avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot rektorn för Schillerska gymnasiet i Göteborgs kommun för agerande i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen

sammanfattning: I samband med omvalet till regionfullmäktige i Västra Götalandsregionen ansökte representanter för SDU om att få anordna bokbord vid Schillerska gymnasiet i Göteborgs kommun. Rektorn för gymnasiet avslog ungdomsförbundets begäran. Beslutet motiverades först med att skolan inte hade möjlighet att upprätthålla säkerheten kring arrangemanget. Efter att SDU ifrågasatt den motiveringen åberopade rektorn även vissa praktiska, planerings- och resursmässiga, skäl som grund för att avslå SDU:s ansökan. Då myndigheten inte på något sätt konkretiserat vilka faktorer som legat till grund för rektorns bedömning att säkerheten inte skulle kunna upprätthållas om SDU bereddes tillträde till skolan drar JO slutsatsen att det inte förelegat några klart påvisbara negativa konsekvenser för ordningen, utan att avslagsbeslutet haft ett i vart fall indirekt samband med de åsikter som SDU förväntades föra fram. JO finner inte anledning att ha några invändningar mot de uppgivna praktiska skälen i sig. Att rektorn, efter att SDU ifrågasatt att det fanns några egentliga ordningsskäl, hänvisat till dessa praktiska skäl ändrar dock inte bedömningen att avslagsbeslutet haft ett samband med de åsikter SDU förväntades föra fram. Objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen har alltså inte iakttagits.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA, som företrädare för Sverigedemokratisk Ungdom (SDU), klagomål mot rektor BB, Schillerska gymnasiet i Göteborgs kommun.

text: Han anförde bl.a. följande. Inför det omval som hölls till regionfullmäktige i Västra Götalandsregionen i maj 2011 ansökte SDU om att få anordna bokbord i skolan. Under april och maj 2011 nekade rektorn ungdomsförbundet att komma till skolan och motiverade detta med att skolan inte hade möjlighet att upprätthålla säkerheten kring arrangemanget. Rektorn har dock inte kunnat påvisa att tillträdet skulle få några negativa konsekvenser för ordningens upprätthållande i skolan. Efter påtryckningar från SDU ändrade rektorn grunden för att neka förbundet tillträde till skolan. I ett senare skede förnekade rektorn att det fanns elever på skolan som kunde orsaka ordningsproblem.

text: Till anmälan fogades bl.a. e-postkorrespondens mellan en företrädare för SDU och rektorn.

text: Utredning

text: JO anmodade Utbildningsnämnden i Göteborgs kommun att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i anmälan. Nämnden anförde i sitt remissvar följande.

text: Utbildningsförvaltningen har utrett händelsen bland annat genom att låta ansvarig rektor och ansvarig gymnasieområdeschef återge sina bilder av vad som inträffat samt redogöra för de skäl som låg till grund för att SDU inte gavs tillstånd att hålla bokbord i skolan.

text: Inför regionvalet kontaktades Hvitfeldtska gymnasiet och Schillerska gymnasiet av SDU angående att de ville anordna bokbord på dessa skolor. Utbildningsförvaltningens grundinställning är att skolorna ska ha en positiv inställning till politiska partier som vill komma till skolan, och att partierna ska erbjudas komma såvida det inte finns särskilda skäl emot. Denna inställning har gymnasieområdeschefen också förmedlat till skolledningen på de båda aktuella skolorna.

text: Rektorn på Schillerska gymnasiet kontaktade gymnasieområdeschefen och meddelade att hans åsikt var att det i rådande läge skulle det inte vara möjligt med ett bokbord från SDU utan att det inverkade negativt på skolans verksamhet inför läsårsslutet. De skäl rektorn framhåller var:

text: - Kort varsel inför termins/läsårsslut

text: - Många schemabrytande aktiviteter var redan planerade. All övrig tid behövdes för att göra skolarbetet färdigt.

text: - Exempel på redan planerade schemabrytande aktiviteter: 3/5-5/5 Kulturdagar - hela skolan engagerad 6/5, 10/5, 12/5, 17/5, 18/5, 20/5 Nationellt prov i Engelska B del l 9/5-15/5 Elevutbyte, ungdomar från Brest (Frankrike) besöker skolan 16/5-21/5 Elevutbyte, ungdomar från Freiburg (Tyskland) besöker skolan.

text: - Schillerska gymnasiet hade under perioden för önskat besök halverad skolledning och en halverad administration, pga. av sjukdom och pensionsavgångar.

text: - Inga andra externa besök, bokbord eller schemabrytande aktiviteter godkändes under denna period.

text: SDU fick därför svaret att Schillerska gymnasiet inte kunde erbjuda plats för bokbord den önskade tiden, men att man övervägde att inbjuda alla partier som är representerade i kommun, landsting eller riksdag, till en debatt under höstterminen.

text: I sin korrespondens med SDU har rektorn även angivit risken för oroligheter på skolan om SDU tillåtits hålla bokbord. SDU å sin sida anser i anmälan att detta är ett svepskäl för att neka tillträde. Rektorn har pekat på en ovanligt stor frånvaro i skolledning och administration samt en rad sedan tidigare planerade aktiviteter, vilket resulterade i att inga bokbord kunde tillåtas i skolan under regionvalet.

text: Med hänvisning till ovanstående motiveringar hade gymnasieområdeschefen ingen anledning att ompröva rektorns beslut.

text: Noterbart är att i diskussion med skolledningen på Hvitfeldtska gymnasiet, som vid tidpunkten i fråga hade full bemanning i skolledning och administration, kom skolledningen och gymnasieområdeschefen fram till ett annat beslut, nämligen att bokbordet kunde genomföras.

text: JO har tidigare uttalat att skolan är inte är någon allmän plats, bland annat i sitt beslut 2364- 2006. Detta innebär att det inte finns någon rätt för SDU att få tillträde till skolan för att sprida sitt budskap eller för att sprida tryckta skrifter. Däremot måste skolledningen beakta att skolan har en skyldighet att iaktta objektivitetsprincipen enligt l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: , och inte särbehandla något politiskt parti. Schillerska gymnasiet har på grund av låg personaltäthet och många schemabrytande aktiviteter på skolan under den aktuella tiden inte kunnat bereda några politiska partier plats att sprida sina budskap. Rektorn har också meddelat SDU att skolan överväger att bjuda in politiska partiers ungdomsförbund för en politisk debatt under hösten 2011 när förutsättningarna att ta emot är bättre.

text: Mot bakgrund av detta anser utbildningsförvaltningen att beslutet att inte låta SDU hålla bokbord på skolan 5-15 maj 2011 var befogat.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: I

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) stadgas att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: JO har vid ett flertal tillfällen uttalat sig i frågor som uppkommit i samband med att politiska partier önskat lämna politisk information i skolor. Här kan nämnas bl.a. JO 2007/08 s. 462 (dnr 3238-2006), JO 2007/08 s. 464 (dnr 3940-2006 och 3941-2006), JO 2008/09 s. 396 (dnr 4192-2006), JO 2008/09 s. 400 (dnr 2322-2006), JO 2008/09 s. 405 (dnr 2364-2006), JO 2012/13 s. 419 (dnr 5142-2010) samt JO:s beslut den 27 september 2010 (dnr 3110-2009).

text: En skola är inte en allmän plats. Yttrandefriheten enligt

text: regeringsformen

text: innefattar inte någon rätt för medborgarna – eller en sammanslutning av sådana – att få tillträde till en skola för att där sprida ett budskap. På motsvarande sätt förhåller det sig med den i

text: tryckfrihetsförordningen

text: garanterade rätten att sprida tryckta skrifter. Skolledningen kan dock ge tillstånd för utomstående att i skolan sprida information eller tryckta skrifter. Vid ställningstagande till om ett politiskt parti i dessa syften ska få tillträde till en skola måste skolledningen beakta objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: Att låta bedömningen av frågan om ett politiskt parti ska ges tillträde till en skola vara beroende av vilka åsikter som partiet kan förväntas föra fram står i strid med objektivitetskravet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. En skola kan således inte särbehandla en organisation genom att hindra denna från att delta i informationsdagar eller, om organisationen fått tillträde till skolan, hindra den från att sprida skrifter enbart av det skälet att budskapet står i strid med skolans värdegrund. Skolledningen har emellertid en skyldighet att upprätthålla ordningen i skolan. Under vissa förhållanden kan därför allmänna ordningsskäl motivera att politiska partier nekas tillträde till en skola eller att möjligheten att där lämna information begränsas eller styrs av skolan vad gäller tid, rum och form. För detta krävs dock att de negativa konsekvenserna som tillträdet kan antas få för ordningen är klart påvisbara. Den ovan nämnda objektivitetsprincipen måste iakttas, och ordningsskäl får inte

text: användas som svepskäl för att utesluta ett parti på grundval av de åsikter som partiet väntas föra fram.

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att det står i strid med objektivitetsprincipen att neka ett politiskt parti tillträde till en skola på grund av de reaktioner från skolans elever som kan tänkas uppstå med anledning av det politiska partiets budskap. Skolans beslut har i dessa fall ansetts ha ett indirekt samband med de åsikter som partiet förväntas föra fram. En skola kan även av praktiska skäl behöva begränsa antalet politiska partier som den på eget initiativ bjuder in för att lämna politisk information i skolan. Detta har inte ansetts strida mot lag under förutsättning att urvalet görs objektivt och inte innebär att övriga organisationer utesluts från att i en eller annan form delta i verksamheten. På motsvarande sätt förhåller det sig om ett politiskt parti gör en egen ansökan om att få lämna politisk information i en skola. __________

text: I samband med omvalet till regionfullmäktige i Västra Götalandsregionen i maj 2011 ansökte representanter för SDU om att få anordna bokbord vid, såvitt här är aktuellt, Schillerska gymnasiet i Göteborgs kommun. Rektorn för gymnasiet avslog ungdomsförbundets begäran.

text: AA har klagat på att SDU nekades tillträde till skolan och anfört att de skäl som rektorn angav för beslutet var svepskäl och att tillstånd egentligen nekades av politiska skäl. AA har framhållit att rektorn efter hand ändrade skäl för sitt beslut.

text: Nämnden har uppgett att SDU nekades tillträde eftersom det inte var möjligt att tillåta tillträde utan att det inverkade negativt på skolans verksamhet inför läsårsslutet. I remissvaret har framhållits bl.a. att ansökan gjordes med kort varsel, att det redan var många schemabrytande aktiviteter planerade och att bara halva personalstyrkan var i tjänst inom skolledningen och administrationen vid Schillerska gymnasiet under aktuell period. Nämnden har vidare anfört att rektorn som skäl därutöver angav att det fanns risk för oroligheter om SDU skulle tillåtas hålla bokbord.

text: Av den e-postkorrespondens mellan SDU:s företrädare och rektorn som anmälaren gett in till JO framgår bl.a. följande. I ett e-brev till SDU den 27 april 2011 avslog rektorn ungdomsförbundets ansökan om att få anordna bokbord. Beslutet motiverades med att skolan inte hade möjlighet att upprätthålla säkerheten kring arrangemanget. Efter viss ytterligare e-brevväxling meddelade rektorn den 28 april 2011 att begäran avslogs eftersom skolan inte hade möjlighet att ta emot SDU med så kort varsel samt då skolan redan hade flera andra inplanerade aktiviteter som nationella prov, besök och temadagar. Rektorn uppgav även att skolans ”föraning om oro och osäkerhet i samband med ett besök från SDU” vägde tungt.

text: Det är utrett att rektorn som skäl för sitt avslagsbeslut först åberopade att han inte kunde garantera säkerheten i skolan om SDU bereddes tillträde dit för att anordna

text: bokbord. Efter att SDU ifrågasatt den motiveringen angav rektorn ytterligare skäl för beslutet.

text: Som redovisats ovan krävs att de negativa konsekvenser som ett tillträde kan antas få för ordningen är klart påvisbara för att motivera att politiska partier nekas tillträde. Varken rektorn eller nämnden har på något sätt konkretiserat vilka faktorer som legat till grund för rektorns bedömning att säkerheten inte skulle kunna upprätthållas om SDU bereddes tillträde till skolan. Mot den bakgrunden måste rimligen den slutsatsen dras att det inte förelegat några klart påvisbara negativa konsekvenser för ordningen, utan att avslagsbeslutet haft ett i vart fall indirekt samband med de åsikter som SDU förväntades föra fram. Objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF har alltså inte iakttagits.

text: Rektorn har senare även åberopat vissa praktiska, planerings- och resursmässiga, skäl som grund för att avslå SDU:s ansökan. Det som kommit fram i ärendet ger mig visserligen inte anledning att ha några invändningar mot de uppgivna praktiska skälen i sig. Att rektorn, efter att SDU ifrågasatt att det fanns några egentliga ordningsskäl, hänvisat till dessa praktiska skäl ändrar dock inte bedömningen att avslagsbeslutet haft ett samband med de åsikter SDU förväntades föra fram.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det anförda.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Luftfartsverket angående fråga om tillåtligheten av drogtester

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan begärde AA att JO skulle granska om hans arbetsgivare, Luftfartsverket (numera Luftfartsstyrelsen), hade kränkt hans grundlagsskyddade fri- och rättigheter genom att för andra gången ha tvingat honom att genomgå ett drogtest, genomfört som en stickprovskontroll fristående från hälsoundersökning. AA önskade vidare en prövning av om arbetsgivaren genom det påtvingade drogtestet och det sätt på vilket det hade genomförts kunde anses ha handlat i strid med bestämmelserna om periodiska hälsoundersökningar i

text: 30 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning, LOA.

type: stycke

text: AA uppgav bl.a. följande. Han är anställd av Luftfartsverket som flygledare och är verksam inom flygtrafiktjänsten sedan 1966. Under praktiskt taget hela denna tid har han innehaft flygledarcertifikat och innehar f.n. ett giltigt sådant certifikat. Han har således regelbundet och under mycket lång tid genomfört alla de periodiska hälsokontroller som

text: luftfartslagen

text: och luftfartsförordningen samt föreskrifter utfärdade med stöd av dessa författningar kräver för certifikatförnyelse utan att någon anmärkning någonsin har kunnat riktas mot hans hälsotillstånd eller mot hans lämplighet att utöva sitt yrke som flygledare. Han upplever de påtvingade drogtesterna som integritetskränkande och menar att arbetsgivaren saknar lagstöd för obligatoriska drogtester. Arbetsgivaren har valt att genomdriva dessa drogtester trots hans protester och under hot om att ärendet annars skulle föras upp i personalansvarsnämnden och Arbetsdomstolen och med ett, som AA uppfattat det, uttalat syfte att åstadkomma en omplacering och/eller uppsägning.

text: Till klagomålen var fogade bl.a. kopior av kallelser till drogtest utfärdade av LFV Flytrafiktjänst den 17 februari och 10 mars 2003, skrivelser från AA den 11 mars 2003 och svar från Luftfartsverket den 12 mars 2003.

text: Utredning

text: Sedan Luftfartsverket anmodats att göra en utredning och yttra sig över anmälan uttalade verket, genom generaldirektören BB, följande.

text: Yttrande

text: Av vad som anförs nedan framgår enligt Luftfartsverkets (LFV) mening, att AA:s grundlagsskyddade fri- och rättigheter inte har kränkts. Däremot har de i enlighet med bestämmelserna i

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: i visst avseende begränsats.

text: Utredning

text: I Intern föreskrift 8/96 framhåller LFV att det är angeläget att verket stöder samhällets kamp mot narkotika och att ett sådant arbete bidrar till att uppfylla verkets egna säkerhets- och kvalitetskrav. Som en följd av detta ställningstagande slås fast, att verket kontinuerligt skall pröva vilka personalkategorier som har säkerhetsrelaterade tjänster. Av punkterna 5.1 och 5.2 framgår att detta avses regleras i ett avtal med verkets personalorganisationer liksom att de anställda som tillhör sådana personalkategorier är skyldiga att genomgå regelbunden hälsoundersökning med narkotikatestning. Av punkterna 5 och 6 i den interna föreskriften framgår vidare, att en förutsättning för narkotikatestning är att det lokala avtalet om testning av LFV-anställda har tecknats samt att de anställda har informerats om LFVs krav på narkotikafria arbetsplatser och om innehållet i föreskriften. Av LFVs lokala avtal, 2 §, framgår det, att regelbundna narkotikatestningar av anställda i LFV får genomföras där brister i anställdas hälsotillstånd och i deras omdömes- och reaktionsförmåga medför risk för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller för betydande skador på miljö eller egendom. Vidare framgår av avtalet och en bilaga till detta vilka arbetsuppgifter eller tjänster som avses. Av bilagans punkt B framgår att säkerhetsklassade tjänster omfattas av avtalet. Flygtrafikledningspersonalen, som AA tillhör, har sådana säkerhetsklassade tjänster. Begreppet periodiska hälsoundersökningar i LFVs interna föreskrift utgår från

text: 30 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning (LOA). I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 1993/94:65 s. 130

text: f.) definieras hälsoundersökning enligt följande: ”Med hälsoundersökningar avses i denna paragraf sådana undersökningar som är avsedda att genomföras regelbundet av läkare eller andra, t.ex. optiker eller sjuksköterskor.” Av Utredningen om medicinska utredningar i arbetslivet (

text: SOU 1996:63 s. 39

text: ) framgår, att hälsoundersökningar – som går in under begreppet medicinsk undersökning – kan indelas i allmänna hälsoundersökningar, periodiserade och riktade hälsoundersökningar. Vidare framgår det att drogtester är en form av medicinska undersökningar. Av

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: (RF) följer, att det integritetsskydd som avses i stadgandet kan begränsas av lag bara för att tillgodose något ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. I

text: luftfartslagen (1957:297)

text: finns bestämmelser om hälsoundersökning av flygledare (

text: 6 kap. 15 §

text: med hänvisning till

text: 4 kap.

text: 19 §§

text: ). Lagstöd finns också i

text: 30 §

text: LOA under förutsättning att en kollektivavtalsreglering sker. En sådan reglering har också skett 1995-06-27 (AgV cirkulär 1995:A6). Några stickprovskontroller med narkotikatest genomförs inte i LFV. För samtliga medarbetare som har säkerhetsklassade tjänster och för övriga anställda som avses i bilagan till avtalet genomförs narkotikatest regelbundet, d.v.s. med en viss periodicitet i enlighet med en överenskommelse med de lokala fackliga organisationerna. Detta förfaringssätt kan ej anses som stickprovskontroller. Något hot har inte riktats mot AA för att förmå denne att genomgå drogtester. Den interna föreskriften innehåller ett åtgärdsprogram (se punkt 14) och detta har AA blivit upplyst om. Oavsett om misstanke om drogmissbruk föreligger eller inte är man som anställd skyldig att genomgå ett test. I Lufträttsutredningens slutbetänkande (

text: SOU 1999:42, s. 214

text: ) med förslag till Ny luftfartslag poängteras behovet av att en offentlig arbetsgivare ges förutsättningar att företa icke regelbundna drogtester mot bakgrund av flygsäkerheten. Man påpekar att det samhälleliga behovet får anses väga tyngre än den enskildes anspråk på skydd för den personliga integriteten.

text: Till sitt remissvar fogade Luftfartsverket Intern föreskrift nr 8/96 och Avtal om narkotikatestning av anställda inom LFV-koncernen.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: I svensk rätt finns det inte någon lagstiftning som direkt behandlar frågan om rätten för en arbetsgivare att mot en arbetstagares vilja genomföra drogtester. Offentligt anställda skyddas mot påtvingade kroppsliga ingrepp i arbetet genom

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF). Enligt denna bestämmelse är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i andra fall än som avses i 4 § (dödstraff) och 5 § (kroppsstraff m.m.) samma kapitel. Begränsningar i detta skydd får ske endast genom lag (2 kap. 12 §). Till uttrycket kroppsligt ingrepp hänförs, förutom direkt våld mot människokroppen, läkarundersökningar, smärre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning, t.ex. utandningsprov eller liknande alkoholtest (

text: prop. 1975/76:209 s. 56

text: och

text: ). Begreppet kroppsbesiktning definieras i

text: 28 kap. 12 § andra stycket rättegångsbalken

text: som undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov (se även uttalanden i

text: prop. 1993/94:24 s. 44

text: ff.). JO har däremot i flera tidigare beslut (se exempelvis 1988/89 s. 350, 1993/94 s. 283 och 1995/96 s. 294) funnit att det inte kan anses som ett kroppsligt ingrepp när en enskild åläggs att lämna urinprov. Med detta synsätt utgör ett krav på urinprov således inte ett sådant kroppsligt ingrepp mot vilket den enskilde åtnjuter ett särskilt skydd enligt 2 kap. 6 och 12 §§ RF.

text: Om en offentlig arbetsgivare beordrar en arbetstagare att genomgå en läkarundersökning och det finns ett sanktionshot, anses undersökningen vara påtvingad och omfattas av skyddsregeln i

text: 2 kap. 6 §

text: RF (

text: prop. 1993/94:65 s. 111

text: Enligt

text: 8 kap. 3 §

text: RF måste som huvudregel föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga förhållanden meddelas genom lag. Under vissa angivna förutsättningar kan dock normgivningskompetens i sådant fall delegeras till regeringen.

text: Som en följd av att Arbetsdomstolen i rättsfallet

text: AD 1984 nr 94

text: hade funnit att ett åläggande om läkarundersökning av en statsanställd stred mot

text: 2 kap. 6 §

text: RF infördes i LOA en bestämmelse om periodiska hälsoundersökningar. Enligt

text: 30 § första stycket

text: LOA gäller numera följande. Om en arbetstagare har arbetsuppgifter där brister i arbetstagarens hälsotillstånd medför risk för människors liv, personliga säkerhet eller hälsa eller för betydande skador på miljö eller egendom, är arbetstagaren efter en särskild uppmaning av arbetsgivaren skyldig att regelbundet genomgå hälsoundersökningar som är nödvändiga för bedömning av huruvida arbetstagaren har sådana brister i sitt hälsotillstånd. Enligt andra stycket gäller detta bara för arbetstagare som enligt kollektivavtal eller föreskrifter av regeringen är skyldiga att genomgå hälsoundersökningarna. Enligt paragrafens tredje stycke är bestämmelserna subsidiära i förhållande till befintlig speciallagstiftning.

text: Enligt

text: 6 kap. 15 § luftfartslagen

text: får tjänstgöring som flygledare i flygtrafikledningstjänst, flygtekniker eller flygklarerare fullgöras bara av den som har gällande certifikat. I fråga om certifikat gäller bestämmelserna i bl.a. 4 kap. 4–19 §§. Av 4 kap. 18 § framgår att innehavare av luftfartscertifikat är skyldiga att genomgå undersökningar och prov, som anordnas av den myndighet regeringen bestämmer. Enligt

text: 36 § luftfartsförordningen (1986:171)

text: får Luftfartsstyrelsen förelägga den som innehar ett luftfartscertifikat att lämna intyg angående sin fysiska och psykiska lämplighet som certifikatinnehavare.

text: Som framgått är det en förutsättning enligt LOA för att periodiska hälsoundersökningar skall kunna krävas av offentliga arbetstagare att detta har reglerats i ett kollektivavtal eller i en förordning. På det statliga området finns, som nämnts i remissvaret, ett centralt kollektivavtal om regelbundna hälsoundersökningar. Av avtalet framgår att arbetsgivaren och lokal arbetstagarorganisation får sluta ett lokalt kollektivavtal om hälsoundersökningar. Med stöd av dessa bestämmelser i det centrala kollektivavtalet har Luftfartsverket och lokala arbetstagarorganisationer slutit ett avtal om narkotikatestning av anställda inom Luftfartsverkskoncernen.

text: AA har hävdat att de påtvingade drogtesterna inom Luftfartsverket för innehavare av luftfartscertifikat, vilka således sker med stöd av ett kollektivavtal, saknar lagstöd genom att de sker fristående från de obligatoriska, periodiskt återkommande, hälsoundersökningarna. AA har som stöd för sin uppfattning hänvisat till uttalanden i Lufträttsutredningens slutbetänkande Ny luftfartslag (

text: SOU 1999:42 s. 210

text: f.). Utredningen har i betänkandet uttalat bl.a. följande i frågan (s. 214): På den offentliga sidan torde med hänsyn till regleringen i

text: 30 §

text: LOA endast överenskommelser om narkotikatester ingående i periodiska hälsoundersökningar kunna träffas. Enligt utredningens mening får det anses otillfredsställande att en offentlig arbetsgivare saknar möjligheter att kunna företa icke regelbundna drogtester beträffande arbetstagare som har flygsäkerhetsrelaterade tjänster. Med tanke på flygsäkerheten finns det ett samhälleligt behov av att en offentlig arbetsgivare kan företa icke regelbundna drogtester på anställda som har flygsäkerhetsrelaterade tjänster. Detta samhälleliga behov får anses väga tyngre än den enskildes anspråk på skydd för den personliga integriteten. Utredningen föreslog i betänkandet att det i

text: luftfartslagen

text: skulle införas en bestämmelse om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att den som fullgör tjänst som är av betydelse för flygsäkerheten eller luftfartsskyddet skall genomgå drogtest. Bestämmelsen skulle inte enbart omfatta offentliganställda utan även privatanställda, dvs. samtliga som fullgör tjänst som är av betydelse för flygsäkerheten eller luftfartsskyddet (s. 419).

text: Av intresse i frågan är de uttalanden som Europadomstolen för mänskliga rättigheter i Strasbourg har gjort i sitt beslut den 9 mars 2004 att inte ta upp till prövning en dom i Arbetsdomstolen (

text: AD 1998 nr 97

text: , 1998-08-26) som gav arbetsgivaren vid ett kärnkraftverk i Oskarshamn rätt att kräva drogtester av lokalvårdare som inte rörde sig i riskutrymmen på kärnkraftverket. Inför Europadomstolen gjorde klaganden gällande att den skyldighet att genomgå drogtestning som hon ålagts utgjorde en kränkning av hennes rätt till respekt för privatlivet enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Artikel 8, som har rubriken Rätt till skydd för privat- och familjeliv, har följande lydelse. 1. Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. 2. Offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Domstolen, som fann att klagomålet var uppenbart ogrundat, uttalade att drogtestningen kunde rättfärdigas med stöd av andra stycket i artikel 8 och angav som skäl för sin slutsats i huvudsak följande.

text: Först och främst var den ålagda skyldigheten att genomgå drogtestning tillräckligt grundad i svensk rätt för att kunna anses ha haft stöd i lag i den mening som avses i andra stycket av artikel 8. De anställda hade informerats om drogpolicyprogrammet. Skyldigheten i fråga var visserligen inte lagreglerad men Arbetsdomstolen hade fastslagit att den av arbetsmarknadens parter överenskomna principen om arbetsgivarens rätt att leda och organisera arbetet var en allmän rättsprincip. Vidare hade den ansett att denna princip innefattar en rätt att vidta kontrollåtgärder i form av t.ex. alkohol- och drogtester. Arbetsdomstolen hade i det aktuella fallet funnit att testerna var naturligt kopplade till bolagets verksamhet och en rätt att beordra de anställda att genomgå sådana tester kunde därför anses som en del av bolagets rätt att leda och organisera arbetet i enlighet med det centrala kollektivavtalet.

text: Vidare kunde kravet på drogtestning anses ha haft till syfte att tillgodose flera av de intressen som anges i andra stycket av artikel 8, bl.a. allmän säkerhet och skydd för andra personers fri- och rättigheter.

text: Slutligen kom Europadomstolen fram till att proportionalitetskravet i andra stycket av artikel 8 var uppfyllt. En rimlig balans hade upprätthållits mellan de allmänna intressena och klagandens intresse av skydd för den personliga integriteten. Vid denna bedömning beaktades bl.a. att man på ett kärnkraftverk av naturliga skäl måste upprätthålla mycket höga krav på säkerhet, vilket motiverar kontrollåtgärder av olika slag i förhållande till de anställda. Ett drogpolicyprogram med regelbundna tester måste därför i sig anses berättigat. Domstolen fann också att genomförandet av programmet i det aktuella fallet var acceptabelt och att rimlig hänsyn hade tagits till klagandens intresse av skydd för den personliga integriteten. Domstolen betonade bl.a. att testerna utfördes på samtliga anställda och att ingen därför behövde känna sig utpekad. Testerna genomfördes i avskildhet och testresultaten visades bara för personer som arbetade med drogpolicyprogrammet och användes inte för något annat syfte än att avslöja eventuell alkohol- och drogkonsumtion. När det gällde drogtesternas effektivitet, vilken hade ifrågasatts av klaganden, noterade domstolen bl.a. att ett av huvudsyftena var den preventiva effekten.

text: Europadomstolens uttalanden avser visserligen privatanställda för vilka skyddsregeln i

text: 2 kap. 6 §

text: RF inte gäller. De krav som domstolen menar måste vara uppfyllda enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: är dock jämförbara med dem som

text: gäller för att drogtestning av offentligt anställda skall kunna tillåtas mot bakgrund av bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: Genom utredningen i ärendet får det anses klarlagt att AA innehaft en sådan tjänst att han i enlighet med

text: 30 §

text: LOA i förening med gällande avtal varit skyldig att regelbundet genomgå hälsoundersökningar. Att han samtidigt såsom certifikatinnehavare enligt luftfartsförfattningarna varit skyldig att genomgå prov som anordnats av Luftfartsverket kan enligt min mening inte föranleda någon annan bedömning. Bestämmelserna härom kan inte i den mening som avses i 30 § sista stycket LOA anses avvika från föreskrifterna i den paragrafens första eller andra stycke.

text: En hälsoundersökning enligt 30 § skall vara periodisk, dvs. regelbundet återkommande. AA gör gällande att den kritiserade undersökningen är en stickprovskontroll och inte kan inordnas under bestämmelserna i

text: 30 §

text: LOA. Luftfartsverket har däremot i remissyttrandet angett att narkotikatesterna genomförs med viss periodicitet och inte kan anses som stickprovskontroller. Luftfartsverket menar att testerna kan föras in under begreppet hälsoundersökningar enligt

text: 30 §

text: LOA och gör således gällande att verket haft lagstöd för kravet på att AA skulle genomgå testet. Verket har därutöver hänvisat till luftfartsförfattningarnas bestämmelser om hälsoundersökning av flygcertifikatinnehavare.

text: Av den nyss lämnade redogörelsen för den rättsliga regleringen på området framgår att

text: 30 §

text: LOA tillkommit för att fylla behovet av lagstöd för genomförandet av vissa hälsoundersökningar. Lufträttsutredningen (

text: SOU 1999:42 s. 214

text: ) har beträffande narkotikatester uttalat att överenskommelser om sådana med hänsyn till regleringen i

text: 30 §

text: LOA kan träffas endast om testerna ingår i periodiska hälsoundersökningar. Enligt utredningen krävs det för genomförandet av icke regelbundna drogtester på anställda med flygsäkerhetsrelaterade tjänster att skyldigheten att genomgå sådana tester är lagreglerad. Utredningen har lämnat förslag på en sådan lagreglering men förslaget har, som nyss har nämnts, inte föranlett någon lagstiftning.

text: Jag delar Lufträttsutredningens uppfattning rörande möjligheten att tillämpa

text: 30 §

text: LOA för regelbundna drogtester som inte ingår i återkommande hälsoundersökningar. Utredningen i ärendet klarlägger enligt min mening inte helt med vilken regelbundenhet de av AA kritiserade drogtesterna varit avsedda att genomföras. Det är därför i viss mån oklart i vilken mån de på sätt jag nyss har nämnt har varit förenliga med

text: 30 §

text: LOA. Av det lokala avtalet kan dock inte utläsas annat än att drogtesterna avsetts skola genomföras med viss regelbundenhet. Sammanfattningsvis har jag inte stöd för att kritisera Luftfartsverket i de hänseenden som AA påtalat. Vad som har förekommit i detta ärende kan dock ge numera Luftfartsstyrelsen anledning att se över reglerna och rutinerna när det gäller hälsoundersökningar och drogtester.

text: Lufträttsutredningens i det föregående nämnda förslag har inte lett till lagstiftning. Vad som har kommit fram i detta ärende visar enligt min mening på att det finns

text: behov av klargörande lagstiftning. Jag översänder därför ett exemplar av detta beslut till Näringsdepartementet för kännedom. Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Kritik mot en försäkringskassa för att den formlöst har dragit in sjukpenning

text: I en anmälan till JO klagade AA bl.a. på att Stockholms läns allmänna försäkringskassa utan förvarning drog in hennes sjukpenning efter den 27 mars 2002. Kassan hade inte heller meddelat något överklagbart beslut.

text: Anmälan remitterades till Stockholms läns allmänna försäkringskassa för yttrande. I sitt svar anförde försäkringskassan – direktören BB – i den här aktuella frågan följande.

text: AA uppbar sjukpenning. Av ett läkarintyg från 2001 framgick att AA hade rekommenderats att återuppta sina universitetsstudier. Den 19 april 2002 fick kassan veta att AA hade beviljats studiemedel. Samma dag beslutade kassan att dra in hennes sjukpenning fr.o.m. den 27 mars 2002. I ett brev underrättade kassan henne om att hon inte kunde få sjukpenning och studiemedel samtidigt. Vissa kontakter mellan AA:s far och kassan i maj och juni ledde inte till någon lösning. Den 20 juni skickade kassan en skrivelse i vilken den upplyste AA om sin avsikt att inte betala ut sjukpenning efter den 27 mars 2002. Den 10 juli skickade kassan ett brev med ett beslut med den innebörden. Kassan beklagar att detta skickades efter det att beslutet fattades. Lokalkontoret skall omedelbart se över sina rutiner. Försäkringskassan anser vidare att den borde mer aktivt ha försökt att komma i kontakt med AA sedan läkaren föreslagit att studier skall påbörjas i rehabiliteringssyfte. En anledning till att kassan avvaktade var att rehabiliteringsmöten var planerade. AA kunde dock inte infinna sig till dem.

text: I sitt beslut den 30 april 2003 anförde JO Lundin i bedömningsdelen följande, såvitt gäller frågan om indragning av sjukpenning.

text: Av utredningen framgår att försäkringskassan bedömde att AA efter den 27 mars 2002 inte hade rätt till sjukpenning. Sjukpenningen drogs därför in den 19 april 2002. Detta skedde uppenbarligen formlöst, men kassan underrättade AA samma dag om att hon inte kunde få sjukpenning samtidigt som hon hade studiemedel. Av den underrättelsen framgår dock inte att sjukpenningen redan hade dragits in. Först den 20 juni 2002 underrättade kassan AA om sin avsikt att inte betala ut sjukpenning efter den 27 mars. Ett formellt beslut fattades den 10 juli 2002.

text: Lagen (

text: ) om allmän försäkring innehåller föreskrifter som medger att försäkringskassan fattar provisoriska beslut i vissa fall (

text: 20 kap. 2 a §

text: ). Att ett beslut är provisoriskt innebär dock inte att kassan får låta bli att tilllämpa de allmänna förvaltningsrättsliga regler som gäller för myndigheters beslutsfattande. Försäkringskassan har således inte haft rätt att hålla inne AA:s sjukpenning utan att meddela ett formellt beslut som hon hade underrättats om och som hon hade kunnat begära överprövning av.

text: Försäkringskassans förfarande har medfört att AA inte har kunnat få till stånd en överprövning av sin rätt till en ersättning som är avsedd för den enskildes löpande försörjning. Kassan måste givetvis kritiseras för sina brister i handläggningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter
Integritet
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot en vårdare inom Kriminalvården, anstalten Nyköping, för att ha uppmanat en intagen att radera innehåll i en mobiltelefon

sammanfattning: En intagen filmade med sin mobilkamera när han återkom efter en permission. Han anmälde till JO att en kriminalvårdare uppmanat honom att ta bort filmen och även velat gå igenom innehållet i telefonen. I beslutet uttalar JO att Kriminalvårdens rätt att kontrollera en intagens tillhörigheter gäller inom hela anstaltsområdet samt att den får anses innefatta granskning och viss undersökning av de föremål som påträffas. En grundläggande förutsättning för en sådan kontroll är dock att åtgärden bedöms nödvändig för ändamålet att ordningen eller säkerheten i anstalten ska kunna upprätthållas och att den är proportionerlig. Vid kontroll av en elektronisk informationsbärare såsom en mobiltelefon måste Kriminalvården beakta de särskilda integritetsrisker som uppstår. Kontrollen ska därför utföras avgränsat och endast i det syfte som föranlett åtgärden. Kriminalvården får alltså enligt JO inte undersöka föremålet vidare, eller ta del av mer information, än vad som kan anses nödvändigt och proportionerligt i det enskilda fallet. Om en intagen har tillgång till en mobiltelefon inom anstaltsområdet utan att ha hunnit lämna den ifrån sig, t.ex. efter en permission, bör utgångspunkten enligt JO vara att det inte är nödvändigt att kontrollera telefonen för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i anstalten. I vart fall torde en sådan åtgärd sällan vara proportionerlig. JO framhåller även att Kriminalvården inte ska bedriva brottsutredning utan om det uppstår misstankar om att en intagen har gjort sig skyldig till brott ska ärendet överlämnas till polisen. I beslutet konstaterar JO att det saknas laglig grund för Kriminalvården att begära att en intagen raderar ett visst innehåll i en mobiltelefon. Utredningen av den anmälda händelsen har dock visat att den intagne på uppmaning av kriminalvårdaren tog bort en film i sin mobiltelefon. Eftersom en intagen är skyldig att följa personalens anvisningar är det viktigt att personalen utför sina arbetsuppgifter sakligt och opartiskt samt har kunskap om vilka rättsliga förutsättningar som gäller för de åtgärder som vidtas. JO är mycket kritisk till att kriminalvårdaren uppmanade den intagne att vidta en åtgärd som saknar laglig grund.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 april 2019 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Nyköping, och kriminalvårdaren BB där. AA anförde följande.

text: Han filmade med sin mobilkamera när han återkom till anstalten efter en permission. BB såg detta och bad honom att ta bort filmen. Därefter ville kriminalvårdaren gå igenom innehållet i hans mobiltelefon för att kontrollera att filmen var borttagen. Han hade bl.a. filmer och bilder av sin flickvän i telefonen och kände sig mycket kränkt av det inträffade.

text: Utredning

text: Daganteckningar och handlingar i ärenden om misskötsamhet hämtades in av JO och granskades.

text: JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över anmälan och besvara följande frågor:

text: 1. Anser Kriminalvården att myndigheten har rätt att gå igenom innehållet i en intagens mobiltelefon och i så fall i vilka situationer?

text: 2. Anser Kriminalvården att myndigheten har rätt att kräva att en intagen raderar ett visst innehåll på sin mobiltelefon och i så fall i vilka situationer?

text: 3. Vilket lagstöd har Kriminalvården för sådana åtgärder som nämns i punkterna 1 och 2?

text: 4. Hur ser Kriminalvården på den händelse som är aktuell i ärendet?

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, rättsenheten vid huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt, som har hämtat in uppgifter från anstalten Nyköping. Anstalten har i sin tur hämtat in uppgifter från den berörde befattningshavaren. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA återkom från en permission runt kl. 19.30 den 27 mars 2019. Efter att huvudgrinden hade öppnats tog han fram sin mobiltelefon och började filma en kriminalvårdare innanför anstaltens skalskydd. AA kommenterade filmen genom att säga ”tillbaka till helvetet” och riktade mobilkameran mot kriminalvårdaren, som upplevde detta som kränkande. Eftersom det inte är tillåtet att utan tillstånd spela in ljud eller fotografera i anstalt, uppmanade kriminalvårdaren AA att sluta filma, ta bort filmen från kamerarullen och visa att det hade gjorts. Inledningsvis ifrågasatte AA, men tog sedan bort filmen och visade att han hade gjort det. Kriminalvårdaren kontrollerade inte mobiltelefonen och krävde inte heller att få se några bilder eller filmer i den. AA höll hela tiden i telefonen, tog fram kamerarullen och visade att den inspelade filmen inte fanns kvar. Kriminalvårdaren såg inga andra bilder eller filmer än den som var tagen sist. Den var så mörk att motivet inte gick att urskilja. Händelseförloppet tog någon minut.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Enligt

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: får en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter kontrolleras i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Enligt 5 kap. 7 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse får en intagen inte ta emot och inneha utrustning för elektronisk kommunikation eller lagring av data. Enligt avsnitt 13.1 i Kriminalvårdens säkerhetshandbok är det inte tillåtet att utan tillstånd spela in ljud eller ta stillbilder eller rörliga bilder i anstalt och häkte.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: AA har vid det aktuella tillfället medfört ett otillåtet föremål i form av en mobiltelefon och olovligen spelat in ljud och tagit rörliga bilder inom anstaltsområdet. Genom utredningen har det kommit fram att kriminalvårdaren inte har kontrollerat mobiltelefonen eller bett AA att visa de fotografier och filmer som han hade i den. Kriminalvårdaren har inte heller sett några andra fotografier eller filmer i samband med att AA visade att han hade tagit bort det han spelat in inom anstaltsområdet. Vad AA har anfört om detta stämmer därmed inte. En intagen får inte inneha utrustning för elektronisk kommunikation eller lagring av data, som t.ex. en mobiltelefon. Med hjälp av sådan utrustning kan spridning ske av exempelvis uppgifter som lämnar upplysning om säkerhets- eller bevakningsåtgärd av Kriminalvårdens lokaler eller uppgifter som syftar till att upprätthålla ordningen och säkerheten i myndighetens verksamhet. En spridning av sådana uppgifter innebär att säkerheten i Kriminalvårdens verksamhetsställen kan komma att äventyras på ett allvarligt sätt. Kriminalvården anser därför att det, när en intagen har ett otillåtet föremål i form av en mobiltelefon, finns ordnings- och säkerhetsskäl för att kontrollera den intagnes mobiltelefon med stöd av

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: (jfr JO:s beslut den 7 april 2006, dnr

text: ). En intagens innehav av en mobiltelefon medför dessutom en risk för spridning av uppgifter om andra intagna. Utöver den uppenbara risken för de intagnas integritet kan även denna omständighet innebära risker från ordnings- eller säkerhetssynpunkt. Kriminalvården anser inte att myndigheten har laglig grund att kräva att en intagen raderar ett visst innehåll i sin mobiltelefon. Kriminalvårdaren i fråga har därmed agerat felaktigt när han uppmanat AA att radera filmen från sin mobiltelefon. Eftersom vissa av Kriminalvårdens verksamhetsställen är skyddsobjekt för vilka det finns ett avbildningsförbud enligt

text: skyddslagen (2010:305)

text: , kan avbildningar i strid med ett sådant förbud i stället komma att förklaras förverkade i den ordning som följer av

text: skyddslagen

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Vissa grundläggande fri- och rättigheter Var och en är skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande (

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , RF). Vidare är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (

text: 2 kap. 6 § andra stycket

text: RF).

text: Detta grundlagsskydd får begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett

text: demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (

text: 2 kap. 21 §

text: RF).

text: Enligt artikel 8.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Ingrepp i denna rättighet får endast ske med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter (artikel 8.2).

text: Lagstöd för att inom kriminalvården få vidta vissa tvångsåtgärder som begränsar den enskildes fri- och rättigheter finns i bl.a.

text: fängelselagen (2010:610)

text: Det finns inte något generellt förbud mot att fotografera någon utan samtycke (

text: NJA 2017 s. 393

text: ). I

text: skyddslagen (2010:305)

text: finns dock bestämmelser om bl.a. förbud mot att fotografera vissa byggnader, anläggningar och andra objekt. Det kan även i vissa fall råda fotoförbud i t.ex. en myndighets lokaler (se bl.a. JO 2011/12 s. 594).

text: Vissa bestämmelser om verkställigheten i anstalt Verkställigheten av ett fängelsestraff får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: En intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan äventyra ordningen eller säkerheten, eller antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt (

text: 5 kap. 1 § fängelselagen

text: ). Tillhörigheter som en intagen inte får ta emot och inneha får omhändertas och förvaras för den intagnes räkning (

text: 5 kap. 2 § första stycket samma lag

text: Omhändertagande av personliga tillhörigheter kan ske t.ex. vid kontroll av bostadsrum, kroppsvisitation eller granskning av försändelser (se allmänna råd till

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse).

text: En intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter får kontrolleras i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Detta gäller även andra slutna förvaringsställen som den intagne

text: disponerar (

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: ). Kriminalvårdens befogenhet att kontrollera en intagens tillhörigheter gäller oavsett var inom anstaltsområdet de påträffas. Med ett slutet förvaringsställe avses t.ex. ett kläd- eller värdeskåp, men också en bil som står uppställd inom anstaltsområdet (

text: prop. 2009/10:135 s. 87

text: f. och 150).

text: En intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål bl.a. om han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt (

text: 8 kap. 4 § fängelselagen

text: Alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor får under vissa förutsättningar omhändertas och förstöras. Detsamma gäller även injektionssprutor, kanyler och andra föremål som är särskilt ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med narkotika (

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: Ett föremål som påträffas i en anstalt får i andra fall än som avses i 8 § och 5 kap. 2 § omhändertas, om det kan antas att föremålet kommer att tas i beslag. Omhändertagandet ska så snart som möjligt anmälas till den som får besluta om beslag (

text: 8 kap. 9 § fängelselagen

text: För att ordningen eller säkerheten i anstalt ska kunna upprätthållas ska de intagna följa de villkor som gäller för verkställigheten, de rutiner som gäller i anstalten, de anvisningar som personalen ger och de begränsningar som gäller om var rökning får ske. En intagen ska också visa hänsyn mot personal och medintagna samt bidra till att hålla god ordning (4 § fängelseförordningen [2010:2010]).

text: En intagen får inte ta emot och inneha utrustning för elektronisk kommunikation eller lagring av data (5 kap. 7 § FARK Fängelse). Med utrustning för elektronisk kommunikation avses t.ex. telefoner och datorer (se allmänna råd till bestämmelsen).

text: En intagen får använda annan utrustning för elektronisk kommunikation än sådan som tillhandahålls av Kriminalvården om han eller hon utan åtföljande personal vistas utanför anstalten enligt 9 eller

text: 10 kap.

text: fängelselagen

text: (7 kap. 10 § FARK Fängelse).

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Fängelselagen

text: innehåller bestämmelser som ger Kriminalvården möjligheter att vidta tvångsåtgärder som inskränker de intagnas grundläggande fri- och rättigheter. Flera av dessa åtgärder kan innebära ett betydande intrång i den personliga integriteten, t.ex. kontroll av en intagens tillhörigheter, avlyssning av telefonsamtal eller granskning av försändelser. En grundläggande utgångspunkt

text: är dock att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och att en mindre ingripande åtgärd ska användas om den är tillräcklig (

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: En mobiltelefon kan innehålla en mängd information i olika filer med bl.a. bilder och dokument. Innehållet kan vara mycket integritetskänsligt och informationen kan typiskt sett vara sådan som omfattas av rätten till respekt för privatlivet i

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: (jfr

text: JO 2019/20 s. 416

text: ). För en intagen inom Kriminalvården råder ett generellt förbud mot att inneha utrustning för elektronisk kommunikation såsom en mobiltelefon. Kriminalvårdens möjligheter att kontrollera innehållet i en mobiltelefon Kriminalvårdens rätt att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa i syfte att vidmakthålla frihetsberövandet av den intagne och upprätthålla ordningen eller säkerheten i anstalt var länge oreglerad (se

text: prop. 2009/10:135 s. 87

text: ). Det ansågs ligga i sakens natur att undersökning av all den egendom som fanns inom förvaringslokalen fick företas utan författningsstöd i den utsträckning som behövdes för att effektivt vidmakthålla frihetsberövandet, så länge egendomen kunde undersökas utan att de intagnas kroppsliga integritet samtidigt träddes för när (se

text: prop. 1978/79:62 s. 28

text: f.).

text: JO fann i ett tidigare ärende inte anledning att kritisera Kriminalvården för att ha undersökt en mobiltelefon som hade påträffats i en intagens bostadsrum och omhändertagits (se

text: JO 2006/07 s. 106

text: ). I beslutet uttalade JO bl.a. att mobiltelefoner som intagna har tillgång till i anstalt kan användas för att samordna och förbereda fritagning, rymning och inkast i anstalten av narkotika, mobiltelefoner, vapen m.m. JO ansåg således att det fanns anledning att anta att en påträffad mobiltelefon använts eller kommer att användas på ett sätt som inte är förenligt med ordning och säkerhet i anstalten.

text: Som framgått av redovisningen för den rättsliga regleringen är Kriminalvårdens möjlighet till kontroll av en intagens tillhörigheter numera reglerad i lag (se

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: ). Vidare är det inte tillåtet för intagna att inneha mobiltelefon i anstalt (5 kap. 7 § FARK Fängelse).

text: Av förarbetena till

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: framgår att bestämmelsen kodifierar Kriminalvårdens rätt att kontrollera en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter som finns i anstalten, oavsett var inom anstaltsområdet som de påträffas (se

text: prop. 2009/10:135 s. 87

text: och

text: ). Begreppet kontrollera får i detta sammanhang anses innefatta granskning och viss undersökning av de föremål som påträffas. Även om bestämmelsen alltså ger Kriminalvården relativt långtgående befogenheter att undersöka en intagens tillhörigheter måste den tillämpas med omsorg och noggrannhet, och en grundläggande förutsättning för en sådan kontroll är att åtgärden i det enskilda fallet bedöms nödvändig för ändamålet att ordningen eller säkerheten i anstalten ska kunna upprätthållas (se också

text: a. prop. s. 87

text: ). En sådan situation skulle i och för sig

text: kunna föreligga om Kriminalvården omhändertar en mobiltelefon som en intagen olovligen innehar inne i anstalten.

text: För att en kontroll- eller tvångsåtgärd enligt

text: 8 kap. 2 § fängelselagen

text: ska vara tillåten ska den dock även vara proportionerlig. Det innebär att Kriminalvården vid kontroll av t.ex. en elektronisk informationsbärare måste beakta de särskilda integritetsrisker som då uppstår (jfr

text: NJA 2015 s. 631

text: , se även

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: ). Det är därför av vikt att en sådan kontroll utförs avgränsat och endast i det syfte som motiverat åtgärden. Kriminalvården får följaktligen inte undersöka föremålet vidare, eller ta del av mer information, än vad som kan anses nödvändigt och proportionerligt i det enskilda fallet.

text: Det finns också andra situationer där den här frågan kan aktualiseras. Jag tänker närmast på när någon inställer sig för att i enlighet med

text: 5 § strafftidslagen (2018:1251)

text: påbörja verkställigheten av ett fängelsestraff eller när en redan intagen återvänder till en anstalt efter en permission. Jag väljer att begränsa mina uttalanden till den situation som är aktuell i det här ärendet, dvs. att en intagen återkommer till anstalten efter permission.

text: Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen får en intagen med stöd av

text: 8 kap. 4 § 2 fängelselagen

text: kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål när han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt. Kriminalvården genomför då, som jag har uppfattat det, regelmässigt i vart fall kroppsvisitationer av något slag. Jag utgår från att den intagne i samband med detta tillfrågas om han eller hon har en mobiltelefon på sig eller ombeds att lämna den till personalen för förvaring. Innan dessa åtgärder vidtagits av Kriminalvården har den enskilde inte haft möjlighet att lämna ifrån sig telefonen. Även om det rör sig om ett föremål som en intagen normalt sett inte får inneha i anstalten bör utgångspunkten enligt min mening i ett sådant fall vara att det inte är nödvändigt att kontrollera en mobiltelefon för att upprätthålla ordningen eller säkerheten i anstalten. I vart fall torde åtgärden sällan vara proportionerlig i den situationen.

text: Jag vill i detta sammanhang slutligen framhålla att Kriminalvården inte ska bedriva brottsutredning. Om det uppstår misstanke om att en intagen har gjort sig skyldig till brott och att en mobiltelefon kan innehålla information om det misstänkta brottet ska ärendet givetvis överlämnas till polisen. Som redogjorts för har Kriminalvården under vissa förutsättningar befogenhet att enligt

text: 8 kap. 9 § fängelselagen

text: omhänderta ett föremål, om det kan antas att det kommer att tas i beslag.

text: Kriminalvårdens möjligheter att begära att en intagen raderar innehåll i en mobiltelefon Som framgått har Kriminalvården befogenhet att under vissa omständigheter omhänderta intagnas egendom (se bl.a.

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: ). Däremot har Kriminalvården mycket begränsade möjligheter att förstöra en intagens egendom, det rör framför allt vissa otillåtna medel och varor samt föremål som är ägnade att användas vid narkotikamissbruk eller för annan befattning med

text: narkotika (se

text: 8 kap. 8 § fängelselagen

text: ). Några bestämmelser som ger Kriminalvården rätt att begära att en intagen själv förstör, raderar eller annars gör sig av med egendom finns inte i

text: fängelselagen

text: . Jag delar därför Kriminalvårdens uppfattning att det saknas laglig grund för att begära att en intagen raderar ett visst innehåll i en mobiltelefon. Anstaltens hantering av den aktuella händelsen Av utredningen framgår att AA, när han återkom till anstalten efter en permission, filmade med sin mobiltelefon inne på anstaltsområdet och att han på uppmaning av kriminalvårdaren BB tog bort filmen.

text: En intagen är skyldig att följa de anvisningar som ges av Kriminalvårdens personal. Det är därför viktigt att personalen utför sina arbetsuppgifter sakligt och opartiskt samt har kunskap om vilka rättsliga förutsättningar som gäller för de åtgärder som vidtas (se bl.a.

text: 1 kap. 9 §

text: RF). Detta är särskilt viktigt vid kontroll- eller tvångsåtgärder som inskränker de intagnas grundläggande frioch rättigheter.

text: I det här fallet har det inte funnits någon skyldighet för AA att radera den aktuella filmen. Kriminalvårdaren har alltså agerat felaktigt när han uppmanat AA till att vidta en åtgärd som saknar stöd i rättsordningen. Jag är mycket kritisk till BB:s agerande i det avseendet.

text: Kriminalvården har tillbakavisat AA:s påstående om att kriminalvårdaren kontrollerade mobiltelefonen eller bad om att få gå igenom innehållet i den. Uppgift står alltså mot uppgift och jag bedömer inte att ytterligare utredning skulle leda till något annat resultat. Det som har kommit fram i den delen ger därför inte anledning till kritik från min sida.

text: Avslutningsvis vill jag lyfta fram följande. Enligt Kriminalvården råder det förbud mot att spela in ljud och mot att ta stillbilder eller rörliga bilder i anstalten. Av handlingarna i det misskötsamhetsärende som anstalten inledde efter händelsen framgår dock att det saknas skyltar utanför anstalten om förbudet och att de intagna inte heller informeras om detta vid inskrivning i anstalten. Jag utgår från att anstalten nu har vidtagit åtgärder som säkerställer att såväl personal som de intagna framöver får tydlig och korrekt information.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Dokumentation Frihetsberövande Förundersökning Information Underrättelse

title: En anhållens rätt enligt 24 kap. 9 a § rättegångsbalken att ta del av de omständigheter som ligger till grund för anhållningsbeslutet har inte respekterats

sammanfattning: Enligt 24 kap. 9 a § rättegångsbalken har den som anhålls rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande. I en anmälan till JO förde försvararen för en anhållen fram klagomål mot att den information som åklagaren lämnat inte levde upp till lagens krav. Vad som närmare ska krävas av åklagarens underrättelse får enligt JO avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Som en utgångspunkt gäller dock att åklagaren inte endast kan hänvisa till att exempelvis uppgifter i förhör eller teknisk bevisning ligger till grund för anhållningsbeslutet. För att ändamålet med regleringen ska uppnås behöver underrättelsen normalt vara mer konkret än så. Om uppgifter från ett förhör har direkt betydelse för anhållningsbeslutet har den anhållne rätt till insyn i det som kommit fram i förhöret i dessa delar. I fråga om DNA-spår eller annan liknande teknisk bevisning har den anhållne en motsvarande insynsrätt i det som har direkt betydelse för anhållningsbeslutet. JO anser att den information som åklagaren lämnade i det aktuella ärendet var alltför allmänt hållen och att den anhållnes rätt enligt 24 kap. 9 a § rättegångsbalken inte respekterades. Den ansvariga åklagaren kritiseras för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 19 mars 2020 förde advokaten AA fram klagomål mot kammaråklagaren BB för hur hon tillämpat bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a § rättegångsbalken

text: (RB) om att den som anhålls har rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för anhållandet. AA var offentlig försvarare för anhållne CC.

text: AA anförde att åklagaren endast uppgett att de omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet var uppgifterna som målsäganden lämnat som fick stöd av teknisk utredning och spår. AA hade påtalat att han ansåg att detta inte uppfyllde lagens krav på underrättelsens innehåll men inte fått någon ytterligare information.

text: Utredning

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten att yttra sig om hur åklagaren hade tillämpat bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a §

text: RB.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) yttrade sig den 15 december 2020 efter att ha begärt in upplysningar från BB och kammarledningen genom chefsåklagaren EE. Vidare hade områdeschefen, chefsåklagaren FF, fått tillfälle att lämna upplysningar. Åklagarmyndighetens yttrande finns tillgängligt hos JO.

text: Av utredningen hos JO framgår sammanfattningsvis följande.

text: Åklagaren BB beslutade att anhålla CC i hans frånvaro som misstänkt för försök till grov utpressning och grovt vapenbrott. Beslutet om anhållande verkställdes den 18 mars 2020 och ett s.k. delgivningsförhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB hölls med CC. Vid förhöret delgavs CC misstanke om försök till grov utpressning den 18 augusti 2019 i en viss ort genom att ha skjutit flera skott mot målsägandens bil på allmän plats och därigenom hotat målsäganden att betala en större summa pengar. Som alternativa brottsrubriceringar angavs grovt vapenbrott och grovt olaga hot. Efter förhöret beslutade åklagaren att anhållandet skulle kvarstå.

text: I ett direktiv daterat den 18 mars 2020 antecknade åklagaren följande.

text: I detta fall är omständigheterna som ligger till grund för beslutet; De uppgifter som målsäganden har lämnat till polisen, som får stöd av teknisk utredning och spår. Dagen efter hördes CC med försvararen närvarande. Han delgavs då återigen misstanke om försök till grov utpressning men även misstanke om grovt vapenbrott genom att på samma tid och plats ha innehaft vapen på allmän plats. CC förnekade brott och begärde genom AA att få ta del av de omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet.

text: Genom polisens försorg fick CC och försvararen den information som åklagaren antecknat i direktivet.

text: Åklagarmyndigheten redovisade rättslig reglering och följande bedömning.

text: I förarbetena ges ingen närmare vägledning om hur omfattande eller detaljerad information en anhållen person har rätt till. Det är enligt min mening heller inte möjligt att göra sådana generella vägledande uttalanden. Frågan om vilka omständigheter som en anhållen har rätt att få del av avgörs utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. De omständigheter som ligger till grund för en åklagares beslut om att anhålla en person skiljer sig åt från fall till fall. Syftet med att en anhållen person har rätt att få del av de omständigheter som ligger till grund för ett anhållningsbeslut är att den anhållne effektivt ska kunna angripa beslutet. Ett anhållningsbeslut är en provisorisk åtgärd i avvaktan på domstolens prövning av häktningsfrågan. Beslutet kan givetvis angripas genom att den anhållne redan innan en häktningsförhandling åberopar bevisning i syfte att visa att misstanken inte når upp till sannolika skäl/skälig misstanke. Vanligen angrips dock anhållningsbeslutet vid en häktningsförhandling då den misstänkte eller dennes försvarare argumenterar för att anhållandet ska hävas. Den

text: information som ska lämnas om grunderna för ett anhållningsbeslut synes därmed främst ha till syfte att den anhållne ska ges en möjlighet att kunna förbereda sig inför den kommande häktningsförhandlingen (jfr

text: prop. 2013/14:157 s. 21

text: f.). Detta förhållande bör enligt min uppfattning påverka hur omfattande och detaljerad information om grunderna för ett anhållningsbeslut som krävs för att rätten enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB ska anses vara tillgodosedd. Redan då en anhållen person delges brottsmisstanken ges den anhållne förutsättningar att kunna angripa anhållningsbeslutet. Den anhållne får då klart för sig vilket brott denne är misstänkt för samt var och när brottet har ägt rum. Han eller hon kan härefter angripa anhållningsbeslutet genom att lämna en egen berättelse om händelseförloppet eller åberopa bevisning, t.ex. i form av ett alibi, som åklagaren kan kontrollera. Utöver information om brottsmisstanken har den anhållne även rätt att få reda på grunderna för anhållningsbeslutet. Om den anhållne vill utnyttja denna insynsrätt ska åklagaren delge den misstänkte de omständigheter som har haft direkt betydelse för anhållningsbeslutet. Övriga omständigheter som kommit fram under utredningen kan åklagaren neka den anhållne att ta del av om det är till men för utredningen att materialet görs tillgängligt och materialet inte talar till den anhållnes förmån. Det sagda innebär att de omständigheter som en misstänkt har rätt att få del av i detta tidiga skede som regel är relativt knapphändiga. Ett anhållningsbeslut fattas ofta i avvaktan på vidare utredningsåtgärder och omständigheterna som grundar beslutet måste bara nå upp till misstankegraden sannolika skäl eller skälig misstanke mot den misstänkte. Det är bara den åklagare som har fattat anhållningsbeslutet som kan avgöra vilka omständigheter som har haft direkt betydelse för beslutet. De överväganden som åklagaren måste göra när det gäller frågan om den misstänktes insynsrätt i detta skede liknar de överväganden som åklagaren gör när denne bestämmer vilka omständigheter som ska presenteras vid en häktningsförhandling. Omfattningen av insynsrätten enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB vid ett anhållningsbeslut motsvarar den insynsrätt som gäller inför rättens häktningsbeslut. Bestämmelsen innebar då den infördes ett tidigareläggande av insynsrätten, men det är inte frågan om en i förhållande till bestämmelsen i

text: 24 kap. 14 §

text: RB vidgad insynsrätt. Vad som avses med omständigheter som haft direkt betydelse för beslutet får direkta och avgörande konsekvenser för hur brottsbekämpande myndigheter ska kunna bedriva en förundersökning. En extensiv tolkning av bestämmelsen skulle medföra att förutsättningarna för förundersökningsarbetet, så som de anges i

text: rättegångsbalken

text: , skulle förändras på ett sätt som lagstiftaren knappast har förutsett. Utredningsarbetet vid grov och organiserad brottslighet samt andra ärenden med stark kollusionsfara skulle allvarligt försämras eller till och med omöjliggöras om detaljerade uppgifter om innehåll i förhör och annan bevisning skulle delges den misstänkte redan vid anhållningsbeslutet. Möjligheten att under förundersökningen få en förhörsutsaga från den misstänkte som inte är påverkad av vad denne vet om utredningen skulle helt gå förlorad. I ärenden som rör våld i nära relation eller brott mot barn skulle delgivning av detaljerade förhörsuppgifter i ett så tidigt skede som det är frågan om här många gånger allvarligt försvåra eller omöjliggöra kontroller av såväl den misstänktes som målsägandens uppgifter i det vidare arbetet. Ett annat exempel på olämpliga konsekvenser av att ge ut detaljerade uppgifter ur förundersökningen är när flera personer är misstänkta och anhållna i sin frånvaro för ett allvarligt brott, t.ex. ett mord, och polisen griper en av de misstänkta före de andra. Om denna person sedan försätts på fri fot innan övriga misstänkta kunnat gripas, kan det vara förödande för den fortsatta utredningen om den släppta personen under anhållandetiden fått del av detaljerad information ur förundersökningen som kan spridas till de medmisstänkta. Detta gäller särskilt om utredningen bedrivits under lång tid och innehåller mycket utredningsmaterial.

text: – – – När det gäller frågan om den information som lämnades var tillräckligt utförlig är det som jag redan framhållit inte möjligt att göra några generella uttalanden om vilka omständigheter som bör delges en misstänkt vid ett anhållningsbeslut. Det är enbart åklagaren som i varje enskilt fall kan avgöra vilka omständigheter som haft direkt betydelse för beslutet. Det är därför svårt att i efterhand säga huruvida en åklagare i ett visst fall har lämnat tillräckligt med information. Vid bedömningen måste man enligt min mening beakta även vad den anhållne har fått reda på vid delgivningen av brottsmisstanken. I detta fall har den anhållne då delgetts konkreta och tydliga brottsmisstankar samt tid och plats för brotten. Han har sedan, efter begäran enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB, informerats om att målsäganden lämnat uppgifter samt att teknisk utredning och spår gav stöd åt målsägandens uppgifter. Enligt min uppfattning har åklagaren härigenom lämnat tillräckligt med information för att den misstänkte skulle kunna förbereda sig inför den kommande häktningsförhandlingen och effektivt kunna angripa anhållningsbeslutet. Den information som lämnades om grunderna för anhållningsbeslutet har alltså varit tillräcklig för att uppnå syftet med bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. AA kommenterade Åklagarmyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: När förundersökningen har kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, ska den misstänkte underrättas om misstanken när han eller hon hörs. Efter underrättelsen har den misstänkte och försvararen rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av det som har förekommit vid förundersökningen. Denna rätt gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . I fråga om rätten för den som anhålls eller häktas att ta del av det som har förekommit vid förundersökningen gäller även

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. (Se

text: 23 kap. 18 §

text: RB.)

text: Enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB har den som anhålls eller häktas rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande eller häktning.

text: Den sistnämnda bestämmelsen infördes 2014 och genomför

text: artikel 7.1 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2012/13/EU av den 22 maj 2012

text: om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden. Direktivet är en del av EU:s färdplan om processuella rättigheter. Det syftar till att fastställa bestämmelser om rätt för misstänkta eller tilltalade att få information om sina rättigheter vid straffrättsliga förfaranden och om anklagelsen mot dem (se

text: artikel 1

text: Enligt direktivets

text: artikel 7.1

text: ska den som anhålls eller häktas, eller hans eller hennes försvarare, få tillgång till sådana handlingar som rör det specifika målet, som är i behöriga myndigheters besittning och som är väsentliga för att i enlighet med nationell rätt effektivt kunna angripa ett beslut om anhållande eller häktning.

text: I direktivets ingress anges att handlingar och, i förekommande fall, fotografier, ljudinspelningar och videoinspelningar som är väsentliga för en effektiv prövning av om ett anhållande eller häktningsbeslut av misstänkta eller

text: tilltalade personer är lagligt i enlighet med nationell rätt, bör göras tillgängliga för misstänkta eller tilltalade personer eller deras försvarare senast innan en behörig rättslig myndighet uppmanas att besluta om anhållandets eller häktningsbeslutets laglighet i enlighet med

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: , och i så god tid att ett effektivt utövande av rätten att få anhållandets eller häktningsbeslutets laglighet prövad möjliggörs (se beaktandesats 30).

text: Vid genomförandet av direktivet uttalade regeringen bl.a. följande.

text: Den reglering som regeringen föreslår ställer krav på åklagaren att precisera vilka omständigheter han eller hon lagt till grund för anhållningsbeslutet. Detta innebär inte nödvändigtvis att åklagaren behöver tillhandahålla allt utredningsmaterial som vid tidpunkten för anhållningsbeslutet talar mot den frihetsberövade. Däremot ska åklagaren på begäran av den frihetsberövade tillhandahålla sådant utredningsmaterial eller delar av utredningsmaterial som haft en direkt betydelse för beslutet om anhållande. Rätten till insyn i det material som ligger till grund för anhållningsbeslutet är ovillkorlig. Den misstänkte har dock inte rätt till kopior av utredningsmaterialet. Hur den misstänkte ska få del av materialet får avgöras efter vad som är mest lämpligt i det enskilda fallet. (Se

text: prop. 2013/14:157 s. 23

text: f.)

text: Det gjordes vid genomförandet även ändringar i den s.k. kollisionsbestämmelsen i

text: . Av de ändringarna följer att rätten för den som har frihetsberövats att ta del av omständigheter som ligger till grund för beslutet om frihetsberövande inte kan begränsas på grund av sekretess (se samma proposition s. 24 f. och 30).

text: Den som är gripen eller anhållen har också rätt att få besked om vilket eller vilka brott han eller hon är misstänkt för och grunden för frihetsberövandet (se

text: 24 kap. 9 §

text: RB). Med grunden för frihetsberövandet avses här de s.k. särskilda häktningsskälen enligt 24 kap. 1 § första stycket 1–3 RB, dvs. flyktfara, kollusionsfara och recidivfara (se t.ex. Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [3 juni 2022, JUNO], kommentaren till

text: 24 kap.

text: och

text: 9 §§

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a §

text: RB ger den som anhålls eller häktas en rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet om anhållande eller häktning. Min granskning har avsett endast vilken rätt som gäller för en person som är anhållen.

text: Jag har vidare riktat in min granskning på det som jag uppfattat att klagomålet framför allt avsett, nämligen att de omständigheter som åklagaren angav som grund för anhållningsbeslutet var alltför allmänt hållna.

text: Åklagarens underrättelse och krav på dokumentation Syftet med artikel 7.1 i EU-direktivet är att en anhållen effektivt ska kunna angripa beslutet om anhållande. Ett anhållningsbeslut fattas ofta i ett skede av en förundersökning när det kan råda en osäkerhet om hur det som kommit fram i utredningen ska tolkas. Bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a §

text: RB kräver dock att åklagaren preciserar vilka omständigheter som haft direkt betydelse för anhållningsbeslutet. I fråga om sådana omständigheter har den anhållne och hans eller hennes försvarare en ovillkorlig rätt till insyn.

text: Vad som närmare ska krävas av åklagarens underrättelse får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Som en utgångspunkt gäller dock att åklagaren inte endast kan hänvisa till att exempelvis uppgifter i förhör eller teknisk bevisning ligger till grund för anhållningsbeslutet. För att ändamålet med regleringen ska uppnås behöver underrättelsen normalt vara mer konkret än så. Om uppgifter från ett förhör har direkt betydelse för anhållningsbeslutet har den anhållne rätt till insyn i det som kommit fram i förhöret i dessa delar. I fråga om DNA-spår eller annan liknande teknisk bevisning har den anhållne en motsvarande insynsrätt i det som har direkt betydelse för anhållningsbeslutet.

text: Av objektivitetsplikten följer att åklagaren inte kan neka den anhållne att ta del av sådant som talar till hans eller hennes fördel (se 23 kap. 4 RB).

text: Vid bedömningen av om åklagaren uppfyllt sin underrättelseskyldighet kan det beaktas även vad den misstänkte fått veta vid en delgivning enligt

text: 24 kap. 9 §

text: RB.

text: För att det i efterhand ska gå att granska hur åklagaren hanterat en begäran att få del av de omständigheter som ligger till grund för ett anhållningsbeslut är det en förutsättning att det dokumenteras vilken information som lämnas till den anhållne och försvararen. Även ur rättssäkerhetssynpunkt är detta viktigt. Det är åklagarens ansvar att detta görs.

text: Rätten till insyn respekterades inte i detta fall CC förnekade brott och begärde genom sin offentliga försvarare att få ta del av de omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet. Åklagaren meddelade via utredare hos polisen att det till grund för beslutet låg uppgifter som målsäganden hade lämnat till polisen som fick stöd av teknisk utredning och spår. CC och hans försvarare hade även underrättats om att CC var misstänkt för grov utpressning och grovt vapenbrott på en viss tid och plats genom att ha skjutit flera skott mot målsägandens bil på allmän plats och därigenom hotat målsäganden att betala en större summa pengar.

text: Den information som CC fick gav honom kunskap om tidpunkten och platsen för de misstänkta brotten samt vad gärningarna bestod i. Han fick dock inte någon upplysning om vad som kommit fram i förhöret med målsäganden som gjorde att han var misstänkt för brotten och hur detta fick stöd i den tekniska bevisningen. Underrättelsen som åklagaren lämnade i det här fallet var enligt

text: min mening alltför allmänt hållen. Trots påpekande från CC:s offentliga försvarare lämnades inga ytterligare upplysningar.

text: Min slutsats av det som kommit fram i ärendet är att CC:s ovillkorliga rätt att ta del av de omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet på det sätt som

text: 24 kap. 9 a §

text: RB förutsätter inte respekterades. Den ansvariga åklagaren BB kritiseras för det.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation

title: Kritik mot en kommunal nämnd för brister i handläggningen av ett ärende om omedelbart omhändertagande enligt djurskyddslagen

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 10 juni 2004 kritiserade AA och BB djurskyddsinspektören vid Bygg- och miljönämnden i Kungsörs kommun CC:s agerande i samband med omhändertagande och avlivning av BB:s katt den 21 april 2004. De klagade bl.a. på att de, trots att de begärde detta, inte fick något skriftligt beslut som de eventuellt hade kunnat överklaga. Vidare ifrågasatte de om det verkligen var BB:s katt som hade avlivats.

text: AA och BB klagade också på det sätt som Polismyndigheten i Västmanlands län hade medverkat vid omhändertagandet av katten.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till nämnden för utredning och yttrande avseende vad som framfördes i anmälan, särskilt mot bakgrund av bestämmelserna i

text: och

text: 34 §§

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: . I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: En kort sammanfattning av ärendet framgår av miljö- och hälsoskyddsavdelningens minnesanteckningar 2004-04-21. Sammanfattningen beskriver miljö- och hälsoskyddsavdelningens åtgärder i ärendet vilka bedömes ha skett i enlighet med gällande delegationsordning samt aktuella regler i

text: djurskyddslagen

text: . Övriga beslut i ärendet har tagits av polismyndighet och veterinär och de bedömes ha skett snabbt, effektivt och i enlighet med gällande lagstiftning. Katten transporterades efter omhändertagandet av kommunens viltvårdare till veterinär. Den katt som avlämnades till veterinär var samma katt som omhändertogs, enligt uppgift från viltvårdaren.

text: De minnesanteckningar som yttrandet hänvisar till innehåller i huvudsak följande uppgifter.

text: 2004-04-20 inkom till miljö- och hälsoskyddsavdelningen, via kommunens reception, ett telefonmeddelande ”angående en katt” samt ett mobiltelefonnummer som det framfördes vara viktigt att ringa. Kommunens viltvårdare ringde upp och det framkom vid telefonsamtalet att en närboende (… BB) hade en katt som blivit biten och att den nu verkade lida av detta. Besök skedde på eftermiddagen samma dag, men katten var då ute och syntes inte till. Återbesök gjordes 2004-04-21 på morgonen varvid det konstaterades att katten

text: hade sår efter ett troligt bett samt att den vinglade kraftigt och föll då den skulle vända sig. Kommunens viltvårdare tog genast kontakt med miljö- och hälsoskyddsavdelningen, då det bedömdes att katten omedelbart måste till veterinär. Miljö- och hälsoskyddsavdelningen gjorde en omedelbar inspektion av förhållandet och konstaterade att djuret omedelbart skulle bedömas av en veterinär. De boende som troligen borde vara ansvariga för katten (en man och en kvinna i 45-årsåldern) erbjöds möjligheten att frivilligt lämna katten till miljö- och hälsoskyddsavdelningen för omedelbar avlivning. Både mannen och kvinnan vägrade (i närvaro av kommunens viltvårdare) att gå med på att själva ta katten till veterinär eftersom de bedömde att det gick att avvakta kattens ev. ”tillfrisknande”. De avböjde också erbjudandet om gratis avlivning. Efter detta besked meddelade miljö- och hälsoskyddsavdelningen att polis skulle kontaktas för handräckning, så att miljö- och hälsoskyddsavdelningen skulle kunna ta katten till en veterinär samt att kostnaden för veterinärbesöket skulle faktureras kattägaren. Försök att kontakta länsveterinären via länsstyrelsens växel gjordes. Denne var enligt uppgift på tjänsteresa till 29 april och ingen av de bitr. länsveterinärerna var i tjänst. Ca klockan 10 utfördes begärd handräckning och katten transporterades till veterinär på Djurkliniken i Arboga. Veterinär DD konstaterade enligt kommunens viltvårdare att katten led av vingelsjuka och var mycket mager. Enligt veterinären fanns inget annat alternativ än att avliva katten, dock erfordras polisens tillstånd för detta vilket veterinären kommer att hemställa om.

text: Till anmälan fanns fogad bl.a. en kopia av ett faxmeddelande den 21 april 2004 från polismyndigheten till veterinären om att denne hade polisens tillstånd att avliva katten för det fall att veterinären ansåg att detta borde ske.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 15 december 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Påträffas ett djur så svårt sjukt eller skadat att det bör avlivas omedelbart, får enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: en veterinär eller en polisman och i brådskande fall någon annan genast avliva djuret. Bestämmelsen avser fall där det inte råder någon tvekan om att det enda alternativet är att omedelbart avliva djuret. Syftet med bestämmelsen är att förkorta lidandet hos ett svårt sjukt eller skadat djur.

text: Om situationen inte bedöms vara så allvarlig att avlivning omedelbart måste ske, kan ett djur som far illa i stället omhändertas. I normala fall är det länsstyrelsen som beslutar om omhändertagande av djur (se

text: 31 § djurskyddslagen

text: ). Finns det förutsättningar för att med stöd av 32 § första stycket omedelbart omhänderta ett djur som är utsatt för lidande kan dock, utöver länsstyrelsen, också annan tillsynsmyndighet eller polismyndigheten besluta om detta. Har sådant beslut meddelats av någon annan än länsstyrelsen skall beslutet enligt andra stycket underställas länsstyrelsen, som snarast skall avgöra om det skall fortsätta att gälla. Djurägaren har dessutom möjlighet att överklaga beslutet (38 §). Av 34 § följer att det endast är länsstyrelsen som kan besluta om vad som skall hända med ett djur

text: som har omhändertagits, dvs. om djuret skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas.

text: Av utredningen i ärendet framgår att katten på CC:s initiativ blev omedelbart omhändertagen. Detta beslut, som inte synes ha dokumenterats skriftligen, har inte underställts länsstyrelsen, som således inte har prövat ärendet på det sätt som föreskrivs i

text: djurskyddslagen

text: . Ärendets handläggning hos kommunen samt innehållet i remissyttrandet visar på anmärkningsvärt bristande insikter i den rättsliga regleringen på området. Jag förutsätter att nämnden omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet.

text: Av vad jag nyss har sagt framgår att det är länsstyrelsen och inte polisen som, utom i fall enligt

text: 30 § djurskyddslagen

text: , kan besluta att ett sjukt eller skadat djur skall avlivas. Polismyndighetens i Västmanlands län besked den 21 april 2004 synes mindre väl förenligt med detta. Saken föranleder dock inte någon annan åtgärd från min sida än att jag skickar en kopia av detta beslut till polismyndigheten för kännedom.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Beträffande klagomålen mot polisen har jag samrått med chefsjustitieombudsmannen Mats Melin, som har tillsyn över polisväsendet.

text: Ärendet avslutas.