avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Beslut Dokumentation Familjehem Umgänge

title: Kritik mot Socialnämnden i Luleå kommun för flera brister i handläggningen av ett ärende om ett barn som var placerat i familjehem

sammanfattning: I en anmälan till JO framfördes flera klagomål mot Socialnämnden i Luleå kommun för handläggningen av ett ärende om en flicka som var placerad i familjehem på frivillig grund. Klagomålen avsåg bl.a. hanteringen av frågor om flyttningsförbud. När ett barn är familjehemsplacerat på frivillig grund är utgångspunkten att vårdnadshavaren bestämmer var barnet ska vistas och om eller när barnet ska flytta hem igen. Det finns dock bestämmelser i LVU som gör det möjligt att under vissa förutsättningar hindra vårdnadshavaren från att flytta barnet från det familjehem där barnet är placerat. Bestämmelserna ska skydda barnet mot en alltför abrupt hemtagning och separation från familjehemsföräldrarna. I det aktuella ärendet hade vårdnadshavaren (fadern) vid ett tillfälle meddelat att han avsåg att utöva helgumgänge med flickan ett visst veckoslut. När fadern var på väg för att hämta flickan för helgumgänget beslutade nämndens ordförande om tillfälligt flyttningsförbud. Beslutet motiverades med att fadern avsåg att hämta flickan mot hennes vilja och att det fanns en påtaglig risk att flickans hälsa och utveckling skulle skadas av en flytt från familjehemmet. JO uttalar i beslutet att reglerna om flyttningsförbud enbart tar sikte på de situationer där en vårdnadshavare avser att flytta barnet, dvs. ändra barnets boendeförhållanden. Det kan alltså inte komma i fråga att tillämpa ett flyttningsförbud för att hindra en vårdnadshavares umgänge med sitt barn vid ett enstaka tillfälle. Det fanns i detta fall ingenting som tydde på att fadern avsåg att behålla flickan hos sig efter umgänget. Utifrån den utredning JO haft tillgång till fanns således inga rättsliga förutsättningar för beslutet. I beslutet kritiseras nämnden även för bl.a. brister i utformningen av själva beslutet om tillfälligt flyttningsförbud och för hanteringen av en begäran från fadern om att flickan skulle flytta hem. Bristerna i handläggningen är i vissa fall av allvarlig karaktär. En kopia av beslutet sänds därför till Inspektionen för vård och omsorg.

text: Anmälan

text: AA och BB har tillsammans dottern CC som är född 2002. År 2005 placerades CC i ett familjehem på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL.

text: I december 2011 fick AA ensam vårdnad om CC.

text: Advokaten DD framförde som ombud för AA klagomål mot Socialnämnden i Luleå kommun. Hon ifrågasatte på flera punkter nämndens handläggning av ärendet rörande CC.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar som rörde CC, bl.a. journalanteckningar, från socialförvaltningen i Luleå kommun. Anmälan remitterades därefter till Socialnämnden i Luleå kommun för yttrande över vissa delar av DD:s anmälan.

text: Socialnämndens enskilda utskott lämnade som sitt remissvar en skrivelse som hade upprättats vid socialförvaltningen. I skrivelsen anfördes i huvudsak följande (de punkter i anmälan som JO begärde nämndens yttrande över återges med kursiverad text i anslutning till nämndens svar på de olika frågorna).

text: Bakgrund

text: CC har varit placerad i familjehem sedan 2005-04-10 […]. Umgänget med fadern AA har skett kontinuerligt under tiden då CC varit placerad och har i stort fungerat väl och successivt utökats över tid. […] Han blev enskild vårdnadshavare till CC 2011-12-31. Fadern AA har varit positiv till CC:s vård i familjehemmet, men meddelade i januari 2012 att han ville att CC skulle bo med honom. AA hade kort dessförinnan meddelat att han inte känt sig redo för att CC skulle bo med honom. Utifrån AA:s ohälsa har inte heller socialtjänsten bedömt det lämpligt att lyfta frågan tidigare utan AA:s egen bedömning av sin förmåga har inväntats. I och med AA:s vilja att CC skulle flytta till honom blev det tydligt hur stark CC:s anknytning till familjehemmet var. CC uttryckte att hon vill bo kvar i familjehemmet och reagerade även negativt då umgänget skett i större utsträckning. I och med detta blev även frågan om vårdnadsöverflyttning aktuell. Möjligheten att belysa och utreda frågan skulle givetvis varit möjlig tidigare, men faderns positiva utveckling och önskan att CC framöver skulle kunna flytta till honom, har beaktats.

text: Socialnämndens yttrande och redogörelse för handläggningen

text: Punkt 4. Socialen har, utan lagstöd, bestämt över och begränsat AA:s umgänge med CC, någon gång till och med med anledning av att AA avsåg att ta dottern med sig till bönemöte. Socialnämnden har inte under CC:s placering i familjehem beslutat om umgängesbegränsning. Placeringen har hela tiden skett enligt

text: Socialtjänstlagen

text: . Däremot har samtal förts med fadern AA angående former för umgänge utifrån CC:s perspektiv. Vidare har fadern fått uppgifter om att CC själv uttryckt att hon inte önskar åka på bönemöte. Socialnämnden har inte gjort bedömning om olämplighet beträffande ett bönemöte i sig och inte heller talat om att begränsa umgänget utifrån detta. Däremot har samtal förts med AA om svårigheter som uppstår då CC vistas i stora folksamlingar, där även personer varit sjuka, då ett barn i familjehemmet är infektionskänsligt utifrån njursjukdom. Punkt 11. AA underrättades inte om när flyttningsförbudet som meddelades av förvaltningsrätten i juni 2011 upphörde att gälla. Punkt 12. Det framgår inte av handlingarna i ärendet när och hur flyttningsförbudet upphörde att gälla. Beslut om tillfälligt flyttningsförbud fattades 2011-05-05 då modern avsåg flytta CC från familjehemmet. Förvaltningsrätten biföll socialnämndens ansökan om flyttningsförbud enligt

text: 24 §

text: LVU 2011-06-20 och förordnade att vårdnadshavarna tills vidare inte

text: fick flytta CC från familjehemmet. I socialnämndens övervägande 2011-09-21 bedömdes att behov av fortsatt flyttningsförbud förelåg. Vid tillfället för beslut om flyttningsförbud ovan hade vårdnadshavarna olika inställning till CC:s familjehemsvård och fadern ifrågasatte moderns inställning. Fadern ansåg att CC skulle bo kvar i familjehemmet. Vårdnadshavarna överenskom i september 2011 att fadern AA skulle vara ensam vårdnadshavare, vilket han blev 2011-12-31. Fadern AA accepterade vården i form av fortsatt placering i familjehem och således fanns inte heller behov av flyttningsförbud längre. Socialnämnden fattade dock inte ett formellt beslut om att flyttningsförbudet skulle upphöra, vilket strider mot lagstiftningen. Socialnämndens avsikt var dock inte att undanhålla AA information om att flyttningsförbudet inte längre förelåg. CC:s umgänge med fadern fungerade enligt planering även under tiden för flyttningsförbudet. Punkt 14. Socialnämnden handlade inte AA:s önskemål den 25 januari 2012 om att CC skulle flytta hem till honom med den skyndsamhet som kan krävas. Först i maj 2012 inleddes formellt sett en utredning och därefter vidtogs knappt några åtgärder. Fadern AA:s önskemål om att CC skulle flytta till honom kom till socialnämndens kännedom 2012-01-30 då AA lämnat meddelande om detta på den nya socialsekreterarens röstbrevlåda. Socialnämnden uppfattade det dock inte då som en formell begäran. Kontakt skedde med AA 2012-02-03 och han erbjöds tid för samtal 2012-02-15. AA har då inte möjlighet att komma till Luleå utan överenskommelse gjordes att samtala per telefon med ny socialsekreterare i ärendet. Samtal sker med CC i familjehemmet 2012-02-15. Vid telefonsamtal med AA 2012-02-21 önskar han att socialsekreterare och familjehemssekreterare ska komma på hembesök till honom i Gällivare. Tid bokas för detta 2012-03-30. Efter hembesök och samtal med AA sker nytt samtal med CC 2012-04-24 för att klarlägga CC:s inställning. Vid telefonkontakt med AA 2012-05-04 meddelades han CC:s inställning till sin boendesituation. Utifrån att AA:s inställning var att han ville att CC skulle flytta hem till honom inleddes utredning samma dag. Socialnämndens bedömning är att de personliga kontakterna med såväl CC och AA var nödvändiga för att klarlägga inställning och behov av utredning. Utifrån de långa avstånden både till CC:s familjehem i Kalix samt fadern AA i Gällivare kunde inte samtalen ske mer skyndsamt. Punkt 15. Socialen besvarade inte min skrift av den 28 juni 2012 förrän genom ett icke diariefört telefonsamtal i slutet av augusti 2012. Detta sedan jag skickat en påminnelse som inte heller den förts in i akten. Socialnämnden har kännedom om att AA:s ombud efter sin skrivelse sökt kontakt med CC:s handläggare. I kontakt med gruppledare på barn- och ungdomssektionen blev hon i augusti 2012 hänvisad att avvakta tills ordinarie handläggare skulle vara åter i tjänst efter semester. Utredning pågick under denna tid utifrån AA:s begäran att CC skulle flytta hem till honom. Punkt 19. Socialnämnden har, i enda syfte att förhindra helgumgänge mellan CC och AA, den 16 november 2012 fattat beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU trots att man uppgivit att tillfälligt flyttningsförbud meddelats. Om man avsåg att fatta ett beslut enligt

text: 27 §

text: LVU är beslutet felformulerat. Vidare är beslut enligt

text: 27 §

text: LVU inte avsedda att hindra umgänge eller bestämma utformningen av sådant utan endast att förhindra att barnet flyttas från familjehemmet. Med hänsyn till att frågan om flyttningsförbud är föremål för prövning av kammarrätten kan även med anledning därav ifrågasättas att sådant beslut fattats. Beslut om tillfälligt flyttningsförbud enligt

text: 27 §

text: LVU fattades 2012-11-16 utifrån att fadern AA avsåg hämta CC i familjehemmet mot hennes vilja och att bedömningen var att det fanns en påtaglig risk att CC:s hälsa och utveckling skulle skadas av en flytt från familjehemmet. AA informerades om beslut om flyttningsförbud per telefon. I socialnämndens förtryckta blankett för beslut enligt LVU är beslut enligt 6 § förtryckt. Fel uppstod då ändring av lagrum inte korrigerades innan underskrift. AA

text: erhöll dock rättelse både muntligt och skriftligt. AA meddelade även samma dag att han inte avsåg hämta CC i familjehemmet och därmed upphörde det tillfälliga flyttningsförbudet.

text: DD yttrade sig över remissvaret.

text: JO hämtade in Kammarrätten i Sundsvalls dom den 28 februari 2013 (mål nr 2330- 12). Genom domen bifölls Socialnämnden i Luleå kommuns ansökan om flyttningsförbud avseende CC.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter I anmälan framförs flera klagomål mot socialnämndens handläggning från 2005 fram till slutet av 2012. Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet bör JO inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Sådana särskilda skäl finns inte i detta ärende varför min prövning är inriktad på några av de punkter i anmälan som avser handläggningen från slutet av 2010. Jag vill i detta sammanhang påminna om att JO:s granskning främst är inriktad på myndigheternas handläggning i formellt hänseende. JO brukar däremot vara återhållsam med att uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt ärende.

text: I det följande kommer jag att beröra nämndens handläggning när det gäller frågor som rör flyttningsförbud, hemflyttning, umgängesbegränsning och dokumentation.

text: Handläggningen med anledning av beslut om flyttningsförbud i juni 2011 CC var sedan 2005 placerad i familjehem med samtycke från båda vårdnadshavarna. I maj 2011 uppgav modern att hon önskade avbryta familjehemsplaceringen. Socialnämnden i Luleå kommun beslutade den 5 maj 2011 om s.k. tillfälligt flyttningsförbud som innebar att vårdnadshavarna inte fick flytta CC från familjehemmet. Socialnämnden ansökte därefter hos förvaltningsrätten om att flyttningsförbudet skulle gälla tills vidare. Rätten biföll ansökan den 20 juni 2011. Socialnämnden övervägde flyttningsförbudet den 21 september 2011 och fann då att det fanns behov av fortsatt flyttningsförbud.

text: I

text: 31 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, finns bestämmelser om flyttningsförbud. Bestämmelserna gör det möjligt att under särskilt angivna förutsättningar för viss tid eller tills vidare förhindra den som har vårdnaden om ett barn att flytta barnet från det familjehem där barnet är placerat. Beslut om flyttningsförbud meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden. Av

text: 26 §

text: LVU framgår att socialnämnden minst en gång var tredje månad ska överväga om ett flyttningsförbud fortfarande behövs. När ett sådant förbud inte längre behövs ska socialnämnden besluta att förbudet ska upphöra.

text: Enligt remissvaret fanns det inte något behov av flyttningsförbud sedan AA blivit ensam vårdnadshavare i december 2011.

text: Det är socialnämndens uppgift att se till att ett flyttningsförbud inte gäller under längre tid än nödvändigt. Nämnden borde därför i december 2011 ha fattat beslut om att flyttningsförbudet skulle upphöra och underrättat AA om beslutet. Socialnämnden fattade, varken då eller senare, något sådant formellt beslut utan lät saken ”rinna ut i sanden”. Först i augusti 2012, efter förfrågan från AA:s ombud, fick ombudet besked om att flyttningsförbudet inte längre gällde.

text: En så informell handläggning är givetvis inte godtagbar. Med hänsyn till att ett flyttningsförbud utgör en ingripande åtgärd finns det skäl att se med visst allvar på bristen i handläggningen. Handläggningen av begäran om hemflyttning AA har ansett att hans begäran i januari 2012 om att CC skulle flytta hem till honom inte har handlagts med den skyndsamhet som kan krävas.

text: Av utredningen framgår att AA den 25 januari 2012 ringde till socialförvaltningen och talade in ett meddelande på förvaltningens telefonsvarare. Han uppgav att han avsåg att planera för att CC skulle flytta hem till honom. Enligt en anteckning några dagar senare från ett telefonsamtal mellan AA och den ansvariga gruppledaren uppgav AA att hans mål var att flickan senare skulle flytta hem till honom, men att det inte skulle göras än.

text: Den 30 mars 2012 gjorde socialförvaltningen ett hembesök hos AA. Han begärde då att möjligheterna för en hemflyttning skulle utredas. Den 24 april 2012 gjordes ett hembesök i familjehemmet då bl.a. ett enskilt samtal hölls med CC. Hon informerades vid samtalet om AA:s önskemål att hon skulle flytta hem till honom. AA blev informerad om hennes inställning den 4 maj 2012. Samma dag beslutade socialnämnden att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL, med anledning av AA:s begäran om flickans hemflyttning.

text: Utgångspunkten är att vårdnadshavaren har rätt att bestämma var ett barn ska vistas. Vid frivilliga placeringar ska vården upphöra när en vårdnadshavare begär det. I samband med en sådan begäran är det socialnämndens uppgift att omedelbart ta ställning till om barnet kan återvända till föräldrahemmet och, om så är fallet, om några insatser behövs från socialtjänstens sida för att underlätta en återförening. Om nämnden bedömer att omständigheterna är sådana att barnet inte bör flytta hem till vårdnadshavaren ska nämnden överväga om den ska ansöka om vård eller flyttningsförbud med stöd av LVU.

text: Det framgår inte av anteckningarna från det meddelande som AA lämnade den 25 januari 2012 och det telefonsamtal som hölls med honom den 3 februari 2012 att AA hade framfört någon konkret begäran om att familjehemsvården skulle upphöra omedelbart. Däremot framkom AA:s begäran om detta tydligt vid det hembesök som socialförvaltningen gjorde hos honom den 30 mars 2012. Nämnden borde då

text: ha fattat ett formellt beslut om att inleda en utredning. Ett sådant beslut fattades först den 4 maj 2012. Nämnden kan inte undgå kritik för dröjsmålet.

text: Det ligger i ärendets natur att en utredning om s.k. hemflyttning ska bedrivas skyndsamt. Nämnden avslutade inte utredningen förrän den 27 augusti 2012. Handläggningstiden framstår som väl lång, särskilt med hänsyn till att nämnden måste anses ha haft mycket god kännedom om AA:s förhållanden och CC:s behov. Utredningen borde därför rimligen ha kunnat slutföras tidigare än vad som blev fallet.

text: Beslut om tillfälligt flyttningsförbud den 16 november 2012 Det fanns en överenskommelse mellan AA och socialförvaltningen om CC:s umgänge med honom under hösten och julen 2012. Den 19 oktober 2012 skrev AA, genom sitt ombud DD, till förvaltningen och meddelade att han avsåg att ha ytterligare umgänge med CC vissa angivna dagar i november och december, bl.a. den 16–18 november 2012. I ett svar samma dag upplyste handläggaren att hon skulle framföra önskemålet till familjehemmet. Därefter förekom ytterligare skriftväxling angående umgänget och det verkar ha funnits vissa oklarheter om vad som egentligen var bestämt. På en uttrycklig fråga från DD svarade socialförvaltningens handläggare i ett e-brev den 9 november 2012 följande. Hej! Då har jag varit otydlig, vi har informerat familjehemmet om de nya tiderna som ni har beslutat om. Den 16 november 2012 begav sig AA till Kalix för att hämta CC för umgänge under helgen. När det kom till handläggarens kännedom att AA var på väg till Kalix föredrogs saken för nämndens ordförande som fattade ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud. AA informerades om beslutet per telefon. Han talade med CC och avbröt sedan resan till Kalix. Därefter upphävdes beslutet om tillfälligt flyttningsförbud.

text: Frågan är om det fanns rättsliga förutsättningar för ordföranden att fatta ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud. Den saken behandlas i det följande. Därefter kommer jag att behandla frågan om brister i utformningen av beslutet. Jag inleder med ett allmänt avsnitt om flyttningsförbud.

text: Allmänt om tillfälligt flyttningsförbud

text: I förarbetena till den nu gällande LVU uttalades bl.a. följande. När en familjehemsplacering upphör utsätts barnet för en separation. Särskilt om barnet bott under lång tid i ett familjehem kan denna separation bli svår. Barnets behov av att bearbeta separationen från familjehemmet är som regel lika stort som behovet att bearbeta separationen från föräldrarna. Socialnämnden bör gå varsamt fram och respektera den känslomässiga bindning barnet utvecklat till sina familjehemsföräldrar. En alltför abrupt hemtagning bör undvikas. I samband med beslut om upphörande av vård enligt LVU eller i samband med föräldrarnas begäran bör socialnämnden därför ta ställning till om barnet omedelbart kan återvända till

text: föräldrahemmet eller om några insatser från socialtjänstens sida behövs för att underlätta en återförening (

text: prop. 1989/90:28 s. 88

text: En av förutsättningarna för att barnet, åtminstone efter en längre tids placering, ska kunna återförenas med sina föräldrar är att kontakten dem emellan varit god under placeringstiden. Socialnämnden bör därför på olika sätt medverka till att kontakten mellan barn och föräldrar upprätthålls under vårdtiden (se

text: 14 § första stycket

text: LVU; jfr.

text: 6 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL). Det förekommer att nämnden åsidosatt sina skyldigheter att under placeringstiden verka för en god kontakt mellan barnet och vårdnadshavarna. Detta är givetvis inte tillfredsställande, men den bristen i nämndens egen handläggning innebär å andra sidan inte att nämnden ska underlåta att ansöka om ett flyttningsförbud om det i det enskilda fallet finns skäl för att dröja med hemflyttning av barnet (jfr

text: RÅ 1984 ref. 2

text: :78). När nämnden tar ställning till om man ska ansöka om flyttningsförbud ska bl.a. beaktas att enbart en övergående störning eller något annat tillfälligt problem inte är tillräckliga skäl för att meddela ett förbud (

text: prop. 1979/80:1

text: A s. 541).

text: Bestämmelsen om flyttningsförbud ska skydda barnet mot en alltför abrupt hemtagning och separation från familjehemsföräldrarna. Av

text: 27 §

text: LVU följer att socialnämnden kan besluta om ett tillfälligt flyttningsförbud om det är sannolikt att ett flyttningsförbud behövs och rättens beslut inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling. Skälet till att socialnämnden har getts en möjlighet att meddela ett tillfälligt förbud är att nämnden i annat fall riskerar att bli ställd inför det faktum att en vårdnadshavare redan har genomfört flyttningen (

text: prop. 1979/80:1

text: A s. 541. Se även

text: HFD 2011 ref. 13

text: Förutsättningar för beslutet den 16 november 2012 om tillfälligt flyttningsförbud Jag noterar att nämnden redan den 12 september 2012 hade lämnat in en ansökan om flyttningsförbud till förvaltningsrätten. Domstolen avslog nämndens ansökan den 1 oktober 2012. Nämnden överklagade beslutet till kammarrätten. Domstolen, som bedömde att nämndens ansökan skulle bifallas, beslutade om flyttningsförbud i en dom den 28 februari 2013. Under tiden frågan var föremål för kammarrättens prövning fattade alltså nämnden den 16 november 2012 ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud. Eftersom förvaltningsrätten hade avslagit ansökan kunde nämnden inte utan vidare fatta ett sådant beslut. Det förefaller dock som om nämndens beslut grundades på delvis nya omständigheter. Mot den bakgrunden ser jag inte att det fanns något formellt hinder mot att fatta beslutet.

text: I sitt remissvar har nämnden anfört att beslutet om tillfälligt flyttningsförbud fattades därför att AA avsåg att hämta CC mot hennes vilja och att det fanns en ”påtaglig risk att CC:s hälsa och utveckling skulle skadas av en flytt från familjehemmet”. Någon uppgift om att AA skulle avbryta familjehemsplaceringen finns inte. I handläggarens journalanteckning, som upprättades den 16 november 2012, noterades följande. Ut ringer AA som är på väg till Kalix. Ut uppger att ut försökt komma i kontakt med honom idag och tidigare utan framgång varav ut då har samtal med hans ombud DD.

text: DD har sagt att AA hämtar CC oavsett umgängesplaneringen. Ut uppger att umgängesplaneringen som gjordes under sommaren är den som gäller, och ut ställer sig frågande till att AA tagit eget beslut att hämta CC. Ut uppger att CC är tydlig med att hon inte vill åka till sin pappa och sagt att hon vägrar vilket ut framfört till DD. Utifrån att AA har som avsikt att hämta CC mot sin vilja har beslut om tillfälligt flyttningsförbud beslutats enligt

text: 27 §

text: LVU. AA vill ringa CC och höra hennes inställning. Öv att AA sedan kontaktar ut. Reglerna om flyttningsförbud tar enbart sikte på de situationer då en vårdnadshavare har för avsikt att flytta barnet, dvs. ändra barnets boendeförhållanden. Det är i dessa situationer som socialnämnden kan ingripa för att förhindra en flyttning som kan vara skadlig för barnet. Det kan alltså inte komma i fråga att tillämpa ett flyttningsförbud för att hindra en vårdnadshavares umgänge med sitt barn vid ett enstaka tillfälle.

text: Det går av utredningen inte att dra någon annan slutsats än att socialnämndens beslut om tillfälligt flyttningsförbud fattades för att förhindra ett helgumgänge mellan AA och CC. Det finns ingenting som tyder på att AA hade någon avsikt att behålla CC hos sig efter umgänget. Utifrån den utredning som jag har haft tillgång till fanns det således inga rättsliga förutsättningar för beslutet.

text: Jag har i och för sig förståelse för nämndens uppfattning att situationen den 16 november var komplicerad eftersom CC den dagen uttryckt att hon inte ville åka till sin far. Det finns frågetecken om huruvida förvaltningen på ett tillfredsställande sätt hade verkat för att förbereda och stödja CC inför de nya umgängestillfällena. Journalanteckningarna ger vid handen att nämnden i det avseendet varit väl passiv. Den passiviteten kan ha medverkat till den situation som uppstod den 16 november när AA var på väg till Kalix för att träffa CC. Detta är givetvis inte tillfredsställande.

text: Utformningen av beslutet om tillfälligt flyttningsförbud

text: Ordförandens beslut om tillfälligt flyttningsförbud dokumenterades i en blankett som är avsedd att användas vid beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av

text: 6 §

text: LVU (se bilaga). Blanketten har rubriken ”Beslut av ordförande/annan ledamot som nämnden förordnat, om omedelbart omhändertagande”.

text: Enligt den förtryckta och ikryssade beslutsmotiveringen gällde beslutet ”Omedelbart omhändertagande jml

text: 6 §

text: LVU, då det är sannolikt att den unge behöver beredas vård enligt LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till [X] Risken för den unges hälsa/utveckling”. I övre vänstra hörnet på blanketten har manuellt gjorts en notering om

text: 27 §

text: LVU. Enbart en sådan notering innebär givetvis inte att beslutet kan betraktas som ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud.

text: Till skillnad från nämnden kan jag för egen del inte förstå hur den handläggare vid förvaltningen som föredrog ärendet eller ordföranden som fattade beslutet resonerade när det gällde utformningen av beslutet. Enligt min mening är det anmärkningsvärt att beslutet utformades på det sätt som skedde. Jag vill framhålla

text: vikten av att nämndens olika befattningshavare har kunskap om hur olika beslut om tvång ska utformas.

text: Jag vill tillägga att datum för beslutet har korrigerats för hand, vilket är mycket olämpligt när det gäller beslut som ska underställas en högre instans inom en viss bestämd tid. Dokumentation I anmälan till JO anges att AA, genom sitt ombud, i en skrivelse till socialnämnden den 20 juni 2012 återkallade sitt samtycke till familjehemsplacering och yrkade att socialnämnden skulle ompröva och upphäva det tidigare meddelade beslutet om flyttningsförbud. Då socialnämnden inte svarade på skrivelsen skrevs en ny inlaga till socialnämnden den 20 augusti 2012, varefter gruppledaren vid socialförvaltningen i telefon meddelade att en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL hade inletts och att det inte längre fanns något flyttningsförbud.

text: I journalanteckningarna för denna period finns noterat att en skrivelse från ombudet kom in till socialnämnden den 2 juli 2012. Några åtgärder med anledning av skrivelsen förefaller inte ha vidtagits och journalen innehåller inte någon notering om den skrivelse som ombudet ska ha skickat den 20 augusti 2012 eller det telefonsamtal som ska ha genomförts i anslutning till denna.

text: I

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: finns en bestämmelse om myndigheters skyldighet att dokumentera uppgifter i ärenden som avser myndighetsutövning mot en enskild. För socialtjänstens del finns dessutom särskilda regler om dokumentation. I

text: 11 kap. 1 § andra stycket

text: SoL anges att vad som har kommit fram vid utredning och vad som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryggande sätt. Av 5 § framgår att handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförandet av beslut om stödinsatser, vård och behandling ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter av betydelse.

text: Bland annat från rättsäkerhetssynpunkt är det av största vikt att alla uppgifter som behövs för ärendets bedömning redovisas i akten (vanligtvis i journalen). Det är handläggarens skyldighet att kontinuerligt tillföra journalen de uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet. Dokumentationen ska vara sådan att det vid varje tid är möjligt att av akten utläsa vad som kommit fram i ärendet och vilka faktiska åtgärder som har vidtagits. Jag konstaterar att det finns brister i journalföringen i fråga om det som anförts i anmälan. Övrigt Av vad jag anfört ovan framgår att jag på ett flertal punkter riktar kritik mot Socialnämnden i Luleå kommun för det sätt på vilket ärendet har handlagts. Bristerna i handläggningen är i vissa fall av allvarlig karaktär. Det finns därför skäl att sända en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot rektor vid Råtorpsskolan i Karlstads kommun för beslut om att endast vårdnadshavare fick hämta ett barn i skolan

org: jo

sammanfattning: Av bestämmelserna i föräldrabalken framgår att ett barns vårdnadshavare har det huvudsakliga ansvaret för barnet och har såväl rättighet som skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Under tiden som ett barn är i skolan övergår tillsynsansvaret över barnet till skolhuvudmannen. Skolan har dock inte befogenhet att sätta sig över en vårdnadshavares beslut rörande barnet. Däremot måste skolan givetvis agera om personal känner tvivel vad gäller den person som ska hämta barnet. Rektor vid Råtorpsskolan godtog inte en vårdnadshavares beslut att en släkting skulle hämta hans dotter en viss dag utan bestämde att enbart vårdnadshavarna fick hämta barnet i skolan. Det finns inget i utredningen som talar för att skolan hade fog för sin vägran att följa vårdnadshavarens beslut. Rektor kritiseras därför för sitt beslut.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde klagomål mot rektor BB vid Råtorpsskolan i Karlstads kommun för att rektorn beslutat att enbart vårdnadshavarna fick lämna och hämta dottern i skolan. Beslutet medförde att han inte kunde fortsätta sitt arbete där han hade oregelbundna arbetstider. Vidare ansåg han att skolan genom beslutet tagit ställning i en pågående vårdnadstvist. Han var kritisk till att rektorn tillåtit dotterns halvbror att hämta henne i skolan medan en anhörig till honom själv inte fått hämta dottern.

type: stycke

text: Utredning

text: Dokumentation inhämtades från Råtorpsskolan. Ärendet remitterades därefter till Barn- och ungdomsnämnden i Karlstads kommun för yttrande i fråga om det funnits rättslig grund för beslutet att enbart tillåta vårdnadshavare att hämta dottern på skolan.

text: Nämnden anförde i remissvaret i huvudsak följande.

text: Anmälaren (pappan) har, tillsammans med barnens mamma, gemensam vårdnad om tre barn. Den äldsta flickan har skolplikt och går i årskurs 2. Det pågår för närvarande en utredning om vårdnad, boende och umgänge. […] […] Vårdnadshavarna träffade en överenskommelse (tingsrätten i Karlstad) om boendet för de tre barnen och detta reglerades vecka för vecka med start vecka 48.

text: Orsak till anmälan

text: Onsdag vecka 48 - onsdag vecka 49 2011 skulle den äldsta flickan bo hos pappan och det var hans ansvar att säkerställa att hon fullgjorde sin skolplikt. Mamman lämnade flickan i skolan på morgonen och pappan skulle hämta henne senare samma dag. Vid lunchtid meddelade pappan att han inte kunde hämta flickan eftersom han befann sig långt från Karlstad. Rektorn uppgav då att fritidshemmet stängde klockan 18.30 och att han hade tiden fram till dess på sig att hämta flickan. Om han inte hämtade skulle skolan kontakta mamman som fick hämta flickan istället. Pappan kom inte varpå skolan kontaktade mamman som hämtade flickan. Nästa dag ringde pappan återigen och meddelade att han inte kunde hämta flickan. Pappan ville att en avlägsen släkting till honom skulle hämta flickan och att hon skulle sova där. Rektorn bedömde att detta, utifrån barnperspektivet var olämpligt eftersom flickan inte kände släktingen. Rektor ansåg att det var pappan som skulle hämta flickan eftersom det var hans ansvar den veckan. När mamman ytterligare en gång tvingades hämta flickan frågade hon om flickans 15-årige bror kunde hämta nästföljande dag om pappan inte dök upp. Rektorn bedömde att det var lämpligt med tanke på broderns ålder samt att flickan bodde tillsammans med brodern. Vidare hade mamman svårigheter med hämtning eftersom hon inte planerat att hämta och lämna under pappans vecka. Pappan menar att rektorn i och med detta tagit ställning i vårdnadstvisten och har anmält rektorns agerande till JO.

text: Bedömning

text: Barn råder inte över sina levnadsomständigheter. De ställningstaganden som skolan ställs inför när föräldrar med gemensam vårdnad inte är överens, t.ex. vad gäller vårdnad, boende och umgänge, är komplexa. En given utgångspunkt för skolan är att förhålla sig neutral när det föreligger en tvist. Det ankommer inte på skolan att ta ställning på annat sätt än att, med ett tydligt barnperspektiv, tillämpa gällande lagar och förordningar. I det aktuella ärendet har rektorn betonat för båda vårdnadshavarna att skolan inte tar ställning i tvisten. Skolan har eftersträvat ett gott samarbete och kontinuerlig kontakt med båda vårdnadshavarna. Det kan dock konstateras att skolan och pappan inte haft samma syn på flickans situation. Rektorn har, trots detta, alltid bevakat flickans rättigheter för att säkerställa en gynnsam utveckling för henne såväl kunskapsmässigt som socialt. Rektor har under hela ärendet fattat de beslut som han, efter noga övervägande, bedömt varit bäst för flickan. Barn- och ungdomsförvaltningen anser att rektorn agerat korrekt och har inget att erinra mot handläggningen av ärendet.

text: Bedömning

text: Av bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: (FB) framgår att det huvudsakliga ansvaret för ett barn åvilar dess vårdnadshavare. Det är barnets vårdnadshavare som ansvarar för barnets personliga förhållanden och som ska se till att barnets behov blir tillgodosedda. Vidare ansvarar vårdnadshavaren för att barnet får den tillsyn som behövs med hänsyn till barnets ålder, utveckling och övriga omständigheter samt att barnet får tillfredsställande försörjning och utbildning (

text: 6 kap. 2 §

text: FB).

text: Vårdnadshavaren har såväl rättighet som skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter (

text: 6 kap. 11 §

text: FB). Har barnet två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva bestämmanderätten (

text: 6 kap. 13 §

text: FB). Normalt krävs gemensamma beslut när det finns två vårdnadshavare. Båda vårdnadshavarna kan

text: dock inte förutsättas delta i alla de vardagliga beslut som måste fattas när det gäller vårdnaden om barnet. Undantag från det gemensamma beslutsfattandet finns därför i frågor som rör den dagliga omsorgen. Hit hör frågor om mat, kläder, sovtider och hur barnet ska tillbringa sin fritid. När det gäller sådana frågor får besluten fattas av den vårdnadshavare som har hand om barnet vid tillfället (

text: prop. 2009/10:192 s. 21

text: f.).

text: Av läroplanen för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet 2011 (Lgr 11) framgår att skolans huvudsakliga uppdrag är att främja lärande. I detta uppdrag ligger att verka för ett gott samarbete med hemmen. Barn som är bosatta i landet har skolplikt (

text: 7 kap. 2 § skollagen

text: [2010:800]). Under den tid som barnet befinner sig i skolan övergår därför tillsynsansvaret för barnet från vårdnadshavaren till skolhuvudmannen. Vad som innefattas i tillsynsansvaret måste bedömas utifrån barnets ålder, mognad och omständigheterna vid varje enskilt tillfälle.

text: Skolan har härutöver, på samma sätt som andra myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdomar, en lagstadgad skyldighet enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: att genast anmäla till socialnämnden om skolan får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa.

text: Som framgår av det anförda är utgångspunkten att det är vårdnadshavaren som har mandat att fatta alla beslut som rör barnet. Det är således vårdnadshavaren som har att bestämma vem som får lämna och hämta ett barn i skolan. För att skolan ska kunna fullgöra sina skyldigheter och för att dialog ska kunna föras med den som har ansvar för barnet måste skolan ha vetskap om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet. I de fall där ett barn har två vårdnadshavare som inte sammanbor är det viktigt att skolan har kännedom om vem av vårdnadshavarna som har den dagliga omsorgen om barnet och som därmed fattar beslut om t.ex. hämtning av barnet i skolan. Det är angeläget att skolan har upparbetade rutiner så att det i möjligaste mån säkerställs att den person som ett barn lämnas ut till har rätt att hämta barnet. Skolan har inte befogenhet att sätta sig över en vårdnadshavares beslut rörande barnet. Däremot måste skolan givetvis agera om personal känner tvivel vad gäller den person som ska hämta barnet. I första hand bör en diskussion tas med vårdnadshavaren. Beroende på allvaret i situationen kan skolan behöva vidta andra åtgärder, som att göra en anmälan till socialtjänsten, avvisa personen från skolans område eller till och med tillkalla polis.

text: Av handlingarna framgår att det var AA som ansvarade för den dagliga omsorgen om barnet de aktuella dagarna. Det var alltså AA som hade rätt att bestämma vem som skulle hämta dottern i skolan. AA, som inte själv hade möjlighet att hinna till skolan före stängning, informerade skolpersonalen om att en släkting till honom skulle hämta dottern. Skolans rektor godtog inte detta utan bestämde att enbart vårdnadshavarna fick hämta barnet i skolan. Det finns inget i utredningen som talar för att situationen var sådan att skolan hade fog för sin vägran att följa AA:s beslut. Jag är alltså kritisk till att rektorn beslutade att endast vårdnadshavarna fick hämta barnet i skolan.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet

title: Viss kritik mot Stockholms universitet för handläggningen av en begäran om utlämnande av handling

text: Anmälan

text: I en anmälan, som inkom till JO den 13 december 2011, framförde AA klagomål mot Stockholms universitet avseende hanteringen av en begäran om utlämnande av handling.

text: AA anförde bl.a. följande. Den 3 november 2011 begärde han via e-post att få ta del av en rapport som hade sammanställts av docent BB, systemekologiska institutionen vid universitetet. Enligt information från universitetet var rapporten upprättad den 28 oktober 2011. I sitt e-brev begärde han att få vara anonym. I samband med sin framställning begärde universitet att han skulle identifiera sig och ange syftet med begäran. Den 9 november fick han besked om att han skulle kontakta BB för att få reda på om rapporten kunde lämnas ut. Han vände sig den 27 november 2011 till universitetsförvaltningen och framförde sin begäran igen samt uppgav att han inte ville att hans identitet skulle röjas i samband med att hans begäran vidarebefordrades. Hans förfrågan skickades därefter av universitetet via e-post vidare till BB. Av det vidarebefordrade e-brevet framgick hans identitet. BB uppgav att en papperskopia kunde skickas till honom alternativt att handlingen kunde hämtas ut hos Vallentuna kommun. Universitetet erbjöd sig inte att skicka handlingen elektroniskt vilket hade varit det bästa sättet att skicka handlingen på. Vid tidpunkten för anmälan hade han fortfarande inte fått del av den fullständiga rapporten.

text: Utredning

text: JO begärde att rektor för Stockholms universitet skulle göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan.

text: Dåvarande rektor CC anförde följande.

text: l. AA begärde den 3 november 2011 ut primärdata angående vattenkvalitén i Vallentunasjön av Stockholms universitet. Mätdata från Vallentunasjön finns i delrapporten "Närsaltsbestämning av Oxundaåsystemet; hur biogeokemiska och ekologiska processer får samhällspolitiska konsekvenser" (sidorna 5-44) som är en del i "Undersökning av vattenkvalitet i olika akvatiska miljöer" som utgör studenternas samlade kursrapport (103 sidor) från påbyggnadskursen i Akvatisk ekologi, vid Stockholms universitet hösten 2011. Övriga delar av rapporten berör inte Vallentunasjön, utan gäller fältstudier i andra akva-

text: tiska miljöer, dvs. studier av vattenkvalitet på svenska Västkusten (norra Bohuslän) och i fjärdområden på Åland. Studentrapporten utgjorde studenternas arbetsmaterial fram till upprättandet av slutlig version den 14 november 2011. Studenters examinationsuppgifter uppfattas som rättade, och därmed allmänna handlingar, när examinatorn avslutar examinationen. Examinatorn och kursansvarige BB godkände slutversionen av studentrapporten den 14 november 2011 och studenterna meddelades detta samma dag. Rapporten har alltså inte funnits färdig den 28 oktober 2011 som AA hävdar. Universitetet beklagar dock att AA inte meddelades detta i samband med att han ombads att kontakta BB. Enligt BB närvarade en journalist vid ett kursseminarium den 24 oktober 2011 och erhöll då betydande information om rapporten som resulterade i en artikel i lokaltidningen Steget Mitt i Vallentuna. BB har efter förfrågan av f.d. miljösamordnare vid Vallentuna kommun skickat en kopia av studenternas delrapport ”Närsaltsbestämning av Oxundaåsystemet; hur biogeokemiska och ekologiska processer får samhällspolitiska konsekvenser”, till Vallentuna kommun den 24 november 2011. Någon ofullständig delrapport har icke tillsänts Vallentuna kommun, och kopian omfattade även ett appendix med mätdata. Den 27 november 2011 kontaktade AA universitetet om delrapporten igen. AA erbjöds att få en egen kopia från Stockholms universitet mot avgift enligt avgiftsförordningen och upplystes även att rapporten fanns hos Vallentuna kommun. AA meddelade att han inte ville ha ut handlingen från Stockholms universitet. AA hävdar i sin anmälan till JO att han fortfarande inte har fått ta del av hela rapporten. Universitetet vill påpeka att AA aldrig har begärt ut rapporten i sin helhet [---]. AA kontaktades av universitetet efter att hans anmälan till JO inkom och ombads att precisera vad han ville ha ut, dvs. om han ville ha ut hela rapporten eller endast de delar som han saknade. AA meddelade då att han har tagit del av rapporten i sin helhet hos Vallentuna kommun. [---]. 2. Registrator hänvisade AA vidare eftersom BB hade tillgång till handlingen som begärdes utlämnad. Den som ansvarar för handlingen ska enligt Offentlighets- och sekretesslagen först avgöra om handlingen är allmän och offentlig. Det är även mer praktiskt att kontakta den som har handlingen för att fastställa exakt vad man vill ha ut, på vilket sätt etc. AA hade möjlighet att kontakta BB utan att röja sin identitet. 3. Universitetet har inte efterfrågat namnet på AA Han har själv meddelat Stockholms universitet vem han är genom att ange sig själv som avsändare av e-brevet. Detta e-brev är en inkommen allmän handling. 4. AA har enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: rätt att få ut handlingen i pappersform och mot avgift enligt avgiftsförordningen. Universitetet har ingen skyldighet att lämna ut handlingar i digital form om inte annat föreskrivs i lag. Vidare har AA skrivit till registrator den 7 november 2011 [---] "återkom gärna om det är så mycket material att det förefaller oskäligt att kopiera allt. Jag får då fundera över vad som kan tänkas vara mest relevant; det är inte meningen att sysselsätta någon med en hel veckas kopieringsarbete."

text: Till remissvaret fogade universitetet e-postkorrespondens mellan AA och universitetets registrator.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Där regleras även primärt frågan om utlämnande av allmän handling.

text: Av

text: 2 kap. 3 §

text: TF framgår att med handling förstås framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. En handling är allmän, om den förvaras hos myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndighet.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Begäran att få avskrift eller kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: En fråga om utlämnande av en allmän handling prövas av den myndighet som förvarar handlingen (

text: 2 kap. 14 § andra stycket

text: TF). Av

text: 6 kap. 3 §

text: OSL följer att om en anställd vid en myndighet, enligt arbetsordningen eller på grund av särskilt beslut, har ansvar för vården av en handling, är det i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut.

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås ska den som gjort framställningen underrättas om detta. Den enskilde ska då också, enligt

text: 6 kap. 3 § tredje stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Rätten att få ett sådant formellt beslut tillkommer den enskilde oavsett vad som är grunden för att avslå en begäran.

text: Av

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF följer att en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av allmän handling får efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Av

text: 6 kap. 4 §

text: OSL framgår att en myndighet på begäran av en enskild ska lämna uppgift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. I sådana fall saknas möjlighet att överklaga ett avslagsbeslut. Den enskilde kan inte heller ställa samma krav på att få sin begäran behandlad med den skyndsamhet som gäller i fråga om att få del av den allmänna handlingen som sådan. För det fall myndigheten väljer att inte lämna ut en uppgift ur en allmän handling, bör myndigheten upplysa den enskilde om dennes möjlighet att begära att själva handlingen utlämnas för att därigenom få till stånd ett överklagbart avgörande.

text: Om det är regelsystemet för utlämnande av allmän handling eller regelsystemet avseende lämnande av uppgift ur allmän handling som ska tillämpas får avgöras utifrån den framställning som den enskilde gjort. Vid oklarheter ska myndigheten söka utröna vad som avses. Om frågan inte kan utredas ska en begäran presumeras innefatta ett önskemål om att få ta del av allmän handling (se RÅ 82 2:68).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. AA begärde i ett e-brev till universitetet den 3 november 2011 att få ut ”primärdata angående vattenkvaliteten i Vallentunasjön” avseende åren 2003-2011. Han framförde också att han önskade vara anonym när hans förfrågan vidarebefordrades. Av e-brevet framgick dock hans namn. – Den 4 november svarade universitetets registrator. Han föreslog att AA:s begäran skulle vidarebefordras till BB på ett sätt som inte röjde hans identitet. – I ett e-brev den 7 november anförde AA att myndigheten, om det rörde sig om mycket material, skulle återkomma till honom för att han skulle kunna avgöra vad som var mest relevant att kopiera. – Registratorn skickade den 9 november ett e-brev till AA och upplyste att han varit i kontakt med BB samt hänvisade AA att kontakta BB direkt angående sin begäran. – Den 27 november kontaktade AA universitetsförvaltningen rörande framställningen. Han erbjöds att, mot avgift, få rapporten skickad via vanlig post samt upplystes om att rapporten även fanns tillgänglig hos Vallentuna kommun. – Efter att AA gjort anmälan till JO kontaktade universitetet AA och bad honom precisera om han ville ta del av hela rapporten eller endast de delar som han saknade. AA meddelade då att han tagit del av hela rapporten hos Vallentuna kommun.

text: Såvitt framkommit uppfattade universitetet AA:s framställning den 3 november 2011 som en begäran om att få ta del av en handling, delrapporten ”Närsaltsbestämning av Oxundaåsystemet; hur biogeokemiska och ekologiska processer får samhällspolitiska konsekvenser”. Universitetet har i remissvaret uppgett att den aktuella delrapporten ingick i en större studentrapport som upprättades och blev en allmän handling först den 14 november 2011. Enligt universitetet var rapporten således inte upprättad vid tidpunkten för AA:s begäran. Frågan om handlingen var allmän och offentlig föranleder inte något uttalande från min sida då det i första hand ankommer på domstol att, efter överklagande av en myndighets avslagsbeslut, göra en sådan prövning.

text: När det gäller den formella handläggningen kan det konstateras att universitetet skyndsamt efter att framställningen inkommit den 3 november borde ha underrättat AA om att den aktuella handlingen inte var upprättad och om när den förväntades bli allmän. Om AA i den situationen hade vidhållit sin begäran skulle han även ha informerats om möjligheten att hänskjuta frågan till myndigheten för att få ett formellt överklagbart beslut. Universitetet har dock inte handlagt ärendet på det sättet, utan i stället har AA, efter nästan en vecka, hänvisats till att själv ta kontakt med en viss tjänsteman i saken. Universitetet kan inte undgå kritik för sin handläggning i nu påtalade avseenden. Jag vill framhålla att det är en uppgift för myndigheten att

text: vidarebefordra en utlämnandeframställning internt så att den når den tjänsteman som har att ta ställning i ärendet. Det är alltså inte godtagbart att frågan ”bollas tillbaka” till den enskilde för att han/hon ska kontakta en annan tjänsteman eller en annan enhet inom myndigheten.

text: AA har vidare påstått att universitetet i samband med han gjorde sin framställning begärde att han skulle identifiera sig samt ange syftet med begäran. Han har inte närmare preciserat detta påstående. Universitetet har tillbakavisat uppgiften om att myndigheten skulle ha efterfrågat hans namn och inte kommenterat påståendet om att syftet efterfrågades. Jag har inte underlag för att göra något uttalande i denna del. Det är inte heller sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle bringa klarhet i om sådana frågor ställdes.

text: AA har också gjort gällande att hans identitet avslöjades för BB genom att denne fick ta del av e-brev där AA:s namn framgick. Som framgått ovan erbjöd sig registratorn att vidarebefordra endast de delar av e-brevet som inte röjde AA:s identitet. Det är inte utrett om och – i så fall – i vilket skick AA:s e-brev vidarebefordrades till BB. Det är dock ostridigt att AA:s identitet framgick av hans begäran den 3 november genom att han angav sitt förnamn i e-brevet samt då hans e-postadress bestod av för- och efternamnet. Härigenom får han anses ha gjort ett visst avkall på det anonymitetsskydd han åtnjöt enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Hans skriftliga framställning utgjorde dessutom i sig en allmän handling hos myndigheten (jfr JO 1998/99 s. 499, dnr

text: , och 2011/12 s. 580, dnr 2932-2010). Mot denna bakgrund kan jag inte se att det stod i strid med någon författningsbestämmelse att AA:s framställning, om så skedde, vidarebefordrades i befintligt skick till BB, som skulle pröva utlämnandefrågan.

text: Jag vill dock i sammanhanget tillägga följande. När, som i detta fall, den enskilde inledningsvis röjt sin identitet anser jag att myndigheter bör, så långt det är lagligen möjligt och praktiskt genomförbart, tillmötesgå ett önskemål från den enskilde om att få vara anonym när utlämnandeframställningen vidarebefordras inom myndigheten. Det är självfallet inte tillfredsställande om AA fick uppfattningen att uppgift om hans identitet inte skulle vidarebefordras och detta ändå skedde.

text: AA har också klagat på att han, när han den 27 november 2011 återigen kontaktade universitetet, inte erbjöds att få delrapporten skickad till sig elektroniskt. Det har inte framkommit om AA framförde någon sådan begäran. Jag vill därför i denna del bara allmänt anföra följande.

text: Som framgått av redovisningen ovan följer av 2 kap. 12 och 13 §§ TF inte någon skyldighet för en myndighet att skicka en begärd handling elektroniskt. I fråga om statliga myndigheters tillhandahållande av handlingar finns föreskrifter i förordningen (

text: ) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. En handling som ska tillhandahållas bör skickas med post, om inte något annat har begärts (

text: 9 §

text: ). Om det är lämpligt får en handling skickas med telefax eller elektronisk post eller på annat sätt tillhandahållas i elektronisk form (

text: 10 §

text: ). JO har beträf-

text: fande tillämpningen av likalydande föreskrifter i den tidigare gällande förordningen (

text: ) om statliga myndigheters serviceskyldighet, m.m. uttalat att en beställares önskemål att få handlingen expedierad via telefax bör ge upphov till en presumtion för att denna expedieringsform ska användas. Omständigheter som vid lämplighetsprövningen måste vägas in vid sidan av ett sådant framfört önskemål är exempelvis arbetssituationen, beställningens omfattning och handlingens innehåll (se bl.a. JO 1997/98 s. 75, dnr

text: , 2005/06 s. 487, dnr 1695-2004, och 2006/07 s. 517, dnr 3656-2004).

text: Ärendet avslutas med de delvis kritiska uttalanden som har gjorts.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Häkte Ungdomshem

title: Socialtjänstens handläggning av ett ärende rörande en 16-årig pojke som hade begärts häktad; fråga om annan betryggande övervakning av pojken borde ha ordnats

text: Bakgrund

text: Den 8 februari 2007 beslutade en åklagare att anhålla AA som vid tillfället var 16 år gammal. Åklagaren begärde därefter i en framställning till Stockholms tingsrätt att AA skulle häktas. Vid en häktningsförhandling den 10 februari 2007 anförde åklagaren enligt tingsrättens protokoll följande när det gällde de särskilda häktningsskälen.

text: Det föreligger en stark recidivfara, då det rör sig om upprepade händelser mot samme målsägande. Dessutom föreligger en stor risk för kollusion då AA kan försöka påverka målsäganden att dra tillbaka sin anmälan, vilket han redan tidigare gjort. [– – –] Beträffande de synnerliga skälen för häktning har socialtjänsten uppgett att de inte tänker vidta några åtgärder för att ordna betryggande övervakning av AA, och att de inte anser att det finns annat att göra än att begära honom häktad.

text: Tingsrätten beslutade vid häktningsförhandlingen att häkta AA.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokaten BB, som offentlig försvarare för AA och för AA:s föräldrars räkning, på hur Enskede-Årsta-Vantörs stadsdelsnämnd i Stockholms kommun hade handlagt ärendet rörande AA. Han anförde bl.a. följande. AA greps och anhölls … onsdagen den 8 februari på grund av nya misstankar om bl.a. ofredande av CC. Polisen kallade mig till ett nytt förhör under fredagen … Innan förhöret sammanträffade jag med AA:s mamma. Med henne fanns socialsekreteraren DD som företrädde Socialtjänsten. Eftersom jag förstod att åklagaren nu kunde tänkas begära AA häktad, frågade jag DD om Socialtjänsten undersökt möjligheterna att anordna annan betryggande övervakning för AA. DD svarade då att Socialtjänsten inte undersökt möjligheterna till annan betryggande övervakning … Enligt AA:s mamma hade DD sagt till henne att AA borde häktas för att få ”en knäpp på näsan”. – – –

text: Åklagaren begärde att AA skulle häktas och vid häktningsförhandlingen i helgen framkom att Socialtjänsten fortfarande inte undersökt möjligheterna till annan betryggande övervakning för AA.

text: Utredning

text: JO inhämtade från stadsdelsförvaltningen de aktuella handlingarna beträffande AA. Därefter remitterades BB:s anmälan till stadsdelsnämnden för utredning och yttrande.

text: I ett yttrande anförde stadsdelsnämndens sociala delegation i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: AA har varit aktuell på Ungdomssektionen sedan hösten 2005. Han har haft insats i form av placering på ART-Institutet i Uppsala under perioden 040623–050311. Placeringen avbröts i förtid då varken AA eller hans föräldrar ville att han skulle vara kvar. Under perioden 060801–061214 hade familjen intensivt stöd av MSTterapeut (Multi Systemisk Terapi). AA har idag bistånd enligt 4 kap. § 1

text: Socialtjänstlagen

text: i form av en kontaktperson cirka 10 timmar per vecka. Genom Handikappomsorgen har AA beviljats stöd genom LSS i form av verksamheten MISA, där han erbjudits stöd, men ej hunnit påbörja praktikplats. AA har DAMP med stora beteendesvårigheter. Han har stora brister i förmåga till socialt samspel och kommunikation samt beteendeavvikelser – autismliknande tillstånd. Han har också en lindrig mental retardation med inlärningssvårigheter och har gått i särskola. Under januari och början av februari hade AA vid flera tillfällen trakasserat sin f.d. flickvän. Under perioden 070112–070206 polisanmäldes AA för misshandel, olaga hot, ofredande, skadegörelse, grov fridskränkning, försök till mordbrand och övergrepp i rättssak. Utifrån ovan anhölls AA lördagen 070203 och släpptes efter ett dygn söndagen 070204. På måndag morgon fick DD besked från socialjouren om vad som hänt under helgen. 070208 anhölls AA ånyo efter att ha gripits utanför f.d. flickvännens bostad. 070210 begärdes AA häktad. Efter sju dagar i häktet tog ledamot i Vantörs sociala delegation 070214 beslut om att omedelbart omhänderta AA med stöd av § 6 Lag med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och han placerades 070215 enligt

text: 11 §

text: LVU på Lövsta skolhem.

text: Händelser kring AA:s häktning

text: På morgonen 070209 fick socialsekreterare DD besked om att AA häktats under gårdagen (nämnden torde mena att AA anhölls den 8 februari 2007; JO:s anmärkning). Han tog då kontakt med sektionschef EE som i sin tur kontaktade åklagaren per telefon. Åklagaren sade att hon ämnade att begära AA häktad. Sektionschefen bedömde att omedelbart omhändertagande enligt LVU inte var den bästa insatsen. Någon överenskommelse med åklagaren träffades aldrig, då detta inte är möjligt. Respektive myndighet har att fatta beslut enligt gällande lagstiftning. Då AA varit ensam då han begått sina brott mot sin f.d. flickvän och hennes familj och dessutom hämtats av polis utanför flickvännens bostad, gjorde socialtjänsten bedömningen att häktningstiden skulle bli kort. Socialsekreterare DD träffade AA i samband med polisförhör 070209 tillsammans med AA:s mamma och AA:s juridiska ombud BB. Innan förhöret talade DD med [modern] och försökte förklara socialtjänstens hållning i den svåra situation som AA och hans familj befann sig och i detta pressade samtal yttrade DD frasen ”knäpp på näsan” eller något liknande, vilket han idag beklagar.

text: BB frågade DD varför socialtjänsten ej undersökt möjligheten till annan betryggande övervakning för AA. DD hänvisade då till sektionschef EE:s telefonsamtal med åklagaren 070209 (se ovan). På fredag eftermiddag 070209 informerade DD socialsekreterare på Ungdomsjouren, som utför kurativ verksamhet för ungdomar på Kronobergshäktet, om AA:s diagnoser och speciella problematik och att han förmodligen skulle komma att begäras häktad och placeras på Kronobergshäktet. Utifrån detta blev AA placerad på Resursavdelning 6:1 på Kronobergshäktet. Detta är en speciell avdelning med utökade resurser jämfört med de andra avdelningarna. Bland annat är rummen betydligt större och den häktade har egen toalett på rummet. Personalen är mer kvalificerad och utbildade mentalskötare och beteendevetare. Det är också större personaltäthet på denna resursavdelning. De intagna får tillbringa mer tid utanför sina rum och exempelvis titta på TV med personalen. Personalen hade således närmare kontakt med AA än om han varit häktad på någon av de vanliga avdelningarna och kunde utifrån det också stämma av hur AA mådde. Vår bedömning var att AA:s särskilda behov var tillgodosedda genom ovan. Under de dagar AA satt häktad hade DD tät kontakt med socialsekreterare på Ungdomsjouren, vilka regelbundet besökte häktet och samtalade med AA och personalen på Resursavdelningen. Socialtjänsten hade också kontakt med AA:s mamma, som uppgav att AA for illa i häktet och att han behövde komma därifrån. Personal från Ungdomsjouren larmade 070213 om att AA mådde allt sämre i häktet. Han hade bland annat svårt att sova och kände sig instängd. Efter samtal med åklagaren stod det också klart att AA ej skulle försättas på fri fot i avvaktan rättegång. Utifrån ovan fattade ledamoten i sociala delegationen i Enskede-Årsta- Vantör 070214 beslut om att omhänderta AA enligt

text: 6 §

text: LVU. Dagen därpå placerades han på Lövsta skolhem. DD träffade AA onsdagen 070214 och talade med AA om hans situation samtidigt som han informerades om placeringen på Lövsta skolhem. DD kunde då också konstatera att AA var nedstämd och orolig.

text: Slutkommentar

text: När AA anhölls 070209 (AA anhölls den 8 februari 2007; JO:s anmärkning) efter att ha gripits utanför sin f.d. flickväns bostad gjordes bedömningen att tiden i häktet skulle bli kort utifrån att AA varit ensam när han begått brotten och att han skyndsamt skulle försättas på fri fot i avvaktan rättegång. Vi menar att det är viktigt att när det gäller unga lagöverträdare med särskilda behov nära följa vistelsen på häktet och utifrån AA:s ålder och kännedom om hans särskilda behov togs kontakt med socialarbetare vid Kronobergshäktet innan AA kom dit för att informera om AA:s speciella behov. Utifrån denna kontakt kom AA att placeras på resursavdelning med större rum, större personaltäthet och möjligheter för AA att få tillbringa mer tid utanför sitt rum. Personalen som hade nära kontakt med AA var utbildade beteendevetare och mentalskötare och kunde därför väl läsa av hur AA mådde. När det stod klart att AA ej skulle komma att släppas ur häktet i avvaktan rättegång och då AA visade symptom på att må sämre fattades 070214 beslut enligt § 6 LVU om att omhänderta AA och placera honom på § 12 institutionen Lövsta skolhem. I efterhand kan vi se att vi redan vid häktningen den 9 februari (AA anhölls den 8 februari och häktades den 10 februari 2007; JO:s anmärkning) skulle ha omhändertagit AA eftersom det visade sig att han for illa av att vistas i häktet. Från förvaltningens sida är det självklart att inte använda uttryck som ”knäpp på näsan”. Om det är så orden har fallit beklagar vi det.

text: BB fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 30 september 2008 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 24 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) får den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, för vilket är föreskrivet fängelse ett år eller däröver, häktas, om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning eller fortsätter sin brottsliga verksamhet. Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år, ska häktning ske, om det inte är uppenbart, att skäl till häktning saknas. Häktning får ske endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter, får häktning inte ske.

text: Den som inte har fyllt 18 år får enligt

text: 23 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare häktas endast om det föreligger synnerliga skäl.

text: Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller någon annan liknande omständighet kan befaras att häktning skulle komma att medföra allvarligt men för den misstänkte, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (

text: 24 kap. 4 §

text: RB).

text: När det gäller frågan om betryggande övervakning kan anordnas för unga personer är bestämmelserna i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) av intresse.

text: Enligt

text: 3 §

text: LVU kan vård med stöd av LVU beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom brottslig verksamhet. Med brottslig verksamhet avses inte rena bagatellförseelser och inte heller enstaka brott som inte är av allvarlig art. Det är först vid en brottslighet som ger uttryck för en sådan bristande anpassning till samhällslivet att det kan sägas föreligga ett vårdoch behandlingsbehov som det kan bli fråga om att bereda den unge vård med stöd av LVU (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 583).

text: Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU).

text: Socialnämnden får enligt

text: 6 § första stycket

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande (

text: 6 § andra stycket

text: LVU).

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn ska det finnas särskilda ungdomshem. Om socialnämnden har beslutat att den unge ska vistas i ett sådant hem ska Statens institutionsstyrelse anvisa plats i ett sådant hem (

text: 12 §

text: LVU).

text: Bedömning

text: Som framgår av redovisningen ovan får den som är under 18 år häktas endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan anordnas på annat sätt och det dessutom föreligger synnerliga skäl för häktning. Lagstiftningen innebär att barn, dvs. personer som inte har fyllt 18 år, som begår brott ska häktas endast i rena undantagsfall. Lagstiftningen bygger på att de syften som en häktning ska tjäna kan tillgodoses genom att den unge omhändertas inom socialtjänsten (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 255, särskilt s. 269).

text: Socialtjänsten kan medverka till att anordna betryggande övervakning av den unge på olika sätt. Ibland kan omständigheterna vara sådana att det kan vara tillräckligt att ordna övervakning på frivillig väg. I många fall måste emellertid den unge bli föremål för ett tvångsingripande för att betryggande övervakning ska kunna anordnas. Nämnden kan då besluta om att omhänderta den unge med stöd av

text: 6 §

text: LVU och placera honom eller henne vid ett särskilt ungdomshem (jfr Högsta domstolens beslut den 31 januari 2008, mål B 466-08). Under vissa förhållanden kan betryggande övervakning ordnas även genom placering av den unge i ett familjehem eller ett s.k. HVB-hem (se bl.a. Högsta domstolens avgörande

text: NJA 1978 s. 471

text: ). För att nämnden ska kunna besluta om ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU måste de i bestämmelsen angivna förutsättningarna för ett sådant beslut föreligga.

text: Enligt remissvaret informerades sektionschefen EE den 9 februari 2007 om att AA hade anhållits under gårdagen, och hon fick även besked av åklagaren att denne avsåg att begära AA häktad. Med hänsyn till vad som var känt om AA:s ålder och personliga förhållanden måste det ha befarats att han skulle lida allvarligt men av att bli häktad. När åklagaren fann skäl att begära att AA skulle häktas uppkom därför fråga vid stadsdelsförvaltningen om det fanns möjlighet att ordna annan betryggande övervakning. Sektionschefen ansåg därvid att ett omedelbart omhändertagande av AA med stöd av

text: 6 §

text: LVU ”inte var den bästa insatsen”. I sitt remissvar har den sociala delegationen anfört att ett beslut om omedelbart omhändertagande fattades den 14 februari 2007 men att det i efterhand står klart att AA skulle ha omhändertagits redan ”vid häktningen den 9 februari 2007” eftersom det visade sig att han for illa av att vistas i häktet (såvitt jag har förstått avser nämnden den 8 februari 2007 då AA anhölls).

text: Det är oklart vilka närmare överväganden som sektionschefen gjorde, när häktningsfrågan aktualiserades, rörande förutsättningarna för socialtjänsten att anordna betryggande övervakning. Inledningsvis borde hon ha försökt klarlägga om sådan övervakning kunde anordnas på frivillig väg. Det är emellertid mycket som talar för att betryggande övervakning inte hade kunnat anordnas på det sättet i

text: detta fall. Nästa fråga att ta ställning till har då varit om övervakning kunde anordnas genom ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU. Det har inte framkommit vad som föranledde sektionschefen att anse att detta inte skulle vara en lämplig åtgärd. En möjlig förklaring kan vara att hon gjorde en bedömning av vilka insatser som kunde komma i fråga för AA på längre sikt och därvid kom fram till att det inte var sannolikt att han behövde beredas vård med stöd av LVU och att en tillämpning av

text: 6 §

text: LVU till följd därav inte kunde komma i fråga.

text: Med hänsyn till AA:s ålder, de brott han var misstänkt för och hans personliga förhållanden anser jag för min del att omständigheterna sammantagna var sådana att AA borde ha omhändertagits med stöd av

text: 6 §

text: LVU redan i samband med att åklagaren begärde att han skulle häktas. Om ett sådant beslut hade fattats hade det ankommit på åklagaren och tingsrätten att ta ställning till om detta innebar att AA kunde beredas betryggande övervakning och om det därför i AA:s fall förelåg hinder mot häktning.

text: Under alla förhållanden vill jag framhålla att det är socialnämnden och inte tjänstemän vid nämndens förvaltning som avgör om en person ska omedelbart omhändertas med stöd av

text: 6 §

text: LVU. För att nämnden ska kunna pröva saken måste frågan om omhändertagande hänskjutas dit. När socialtjänsten, genom en anmälan eller på annat sätt uppmärksammas på de förhållanden under vilka ett barn lever, kan det i bland redan från början stå helt klart att det inte finns skäl för ett omhändertagande. Frågan behöver då givetvis inte hänskjutas till nämnden. När det blir aktuellt med häktning av någon som är under 18 år föreligger dock en stark presumtion för att den unge ska omedelbart omhändertas enligt

text: 6 §

text: LVU. Även om sektionschefen för egen del ansåg att det inte fanns skäl att omhänderta AA var omständigheterna sådana att hon borde ha hänskjutit saken till nämndens ordförande eller någon annan ledamot i nämnden som hade behörighet att fatta ett beslut. Genom att hon inte gjorde detta har frågan om omhändertagande inte blivit föremål för en sådan prövning som den borde ha blivit.

text: BB har i sin anmälan anfört att DD vid ett möte med AA:s mor sade att AA borde häktas för att han skulle få ”en knäpp på näsan”. Att DD uttalade sig på det sättet eller något annat liknade sätt är givetvis inte tillfredsställande. DD har i efterhand beklagat sitt uttalande. Jag finner inte skäl att närmare uppehålla mig vid saken.

text: Med den kritik som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Allmänna handlingar
Bemötande
Diarieföring
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Allvarlig kritik mot en tjänsteman vid Skatteverket för bemötandet av en person. Även kritik mot Skatteverket för hanteringen av allmänna handlingar.

sammanfattning: En tjänsteman hos Skatteverket får allvarlig kritik för innehållet i ett brev, vars innehåll strider mot kravet på saklighet i 1 kap. 9 § regeringsformen. I beslutet kritiseras även Skatteverket för bristande diarieföring av allmänna handlingar och för att felaktigt ha skickat tillbaka handlingar till ingivaren.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 30 januari 2013 framförde AA klagomål mot Skatteverket och tjänstemannen BB gällande bristande diarieföring och hantering av handlingar samt ett omdömeslöst bemötande. Han uppgav bl.a. följande.

text: Den 7 januari 2013 skickade han ett brev till Skatteverket. Brevet innehöll en kort skrivelse med en bilaga som bestod av tolv kontoutdrag från en bank i utlandet. Syftet med brevet var att begära avdrag för inbetalda utländska räntor under inkomståret 2012 och att be Skatteverket om att få dessa uppgifter förtryckta i den kommande deklarationen. I ett brev, daterat den 10 januari 2013, från Skatteverket och undertecknat av BB, angavs att det inte var möjligt att få uppgifterna förtryckta i deklarationen.

text: Av bifogad skriftväxling via e-post mellan AA och BB framgick i huvudsak följande.

text: I e-brev den 28 januari 2013 skrev AA till BB för att få veta vilket diarienummer det tidigare brevet hade fått hos Skatteverket. BB svarade den 29 januari 2013 att brevet inte hade diarieförts och inte heller fanns kvar. Efter detta begärde AA ett förtydligande och påminde BB om att myndigheter har en skyldighet att diarieföra, spara och förvara inkomna handlingar. BB svarade då att en allmän fråga i samband med deklarationen inte diarieförs. AA skrev därefter följande till BB.

text: Mitt brev var ingen allmän fråga utan ett viktigt led i årets deklaration. Oavsett om det är en allmän fråga eller del av ett ärende har Skatteverket som myndighet skyldigheten att diarieföra inkomna skriftliga handlingar. Jag bifogar en kopia på det här mejlet till min kommande JO-anmälan då ni har åsidosatt er skyldighet.

text: Vidarebefordra gärna det här mejlet till din närmaste chef, så att hen är informerad över det inträffade och den stundande JO-anmälan.

text: BB svarade följande.

text: Är det du själv eller Skatteverket som avgör vad som ska diarieföras hos Skatteverket? Kan du inte bara erkänna att du har missuppfattat att ärendet inte är diariefört, utan att fortsätta med en massa tidskrävande onödig konversation? Du ska respektera mitt svar och inte raljera om något ”åsidosättande av skyldigheter”. I ditt brev bad du inte om att ärendet skulle sparas, diarieföras eller ens biläggas till din inkomstdeklaration. Du frågade bara om det skulle förtryckas kontrolluppgifter, och ett bra svar fick du. I samband med detta skickades ditt brev tillbaka och det borde ju då vara självklart för vem som helst att det inte har sparats här då. Om du tänker påstå annat så kommer jag att hävda att det är fel från din sida. Skatteverket har definitivt inte gjort något fel, och därmed är det heller inget ärende för min ”chef” såsom du sarkastiskt och hotfullt skriver. Du har samma skyldighet som alla andra medborgare att lämna bilagor och upplysningar till dina inkomstuppgifter just i din inkomstdeklaration. Den ska vara komplett i sig och uppgifterna ska inte finnas någon annanstans än just i din deklaration. Om man uttryckligen önskar annat, kan vi så klart göra ett undantag. Så är inte fallet här. Det är viktigt att du själv tänker på hur du beter dig, och att inte komma med några dumheter såsom att hota en enskild handläggare med en meningslös ”JO-anmälan”. Tänk också fortsättningsvis på att som man bemöter andra blir man bemött själv. Du ombeds nu att respektera det arbete som Skatteverket gör och att följa det svar som vi har gett dig. Eftersom du är hotfull och raljerande kommer denna konversation att sparas, för det fall någon osanning framförs.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Skatteverket som anmodades att yttra sig över vad AA uppgett i anmälan.

text: I ett yttrande den 17 maj 2013 anförde Skatteverket, genom sektionschefen CC, följande.

text: Utredningen

text: Skatteverkets huvudkontor har hämtat in yttrande från Skatteverkets Mälardalsregion. Av yttrandet framgår i huvudsak följande.

text: Fråga om diarieföring av inkomna handlingar Om de handlingar som AA den 7 januari 2013 har skickat in till Skatteverket rätteligen skulle ha klassificerats som uppgifter inför deklarationen i form av styrkande av räntekostnader eller som en allmän fråga med handlingar som inte utgjorde underlag för taxering går inte att avgöra. Ord står mot ord mellan vad handläggaren har uppfattat och vad AA hävdar. Det har dock ingen betydelse vad gäller diarieföringen. En allmän brevfråga som kommer in till Skatteverket ska diarieföras i ärendegrupp 1152 enligt Skatteverkets rutiner. Underlag som skickas in för taxering under året behöver dock inte diarieföras, utan läggs till deklarationen som en bilaga/kontrolluppgift. AA:s brev med bifogade kontoutdrag, som den 14 januari 2013 har skickats tillbaka till honom, borde rätteligen ha diarieförts enligt följande. Om brevet enbart hade bedömts vara en allmän fråga, skulle det ha diarieförts i ärendegrupp 1152. Om det i stället hade bedömts utgöra kontrolluppgift behövde det inte diarieföras utan ha skannats in som en uppgift i inkomstdeklarationen.

text: Om det som i det här fallet handlar om både ett brev och kontrolluppgifter, borde brevet ha diarieförts som allmän fråga medan kontoutdragen ha skickats för inskanning som underlag till deklarationen. Om bilagan inte ansågs som ett underlag till inkomstdeklarationen borde den i så fall ha sparats tillsammans med brevet.

text: Fråga om bemötande och språkbruk När JO:s remiss kom till regionens kännedom tog kontorschefen i Västerås kontakt med AA för att be om ursäkt för bemötandet. Det sätt som AA har blivit bemött på i Skatteverkets svarsmejl är inte i linje med hur verket vill bemöta medborgare och företag och stämmer inte med de värderingar som Skatteverket vill verka utifrån. Skatteverket verkar för ett samhälle där alla vill göra rätt för sig och vår målsättning är att hjälpa medborgare och företag att göra rätt från början. Det ska vara lätt att göra rätt och svårt att göra fel. Det är beklagligt att så inte har skett i det här fallet. Sammanfattningsvis har Skatteverket felaktigt underlåtit att diarieföra ett brev som har kommit in från AA. Dessutom har AA bemötts på ett sätt som inte är i linje med hur Skatteverket vill arbeta. Skatteverket Mälardalsregionen beklagar det inträffade. Mälardalsregionen har till yttrandet bifogat tjänstemannens redogörelse av det inträffade. Av redogörelsen framgår bl.a. att tjänstemannens uppfattning är att AA har fel vad gäller påståendena om Skatteverkets skyldighet att diarieföra de inkomna handlingarna. Tjänstemannen uppger vidare att han har återsänt AA:s handlingar i original. Han anser inte att AA har blivit felaktigt behandlad.

text: Bedömning

text: Aktuella bestämmelser, Skatteverkets rutiner och medarbetarpolicy Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: , TF, avses med handling bl.a. en framställning i skrift eller bild samt upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med hjälp av något tekniskt hjälpmedel. En handling är, enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF, allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, ska en allmän handling registreras så fort den har kommit in till eller har upprättats hos myndigheten. Registreringsskyldigheten gäller endast allmänna handlingar och den är enligt 5 kap. 1 § tredje stycket ovillkorlig beträffande sekretessbelagda handlingar. Om det finns särskilda skäl får regeringen enligt

text: 5 kap. 3 §

text: OSL förskriva undantag från registreringsskyldigheten i fråga om sekretessbelagda handlingar av visst slag som förekommer i betydande omfattning. Bestämmelserna om undantag från registreringsskyldigheten finns i

text: 2 § offentlighets- och sekretessförordningen (2009:641)

text: , OSF. Av bestämmelsen framgår att Skatteverket inte behöver registrera deklarationer, kontrolluppgifter och andra handlingar som avser bl.a. taxering eller fastställande av skatt eller avgift. I

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: OSL föreskrivs att sekretess gäller i verksamhet som avser bestämmande av skatt eller fastställande av underlag för bestämmande av skatt eller som avser fastighetstaxering för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden. Av Skatteverkets diarieplan framgår att brevfrågor ska diarieföras. JO har i flera beslut angett att om en handling ska registreras, ska detta ske så snart det praktiskt är möjligt, normalt sett samma dag som – eller senast dagen efter – handlingen kom in eller upprättades. Av

text: 12 § arkivlagen (1990:782)

text: framgår att en statlig myndighet får avhända sig allmänna handlingar om det sker med stöd av lag eller föreskrift som meddelas av

text: regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer eller om det sker med stöd av ett särskilt beslut av regeringen. Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje myndighet inom sitt område så långt det är möjligt och lämpligt hjälpa enskilda att ta till vara sina intressen. Ett av Skatteverkets mål är att medborgare och företag har förtroende för verket. Verksamheten ska genomsyras av ett bra bemötande, såväl internt som externt. De som kontaktar Skatteverket ska vara nöjda och den service som lämnas ska tillgodose medborgarnas och företagens förväntningar och krav. Av Skatteverkets medarbetarpolicy framgår bl.a. att medarbetarna är till för medborgarna, att medarbetarna ska kunna sätta sig in i andras situation och vara hjälpsamma samt tala och skriva sakligt.

text: Registrering av AA:s brev och kontrolluppgifter I och med att AA:s brev med bifogade kontoutdrag kom in till Skatteverket har handlingarna varit att anse som allmänna handlingar. Oavsett om brevet hade klassificerats som underlag för den kommande taxeringen eller som en brevfråga, skulle det, i enlighet med Skatteverkets rutin att registrera brevfrågor, ha diarieförts. Detsamma gäller det svar som har upprättats och expedierats till AA. Underlåtenheten att diarieföra det inkomna brevet innebär att Skatteverket har brustit i sin registreringsskyldighet. Om de bifogade kontouppgifterna hade klassificerats som kontrolluppgifter, hade de inte behövt registreras enligt bestämmelsen i 2 § OSF. De inkomna handlingarna omfattas inte av undantagen i

text: 12 § arkivlagen

text: . Genom att skicka tillbaka brev och kontouppgifter till AA, har Skatteverket brustit även i denna del.

text: Skatteverkets bemötande Det bemötande som AA har fått i skriftväxlingen med Skatteverket ligger inte i linje med ett bemötande en medborgare kan förvänta av myndigheten. Skatteverkets svar till AA har formulerats på ett helt oacceptabelt sätt. Beskrivningen av AA:s beteende ger intryck av att tjänstemannen har låtit sin bedömning styras av personliga och känslomässiga värderingar snarare än sakliga kriterier. Det är vidare anmärkningsvärt att tjänstemannen ännu inte synes ha kommit till insikt om att han har agerat felaktigt. Skatteverkets policy om att personalen ska kunna sätta sig in i andras situation och vara hjälpsamma har uppenbarligen brustit i det nu aktuella ärendet. Skatteverket vill avslutningsvis beklaga den handläggning och bemötande som AA har fått i ärendet.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Hanteringen av allmänna handlingar Av utredningen framgår att det brev som AA skickade in till Skatteverket den 7 januari 2013 inte diariefördes. Efter att brevet besvarats skickades det, inklusive bilagorna, tillbaka till AA.

text: Skatteverket har uppgett att brevet och det svar som expedierades till AA rätteligen skulle ha registrerats och att det saknats stöd för att återsända de inkomna handlingarna på det sätt som skedde. Jag delar denna bedömning. Bemötande BB:s mellanhavande med AA om diarieföring utmynnade från AA:s sida i ett epostmeddelande där han påpekade att Skatteverket borde ha diariefört de handlingar som han gett in och uppgav att han planerade en JO-anmälan. Det är inte ovanligt att företrädare för myndigheter får kritik av personer som har med dem att göra. Till en god förvaltningskultur hör då att myndighetens anställda bemöter den missnöjde på ett korrekt sätt. Kravet på korrekt bemötande framgår av regeln i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: att förvaltningsmyndigheterna ska iaktta saklighet i sin verksamhet (se 2007/08:KU6 s. 14 f. med hänvisningar). Ett skäl till att myndigheterna ska bemöta medborgarna korrekt är förstås att den enskilde har rätt till ett gott bemötande. Ett annat skäl är att den offentliga förvaltningen för att fungera bra måste ha ett gott förhållande till dem som kommer i kontakt med den. Om tjänstemännen använder en konfrontatorisk linje i sina kontakter med allmänheten, försämras förtroendet för myndigheterna och därmed myndigheternas möjligheter att få allmänheten att medverka till att handläggningen blir korrekt.

text: BB:s svar på AA:s sista e-postmeddelande är hållet i en obehaglig ton. AA beskylls för att raljera, för att skriva sarkastiskt och hotfullt samt för att komma med dumheter som att hota med en meningslös JO-anmälan. Genom att skriva på det sättet till AA har BB brutit mot kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Jag är förvånad över att han har uttryckt sig som han har gjort och jag är oroad över att han – som framgår av hans svar till JO – inte inser att han har gjort fel. BB förtjänar allvarlig kritik.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.