulle inledas rörande anmälan om stöld av väskan. I övrigt känner han inte till någonting om väskan eller dess innehåll. De polismän som ingick i aktuell polispatrull (inspektören FF och polisassistenten GG) har inget minne av de aktuella händelserna.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Förelåg rättslig grund att förstöra passen?

text: Av utredningen framgår att de aktuella passen har återfunnits och destruerats samt att AA då saknade känd adress och giltigt svenskt pass. Enligt uppgifterna i RAR om avregistrering av godset var de pass som destruerades utgångna. Även om det i polisanmälan förekommer en uppgift om att AA blivit av med ett giltigt [utländskt] pass anser Polismyndigheten att utredningen inte ger ett tillräckligt underlag för att ifrågasätta uppgiften att de förstörda passen var utgångna. Därvid har beaktats att uppgiften i polisanmälan om att AA hade blivit bestulen på ett giltigt svenskt pass senare har visat sig vara felaktig. Utgångna pass kan inte användas som resehandling eller identitetshandling. De har därför inget eller ett mycket ringa ekonomiskt värde. Lagen om hittegods gäller inte i fråga om sådan egendom (se bl.a.

text: NJA 1952 s. 177

text: och

text: RPSFS 2010:7

text: , FAP 650-1). Polismyndigheten registrerar inte heller gods av ringa värde i myndighetens hittegodssystem (se 5 §

text: RPSFS 2010:7

text: , FAP 650-1). Sådant gods tas således emot av myndigheten utan att registreras som hittegods. Enligt ett allmänt råd (se 9 § a. FAP) bör gods av ringa värde förvaras under enklare former och om godset inte hämtas inom en kortare tid (två veckor) bör det destrueras. Utgångna pass bör självfallet inte cirkulera fritt. I de fall upphittade giltiga pass lämnas in till Polismyndigheten och innehavaren inte kan anträffas så ska Polismyndigheten destruera passen (se 3 kap. 2 §

text: RPSFS 2009:14

text: , FAP 530-1). Dessa regler gäller för pass som utfärdats inom riket. Enligt Polismyndigheten finns det goda skäl att hantera utgångna pass, oavsett om de utfärdats inom eller utom riket, på samma sätt. Mot angiven bakgrund har det funnits rättslig grund för åtgärden att destruera passen.

text: Borde myndigheten ha avvaktat med destruktionen?

text: Av utredningen framgår inte när passen inkom till Polismyndigheten. Det kan dock konstateras att passen förstörts tidigare än vad som rekommenderas i ovan nämnda råd. Även om myndigheten hade väntat ytterligare några dagar är det en helt öppen fråga om AA då hade kunnat anträffas. Till detta kommer att det finns skäl att destruera utgångna pass enligt resonemanget ovan. Myndigheten anser således inte att det var felaktigt eller i strid med gällande föreskrifter att förstöra passen redan innan den i det allmänna rådet nämnda tidsfristen hade gått ut.

text: Fanns det skäl att hantera passen på ett annat sätt?

text: Under utredningen har det framförts tänkbara alternativa tillvägagångssätt när det gäller hanteringen av aktuella pass. CC har exempelvis framfört att passen borde ha tagits i beslag. Av följande skäl är det tveksamt om det förelåg rättslig grund för en sådan åtgärd. Polismyndigheten konstaterar att AA inom loppet av bara några timmar har förlorat och återfått sin väska för att därefter återigen förlora den. De polismän som bistod har noterat att AA var förvirrad. Passen har upphittats på Arlanda flygplats. Det är enligt Polismyndighetens bedömning högst tveksamt huruvida det under dessa omständigheter skäligen kan antas att passen frånstulits eller på annat sätt avhänts AA genom brott. Därmed torde förutsättningar för beslag saknas enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: . Det är en allmän princip att tvångsmedel enligt 24–

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: inte får användas utan att en förundersökning eller rättegång har inletts […]. Det finns undantag som ger en polisman möjlighet att fatta beslut om beslag,

text: exempelvis vid fara i dröjsmål eller vid beslag av föremål som skäligen kan antas komma att bli förverkat på grund av sin särskilda beskaffenhet (

text: 27 kap. 4 §

text: och

text: 14 a §

text: rättegångsbalken

text: samt

text: 36 kap. 3 § 1 brottsbalken

text: ). Dessa undantag förefaller inte tillämpliga i nu aktuellt fall. Förutsättningar att ta egendomen i förvar enligt […] lagen om visst stöldgods m.m. förelåg inte heller. Det har under utredningen även framförts att myndigheten borde ha skickat passen till [det aktuella landets ambassad] i Stockholm. Enligt uppgift förekommer att så sker, men då enbart avseende giltiga pass. Av de skäl som anförts ovan om vikten av att utgångna resehandlingar inte ska cirkulera fritt anser Polismyndigheten att det är en mer effektiv åtgärd att förstöra upphittade utländska pass som har gått ut när innehavaren inte kan anträffas. Det är mot den bakgrunden svårt att dra slutsatsen att hanteringen uppenbarligen borde ha skett på något annat sätt. – – –

text: Hanteringen av övrig egendom

text: Det har inte framkommit något i utredningen som visar att väskan eller den övriga egendom som tillhörde AA och förtecknats i stöldanmälan skulle ha omhändertagits eller lämnats in till Polismyndigheten. I den delen önskar Polismyndigheten uppmärksamma kungörelsen om behandling av föremål som upphittats inom flygplats eller på luftfartyg, m.m. Det är således tänkbart att den övriga egendom som tillhörde AA har upphittats och överlämnats till flygplatsförvaltningen på Arlanda.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Ett påträffat föremål utgör hittegods enligt lagen om hittegods om det är borttappat eller – i vissa fall – kvarglömt av ägaren eller innehavaren. Lagen gäller inte i fråga om bortkastade, övergivna eller i det närmaste värdelösa föremål. (Se Berg, lagen om hittegods 1 §, Karnov 1 juli 2018.)

text: Om ägaren till hittegods inte hämtar ut godset inom en månad från det att han eller hon underrättats om fyndet av Polismyndigheten, eller om ägaren i annat fall kan anses ha avstått sin rätt till godset, tillfaller godset upphittaren. Om godset är i Polismyndighetens vård och upphittaren inte inom en månad efter uppmaning betalar myndighetens kostnader i anledning av fyndet, eller om han eller hon annars kan anses ha avstått sin rätt till godset, tillfaller godset staten. (Se 4 § lagen om hittegods.)

text: Polismyndigheten ska registrera hittegods. Om ägaren till hittegodset är känd ska han eller hon informeras om fyndet och uppmanas att inom en månad uppge om han eller hon vill lösa godset. Ägaren ska även informeras om att han eller hon annars förlorar sin rätt till godset. (Se 1 och 3 §§ förordningen om Polismyndighetens hantering av hittegods.)

text: Innan Polismyndigheten fastställer att ägaren har förlorat sin rätt till hittegods enligt 3 § ska han eller hon ha delgetts en underrättelse om att det kan bli fallet. Om värdet av hittegodset kan antas vara mindre än en tiondel av det prisbasbelopp som gällde när godset togs om hand eller om det saknar försäljningsvärde, får delgivning ske genom att underrättelsen anslås hos

text: Polismyndigheten. (Se 5 § förordningen om Polismyndighetens hantering av hittegods.)

text: Egendom som tillfallit staten enligt lagen om hittegods och kan befaras komma till brottslig användning eller annars är olämplig för försäljning ska oskadliggöras (se 1 och 5 §§ lagen om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m).

text: Polisen har utfärdat föreskrifter om myndighetens hantering av bl.a. hittegods. Av dessa framgår bl.a. att med hittegods avses sådant upphittat gods som avses i hittegodslagen och med gods av ringa värde avses gods med ett uppskattat ekonomiskt värde av högst en tusendel av prisbasbeloppet och som inte omfattas av hittegodslagen. Föreskrifterna innehåller också en definition av gods med särskilt värde. Med sådant gods avses hittegods av ringa värde som kan antas ha ett särskilt bruks- eller affektionsvärde för ägaren och som är sökbart, såsom identitetshandlingar, kreditkort och identifierbara nycklar. Hittegods, som inte är gods av ringa värde, ska registreras i polisens hittegodssystem. (Se 2 och 5 §§ Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om hantering av hittegods,

text: RPSFS 2010:7

text: , FAP 650-1.)

text: Ett pass, som är anmält som stulet eller förkommet och som spärrats, ska makuleras om det återfinns eller upphittas. Ett upphittat pass som inte har anmälts som stulet eller förkommet ska makuleras och förstöras, om den för vilken resehandlingen är utställd inte kan anträffas. (Se 3 kap. 2 § första och andra stycket Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas hantering av pass och nationellt identitetskort,

text: RPSFS 2009:14

text: , FAP 530-1.)

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att två svenska och sex utländska pass utställda i AA:s namn lämnades in på polisstationen i Sollentuna. Inget av passen var giltigt. Utredningen ger inte något klart svar på hur eller när passen blev omhändertagna av Polismyndigheten. Myndigheten har i sitt yttrande angett att passen lämnades in som upphittade på Arlanda flygplats och jag utgår i min bedömning från att det gick till på det sättet.

text: De åtta passen registrerades inte när de kom in till Polismyndigheten. Som skäl för det har myndigheten uppgett att utgångna pass inte omfattas av lagen om hittegods eftersom de inte kan användas som resehandling eller identitetshandling och har ett ringa ekonomiskt värde.

text: Även om utgångna pass har ett obefintligt eller ringa ekonomiskt värde kan de ha ett personligt värde för ägaren (se JO 2017/18 s. 263, dnr

text: ). Trots att ett utgånget pass inte längre kan användas för det ändamål som det har utfärdats för kan det ge information om att innehavaren vid en viss tidpunkt har rest in i eller ut från ett annat land eller om ett tidigare medborgarskap. Beroende på vilken person ett pass har utfärdats för skulle det också kunna ha

text: ett historiskt intresse eller ett värde som samlarföremål. Mot denna bakgrund ska utgångna pass enligt min mening omfattas av lagen om hittegods. Polismyndigheten borde därför ha registrerat de åtta passen när de lämnades in till stationen i Sollentuna.

text: Polismyndigheten har kort efter att passen lämnades in makulerat och förstört dem. Som skäl för detta har Polismyndigheten angett att man enligt myndighetens föreskrifter ska makulera och förstöra giltiga upphittade svenska pass när innehavaren inte kan anträffas och att det finns goda skäl för att hantera upphittade utgångna pass på samma sätt, oavsett om de utfärdats inom eller utom riket. Vidare har myndigheten uppgett att utgångna pass självfallet inte bör cirkulera fritt.

text: Jag har tidigare uttalat att det måste finnas ett uttryckligt stöd i en föreskrift för att Polismyndigheten ska kunna makulera eller förstöra ett pass, i likhet med vad som annars gäller när polisen vidtar åtgärder med en enskild persons egendom (se

text: JO 2017/18 s. 263

text: De aktuella passen var visserligen anmälda som stulna men de var inte spärrade. Ordalydelsen i den bestämmelse i polisens föreskrifter som myndigheten hänvisar till ger därför inte någon rätt att makulera eller förstöra vare sig de två svenska passen eller de sex utländska passen. Det är ett grundläggande krav att den enskildes rätt till sin egendom respekteras och att ingripanden som avser enskildas egendom har stöd i gällande regler. Polismyndigheten borde därför inte makulerat och förstört de upphittade passen.

text: Om Polismyndigheten hade hanterat passen enligt lagen om hittegods och AA inte hade hämtat ut dem eller på annat sätt avstått sin rätt till passen hade de tillfallit staten. Polismyndigheten hade då haft rätt att förstöra passen.

text: Genom utredningen har det inte kunnat klarläggas vad som hände med AA:s väska och den övriga egendomen. Jag har därför inte underlag för att göra något uttalande i den delen.

text: Sammanfattningsvis var det fel av Polismyndigheten att inte registrera de upphittade passen när de kom in samt att makulera och förstöra passen utan uttryckligt stöd. Polismyndigheten ska kritiseras för dessa brister.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot Skatteverket för handläggningen av en begäran om anstånd med yttrande över en revisionspromemoria

sammanfattning: Ett ombud begärde anstånd med yttrande över en revisionspromemoria. Skatteverket medgav inte anstånd. I sitt yttrande till JO förklarade Skatteverket att beslutet byggde på en samlad bedömning utifrån beloppets storlek och det tillvägagångssätt som bolaget tillämpat för att undgå beskattning. JO konstaterar att påståenden från Skatteverket om ett högt undandraget belopp och ett särskilt förslaget tillvägagångssätt normalt inte bör föranleda särskild restriktivitet vid bedömningen av vad som är skäligt rådrum. JO anser att man tvärtom skulle kunna hävda att ju högre belopp det är fråga om och ju mera förslaget den skattskyldiges handlande påstås ha varit, desto mera tid behövs för att bemöta påståendena.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot Skatteverket. Hon uppgav bl.a. följande:

text: Skatteverket inledde under våren 2015 ett revisionsärende mot ett bolag som hon var ombud för. Hon hade löpande kontakt med Skatteverket under hela utredningstiden. I mitten på juni 2015 var hon i kontakt med den för ärendet ansvariga skatterevisorn som då inte kunde meddela när revisionspromemorian beräknades vara klar. Den 3 juli 2015 kontaktade skatterevisorn henne per telefon och meddelade att revisionspromemorian i ärendet skulle skickas ut och att bolaget skulle komma in med svar senast den 16 juli 2015. Hon bad om anstånd eftersom det var mitt i semestertider och för att hon behövde tid att få fram underlag från klienten som också var på semester. Skatterevisorn medgav dock inte anstånd. Hon var även i kontakt med skatterevisorns chef som vidhöll att anstånd inte kunde ges.

text: Den 7 juli 2015 mottog hon revisionspromemorian och samma dag skickade hon, via e-post till skatterevisorn och dennes chef, en ny begäran om anstånd till den 31 juli 2015. Som svar fick hon dock meddelanden om att mottagarna var på semester till den 10 augusti 2015 respektive den 12 augusti 2015. Den 9 juli 2015 begärde hon på nytt anstånd till den 14 augusti 2015. Som motivering till anståndet uppgav hon följande:

text: Jag talade med BB under juni månad och då framgick inte att revisionspromemorian skulle skickas ut under semestertid och BB kunde inte säga när i tid så skulle ske. Däremot tog undertecknad upp att om de hade för avsikt att översända den att de även beaktar kommande sommarledighet för såväl ombud som för klienten. Jag mottog revisionspromemorian den 7 juli, vilket även meddelats er. Genom telefonkontakt den 3 juli framkom att ni avsåg skicka den per post den dagen. Den faxades även till advokatfirman men eftersom jag inte var på kontoret och det var ett så skrymmande dokument (130 sidor) kunde jag inte ta del av dokumentet förrän under tisdagen den 7 juli. För att besvara revisionspromemorian behövs inhämtas dokument från Irak samt av klienten. Vidare behövs rimlig tid att upprätta en svarsskrift. Anledningen till att Skatteverket vill påskynda hanteringen som har utrett bolaget sedan april och där

text: beslut enligt betalningssäkringsärendet senast ska meddelas i oktober framstår som oklar. Inget årsskifte finns att ta hänsyn till, beloppen har redan betalningssäkrats och överförts till KFM enligt överenskommelse samt delar avser inkomstår 2014, för vilken inkomstskatt normalt inte ska regleras förrän under 2016. Frågorna är komplexa och beloppet är av betydande storlek. Frågan om arbetsgivaravgifter har inte vid någon tidpunkt diskuterats. Under sommarsemester beviljas normalt sett anstånd eftersom det anses rimligt. Det följer av JO som uttalat sig i frågan vid ett antal tillfällen.

text: Den 10 juli 2015 fick hon svar från Skatteverket att anstånd inte beviljades.

text: Utredning

text: JO uppmanade Skatteverket att lämna upplysningar om och yttra sig över vad AA hade framfört i sin anmälan.

text: Skatteverket, genom sektionschefen CC, yttrade följande:

text: Utredning

text: Skatteverket har utrett ärendet varvid bl.a. följande framkommit. Skatteverket inledde den 15 april 2015 en revision på ett bolag som AA är ombud för. Revisionen påbörjades i samband med en bevissäkring. Förvaltningsrätten beslutade den l juni 2015 om betalningssäkring på totalt 8,3 miljoner kronor avseende mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter för beskattningsåren 2013 och 2014. Av den förhandspromemoria som bifogades Skatteverkets ansökan om betalningssäkring framgår att bolaget genom att använda sig av osanna fakturor från ett närstående bolag dragit av för mycket ingående mervärdesskatt med 7,5 miljoner kronor och att arbetsgivaravgifter redovisats med ett för lågt belopp om 4,7 miljoner kronor. Den undanhållna skatten beräknades till 12,2 miljoner kronor. AA begärde den 2 juni 2015 att få ta del av förhandspromemorian och Skatteverket överlämnade den till henne den 3 juni 2015 via fax. I revisionsärendet finns ingen notering om att AA i mitten av juni skulle ha tagit kontakt med skatterevisorn och frågat om revisionspromemorian var på gång. Däremot framgår det av en tjänsteanteckning den 25 juni 2015 att skatterevisorn meddelat AA att Skatteverket inom de närmaste veckorna skulle skicka ut revisionspromemorian. AA framförde önskemål om att få marginal med svarstiden eftersom hon skulle ha fem veckors semester med början den 13 juli. Skatterevisorn tog kontakt med AA den 3 juli 2015 med information om att revisionspromemorian skulle skickas ut samma dag med en svarstid senast den 16 juli 2015. På grund av ärendets karaktär hade beslutet om svarstid inte fattats av skatterevisorn utan av kontorsledningen. Bolaget hade utfärdat osanna fakturor och därigenom inte redovisat mervärdesskatt och arbetsgivaravgifter med stora belopp (drygt 14 miljoner). När det både är fråga om stora belopp och osanna fakturor finns det en risk för att verksamheten överförs till annat bolag eller att bolaget försätts i konkurs. Det är därför viktigt att Skatteverket, så långt det är möjligt, säkerställer att betalning sker av statens fordran. Ju tidigare en skatt förfaller till betalning desto större är möjligheten att staten får in den skatt som har undanhållits. Eftersom beslutet om svarstid hade fattats av kontorsledningen ville AA tala med en chef och skatterevisorn hänvisade henne till sektionschefen. Skatterevisorn föreslog att revisionspromemorian också kunde faxas till AA, vilket hon ville.

text: Revisionspromemorian, som omfattade 21 sidor med drygt 100 bilagor, skickades både per brev och per fax till AA den 3 juli 2015. Den förhandspromemoria som hade överlämnats till AA den 2 juni 2015 omfattade i stort samma sak som framgår av revisionspromemorian. I revisionspromemorian fanns det dock ytterligare osanna fakturor om totalt 6 miljoner kronor till ett annat närstående företag. Den undanhållna mervärdesskatten och arbetsgivaravgifterna beräknades för dessa fakturor till 2 miljoner kronor. Upplägget var detsamma i båda typerna av fakturor från de två närstående företagen. Frågeställningen om osanna fakturor hade alltså varit känd för bolaget och AA i en månad innan revisionspromemorian skickades ut. Skatterevisorn skickade samma dag som revisionspromemorian skickades, dvs. den 3 juli 2015, ett meddelande via e-post till AA med kontaktuppgifter till sektionschefen. I meddelandet hänvisar skatterevisorn också till en kollega eftersom hon själv skulle gå på semester. AA kontaktade samma dag sektionschefen. Av den tjänsteanteckning som upprättades vid samtalet framgår bl.a. att AA kunde komma in med erinringar på revisionspromemorian via e-post den 17 juli 2015 och att originalet kunde komma in veckan därpå. Av tjänsteanteckningen framgår vidare att sektionschefen informerade AA om att en svarstid om 14 dagar på en revisionspromemoria var praxis. Skatteverket medgav inget anstånd med motiveringen att det inte tillkommit något nytt i utredningen i förhållande till den tidigare upprättade förhandspromemorian och att skatterevisorn och beslutssamordnaren haft löpande kontakt i sakfrågorna med AA. AA skickade den 7 juli 2015 via e-post en begäran om anstånd fram till den 31 juli till sektionschefen, skatterevisorn och skatterevisorns kollega […]. AA uppger i skrivelsen till JO att bolaget inte skulle ha fått något skriftligt svar på detta mail. Av en tjänsteanteckning framgår att skatterevisorns kollega samma dag per telefon har meddelat AA att bolaget inte fick förlängd svarstid. AA skickade den 9 juli 2015 en ny begäran om anstånd till sektionschefen, skatterevisorn och skatterevisorns kollega. I begäran har AA utvecklat sin argumentering för att få anstånd […]. Skatteverket informerade AA via e-post den 10 juli 2015 att Skatteverket inte hade ändrat sin ståndpunkt om anstånd. AA kom den 16 juli 2015 in med synpunkter på revisionspromemorian. Skatteverket fattade beskattningsbeslut i enlighet med revisionspromemorian den 23 juli 2015. I beslutet har Skatteverket beaktat bolagets synpunkter. Bolaget har överklagat Skatteverkets beskattningsbeslut till förvaltningsrätten som ännu inte har avgjort ärendet. Skatteverket beslutade samtidigt att avslå bolagets begäran om ersättning för ombud, biträde och utredning.

text: Bestämmelser m.m.

text: Bestämmelser om Skatteverkets kommunikationsskyldighet finns i

text: 40 kap.

text: 4 §§

text: skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: och i

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Några bestämmelser om svarstid finns dock inte. Av Skatteverkets revisionsrutiner framgår att svarstiden normalt ska sättas två veckor efter beräknat mottagande av promemorian. Det är revisorn som efter samråd med beslutssamordnaren, dvs. den som ska fatta Skatteverkets beskattningsbeslut, beviljar anstånd med att lämna synpunkter. Av rutinen framgår vidare att det i vissa fall kan vara befogat att inte medge förlängd svarstid, t.ex. om längre svarstid påverkar ärendets fortsatta handläggning såsom förankring hos särskild kvalificerad beslutsfattare eller att efterbeskattning enligt

text: skatteförfarandelagen

text: skattebetalningslagen

text: eller eftertaxering enligt

text: taxeringslagen

text: aktualiseras.

text: Av rutinen framgår också att den reviderade alltid ska meddelas om förlängd svarstid medgetts eller inte och att detta kan ske skriftligt eller muntligt. Om den reviderade meddelas muntligt ska en tjänsteanteckning upprättas.

text: Bedömning

text: Revisionspromemorian överlämnades både via fax och via post till AA den 3 juli 2015. Det har inte kommit fram annat än att faxet kom fram samma dag. Att AA själv inte tog del av revisionspromemorian förrän den 7 juli kan Skatteverket bara beklaga. Genom att Skatteverket faxade revisionspromemorian till AA den 3 juli och meddelat henne att det gick bra komma in med synpunkter via e-post senast den 17 juli blev svarstiden den normala, dvs. 14 dagar. Förhandspromemorian omfattade samma sak och samma frågeställning som den slutliga revisionspromemorian. Frågeställningen om osanna fakturor bör därför inte ha varit okänd för AA eftersom hon hade tagit del av förhandspromemorian en månad innan revisionspromemorian skickades ut. Skatterevisorn och beslutssamordnaren hade dessutom haft löpande kontakt med AA under revisionen. Vid samtliga tillfällen som AA har begärt anstånd har hon fått muntligt eller skriftligt svar av Skatteverket. Vid de tillfällen som Skatteverket har lämnat muntliga svar har en tjänsteanteckning upprättats. Skatteverkets avslag på AA:s begäran att få förlängd svarstid med 14 dagar fram till den 31 juli 2015 kan uppfattas som alltför försiktig, inte minst med tanke på att det var semestertider. Orsaken var dock, som tidigare har nämnts, att Skatteverket så fort som möjligt ville fatta beskattningsbeslut för att därigenom säkerställa att staten skulle få in den oredovisade skatten. Det bör även framhållas att om AA hade kommit in med ytterligare synpunkter efter den 16 juli, men innan något beskattningsbeslut hade fattats, hade Skatteverket också beaktat dessa i beslutet. Skatteverket har hållit AA informerad om semestrar och vilka som var i tjänst under första halvan av juli. E-posten hade för berörda tjänstemän varit delegerad, vilket innebär att det alltid har funnits någon i tjänst som har kunnat handlägga en inkommen skrivelse. Sammanfattningsvis har Skatteverket följt gällande rutiner. Besluten om svarstid och att inte ge anstånd med att lämna svar har i detta fall byggt på en samlad bedömning utifrån beloppets storlek och det tillvägagångssätt som bolaget tillämpat för att undgå beskattning.

text: AA kommenterade yttrandet och uppgav bl.a. följande:

text: I Skatteverkets yttrande redogörs för ett betalningssäkringsärende och den förhandspromemoria som låg till grund för Skatteverkets ansökan om betalningssäkring. Ett betalningssäkringsärende är dock inte det samma som själva skatteärendet. Det är två skilda processer som löper parallellt, hanteras och regleras av helt olika bestämmelser. Av relevans noteras vidare att förhandspromemorian i betalningssäkringsärendet uppgick till åtta sidor vilket ska jämföras med revisionspromemorian om totalt 126 sidor inklusive bilagor. Det kan svårligen motiveras såväl i kvalitets- som i kostnadshänseende att i förväg upprätta ett svar på ett kommande övervägande om beslut som man ännu inte tagit del av. Av Skatteverkets egna revisionsrutiner framgår att svarstiden normalt ska sättas två veckor efter beräknande av mottagande av promemorian. Även om promemorian skulle ha mottagits per fax den 3 juli 2015, vilket inte skedde och som kommunicerades med Skatteverket, räcker likväl inte

text: svarsfristen den 16 juli 2015. Skatteverket anför att på grund av ärendets karaktär hade beslutet om svarstid inte fattats av revisorn utan av kontorsledningen. Detta visar med tydlighet komplexiteten i ärendet vilket borde beaktats även i svarsfristen för den enskilde. Skatteverket anför att anledningen var att de så snart som möjligt ville fatta beslut för att säkerställa att få in den enligt Skatteverket oredovisade skatten. Merparten av den senare påförda skatten hade emellertid betalningssäkrats och reglerats redan innan. Resterande del av den enligt beslutet påförda skatten hade oaktat beslut genom den skattskyldiges egen försorg reglerats i mitten av augusti eftersom de fakturor som ifrågasattes krediterades före juni månads utgång och redovisades i augusti månads skattedeklaration. Detta blev känt för Skatteverket den 3 juli 2015. Det som Skatteverket uppgett om att ärendet gäller s.k. osanna fakturor är felaktigt. Skatteverket har fått korrigera detta i sitt omprövningsbeslut.

text: Bedömning

text: Skatteverket skickade den 3 juli 2015 en revisionspromemoria till AA för yttrande. Handlingarna skickades både med post och med fax. Synpunkter på promemorian skulle ha kommit in till Skatteverket senast den 16 juli 2015. I telefonsamtal med Skatteverket den 3 juli 2015 begärde AA anstånd med att komma in med synpunkter. Skatteverket har uppgett att AA då fick besked om att hon kunde komma in med ett yttrande via e-post den 17 juli 2015 och att originalet kunde komma in veckan därpå. Den 7 juli 2015 begärde AA anstånd till den 31 juli 2015 och den 9 juli 2015 begärde hon anstånd till den 14 augusti 2015. Skatteverket medgav inte anstånd. Synpunkter på revisionspromemorian kom in till Skatteverket den 16 juli 2015 och den 23 juli 2015 meddelade Skatteverket ett omprövningsbeslut i ärendet.

text: Enligt

text: 40 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: , SFL, får ett ärende inte avgöras till nackdel för den som ärendet gäller utan att denne har fått tillfälle att yttra sig i ärendet. Den skattskyldiges svarsfrist bör bestämmas så att den skattskyldige får skäligt rådrum. Fristen måste naturligtvis variera efter ärendets art och materialets omfattning (jfr Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl. 2010 s. 204). Av utredningen framgår att svarstiden i revisionsärenden normalt sätts till två veckor efter beräknat mottagande av promemorian. Jag har inga invändningar mot den rutinen, som också tillämpades i det nu aktuella fallet.

text: Om den skattskyldige begär anstånd med att yttra sig måste Skatteverket emellertid på nytt överväga om den svarsfrist som bestämts är tillräckligt lång eller om den behöver förlängas för att den skattskyldige ska få skäligt rådrum för att yttra sig. När AA den 9 juli 2015 begärde anstånd med att yttra sig till den 14 augusti åberopade hon förutom att det var semestertider att hon måste inhämta dokument från Irak och från klienten samt att hon behövde rimlig tid för att upprätta en svarsskrift.

text: De skäl som AA åberopade var enligt min mening av den beskaffenheten att de borde ha föranlett anstånd om det inte fanns starka skäl som talade i annan riktning. Skatteverket har i sitt yttrande till JO sammanfattningsvis skrivit att beslutet att inte ge anstånd byggde på en samlad bedömning utifrån beloppets storlek och det tillvägagångssätt (osanna fakturor) som bolaget tillämpat för att undgå beskattning. Enligt min mening bör emellertid påståenden från Skatteverket om ett högt undandraget belopp och ett särskilt förslaget tillvägagångssätt normalt inte föranleda särskild restriktivitet vid bedömningen av vad som är skäligt rådrum. Tvärtom skulle man kunna hävda att ju högre belopp det är fråga om och ju mera förslaget den skattskyldiges handlande påstås ha varit, desto mera tid behövs för att bemöta påståendena.

text: Allmänt sett är det naturligtvis bra att Skatteverket strävar efter att driva ärendena framåt och att meddela beslut snabbt. Jag anser emellertid att Skatteverket i det nu aktuella fallet borde ha gett AA det anstånd som hon begärde.

text: Vad som i övrigt har förekommit ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Med den kritik som ligger i ovan sagda avslutas ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Initiativärende angående ansökningar om förlängt underhållsstöd som undertecknats enbart av underåriga

text: lnitiativet

text: JO Pennlöv inspekterade den 10–12 november 1998 Västerbottens läns allmänna försäkringskassa (dnr 4284-1998). Vid inspektionen granskade han bl.a. ärenden om förlängt underhållsstöd enligt lagen (

text: ) om underhållsstöd (USL). Vid granskningen uppmärksammades att försäkringskassan – i enlighet med Riksförsäkringsverkets rekommendationer – godtog ansökningar om förlängt underhållsstöd som undertecknats enbart av en alltjämt underårig. JO Pennlöv beslutade att inom ramen för ett initiativärende utreda den rättsliga grunden för det aktuella förfarandet och för Riksförsäkringsverkets rekommendation.

text: Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria med i huvudsak följande lydelse.

text: Vid granskningen uppmärksammades att försäkringskassan hade accepterat ansökningar som endast var underskrivna av en alltjämt underårig. JO underströk att kassan därvid hade följt Riksförsäkringsverkets allmänna råd på området (1996:15 s. 38 [numera 1999:2 s. 45]) och därmed inte kunde kritiseras för detta förfaringssätt. I de allmänna råden rekommenderar Riksförsäkringsverket att försäkringskassan, för att undvika uppehåll i utbetalningen, godtar en ansökan om förlängt underhållsstöd som en studerande har gjort i anslutning till 18-årsdagen även om sökanden vid ansökningstillfället inte har fyllt 18 år. I anledning härav uppkom frågan om denna rekommendation står i överensstämmelse med

text: föräldrabalkens

text: regler om omyndighet. Enligt

text: 7 § första stycket

text: USL har ett barn rätt till förlängt underhållsstöd, om barnet går i skolan när han eller hon fyller 18 år eller återupptar skolgången innan han eller hon fyller 19 år. Förlängt underhållsstöd lämnas så länge barnet bedriver studier som ger rätt till förlängt barnbidrag enligt lagen (

text: ) om förlängt barnbidrag eller studiehjälp enligt

text: 3 kap.

text: studiestödslagen (1973:349)

text: , dock längst till och med juni det år då barnet fyller 20 år. Enligt

text: 12 § första stycket

text: sista meningen USL skall ansökan om förlängt underhållsstöd göras av den studerande. Enligt bestämmelsens andra stycke skall en ansökan innehålla nödvändiga upplysningar för bedömningen av barnets rätt till stöd och en försäkran på heder och samvete att de lämnade uppgifterna är riktiga. Av

text: 17 § andra stycket

text: USL framgår att förlängt underhållsstöd betalas ut till den studerande.

text: Har underhållsstöd lämnats felaktigt eller med för högt belopp, skall försäkringskassan enligt 20 § första stycket USL besluta om återkrav av beloppet från den som det har betalats ut till. Enligt

text: 9 kap. 1 § föräldrabalken

text: är den som är under arton år (underårig) omyndig och får inte själv råda över sin egendom eller åta sig förbindelser i vidare mån än vad som följer av vad som skall gälla på grund av lag eller villkor vid förvärv genom gåva, testamente eller förmånstagarförordnande vid försäkring eller pensionssparande enligt lagen (

text: ) om individuellt pensionssparande. Riksförsäkringsverket bör mot bakgrund av de ovan nämnda reglerna yttra sig över den rättsliga grunden för det aktuella förfarandet och för den aktuella rekommendationen samt de eventuella rättsliga frågeställningar som kan uppkomma, t.ex. i en återkravssituation enligt

text: 20 §

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Riksförsäkringsverket för yttrande över vad som framförts i promemorian. Verket anförde genom överdirektören AA följande (yttrandet återges här inte i dess helhet).

text: Bestämmelser om föräldrars underhållsskyldighet gentemot sina barn finns i

text: 7 kap.

text: föräldrabalken

text: . Föräldrars underhållsskyldighet upphör vid 18 års ålder. Går barnet i skolan vid den tidpunkten eller återupptar barnet skolgången före 19 års ålder är föräldrarna underhållsskyldiga så länge skolgången pågår, dock längst till dess barnet fyller 21 år. RFV anser följaktligen att det förlängda underhållsstödet är en allmän ersättning som den studerande i vissa angivna situationer i USL har rätt till och som träder istället för förälders underhållsskyldighet samt att en underårig studerande har förmåga att på egen hand förvärva (ansöka om) förlängt underhållsstöd i nära anslutning till 18-årsdagen. Detta innebär att den aktuella rekommendationen i RFV:s allmänna råd inte skulle stå i strid med

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om underårigs omyndighet. Det finns emellertid en annan bestämmelse i USL som komplicerar den juridiska bedömningen av denna fråga ytterligare. Detta framgår också av JO:s promemoria enligt vilken JO även vill ha RFV:s yttrande över de rättsliga frågeställningar som kan uppkomma t.ex. i en återkravssituation enligt

text: 20 §

text: USL, där ansökan är gjord av en underårig. I

text: 20 § första stycket

text: USL anges nämligen bl.a. att har underhållsstöd lämnats felaktigt eller med för högt belopp, skall försäkringskassan besluta om återkrav av beloppet från den som det har betalats ut till. Som tidigare har nämnts hindrar inte stadgandet i

text: 9 kap. 1 § föräldrabalken

text: den underårige från att på egen hand förvärva rättigheter och det finns inte anledning att hindra honom från att medverka till rättshandlingar som uteslutande är till hans fördel. Gösta Walin utvecklar detta ytterligare i sin – – – bok, s. 315, där han bl.a. säger att det skall vara fråga om en ren förvärvsakt, vid vars ingående varje ekonomisk risk för den omyndige praktiskt taget framstår som utesluten. Den omyndige är sålunda, enligt Walin, inte behörig att sluta avtal om förvärv av egendom mot vederlag, även en sådan transaktion kan, enligt Walin, lätt bli till den omyndiges skada, om han förslösar den förvärvade egendomen eller ådrar sig skadeståndsskyldighet på grund av kontraktsbrott. Förlängt underhållsstöd är en rättighetsbaserad ersättning som i och för sig i vissa situationer kan leda till återbetalningsskyldighet för den studerande men detta allmänna stöd är enligt RFV:s mening inte jämförbart med den typ av privatekonomiska avtal med risker som Gösta Walin beskriver ovan. Vidare kan nämnas att ingen utbetalning av förlängt underhållsstöd görs till den bidragsberättigade förrän han fyllt 18 år och möjligheten till eventuellt återkrav är inte beroende av att oriktiga uppgifter lämnats eller att den som mottagit stödet skäligen borde ha insett att det var en felaktig utbetalning. Det föreligger istället en

text: strikt skyldighet att betala tillbaka underhållsstödet i de fall stödet lämnats felaktigt eller med för högt belopp. Dessutom anges i beslutet om förlängt underhållsstöd under rubriken Allmänna upplysningar att ”om du får underhållsstöd felaktigt eller med för högt belopp är du skyldig att återbetala det som du fått för mycket”. RFV anser därför att bestämmelsen om återkrav enligt 20 § USL inte medför att den aktuella rekommendationen i RFV:s allmänna råd skulle stå i strid med

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om underårigs omyndighet. En underårig studerande har därmed förmåga att på egen hand förvärva (ansöka om) förlängt underhållsstöd i nära anslutning till 18-årsdagen. I sitt beslut den 13 april 2000 uttalade JO Pennlöv följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 9 kap. 1 § föräldrabalken

text: framgår att den som är under 18 år är omyndig (underårig) och enligt huvudregeln inte får råda över sin egendom eller åta sig förbindelser. En underårig saknar således full rättshandlingsförmåga. Inom processrätten har begreppet rättshandlingsförmåga sin motsvarighet i begreppet processhabilitet eller processbehörighet, som innebär förmågan att själv utföra sin talan i en domstolsprocess. Det råder korrespondens mellan processbehörighet och rättshandlingsförmåga på så sätt att en part normalt är processbehörig endast i den mån han civilrättsligt kan förfoga över det som processen rör sig om (se Ekelöf, Rättegång, Andra häftet, 8 uppl., s. 51).

text: Regleringen om underårigs bristande rättshandlingsförmåga och processbehörighet syftar till att skydda den omyndige mot följderna av ekonomiskt ofördelaktiga rättshandlingar. Från denna synpunkt föreligger, enligt Walin, inte anledning att hindra en underårig från att medverka till rättshandlingar som uteslutande är till hans fördel. Det skall i sådant fall, enligt Walin, vara fråga om en ren förvärvsakt, vid vars ingående varje ekonomisk risk för den omyndige praktiskt taget framstår som utesluten (se hänvisning till Walin i RFV:s remissvar ovan). Som framgår ovan under rubriken Initiativet skall en ansökan om förlängt underhållsstöd innehålla nödvändiga upplysningar för bedömningen av barnets rätt till stöd och en försäkran på heder och samvete att de lämnade uppgifterna är riktiga. Om en uppgift i ansökan angående t.ex. barnets skolgång senare visar sig vara felaktig kan betalningskrav komma att riktas mot den som har erhållit förlängt underhållsstöd. Ett sådant krav grundar sig alltså på uppgifter som är lämnade i ansökan. En ansökan om förlängt underhållsstöd kan därmed enligt min mening inte anses vara så fri från ekonomisk risk att en underårig av den anledningen skulle vara behörig att själv ansöka om stödet.

text: I

text: föräldrabalken

text: finns en rad undantag från huvudregeln i

text: 9 kap. 1 §

text: . Sålunda har t.ex. en underårig enligt

text: 9 kap. 3 § första stycket föräldrabalken

text: rätt att själv råda över egendom, som han själv förvärvat genom eget arbete efter fyllda 16 år. Detsamma gäller avkastningen av sådan egendom och vad som trätt i egendomens ställe. Härav följer att en omyndig även har rätt att själv föra sin talan i en process rörande sådan egendom. Dessa undantag i

text: 9 kap.

text: föräldrabalken

text: kan dock enligt min mening inte åberopas som stöd för att en underårig skulle vara behörig att själv ansöka om förlängt underhållsstöd.

text: I USL finns inte heller på det sätt som avses i

text: 9 kap. 1 § föräldrabalken

text: någon direkt föreskrift som ger stöd för uppfattningen att omyndig skulle kunna ansöka om förlängt underhållsstöd. Bestämmelsen att förlängt underhållsstöd skall sökas av den studerande ger inte vägledning i den nu aktuella frågan.

text: Inom förvaltningsrätten gäller enligt vanliga förvaltningsprocessuella regler att en förälder normalt företräder sitt barn som ställföreträdare med stöd av

text: föräldrabalkens

text: regler om vårdnad när det gäller barnets personliga angelägenheter och om förmynderskap när det gäller andra angelägenheter än som rör barnets person. Detta gäller så länge barnet är omyndigt, dvs. till dess barnet har fyllt 18 år. Från dessa regler har undantag gjorts i viss lagstiftning, se t.ex.

text: 56 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: och

text: 36 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, där barn som har fyllt 15 år har givits rätt att själv föra sin talan. Den nu angivna lagstiftningen gäller dock främst omyndigs personliga förhållanden.

text: I viss lagstiftning anges i texten att underårig företräds av sin förmyndare. Så är t.ex. fallet enligt

text: 3 § kungörelsen (1962:394)

text: med vissa bestämmelser rörande ansökan om pension enligt lagen om allmän försäkring, m.m. och, för ett annat närliggande område,

text: 3 kap. 25 § studiestödsförordningen (1973:418)

text: , där det är uttryckligen föreskrivet att en underårig företräds av sin förmyndare.

text: Riksförsäkringsverket har inte använt sig av sin möjlighet enligt förordningen (

text: ) om underhållsstöd att meddela verkställighetsföreskrifter i frågan. I samband med inspektioner av försäkringskassor har jag iakttagit att vissa kassor uppfattat de förut nämnda allmänna råden som innebärande hinder för förmyndare att underteckna ansökan kort tid före den studerandes 18-årsdag och krävt undertecknande av den ännu omyndige studerande.

text: Självfallet delar jag Riksförsäkringsverkets uppfattning att det knappast kan ha varit lagstiftarens mening att den som är berättigad till förlängt underhållsstöd skall behöva acceptera ett uppehåll i utbetalningarna mellan det tidigare underhållsstödet och det förlängda underhållsstödet enbart av den anledningen att ansökan inte skulle kunna undertecknas och sändas in till försäkringskassan innan den studerande fyller 18 år. Såsom USL kommit att tillämpas i den aktuella frågan finns det emellertid enligt min mening skäl att ändra reglerna så att rådande tveksamhet undanröjs. Jag får därför, efter samråd med chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän väcka fråga om författningsändring i berört avseende. Jag överlämnar därför en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Socialdepartementet).


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Beslut
Dokumentation
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Underrättelse
Verkställighet

title: Kritik mot Tekniska nämnden i Malmö stad för brister vid handläggningen av ett ärende om flyttning och skrotning av ett fordonsvrak

sammanfattning: En kommunal nämnd beslutade att flytta ett felparkerat fordon och åtgärden verkställdes omedelbart. Nämnden gjorde bedömningen att det var fråga om ett fordonsvrak som av den anledningen skrotades. Fordonet var registrerat i Danmark, och nämnden gjorde inte några försök att underrätta ägaren om beslutet att flytta fordonet. JO konstaterar att underrättelseskyldigheten gäller även om ett beslut om flyttning av ett fordonsvrak verkställs omedelbart. Ett fordon som är registrerat i en utländsk motsvarighet till fordonsregistret ska som utgångspunkt behandlas på samma sätt som fordon som är registrerade i Sverige. Det får särskilt anses gälla ett fordon som är registrerat i ett annat EU-land. Av den anledningen kan nämnden t.ex. behöva ta kontakt med den myndighet som ansvarar för fordonsregistret i det aktuella landet eller försöka få fram relevanta ägaruppgifter från Polismyndigheten. Vilka utredningsåtgärder som rimligen kan krävas av myndigheten får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det är dock inte godtagbart att, som nämnden gjorde i detta fall, nöja sig med att konstatera att den inte har tillgång till det utländska fordonsregistret. Föremål som finns i ett fordonsvrak och som inte har varit avsett att stadigvarande brukas i fordonet ska behandlas enligt bestämmelserna i lagen om hittegods. Det innebär att ett sådant föremål inte får förstöras tillsammans med fordonet vid skrotningen. Det bör, enligt JO, alltid dokumenteras vilka kontroller som utförs i fråga om det i fordonsvraket finns sådana föremål och resultatet av dessa kontroller. Eftersom det är nämnden som beslutat om att flytta och skrota ett fordon är den ansvarig för att det sker en sådan kontroll. JO kritiserar nämnden för ett antal brister som förekom vid handläggningen av flyttningen och skrotningen av fordonsvraket.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 29 januari 2019 framförde AA klagomål mot Tekniska nämnden i Malmö stad med anledning av handläggningen av ett ärende om flyttning och skrotning av ett fordon. Han uppgav bl.a. att han hade lånat en danskregistrerad skåpbil av sin mor och att han hade parkerat den på en adress i Malmö den 5 februari 2017. När han kom tillbaka för att hämta bilen den 16

text: mars 2017 var den borta. Ägaren till bilen underrättades inte om flyttningen och bilen var inte ett fordonsvrak. Han hade tillhörigheter i bilen, bl.a. musikinstrument, som inte överlämnades till polisen utan förstördes när bilen skrotades.

text: Till anmälan bifogade AA bl.a. en lista över den egendom, med uppskattat värde, som enligt honom fanns i bilen.

text: Utredning

text: Inledningsvis begärde JO in vissa handlingar och av dessa framkom bl.a. att det hade utfärdats en parkeringsanmärkning den 7 februari 2017. Av den framgick att det aktuella fordonet stod parkerat i eller för nära en vägkorsning.

text: JO uppmanade därefter nämnden att bl.a. yttra sig över handläggningen av ärendet och hur den förhöll sig till bestämmelserna i lagen om flyttning av fordon i vissa fall och förordningen om flyttning av fordon i vissa fall, fortsättningsvis FFL respektive FFF. Nämnden skulle också svara på vad som hände med den egendom som enligt uppgift från anmälaren fanns i fordonet.

text: Nämnden beslutade att lämna ett remissvar med i huvudsak följande innehåll:

text: Klaganden parkerade sitt fordon på allmän gata i Malmö stad, Dammfrivägen 52 (och således inte på Vilebovägen som visserligen är en angränsande gata ca 100 meter från där fordonet parkerades). Den första parkeringsanmärkningen utfärdades 2017-02-05 med anledning av att klagandes fordon hade stått parkerad på stannaförbud i vägkorsning. I trafikförordningen 3 kap. 53 § stadgas att ett fordon inte får stannas eller parkeras, i en vägkorsning eller inom ett avstånd av tio meter från en korsande körbanas närmaste ytterkant (punkten 2 i lagrummet). Kommunen har då möjlighet att i enlighet med [FFL och FFF, JO:s anm.] flytta fordon under de förutsättningar som anges i lagen. 2017-02-07 erhöll fordonet sin andra parkeringsanmärkning och 2017-02-08 anmanades fordonet att flyttas i enlighet med 4 § FFF där det anges att ett skriftligt meddelande ska fästas på fordonet med en uppmaning till ägaren att senast viss angiven dag flytta fordonet. Den gängse rutinen är att såvida ägaren är känd skickas ett meddelande till denne i enlighet med lagstiftningen. Vare sig transportstyrelsen eller kommunen har tillgång till danska fordonsregistret varför uppgift om vem ägaren var inte lät sig finnas. Med anledning av att fordonet var utlandsregistrerat och att ägaren inte kunde nås lät kommunen fordonet står kvar längre än de tre dagar som en anmaning annars ska gälla så att ägaren skulle kunna hämta sitt fordon innan kommunens flytt. Vi kan konstatera att fordonet flyttades av kommunen 27 februari 2017. Flyttningsgrund som användes för flytten av det ifrågavarande fordonet var i enlighet med fordonsflyttningsförordningen 2 § 7 punkten. Beslut om att flytta ett fordonsvrak får meddelas och verkställas av en kommun enligt FFF 18 § 1 punkten. Fordonet ansågs vid den tidpunkten vara ett fordonsvrak i enlighet med 1 § 3 punkten FFL; fordon som med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses övergivet och som uppenbarligen har ringa eller inget värde. Bedömningen av att fordonet var ett vrak grundade sig således både på tiden fordonet varit uppställt på gatan och att fordonet bedömdes ha inget eller ringa värde. När en sådan bedömning görs av kommunens handläggare för fordonsflyttning (anställda vid det kommunala parkeringsbolaget PÖMAB och arbetande på uppdrag av Tekniska nämnden/trafiknämnden i Malmö) och

text: fordonsflyttningsbeslut tas på den flyttningsgrunden övergår fordonet omedelbart i kommunens ägo i enlighet med FFL 6 § 2 stycket. Protokoll över flyttningen har bifogats JO vid tidigare tillfälle. Fordonet skrotades samma dag av kommunen. Till bifogat protokoll var fogat ett utdrag från skrotfirmans datorprogram. I anmärkningsrutan är som kan noteras inget antecknat som tyder på att föremål skulle finnas i fordonet som i sådant fall skulle överlämnats till polisen i enlighet med hittegodslagen. Inte heller fordonsflyttarna har på efterfrågan kunnat erinra sig att någon egendom fanns i bilen, detta skulle i sådant fall antecknats. Skrotfirman har dessutom en rutin att anteckna i sitt datorprogram huruvida någon efterfrågat fordonet. Inte heller sådan anteckning finns. – – – Tekniska nämndens bedömning är att vad som förevarit i ärendet har handlagts på ett korrekt sätt. Tekniska nämnden har heller inte, med hänsyn tagen till att så pass lång tid förflutit sedan fordonet skrotades, någon anledning att tro att de uppgifter fordonsflyttare och skrotfirma lämnat i ärendet avseende eventuell egendom i fordonet är felaktiga. AA fick tillfälle att kommentera nämndens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser om flyttning av fordon finns i LFF och FFF. I huvudsak gäller följande:

text: En kommun får besluta att flytta ett fordon som är uppställt så att det uppstår en fara eller ett hinder för trafiken. Detsamma gäller i vissa andra särskilda fall, bl.a. i fråga om ett fordon som är uppställt i strid mot föreskrifter om stannande och parkering.

text: På begäran av markägaren får en kommun även flytta ett fordon som stått parkerat i strid mot förbud eller villkor enligt 1 § lagen om kontrollavgift vid olovlig parkering, LKOP, i mer än sju dygn. Detta gäller också beträffande ett registrerat fordon som stått parkerat på annans mark, som inte är reglerad enligt LKOP, under minst sju dygn efter det att markägaren underrättat fordonets ägare om att det inte får vara parkerat på platsen. I sistnämnda fall gäller, om fordonets ägare inte kan anträffas, att fordonet får flyttas om det varit uppställt under minst en månad i följd efter det att markägaren påbörjat försök att underrätta fordonsägaren.

text: (Se 2 § LFF samt 2 och 17 §§ FFF. Jämför dock 16 § FFF i fråga om kommunens formella behörighet.)

text: En kommun får också besluta att flytta ett fordonsvrak, dvs. ett fordon som med hänsyn till sitt skick, den tid under vilken det har stått på samma plats eller andra omständigheter måste anses övergivet och som uppenbarligen har ett ringa eller inget värde (se 1 § första stycket 3 LFF och 2 § 7 FFF).

text: Ett fordonsvrak som flyttas ska skrotas eller undanskaffas på annat sätt, så snart det lämpligen kan ske. I beslutet om flyttning ska det anges om fordonet är att anse som ett fordonsvrak. Ett fordon som flyttas med stöd av LFF och som inte

text: är ett fordonsvrak ska förvaras på en särskild för ändamålet avsedd uppställningsplats eller ställas så nära den plats där det anträffades att det lätt kan återfinnas. (Se 3 § LFF.)

text: Ett fordonsvrak som har flyttats tillfaller omedelbart kommunen eller staten (se 6 § andra stycket LFF).

text: Ett beslut om flyttning ska föregås av en utredning. Vid utredningen ska protokoll föras. Beslutet ska antecknas på protokollet. (Se 3 § FFF.)

text: När ett beslut om flyttning av ett registrerat fordon har meddelats, ska den myndighet som meddelat beslutet underrätta ägaren så snart det kan ske (se 5 § första stycket första meningen LFF). Underrättelsen ska delges (se 11 § FFF). Med registrerat fordon avses ett fordon som är upptaget i vägtrafikregistret, det militära fordonsregistret eller motsvarande utländska register (se 1 § första stycket 2 LFF).

text: JO har kritiserat en trafiknämnd för att inte ha vidtagit åtgärder för att försöka lokalisera ägaren till ett fordon som var registrerat i Finland (se JO:s beslut den 15 augusti 2019, dnr

text: Ett beslut om flyttning ska verkställas omedelbart, om det behövs med hänsyn till ändamålet med flyttningen. I andra fall ska ett skriftligt meddelande fästas på fordonet med en uppmaning till ägaren att senast en viss angiven dag flytta fordonet. Det ska framgå av meddelandet att fordonet kommer att flyttas om uppmaningen inte följs. Är ägaren känd, ska en kopia av meddelandet skickas till honom eller henne så snart det kan ske. (Se 4 § FFF.) Syftet med meddelandet är att fordonsägaren ska kunna vidta en rättelse och på så sätt undvika att beslutet verkställs.

text: När någon annan myndighet än Polismyndigheten har beslutat eller verkställt en flyttning enligt LFF eller FFF, ska den myndigheten genast underrätta Polismyndigheten (se 9 § FFF). Underrättelseskyldigheten syftar till att Polismyndigheten ska kunna fullgöra sin skyldighet att föra ett register över fordon som flyttats (jfr 15 § FFF).

text: Föremål som finns på eller i ett fordon anses vid tillämpningen av LFF höra till fordonet. Om ett föremål som finns i ett fordonsvrak inte har varit avsett att stadigvarande brukas i fordonet, behandlas det dock enligt bestämmelserna i lagen om hittegods, hittegodslagen. (Se 9 § LFF.)

text: Enligt 1 § i hittegodslagen ska den som hittar något, utan oskäligt dröjsmål, anmäla fyndet till Polismyndigheten. Är ägaren till godset känd, får upphittaren i stället underrätta honom eller henne om fyndet.

text: Beslut enligt LFF och FFF får inte överklagas (se 10 § LFF).

text: Bedömning

text: Utgångspunkter för bedömningen Kommunen har i sitt remissvar angett att det aktuella fordonet var ett fordonsvrak och att flyttningen hade stöd i 2 § 7 FFF. JO:s granskning avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. I princip uttalar sig JO inte om myndigheters bedömningar och ställningstaganden i olika sakfrågor. Jag utgår därför vid min fortsatta bedömning från att fordonet i rättslig mening var ett fordonsvrak.

text: Flyttning och, i förekommande fall, skrotning av ett fordon är myndighetsutövning och utgör ett ingrepp i äganderätten. Det är viktigt att den som har för avsikt att vidta en åtgärd enligt LFF eller FFF har klart för sig vilket rättsligt stöd som krävs och att åtgärden dokumenteras på ett korrekt sätt.

text: Beslutet om flyttning I nämndens ärende finns en parkeringsanmärkning utfärdad den 7 februari 2017. Av den framgår att det aktuella fordonet stod parkerat i eller för nära en vägkorsning. Det finns även ett meddelande som enligt nämndens remissvar fästes på fordonet dagen därpå. Meddelandet innehöll följande uppmaning:

text: FORDONET MÅSTE FLYTTAS SENAST: 2017-02-11 Ni anmodas att omedelbart flytta fordonet. Sker inte detta kommer vi med stöd av förordningen om flyttning av fordon, att på ägarens bekostnad flytta fordonet till särskild uppställningsplats […] eller att eventuellt skrota fordonet och fakturera ägaren […]. I uppmaningen angavs vidare att parkeringsövervakningen meddelat ”att fordonet står uppställt i strid med gällande bestämmelser […]”. Någon information om det sistnämnda återfinns dock inte i protokollet över flyttningsbeslutet. Som flyttningsgrund anges där i stället 2 § 7 FFF, dvs. att fordonet bedömdes vara ett fordonsvrak, vilket också angetts i nämndens remissvar.

text: Enligt nämndens remissvar var det meddelande som fästes på fordonet en uppmaning enligt 4 § FFF att flytta fordonet. En sådan uppmaning ska ske efter att det har fattats ett beslut om flyttning. Det finns dock inte dokumenterat att det fattades något sådant beslut innan meddelandet fästes på fordonet. I stället framgår av det upprättade protokollet att beslutet om flyttning fattades först den 27 februari 2017. Det finns inget som hindrar att en uppmaning att flytta ett fordon fästs på fordonet även utan att det fattats ett beslut om flyttning. I ett sådant fall rör det sig dock inte om en uppmaning enligt 4 § FFF.

text: Det framgår vidare av utredningen att bilen flyttades samma dag som beslutet om flyttning fattades. Beslutet verkställdes alltså omedelbart, vilket får ske om det behövs med hänsyn till ändamålet med flyttningen. Något beslut om omedelbar verkställighet finns dock inte dokumenterat i protokollet. Inte heller finns det dokumenterat varför det fanns ett behov av att omedelbart flytta fordonet. Av utredningen framgår att det förflöt nästan tre veckor mellan det att

text: ägaren uppmanades flytta fordonet och beslutet om flyttning. Med hänsyn till dessa förhållanden har jag svårt att se att omständigheterna var sådana att det fanns förutsättningar för en omedelbar verkställighet. Vidare ska, som framgått, ett meddelande enligt 4 § FFF fästas på fordonet endast om beslutet om flyttning inte ska verkställas omedelbart. Underrättelse till fordonets ägare Det aktuella fordonet hade danska registreringsskyltar. Vid tillämpningen av LFF och FFF skulle fordonet därför anses som registrerat (se 1 § första stycket 2 LFF).

text: När ett beslut om flyttning av ett registrerat fordon har meddelats ska myndigheten underrätta ägaren så snart det kan ske. En sådan underrättelse ska delges. Fordonsvraket tillfaller visserligen omedelbart kommunen men först när fordonet har flyttats (se 6 § andra stycket LFF). Det finns därmed en skyldighet för nämnden att underrätta ägaren även när ett beslut om flyttning av ett fordonsvrak verkställs omedelbart. (Se

text: prop. 1967 nr 107 s. 24

text: . Jämför dock JO:s beslut den 5 april 2004, dnr

text: Av utredningen framgår att nämnden inte skickat någon underrättelse om beslutet till ägaren. Som skäl för detta har nämnden i sitt remissvar uppgett att varken Transportstyrelsen eller kommunen har tillgång till det danska fordonsregistret, varför uppgift om vem ägaren var inte gick att få fram.

text: Regeringsformens

text: krav i

text: 1 kap. 9 §

text: på att i den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen och att iaktta saklighet och opartiskhet gäller även i ett sådant här fall. LFF kan inte heller anses ge uttryck för någon annan utgångspunkt än att fordon som är registrerade i en utländsk motsvarighet till fordonsregistret ska behandlas på samma sätt som fordon som är registrerade i Sverige. Det får särskilt anses gälla ett fordon som är registrerat i ett annat EUland. Det innebär bl.a. att kravet på att ett beslut om flyttning ska föregås av en utredning även gäller i dessa situationer.

text: Om myndigheten inte har direkt tillgång till det relevanta fordonsregistret kan därför andra åtgärder behöva vidtas för att få fram uppgift om ägaren. Det kan t.ex. handla om att ta kontakt med den myndighet som ansvarar för fordonsregistret i det aktuella landet, med landets ambassad, eller att via Polismyndigheten försöka få fram relevanta uppgifter. Vilka utredningsåtgärder som rimligen kan krävas av myndigheten får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Det är dock inte godtagbart att, som nämnden gjorde i detta fall, nöja sig med att konstatera att den inte har tillgång till det utländska fordonsregistret.

text: Dokumentation I protokollet ska den utredning som föregår ett beslut om flyttning dokumenteras. Det protokoll som nämnden upprättade i det här fallet är knapphändigt. Utöver de brister som jag nämnt tidigare framgår det t.ex. inte

text: om det har gjorts någon värdering av fordonet, eller hur nämnden annars gjort bedömningen att det var fråga om ett fordonsvrak. Under ett avsnitt kallat ”beslut om flytt” har det inte angetts något skäl till varför flyttningen av fordonet verkställdes omedelbart.

text: Varken av handlingarna i ärendet eller av remissvaret framgår heller att nämnden underrättat Polismyndigheten om att den har beslutat om och verkställt flyttning av det aktuella fordonet, vilket nämnden var skyldig att göra. Hanteringen av föremål i ett fordonsvrak AA har gjort gällande att han hade diverse tillhörigheter i fordonet, bl.a. musikinstrument. Av nämndens svar till JO framgår att de som verkställde beslutet om flyttning på förfrågan inte kunnat påminna sig om det fanns någon egendom i fordonet och att, om så varit fallet, detta skulle ha antecknats. Jag får konstatera att utredningen inte ger underlag för någon slutsats i fråga om vilken egendom som fanns i fordonet när det flyttades och sedan skrotades. Ytterligare utredning kan inte förväntas bringa klarhet i frågan.

text: Jag vill dock föra fram följande.

text: Ett föremål som finns i ett fordonsvrak som inte varit avsett att stadigvarande användas i fordonet ska behandlas enligt hittegodslagen. Ett sådant föremål får alltså inte förstöras tillsammans med fordonet vid skrotningen. Det bör alltid dokumenteras vilka kontroller som utförts i fråga om det i fordonsvraket finns föremål som ska hanteras enligt hittegodslagen och resultatet av dessa kontroller. En sådan ordning är motiverad dels för att upprätthålla respekten för den enskildes egendom, dels för att den som beslutat om skrotning i efterhand ska kunna freda sig mot oriktiga påståenden om vad som fanns i fordonsvraket. Eftersom det är nämnden som beslutat om att flytta och skrota fordonet är den ansvarig för att det görs en kontroll av om fordonet innehåller föremål som omfattas av hittegodslagen och att kontrollen dokumenteras.

text: Någon dokumentation av det slag som jag nu nämnt har inte upprättats i detta fall.

text: Nämnden kritiseras Av det som jag redogjort för ovan framgår att handläggningen av flyttningen och skrotningen av det aktuella fordonet varit behäftat med ett antal brister. Nämnden kritiseras för dessa brister.

text: Som en upplysning kan jag avslutningsvis nämna att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Initiativärende. Kritik mot Statens institutionsstyrelses LVM-hem Runnagården och Renforsen för hemmens tidigare hantering av vykort som misstänkts vara "preparerade" med narkotika

sammanfattning: Vid inspektion av två LVM-hem uppmärksammade JO att hemmen vid den tidpunkten hade rutiner som innebar att vykort till de intagna togs om hand om vykorten misstänktes vara ”preparerade” med narkotika och att de lämnades till den enskilde när han eller hon skrevs ut från hemmet. Rutinerna har numera ändrats. JO anser att om en försändelse, dvs. papperet, är preparerat med narkotika ska försändelsen hanteras som narkotika. Den ska alltså tas om hand och förstöras. Den som lämnar ut ett vykort som är preparerat med narkotika till någon kan göra sig skyldig till brott enligt narkotikalagstiftningen. Att lämna ett sådant vykort till den enskilde riskerar dessutom att motverka resultatet av den genomförda vården. JO är därför kritisk till hur LVM-hemmen tidigare hanterade vykorten.

text: 2015-12-10 7236-2014

text: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

text: Initiativärende. Kritik mot Statens institutionsstyrelses LVM-hem Runnagården och Renforsen för hemmens tidigare hantering av vykort som misstänkts vara ”preparerade” med narkotika

text: Initiativet

text: JO inspekterade LVM-hemmet Runnagården den 18–19 mars 2014 (JO:s dnr 1309-2014). Den 14–15 oktober 2014 inspekterades LVM-hemmet Renforsen (JO:s dnr 5530-2014).

text: I protokollet från den sistnämnda inspektionen antecknades bl.a. följande under rubriken Kontakt med omvärlden:

text: Ledningen uppgav att vykort som misstänks vara preparerade omhändertas och en kopia lämnas till den intagne. När den intagne lämnar hemmet lämnas originalet tillbaka. […].

text: Vid samtal med personal kom det fram att rutinen på kvinnoavdelningen är att alla brev öppnas tillsammans med personal. Personalen behåller kuverten efter att de öppnats. Vid misstanke om att ett vykort kan vara preparerat behålls detta och den intagna får en kopia på vykortet.

text: Liknande noteringar gjordes i protokollet från inspektionen av Runnagården. Där citerades även delar av hemmets lokala anvisningar för kontroll av försändelse daterade den 18 november 2011:

text: Om försändelsen är ett brev och det finns misstanke om att papperet är preparerat med något otillåtet kan avdelningsföreståndaren besluta att en kopia av brevet lämnas ut till patienten (enl. juridikstaben HK, dec.-2005). Originalet läggs i ett

text: kuvert som klistras igen och återlämnas till patienten när denne lämnar institutionen.

text: Med hänvisning till det som hade antecknats i protokollen begärde JO att Statens institutionsstyrelse (SiS) skulle yttra sig över förutsättningarna för ett LVM-hem att omhänderta ett vykort i original och överlämna kortet till den intagne när LVM-vården avslutas.

text: Utredning

text: I ett yttrande anförde SiS i huvudsak följande:

text: Utredning

text: SiS har, med anledning av JO:s begäran om yttrande, inhämtat synpunkter från Runnagårdens och Renforsens institutionschefer.

text: SiS yttrande

text: Runnagårdens synpunkter

text: Institutionschefen har angett bl.a. följande. Runnagården tillämpar, enligt sina lokala anvisningar, en individuell bedömning av om kontroll av försändelse ska ske. Avsikten är inte att varje försändelse rutinmässigt ska kontrolleras. En anledning att granska ett vykort kan vara att det misstänks innehålla narkotika eller något annat som klienten inte får inneha. Vid misstanke om att ett vykort är preparerat så fattas beslut om att omhänderta vykortet och sedan förstöra det. Runnagården har efter JO:s besök gått igenom institutionens lokala riktlinjer och förtydligat dessa så att det nu anges att original som är preparerade med något otillåtet ska förstöras. Det har hänt att klienter, när personalen visar vykorten, ”slänger sig över” sina vykort och äter upp dem. Klienterna vet att vykorten är preparerade, men det vet inte personalen. Det är förenat med en arbetsmiljöfara att låta personal visa klienter preparerade vykort.

text: Renforsens synpunkter

text: Institutionschefen har angett bl.a. följande. Renforsen ser att det finns ett behov av att ha möjlighet att omhänderta vykort och brev i de fall institutionen misstänker att de är preparerade med droger. Det går inte att ”bara” omhänderta en eventuell drog, eftersom drogen i vissa fall är indränkt i pappret, utan då finns behov att omhänderta t.ex. vykort, brev eller kuvert. När institutionen beslutar att omhänderta vykort kopieras det så att klienterna har tillgång till att läsa det som skrivits. Renforsen måste säkerställa att det inte kommer in droger på institutionen för klienternas säkerhet. Samtidigt måste Renforsen se över hur kontrollen av försändelse går till. Det ska göras en bedömning i varje enskilt fall, både när det gäller misstanke om att ett vykort kan innehålla droger och att omhänderta detsamma. Renforsen har efter JO:s besök ändrat rutinerna gällande omhändertagna vykort så att det är tydligt att original som omhändertas på grund av att de är preparerade med narkotika ska förstöras.

text: SiS bedömning

text: Enligt

text: 35 §

text: LVM får försändelser till den som vårdas enligt denna lag i ett LVM-hem för särskilt noggrann tillsyn kontrolleras om det behövs med hänsyn till ordningen vid hemmet eller till den intagnes särskilda förhållanden. Om en ankommande försändelse innehåller egendom som inte får innehas enligt

text: 31 §

text: LVM får egendomen omhändertas. I uppräkningen av den egendom som inte får innehas enligt

text: 31 §

text: LVM anges bl.a. alkoholhaltiga drycker, narkotika, flyktiga lösningsmedel, sådana medel som avses i lagen (

text: ) om förbud mot vissa dopningsmedel och sådana varor som omfattas

text: av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Har bl.a. narkotika omhändertagits enligt

text: 31 §

text: LVM ska SiS enligt

text: 36 §

text: LVM låta förstöra egendomen. Bestämmelserna om kontroll av försändelse, omhändertagande av egendom och förstörande av egendom syftar bl.a. till att hålla berusningsmedel utanför SiS institutioner. SiS anser att myndigheten har möjlighet att omhänderta och förstöra vykort som misstänks vara preparerade med droger. Det aktuella förfarandet, att vykortet i original kopieras, omhändertas och förstörs samt att kopian överlämnas till klienten, får anses vara en godtagbar åtgärd när vykort misstänks vara preparerade. Klienten fråntas inte sin rätt att kommunicera med omvärlden eftersom det intellektuella innehållet lämnas vidare till klienten (jfr. JO dnr 3284-2003). En bedömning av om det finns grundad anledning att misstänka att vykortet är preparerat måste emellertid göras i varje enskilt fall. SiS får, precis som vid all annan kontroll av försändelser, dock inte ta del av det intellektuella innehållet i vykortet. Skyddet för meddelanden som överförs i en öppen försändelse blir dock av naturliga skäl begränsat (jfr. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 330). Både Runnagården och Renforsen har, som ovan framkommit, förtydligat sina lokala ordningsregler på så sätt att brev och vykort i original som omhändertas på grund av att de är preparerade med t.ex. narkotika ska förstöras.

text: Rättslig reglering

text: Den som tvångsvårdas i ett LVM-hem, dvs. ett hem som är särskilt avsett att ge vård enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), får bl.a. inte inneha narkotika, injektionssprutor, kanyler eller andra föremål som är särskilt ägnade att användas för missbruk av eller annan befattning med narkotika. Han eller hon får inte heller inneha något annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Om sådan egendom påträffas ska den omhändertas (

text: 31 §

text: LVM).

text: LVM-hemmet får kontrollera försändelser till den som tvångsvårdas i ett LVMhem för särskilt noggrann tillsyn om det behövs med hänsyn till ordningen vid hemmet eller till den intagnes särskilda förhållanden. Om en försändelse till en intagen innehåller egendom som inte får innehas enligt

text: 31 §

text: LVM får egendomen omhändertas (

text: 35 §

text: LVM).

text: Har egendom omhändertagits med stöd av 31 § eller 35 § LVM ska SiS enligt

text: 36 §

text: LVM låta förstöra eller försälja egendomen enligt bestämmelserna om beslagtagen egendom i

text: 2 § första stycket 1 lagen (1958:205)

text: om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m.

text: Bedömning

text: LVM-hemmets möjlighet att kontrollera en försändelse till någon som är intagen i ett LVM-hem syftar till att hålla bl.a. narkotika utanför hemmet. Om en försändelse till en intagen innehåller narkotika får narkotikan tas om hand. Om själva försändelsen, dvs. papperet, är ”preparerat” med narkotika ska, enligt min mening, försändelsen hanteras som om den utgör narkotika. Då ska alltså hemmet ta hand om och låta förstöra försändelsen.

text: Enligt vad som antecknades i protokollen från inspektionerna av LVM-hemmen Runnagården och Renforsen har det förekommit att vykort som kan ha varit ”preparerade” med narkotika har lämnats till den enskilde när LVM-vården avslutats. Uppgifterna i protokollen har inte tillbakavisats i SiS:s remissyttrande och jag utgår därför från att hemmen har hanterat vykorten på det sätt som har antecknats. I vart fall när det gällde Runnagården tycks detta för övrigt ha skett med stöd av hemmets lokala anvisningar från november 2011.

text: Om en tjänsteman vid LVM-hemmet lämnar ett vykort som är preparerat med narkotika till någon kan han eller hon göra sig skyldig till brott enligt

text: narkotikastrafflagen (1968:64)

text: . Att lämna ett sådant vykort till den enskilde riskerar dessutom att motverka resultatet av den genomförda vården. Jag är därför kritisk till hur LVM-hemmen tidigare har hanterat vykorten.

text: SiS har uppgett att de båda LVM-hemmen numera har en tydlig rutin som innebär att vykort eller andra försändelser som LVM-hemmet misstänker är preparerade med narkotika ska omhändertas och förstöras. Eftersom den intagne får en kopia av försändelserna anser SiS att rutinen inte innebär någon inskränkning i den enskildes möjlighet att ha kontakt med anhöriga och vänner.

text: Det saknas uttryckligt lagstöd för att låta förstöra ett vykort som misstänks vara preparerat med narkotika. Bestämmelsen i

text: 36 §

text: LVM förutsätter nämligen att den beslagtagna egendomen är narkotika. Jag är medveten om de hanteringsproblem som detta kan medföra. I betänkandet Barn och ungas rätt vid tvångsvård (

text: SOU 2015:71

text: ) föreslås en bestämmelse som motsvarar den i

text: 36 §

text: LVM. Jag berör de frågor som väckts i detta ärende i mitt yttrande över betänkandet och går därför inte här in närmare på saken.

text: Jag översänder en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för kännedom.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.