avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslut Förundersökning

title: Kritik mot en åklagare vid åklagarkammaren i Skövde för ett beslut att lägga ned en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. en åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Skövde, med anledning av ett beslut att lägga ned en förundersökning om tjänstefel och uppgav att han inte hade underrättats om beslutet.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM12941910 samt i Polismyndighetens i Västra Götaland ärende K13399710 begärdes in och granskades. Av dessa framkom bl.a. följande. Den 16 augusti 2010 polisanmälde AA att en vårdare på en kriminalvårdsanstalt hade hållit en tändare mot hans ben och frågat ”ska jag tända på? Ska du brinna?”. AA uppgav att han hade tagit väldigt illa vid sig av uttalandena och tyckte det inträffade var djupt kränkande samt att det fanns tre vittnen till händelsen. Polismyndigheten upprättade en anmälan om tjänstefel och fattade beslut om att inleda förundersökning. Ärendet lottades därefter över till åklagarkammaren i Skövde. Den 31 augusti 2010 beslutade kammaråklagaren BB att lägga ned förundersökningen utan att några utredningsåtgärder dessförinnan hade vidtagits. Som motivering till beslutet angavs: ”Gärningen är att bedöma som ringa fall och är därför inte brottslig”. Enligt åklagarkammarens diarieblad expedierades beslutet samma dag till AA.

text: BB kom in med ett epostmeddelande till JO i vilket han anförde att den påstådda gärningen för honom framstod som så oerhört bagatellartad att han hade gjort bedömningen ”att den inte konstituerade brott varken som tjänstefel eller någon annan brottsrubricering”.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över frågan om åklagaren hade övervägt någon annan brottsrubricering än tjänstefel samt vilka överväganden som hade föregått beslutet att lägga ned förundersökningen utan att några utredningsåtgärder vidtagits.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett remissvar till vilket var fogat yttranden från chefsåklagaren DD och BB.

text: BB upplyste följande.

text: Eftersom varje förundersökning i sig tar resurser från andra förundersökningar så är det rimligt att ställa vissa kvalitetskrav på de uppgifter som lämnas i en anmälan och på den oförrätt som anmälaren säger sig vara utsatt för. Beträffande det senare så kan rimligtvis inte varje uttalande eller åtgärd från en tjänsteman som utåt sett kan tyckas strida mot arbetsuppgifterna medföra att förundersökning ska inledas. Enligt min mening förutsätter detta ett visst allvar i det som påstås ha inträffat. Så som jag såg det så var förutsättningarna för brott överhuvudtaget inte uppfyllda. Därutöver så är det uppenbart att uttalandet och åtgärden är tagna ur sitt sammanhang. Jag kan inte se annat än att det är anmälaren själv som svarar för innehållet i anmälan. Till följd av detta ställningstagande så var det inte heller aktuellt att ta ställning till några andra brottsrubriceringar. Beslutet har expedierats till den adress som anmälaren själv har angivit. Något besked om att underrättelsen inte kommit fram har inte kommit till åklagarkammarens kännedom. Jag kan inte se att det är åklagarkammarens sak att sörja för dennes eftersändning av posten.

text: DD anförde följande.

text: Till åklagarkammaren i Skövde inkommer ett flertal ärenden varje år från de kriminalvårdsanstalter som finns inom vårt upptagningsområde. Jag delar BB:s uppfattning att det bör vara konkreta uppgifter som ligger till grund för en anmälan om tjänstefel i en dylik situation. BB har gjort en bedömning att förundersökningen för tjänstefel ska läggas ned och om anmälaren är missnöjd med denna bedömning är min uppfattning att den bör underställas Utvecklingscentrum för prövning om beslutet ska stå fast. För en sådan talan råder ingen tidsfrist varför anmälaren inte kan anses ha lidit någon rättsförlust. Åklagarmyndigheten gjorde följande bedömning. Åklagaren BB har i sitt yttrande inte uppehållit sig vid om förutsättningar för att vid en helhetsbedömning bedöma gärningen som ringa fall av tjänstefel har förelegat eller inte, utan har snarare argumenterat utifrån ett beviskravs och resursfördelningsperspektiv. Han synes mena att den påstådda gärningen var alltför bagatellartad för att kunna utgöra något brott. Frågor om en förundersökning ska inledas eller läggas ned är visserligen bedömningsfrågor där det ofta kan finnas utrymme för olika uppfattningar. Jag är dock för egen del av en annan uppfattning än den åklagaren BB har gett utryck för. Inledningsvis vill jag understryka att det finns anledning att se allvarligt på felaktig behandling av intagna i kriminalvård och att rena övergrepp givetvis är fullständigt oacceptabla. Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker med att det finns anledning till misstanke om att ett brott begåtts. Om detta är uppfyllt ska en förundersökning normalt inledas. Om brottet uppenbart inte går att utreda, och i vissa andra fall, behöver en förundersökning inte inledas. En förundersökning syftar bl.a. till att utreda vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal mot den misstänkte. En förundersökning ska läggas ned bl.a. när det inte finns anledning att fullfölja utredningen. Uppgifterna i polisanmälan var knapphändiga och kan, som åklagaren BB har pekat på, vara tagna ur sitt sammanhang. Inte desto mindre ger uppgifterna, enligt min uppfattning, anledning att anta att målsäganden har utsatts för den gärning han har anmält. Målsäganden har uppgivit att han har tagit mycket illa vid sig av att den utpekade vårdaren höll en tändare mot hans ben och frågade ”Ska jag tända på?” och ”Ska du brinna?”. Det finns i det tillgängliga materialet inte något som motsäger att målsäganden har uppfattat situationen på detta sätt. Den anmälda gärningen kan vara

text: ett mycket illa övervägt ”practical joke” men den kan också ha karaktär av t.ex. rent trakasseri. Enligt

text: 2 kap. 9 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, liksom

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: som träder i kraft den 1 april 2011, ska en intagen behandlas med respekt för hans människovärde och bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. I motiven till den nya bestämmelsen i

text: fängelselagen

text: prop. 2009/10:135 s. 119

text: ) framhålls bl.a. att det är angeläget att Kriminalvårdens personal har ett professionellt och humant förhållningssätt och alltid upprätthåller det nu sagda vid sin kontakt med de intagna. Att agera mot en intagen på det sätt som påståtts i anmälan är att åsidosätta nämnda bestämmelse i 1974 års lag. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtelse åsidosätter vad som gäller för uppgiften ska enligt

text: 20 kap. 1 § första stycket brottsbalken

text: dömas för tjänstefel till böter eller fängelse i högst två år. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, ska dock inte dömas till ansvar. Som jag ser det kan den anmälda gärningen vara att bedöma som tjänstefel. Straffbestämmelsen om tjänstefel är dock enligt

text: 20 kap. 1 § fjärde stycket brottsbalken

text: subsidiär till andra straffbestämmelser. Det ska därför i första hand prövas om anmälningsuppgifterna ger anledning att anta att målsäganden utsatts för annat brott. De brott som då ligger närmast till hands är olaga hot och ofredande. Som jag ser det är det inte tydligt att anmälningsuppgifterna ger anledning att anta att olaga hot enligt

text: 4 kap. 5 § brottsbalken

text: har begåtts. Enligt

text: 4 kap. 7 § brottsbalken

text: döms den som handgripligen antastar eller medelst skottlossning, stenkastning, oljud eller annat hänsynslöst beteende eljest ofredar annan, för ofredande till böter eller fängelse i högst ett år. För att en gärning ska anses vara ofredande genom hänsynslöst beteende, krävs att handlandet med hänsyn till omständigheterna innefattat en kännbar fridskränkning (se

text: NJA 2000 s. 661

text: ). Dessutom ska gärningen kunna sägas vara uttryck för hänsynslöshet (Nils Jareborg och Sandra Friberg, Brotten mot person och förmögenhetsbrotten, s. 58). Som exempel på sådant hänsynslöst beteende är att någon allvarligt skrämmer annan eller lämnar falskt meddelande om att någon har dött (NJA II 1962 s. 134). Andra exempel är att någon drar undan stolen när någon ska sätta sig och andra ”practical jokes”, att provocera fram illamående och att blåsa tobaksrök i ansiktet på en astmatiker (NJA II 1993 s. 51 samt Jareborg och Friberg, a.a., s. 59). Att hålla en tändare mot benet på en person som avtjänar fängelsestraff för mordbrand och fråga ”Ska jag tända på?” och ”Ska du brinna?” kan uppfattas som lika kränkande och hänsynslöst som de ovan nämnda exemplen. Det ska också beaktas att gärningen påstås ha begåtts av en vårdare mot en intagen. Jag anser mot bakgrund av denna redogörelse för rättsläget att det utifrån uppgifterna i polisanmälan fanns anledning att anta att i vart fall ett ofredande ägt rum. Genom uppgifterna i klagoskriften till JO har brottsmisstankarna dessutom i någon mån konkretiserats. Som jag ser det har det inte funnits något skäl att lägga ned förundersökningen. Detta i all synnerhet med beslutsmotiveringen att gärningen var att bedöma som ett ringa fall av – det i förhållande till bl.a. ofredande subsidiära brottet – tjänstefel och därför inte brottslig. Således anser jag att händelsen borde ha utretts inom ramen för en förundersökning. Med anledning av detta har jag denna dag vid överprövning beslutat att förundersökningen ska återupptas.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB, ska en förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Som Åklagarmyndigheten angett innebär detta att tröskeln för att inleda förundersökning är låg.

text: Finns inte längre skäl att fullfölja utredningen ska den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Av utredningen framgår att AA polisanmälde en vårdare på en kriminalvårdsanstalt för att denne hade hållit en tändare mot hans ben och frågat ”Ska jag tända på? Ska du brinna?”. AA uppgav vid anmälningsupptagningen att han var dömd för mordbrand och att han på grund av detta hade tagit mycket illa vid sig samt att det fanns tre vittnen till händelsen.

text: Polismyndighetens beslut att inleda förundersökning förefaller mot den bakgrunden välgrundat. BB:s beslut att utan vidtagande av några utredningsåtgärder lägga ned den är däremot anmärkningsvärt. Jag instämmer därmed i Åklagarmyndighetens bedömning att förundersökningen inte borde ha nedlagts på det sätt som skedde och noterar också att den återupptogs i december 2010. Jag kan även instämma i det myndigheten anfört om hur brottsmisstanken rätteligen borde ha rubricerats. BB ska således kritiseras för sin handläggning av ärendet

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Dokumentation Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Försäkringskassan om handläggningen av ett sjukpenning- och arbetsskadeärende

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade på Försäkringskassans handläggning i olika avseenden av hans sjukpenning- och arbetsskadeärende.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. Försäkringskassan redogjorde i remissvaret genom länsdirektören BB för handläggningen av ärendet och anförde därutöver sammanfattningsvis följande.

text: Ärendet är komplicerat och har pågått under lång tid. Under rehabiliteringsutredningen har flera handläggare deltagit i utredningen. Antalet handlingar i ärendet är omfattande och svåröverblickbart. Av handlingarna och journalanteckningarna framgår att det funnits svårigheter för Försäkringskassans handläggare att kommunicera med AA. AA har t.ex. den 11 juli 2006 begärt att få ta del av samtliga handlingar i ärendet. Det kan inte uteslutas att AA inte fått del av den information han borde ha fått. Om Försäkringskassan inte begärt och fått samtycke av AA att diskutera t.ex. medicinska frågor på avstämningsmöten där andra parter deltagit är det allvarligt. Handläggaren har det som rutin men det finns inte dokumenterat i ärendet. Sådant samtycke ska alltid begäras och dokumenteras. Ärendet är numera föremål för prövning av rätt till sjukersättning och i samband med den prövningen har beslutsunderlaget kommunicerats med AA. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: I remissvaret har kassan vidgått att det förekommit brister i journalföringen. Försäkringskassan har underlåtit att dokumentera om AA gav sitt samtycke till att handläggaren vid avstämningsmötet informerade om AA:s sjukdomstillstånd. Det har fått till följd att kassan inte är säker på hur det förhåller sig. Inte heller är kassan säker på om AA har fått del av all information han skulle ha. Avsikten med en god dokumentation är bl.a. att man ska kunna överblicka handläggningen av ett ärende och få reda på vidtagna åtgärder och ställningstaganden.

text: Jag delar Försäkringskassans bedömning att den försäkrades samtycke alltid ska inhämtas vid informationsutbyte i samband med avstämningsmöten och att det ska dokumenteras. Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida. Med de kritik som ligger i det jag nu har sagt avslutar jag ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Karlstad, och Skatteverket för långsam handläggning av en förundersökning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 december 2005 framförde AA, genom ombudet advokaten BB, klagomål mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Karlstad, och mot Skatteverket. Han uppgav bl.a. att anmälan om misstänkt skattebrott m.m. kom in till åklagarkammaren i april 2001 och att åklagaren ännu inte beslutat om åtal skulle väckas eller inte. Han uppgav vidare i anmälan att han vid ett antal tillfällen begärt omräkning eller omprövning avseende 1998 års taxering, men att Skatteverkets kontor i Arvika varken fattat något sådant beslut eller besvarat hans skrivelser.

text: Klagomålen mot Skatteverket handlades initialt i JO:s ärende 5655-2005. Beslut i det ärendet meddelades den 19 januari 2006. JO Cecilia Nordenfelt anförde då att anmälan inte föranledde någon annan åtgärd än att en kopia av denna tillsammans med JO:s beslut skickades till Skatteverket för kännedom och den åtgärd som kunde behövas.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens i Karlstad ärende C 16-1664-01 och i skattebrottsenhetens i Karlstad ärende 118-86207-04/611 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. En anmälan om misstänkt skattebrott m.m. kom in till åklagarkammaren den 23 april 2001. Åklagare beslutade den 31 juli 2001 att inleda förundersökning angående misstanke om bokföringsbrott och skattebrott, grova brott. Samma dag skickade åklagaren direktiv till skattebrottsenheten. Den 12 maj 2004 inleddes en förundersökning angående misstanke om försvårande av skattekontroll, grovt brott. Några egentliga utredningsåtgärder syntes inte ha skett i ärendet förrän sommaren 2004 och i tiden därefter. Beslut i åtalsfrågan var ännu inte fattat.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar jämte yttranden från chefsåklagaren CC och kammaråklagaren DD.

text: DD anförde i huvudsak följande.

text: Beslut om att inleda förundersökning fattades den 31 juli 2001 och översändes till skattebrottsenheten i Karlstad med direktiv för utredningen. Under tiden fram till våren 2004 behandlades regelbundet detta ärende tillsammans med ett stort antal andra ärenden för prioritering inbördes såväl som till inkommande propåer om bistånd i revisioner genom s.k. tillslag. Vi har under hela 2000-talet haft ett flertal större ärenden som inneburit stora personella resurser från skattebrottsenhetens sida. Under 2004 kunde resurser frigöras för att påbörja utredningen. Insatsen medförde beslut om tillkommande brottsmisstankar. Delgivning av brottsmisstankar och förhör med AA kunde avhållas sent hösten 2004 varefter AA skulle inkomma med reaktioner på det hållna förhöret. Sådana reaktioner inkom i januari 2005 men behövde kompletteras utifrån vad som utlovats från AA. Vid denna tidpunkt hade den utredningsresurs som varit tillgänglig tagits i anspråk för ett ”tillslags-ärende” med en mycket komplicerad brottsbild. Återstående kompletterande utredningsåtgärder har sedermera kunnat vidtas och ärendet har redovisats till mig i form av förundersökning den 20 februari 2006. Balansutvecklingen vid skattebrottsenheten har ökat från 41 ärenden vid årsskiftet 02/03 till 99 ärenden vid årsskiftet 05/06. Balansen inrymmer såväl enklare ärenden som mer komplicerade och samtidigt såväl äldre som yngre ärenden. Den prioritering som skett har dels tagit hänsyn till vikten av att stoppa en pågående brottslighet och dels till att försöka åtgärda de äldre ärendena så fort som möjligt. Hela tiden måste tillgänglig utredningsresurs sättas i relation till varje ärendes omfattning. Möjligheten att utreda ärendet beträffande AA har därför inte upp-nåtts förrän under 2004. Det är inte vanligt att utredningsinsatser dröjer tre år men det är inte heller unikt.

text: CC anförde bl.a. följande.

text: Utredningsresursen hos skattebrottsenheten och polismyndighetens ekorotel är begränsad varför det är nödvändigt att en prioritering sker regelbundet. Kammarens två eko-åklagare har därför regelbundna månadsmöten med företrädare för skattebrottsenheten och ekoroteln där diskussion förs och beslut fattas om vilka ärenden som skall prioriteras. Det är självklart beklagligt med långa utredningstider. Utifrån de utredningsresurser som står till buds och den prioritering som görs är det, enligt min uppfattning, ofrånkomligt att ett fåtal ärenden får så långa utredningstider som nu är ifråga. Jag vill särskilt framhålla att den långa utredningstiden inte beror på att åklagarkammaren inte har tillförsäkrats tillräckliga åklagarresurser på ekosidan. Åklagarmyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Efter att anmälan om bl.a. skattebrott den 23 april 2001 inkommit till åklagarkammaren beslutade åklagaren den 31 juli 2001 att inleda förundersökning. Den 12 maj 2004 inkommer en anmälan om försvårande av skattekontroll. Samma dag beslutar åklagaren att inleda förundersökning. Av handlingarna framgår att skattebrottsenheten biträtt med förundersökningen. Den 25 oktober 2004 begär åklagaren att tingsrätten skall förordna offentlig försvarare för den misstänkte AA. Den 18 november 2004 hålls ett första förhör med AA. Under förhöret delges AA misstanke om skattebrott, bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll, samtliga grovt brott. Den 25 november 2004 lämnar åklagaren muntliga direktiv till skattebrottsenheten. I januari och februari 2005 inkommer skrivelser från den offentlige försvararen rörande vad som framkommit under förhöret med AA. I maj 2005 inkommer förhör från skattebrottsenheten. I september och november 2005 inkommer skrivelser/handlingar från den offentlige försvararen. Den 12 januari 2006

text: lämnar åklagaren muntliga direktiv till skatte-brottsenheten. Den 6 februari 2006 hålls ett slutförhör med AA varvid delgivning sker enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . Den 15 februari 2006 inkommer erinran från den offentlige försvararen med anledning av slut-delgivningen. Den 20 februari 2006 inkommer förundersökningsprotokollet till åklagaren.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Som framgår av chefsåklagarens yttrande är anledningen till att förundersökningen mot AA de facto påbörjats först efter ca tre och ett halvt år från det att anmälan om skattebrott inkommit en resursbrist som närmast är att söka hos skattebrotts-enheten och polismyndigheten. Av yttrandet framgår vidare att åklagaren, som ansvarig för förundersökningen i dess helhet, tillsammans med företrädare för skattebrottsenheten och polismyndigheten med viss regelbundenhet går igenom de balanserade ärendena och därefter prioriterar målens handläggning. Den handläggande åklagaren har närmare redogjort för hur prioriteringen går till. Jag har inget att erinra mot det resonemang som därvid förs. Åklagarens aktivitet som förundersökningsledare bör dokumenteras och då helst i diariet. I nu aktuellt mål finns inte någon sådan dokumenterad aktivitet i diariet från augusti 2001 till oktober 2004. Detta är en brist. Chefsåklagaren har i yttrandet uppgivit att åklagaren tillsammans med företrädare för skattebrottsenheten och polismyndigheten med viss regelbundenhet går igenom de balanserade ärendena. Detta är i sig bra men dessa möten borde enligt min mening dokumenteras. Om en sådan dokumentation inte anses lämplig att göra i diariet bör det däremot vara möjligt att redovisa dessa möten i form av promemoria eller tjänsteanteckning som tillförs respektive ärende. Lämpligen bör därvid någon form av tidsplan tas fram för respektive ärende. Även om det inte framgår av chefsåklagarens yttrande utgår jag ifrån att chefsåklagaren tagit upp de bristande utredningsresurserna med cheferna för berörda myndigheter. Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: skall var och en vid prövning av anklagelse mot honom för brott vara berättigad till domstolsprövning inom skälig tid. Enligt min bedömning har (i vart fall inte hittills) inte någon sådan oskälig tidsutdräkt förekommit som skulle kunna utgöra ett brott mot nämnda artikel i Europakonventionen. Avslutningsvis vill jag framföra att det naturligtvis inte är tillfredsställande att en skattebrottsutredning i praktiken inte kan påbörjas förrän efter tre och ett halvt år efter att anmälan gjorts. En sådan tidsutdräkt innebär bl.a. större utredningssvårigheter och att straffvärdet minskar. Såvitt kan bedömas har dock åklagaren gjort vad som står i hans makt att under rådande förutsättningar försöka att leva upp till förundersökningsledarskapet.

text: Ärendet remitterades därefter till Skatteverket för upplysningar och yttrande över skattebrottsenhetens handläggning av ärendet.

text: Skatteverket inkom med ett remissvar i vilket även ett yttrande från Skatteverkets mittregion redovisades. I yttrandet redogjordes även för handläggningen hos kontoret i Arvika.

text: Av yttrandet från Skattebrottsenheten i mittregionen framgick i huvudsak följande.

text: Under den tiden ärendet legat i balans har fortlöpande diskussioner förts om ärendeläget och hur prioriteringar skall göras. Det aktuella ärendet har flera gånger varit uppe vid dessa diskussioner men har bedömts kunna avvakta med hänsyn till mer prioriterade ärenden. Diskussionerna har förts både internt och med sam-

text: verkande parter på åklagarkammaren och polismyndigheten. Under den aktuella tiden har stor del av skattebrottsenhetens resurs använts i ärenden som prioriterats eftersom det avsett misstankar om grov brottslighet i pågående verksamheter. I många av dessa har också tvångsmedel använts vilket medfört att utredningarna behövts genomföras skyndsamt, utan avbrott för andra utredningar. Detta sammantaget har medfört att AA:s ärende blivit liggande i balans under en längre tid än normalt.

text: Skatteverkets resurser

text: Skatteverket startade upp verksamheten med skattebrottsenheter under 1998. Verksamheten har sedan successivt byggts ut över hela landet. I Örebroregionen, där stationeringen i Karlstad ingår, startade vi med fyra handläggare. Verksamheten har sedan stegvis byggts upp till att i dag omfatta femton handläggare. En fortsatt utbyggnad av verksamheten pågår alltjämt, med beslutad rekrytering under hösten 2006. Skatteverket har därigenom visat att man insett behovet och även vidtagit åtgärder för att utvidga verksamheten för att bättre kunna möta flödet av inkommande ärenden. Några möjligheter att genomföra utredningen med annan personal än skattebrottsutredare har inte funnits då det dels krävs särskild kompetens för att utreda brott, dels finns sekretess mellan skatteverkets brottsutredande och dess fiskala gren.

text: I den del som rörde skattebrottsenheten anförde Skatteverket i huvudsak följande.

text: Handläggningstiden hos skattebrottsenheten, dvs. tiden innan brottsutredningen påbörjades, har varit för lång. Det måste dock beaktas att skattebrottsverksamheten är under uppbyggnad.

text: Beträffande handläggningen hos kontoret i Arvika anförde Skatteverket vidare i huvudsak följande.

text: Av utredningen i ärendet framgår således sammanfattningsvis följande. Dåvarande Skattemyndigheten i Örebro (SKM) omprövade den 31 december 1998 AA:s taxering 1998 varvid SKM bl.a. fastställde ett betydande underskott av näringsverksamhet. Den 18 januari 2005 inkom AA genom sitt ombud, BB, med ett brev till skattebrottsenheten vid mittregionen (SBE) där han bland annat efterfrågade upplysningar om i vilken omfattning AA hade rätt att utnyttja nämnda underskott av näringsverksamhet. Den 7 februari 2005 överlämnade SBE brevet från AA:s ombud till Skatte-kontoret Åmål, Arvikakontoret för besvarande. SBE underrättade AA:s ombud om åtgärden. I ett brev daterat den 7 september 2005 skrev ombudet att skattekontoret ännu inte lämnat något svar på hans frågor. Samtidigt begärde ombudet även formellt omprövning av AA:s taxeringar ”fr.o.m. 1999 års taxering och framåt”. I brev till skattekontoret den 21 december 2005 samt den 27 januari 2006 påminde ombudet om ärendet. Först den 6 mars 2006 tog en handläggare på skattekontoret telefonkontakt med ombudet. Samma dag fattade Skatteverket omprövningsbeslut för taxeringsåren 2002 - 2004 varvid AA tillgodofördes det från taxeringsåret 1998 kvarvarande underskottet av näringsverksamhet. Omprövningsärendena diariefördes först i samband med att beslut fattades.

text: Bedömning

text: Skrivelser med förfrågningar som inkommer till Skatteverket ska omgående registreras i diariet och besvaras inom 14 dagar. S:s skrivelse den 17 januari 2005 har varken diarieförts eller besvarats av skattekontoret. Inte heller har skrivelsen den 7 september 2005 med uttrycklig begäran om omprövning föranlett att ett omprövningsärende registrerades i diariet förrän beslut fattades i ärendet. De båda

text: skrivelserna den 21 december 2005 och den 27 januari 2006 har överhuvudtaget inte diarieförts i omprövningsärendet. Det är först i samband med beslut i omprövningsärendet som registrering sker av omprövningsärendet. Detta är enligt Skatteverkets mening inte en acceptabel hantering av de inkomna skrivelserna och omprövningsärendet. Obligatorisk omprövning ska enligt

text: 6 kap. 6 § taxeringslagen (1990:324)

text: ske snarast. Något motsvarande skyndsamhetskrav för s.k. ordinära omprövningar finns inte. När det gäller obligatoriska omprövningsbeslut har JO vid ett flertal tillfällen uttalat att endast i undantagsfall bör ett överlämnande av överklagande ske senare än någon eller några månader efter det att överklagandet inkom. JO har vidare i beslut den 30 september 2005, dnr 3013-2005, uppgett att vad han uttalat om de obligatoriska omprövningarna enligt

text: 6 kap. 6 § taxeringslagen

text: även gäller handläggningen av s.k. ordinära omprövningar. Handläggningstiden i det nu aktuella omprövningsärendet, räknat från den 7 september 2005 till den 6 mars 2006, uppgår till sex månader. Enligt Skatteverkets mening borde handläggningen skett snabbare än vad som blev fallet. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Därefter inhämtades från DD att beslut i frågan om åtal skall väckas eller inte ännu inte var fattat och att hans målsättning är att meddela ett sådant beslut före kommande årsskifte.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948). När en förundersökning leds av en åklagare får denne, enligt

text: 2 § lagen (1997:1024)

text: om Skatteverkets medverkan i brottsutredningar, vid undersökningens verkställande anlita biträde av Skatteverket.

text: Av utredningen framgår att efter det att DD den 31 juli 2001 beslutade att inleda förundersökning och gav direktiv till skattebrottsenheten har, förutom ett inhämtande av kompletterande uppgifter runt årsskiftet 2003/04, några dokumenterade utredningsåtgärder inte vidtagits i ärendet förrän i maj 2004, dvs. nästan tre år efter det att utredningsdirektiven mottogs. Därefter finns ett antal åtgärder dokumenterade fram till januari 2005. Under återstoden av år 2005 är den enda dokumenterade utredningsåtgärden (förutom viss skriftväxling rörande den fiskala delen av Skatteverkets handläggning) ett förhör i maj. I början av innevarande år vidtogs slutligen en del åtgärder varefter förundersökningsprotokollet inkom till åklagaren den 20 februari 2006. Beslut i åtalsfrågan är ännu inte fattat.

text: Förundersökningen har således pågått under drygt fyra och ett halvt års tid, vilket i sig är en mycket lång tid. Jag kan ha förståelse för att en utredning beträffande brott av aktuellt slag kan vara tidskrävande. I förevarande fall synes emellertid

text: tidsutdräkten i stället bero på att ärendet först legat helt obearbetat under nästan tre års tid och att handläggningen även därefter under vissa perioder avstannat.

text: Som förklaring har såväl Åklagarmyndigheten som Skatteverket angett resursbrist hos skattebrottsenheten, vilken medfört att andra ärenden – med exempelvis grov brottslighet i pågående verksamhet där även beslut om tvångsmedel fattats – har prioriterats framför aktuellt ärende. Det har vidare angetts att åklagaren och den utredande personalen haft regelbundna möten där prioriteringsfrågorna har diskuterats.

text: Jag har ingen anledning att ifrågasätta att arbetssituationen vid skattebrottsenheten varit pressad och att det varit nödvändigt med prioriteringar bland ärendena. Även om det nu aktuella ärendet inte har varit ett prioriterat ärende i vilket tvångsmedel förekommit är det emellertid oacceptabelt att det dröjer närmare tre år innan några utredningsåtgärder vidtas och att det även därefter uppstår längre uppehåll i handläggningen. Det står alldeles klart att handläggningen inte uppfyller det krav på skyndsamhet som föreskrivs i

text: rättegångsbalken

text: Med anledning av att såväl DD som CC i sina yttranden angett att det före-kommer fler ärenden där det dröjer flera år innan utredningen kan verkställas utgår jag, i likhet med Åklagarmyndigheten, från att såväl chefsåklagaren som chefen vid skattebrottsenheten informerats om de bristande utredningsresurserna och vidtar de åtgärder som krävs för att komma till rätta med problemet. Jag noterar vidare att en utbyggnad av skattebrottsenhetens verksamhet alltjämt pågår, bl.a. med planerade rekryteringar under denna höst. Jag utgår därvid från att Skatteverket noga följer utvecklingen för att kunna konstatera om den planerade utbyggnaden, när den väl kommit till stånd, varit tillräcklig för att varje ärendes handläggningstid skall hamna på en acceptabel nivå. DD:s uppgift om att det fanns mer än dubbelt så många ärenden i balans vid skattebrottsenheten vid årets ingång än tre år tidigare är oroande.

text: Beträffande de möten som hållits instämmer jag i vad som anförts i Åklagarmyndighetens yttrande, dvs. att det är en brist att dessa kontakter inte dokumenterats. En sådan dokumentation är viktig, inte bara för att en granskning i efterhand skall kunna göras, utan även t.ex. för att en undersökningsledare som övertar ansvaret för ärendet lättare skall kunna bilda sig en uppfattning om den föregående handläggningen.

text: I ärendet har slutligen upplysts att förundersökningen slutredovisades till åklagaren i februari 2006 men att åklagaren ännu inte har fattat något beslut. Det är självfallet angeläget att beslut i åtalsfrågan fattas så snart som möjligt sedan utredningen slutförts. I vissa ärenden, t.ex. där den misstänkte är häktad, finns särskilda tidsfrister inom vilka ett beslut i åtalsfrågan skall föreligga. När sådan tidsfrist saknas är det inte möjligt att generellt säga hur lång tid som rimligen kan få förflyta från det att utredningen redovisas tills ett beslut i åtalsfrågan fattas, utan detta måste givetvis få bero bl.a. på vad saken gäller och hur omfattande förundersökningen är. Det ovan nämnda skyndsamhetskravet gäller emellertid till dess att beslut i åtalsfrågan fattats varför ett uppehåll i handläggningen på detta stadium kan medföra

text: att bestämmelsen åsidosätts. Jag kan inte finna annat än att det dröjsmål som förekommit när det gäller beslut i åtalsfrågan inte är godtagbart. Det förhållandet att det i chefsåklagarens yttrande särskilt angetts att den långa utredningstiden inte beror på att åklagarkammaren inte har tillförsäkrats tillräckliga åklagarresurser för utredning av ekonomisk brottslighet gör dessutom dröjsmålet svårförståeligt. Jag förutsätter att åklagaren snarast tar ställning i ärendet.

text: Med anledning av att Skatteverket i sitt remissvar också uppehållit sig kring handläggningen vid skattekontoret i Arvika vill jag till sist kommentera även denna.

text: Till att börja med konstaterar jag att AA:s skrivelser den 17 januari 2005, den 21 december 2005 och den 27 januari 2006 överhuvudtaget inte har diarieförts och att skrivelsen den 7 december 2005, med en uttrycklig begäran om omprövning, inte föranledde någon registrering av ett omprövningsärende förrän den 6 mars 2006 när beslut fattades i ärendet. En sådan handläggning är naturligtvis, som Skatteverket angett, inte acceptabel. Jag instämmer även i Skatteverkets bedömning att handläggningstiden i ärendet, sex månader, varit längre än som kan anses godtagbart.

text: I ärendet har, när det gäller klagomålet mot skattekontoret i Arvika, samråd skett med justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


nyckelord: Anstalt Postgranskning

title: Brevgranskning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Kriminalvården, anstalten Salberga, som kom in till JO den 30 oktober 2008, begärde AA, i egenskap av ordförande för ett av de intagnas förtroenderåd, att JO skulle granska posthanteringen i anstalten. Enligt AA var den bristfällig såtillvida att det inte tydligt framgick av åsatta granskningsstämplar vem eller vilka som hade utfört granskningen. AA uppgav vidare att intagna uppmanades, i strid med gällande regler, att öppna myndighetspost i närvaro av personal. Han ifrågasatte slutligen den ”lösning” som personalen erbjöd som villkor för innehav av myndighetshandlingar, nämligen att stryka över vissa uppgifter.

text: AA bifogade flera granskade kuvert.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vad AA hade framfört.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården (Region Mitt), genom regionchefen BB, följande.

text: Kriminalvården, Region Mitt, har inhämtat uppgifter från kriminalvårdsinspektör CC, anstalten Salberga och DD, vårdare med ansvar för bl.a. granskning av brev. Anstalten Salberga har sedan november 2008 införskaffat en stämpel för namnförtydligande av de två personer som normalt utför brevgranskning, där både för- och efternamn framgår. Det är alltid två personer som närvarar vid granskningen. CC uppger att när intagna får myndighetspost öppnar den intagne posten enskilt i ett samtalsrum. Personal närvarar inte i rummet. Vill den intagne sedan ta in brevet på rummet blir det en innehavsfråga. Den intagne får då visa upp innehållet för att innehavsfrågan ska kunna prövas efter att brevet befordrats. Innehavsfrågan prövas inledningsvis formlöst. Om personal godkänner att brevet, med dess innehåll, får innehas, så tar den intagne med sig brevet. Om innehavet inte medges informeras den intagne muntligt. Ofta diskuteras sedan frågan om när och under vilka former som den intagne kan få tillgång till de handlingar som bedömts äventyra ordningen och säkerheten i anstalt. Om den intagne vill få ett skriftligt beslut på att han inte medges innehav så upplyses han om att han skriftligen får ansöka om detta.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Eftersom KvaL saknar regler om var i anstalten som brev skall befordras, är det upp till varje anstalt att bestämma plats för befordran. Efter att ett brev befordrats, läs överlämnats, tar regler om innehav och husrannsakan över. JO har i flera beslut framhållit att skyddet för förtrolig kommunikation bara gäller under tid som ett brev befordras, se bl.a. JO 1994/95 s. 175. JO har i beslut den 22 september 2006, dnr 4427-2005, konstaterat att en rutin som innebär att myndighetspost befordras till intagna på en plats som de intagna inte har fri tillgång till inte strider mot några författningsbestämmelser. Om de sen vill ta med innehållet i brevet till sitt bostadsrum måste de visa upp innehållet för personal för att innehavsfrågan ska kunna prövas enligt 24 § KvaL. Anstalten Salberga befordrar brev till intagna utan föregående granskning. Personalen informerar därefter om att innehavsfrågan måste prövas i det fall den intagne önskar inneha brevet med dess innehåll i bostadsrummet. För att innehavsfrågan ska kunna prövas måste innehållet i brevet kunna granskas. I den mån ett medgivande av innehav av handlingar kan medges om någon del av handlingen tas bort eller görs oläslig, kan inte Kriminalvården se några hinder mot en sådan lösning så länge det är den intagnes eget val. Det rör sig inte om en sekretessfråga utan om ett sätt att kunna medge innehav genom att uppgifter som kan äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten inte framgår. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I beslut den 28 april 2009 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 25 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) ska brev mellan en intagen och en advokat, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda vidarebefordras utan granskning. Om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare i ett sådant brev till en intagen är oriktig, får brevet granskas i syfte att utreda vem avsändaren är.

text: Ett förfarande där intagna uppmanas att öppna myndighetspost i närvaro av anstaltspersonal utgör i sig inte brevgranskning. Ett sådant förfarande får emellertid anses strida mot syftet med reglerna om skydd för myndighetspost (se JO 1994/95 s. 175). Anstalten har dock tillbakavisat AA:s uppgifter i denna del. Vad som framkommit utgör inte grund för kritik.

text: I 4 kap. 1–5 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om kriminalvård i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: ), anstaltsföreskrifterna, finns bestämmelser som anknyter till kriminalvårdslagens bestämmelser om brevgranskning. Enligt 4 § ska den intagne underrättas om en granskning. I de allmänna råden till 4 § anges bl.a. att underrättelsen till den intagne bör, då det gäller post till denne, ske genom att det på försändelsen anges med stöd av vilket lagrum granskningen har skett, vilken typ av granskning enligt 3 § som har utförts, om den intagne har närvarat vid granskningen eller inte, datum samt vem eller vilka som utfört den.

text: AA har lämnat in flera kuvert som varit föremål för granskning. Jag delar hans uppfattning att på kuverten åsatta signaturer inte med önskvärd tydlighet visar vem eller vilka som utfört granskningen. Anstalten kan inte undgå kritik för detta. Jag

text: noterar att anstalten numera använder stämplar där både för- och efternamn framgår.

text: Jag övergår nu till frågan om överstrykning av uppgifter i handlingar. Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 april 2008 har bestämmelserna om innehav i 24 § kriminalvårdslagen skärpts (

text: prop. 2006/07:127

text: ). Vad gäller böcker, tidskrifter och tidningar får sådana inte innehas om ordningen eller säkerheten kan hotas eller om den intagnes behandling kan antas motverkas. I övrigt får en intagen inneha personlig egendom som är motiverad för en ändamålsenlig verkställighet. I de allmänna råden till 7 kap. 5 § anstaltsföreskrifterna anges bl.a. att innehav av t.ex. domshandlingar, beslut och förhörsprotokoll normalt inte bör tillåtas.

text: Innehav av handlingar kan alltså vägras. Det måste dock i varje enskilt fall prövas om en handlings innehåll är sådant att det är motiverat att vägra den intagne att inneha handlingen. Den intagne ska underrättas om ett beslut att vägra innehav och om att han har möjlighet att begära omprövning av beslutet. Om han begär det, ska underrättelsen ske skriftligt. En sådan begäran behöver inte vara skriftlig; se

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Att en anstalt kan vägra innehav av handlingar medför inte någon rätt att stryka över de uppgifter i en handling som gör att den inte får innehas. En sådan lösning av innehavsfrågan bör därför endast användas i de fall där anstalten, i enlighet med vad jag anfört ovan, har beslutat att vägra innehav av handlingen i fråga och under förutsättning att den intagne samtycker till åtgärden.

text: Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

title: Kritik mot Boverket angående handläggningen av en begäran om utlämnande av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot hur Boverket hade handlagt hans begäran om utlämnande av handlingar. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 29 december 2009 kontaktade han Boverket för att begära att få ta del av en energideklaration/besiktningsprotokoll för en bestämd byggnad i Göteborg. Han talade först med en person vid Boverkets registratur som hänvisade honom till Boverkets energideklarationsgrupp. En person vid denna grupp upplyste honom om att handlingar av den typ han efterfrågade endast lämnades ut av vissa handläggare samt att ingen av dessa var i tjänst mellan jul och nyår. Han blev vidare hänvisad att skicka in sin begäran via e-post till registraturet, vilket han gjorde samma dag. Boverket hade den 1 februari 2010 ännu inte besvarat hans begäran.

text: I sin anmälan till JO ifrågasatte AA den utdragna handläggningstiden samt omständigheten att Boverket begärde att han skulle framställa sin begäran skriftligt per e-post.

text: Utredning

text: Boverket anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade framförts i AA:s anmälan. I sitt remissvar anförde Boverket huvudsakligen följande.

text: Boverket besvarar en stor mängd frågor som inkommer via telefon och e-post. Under 2009 besvarades över 6 000 telefonsamtal och över 2 500 frågor angående energideklarationer som inkommit via e-post. Gruppen som arbetar med ovanstående uppgifter är organiserad så att inkomna frågor via brev eller e-post skickas till en samordnare inom gruppen. Samordnaren ser till att handlingar diarieförs. Därefter överförs frågorna till de specialister inom vars ansvarsområde frågan tillhör. Begäran att få ut uppgifter ur energideklarationsregistret som allmän handling har hittills också sänts till samordnaren som i sin tur överfört begäran till någon av de två jurister som är knutna till gruppen. De har gjort en sekretessbedömning innan handlingen kan lämnas ut. Vid efterforskning av AA:s begäran om utlämning av allmän handling i form av kopia av energideklaration för fastighet har det visat sig att begäran kom

text: in den 29 december 2009 till Boverkets registratur. Registrator vidarebefordrade omgående e-posten till samordnaren för energideklarationsgruppen. Boverket är medvetet om att även muntlig begäran ska hanteras skyndsamt men eftersom många uppgifter behövs för att finna rätt energideklaration brukar Boverket fråga om begäran kan sändas via e-post. Detta ställs aldrig upp som krav utan som en valmöjlighet. Trots påminnelser från AA effektuerades inte hans begäran. Boverket har inte kunnat lämna ut några handlingar då det inte fanns någon energideklaration för angiven fastighet. Oaktat att det inte fanns någon handling att lämna ut skulle AA:s begäran ha behandlats skyndsamt eftersom offentliga allmänna handlingar ska lämnas ut utan dröjsmål. Boverket beklagar att så inte skedde. Med anledning av det inträffade har Boverket förändrat rutinerna inom energideklarationsgruppen angående hanteringen av inkomna handlingar och i synnerhet för e-post och brev som avser begäran om utlämnande av allmän handling. Förändringen i denna del innebär att registrator omedelbart översänder inkommen begäran till administratör för energideklarationsregistret som skyndsamt kan hämta begärda uppgifter ur registret och översända dem. Endast i tveksamma fall, när en sekretessbedömning krävs, kontaktas jurist. Boverket utreder också möjligheten att låta allmänheten få tittarbehörighet till energideklarationsregistret i linje med tanken om 24-timmars myndigheter. AA kommenterade remissvaret. Han uppgav därvid bl.a. att Boverket den 9 februari 2010 hade underrättat honom om att det inte fanns någon handling att lämna ut.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: Det finns inga formkrav för en begäran att få ta del av en allmän handling. En begäran får således framställas muntligt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. För att leva upp till TF:s skyndsamhetskrav måste den som omfattas av regleringen organisera sin verksamhet på sådant sätt att framställningar om handlingsutlämnande kan behandlas även under semesterperioder och enskilda personers bortovaro.

text: För det fall en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut ska den som begär handlingen enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, underrättas om detta. Han ska också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut krävs för

text: att ett avgörande ska kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt 6 kap. 7 och 8 §§ OSL föra talan hos kammarrätt.

text: Om en enskild begär att få ta del av en handling som inte förvaras hos myndigheten, ska denne omgående informeras om det. Om den enskilde, trots att han har informerats om att den handling han önskar ta del av inte finns, vidhåller sin framställning om att få ta del av handlingen och det rör sig om en handling som typiskt sett kan förekomma hos myndigheten, bör myndighetens handläggning följa den i

text: 6 kap.

text: OSL angivna ordningen, dvs. ett avslagsbeslut ska meddelas och en överklagandehänvisning lämnas. Därtill måste det i TF uppställda skyndsamhetskravet beaktas. Rätten att få ett överklagbart beslut tillkommer sökanden oavsett om avslaget grundar sig på en sekretessbestämmelse, på att den begärda handlingen inte är allmän eller på att handlingen överhuvudtaget inte finns eller kan påträffas.

text: Bedömning

text: AA framställde den 29 december 2009 en begäran att av Boverket utfå kopia av en energideklaration avseende en viss fastighet. Energideklarationer av det begärda slaget förvaras hos Boverket och utgör allmänna handlingar där. Det kom att dröja till den 9 februari 2010 innan Boverket lämnade honom besked att det inte fanns någon energideklaration rörande den ifrågavarande fastigheten. Det har således tagit Boverket en dryg månad att underrätta AA om att man inte hade den begärda handlingen. Detta är givetvis alldeles för lång tid.

text: Boverket har inte bemött AA:s uppgifter om att det mellan jul och nyår inte fanns någon på myndigheten som kunde pröva utlämnandefrågan. I den delen vill jag betona skyldigheten för myndigheter att organisera sin verksamhet på sådant sätt att framställningar om handlingsutlämnande kan behandlas även under semesterperioder och enskilda personers bortovaro.

text: Som Boverket har konstaterat i sitt remissvar får en myndighet inte ställa upp särskilda formkrav på en begäran om utfående av allmänna handlingar. En sökande som önskar framställa sin begäran muntligt ska således få göra det.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


nyckelord: Behörighet Part

title: Kritik mot en tingsrätt för handläggningen av en partsfråga i ett konkursärende

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot dåvarande Södra Roslags tingsrätt (numera Attunda tingsrätt) med anledning av handläggningen av ett konkursärende. Hon uppgav bl.a. att tingsrätten under åtta månader godtagit att hon uppträdde som part i konkursärendet – varvid hon bl.a. anmärkt mot en bevakad fordran, erhållit kallelse till förlikningssammanträde och närvarat vid två sådana sammanträden – men att tingsrätten därefter ”drog in” hennes talerätt utan att underrätta henne om detta.

text: Utredning

text: Handlingarna i det aktuella konkursärendet (K 3981-05) infordrades.

text: Av anmälan och infordrade handlingar framgick bl.a. följande.

text: BB avled år 2004 och efterlämnade bl.a. makan CC och särkullbarnet AA Solna tingsrätt beslutade den 14 juni 2005 att dödsboet skulle avträdas till förvaltning av boutredningsman. BB var ensam aktieägare i bolaget BB Utbildnings AB. Bolaget försattes i konkurs genom ett beslut av Södra Roslags tingsrätt den 14 december 2005. Sedan AA överklagat konkursbeslutet beslutade Svea hovrätt den 8 februari 2006 att avvisa hennes överklagande. Som skäl angavs att det faktum att AA äger andelar i ett dödsbo, som äger aktier i konkursbolaget, inte kan grunda någon rätt för henne att överklaga konkursbeslutet.

text: Tingsrätten beslutade den 17 februari 2006 att bevakningsförfarande skulle äga rum i konkursen. Bevakningar kom in från bl.a. CC och BB:s dödsbo genom boutredningsmannen. Anmärkningar framställdes mot bevakningarna. Den 21 april 2006 kom en skrivelse in till tingsrätten från AA i vilken hon uppgav att hon anmärkte mot CC:s bevakning. Även konkursförvaltaren anmärkte mot samma bevakning. Denne anmärkte också mot bl.a. dödsboets bevakning.

text: Tingsrätten kallade därefter bl.a. AA, boutredningsmannen och konkurs-förvaltaren till förlikningssammanträde att hållas den 19 maj 2006.

text: Dagen innan sammanträdet inkom en skrivelse till tingsrätten från AA tillsammans med en undertecknad blankett utfärdad av tingsrätten i vilken AA under rubriken ”YTTRANDE från en borgenär som har bevakat” hade markerat att ”Anmärkningen mot min/vår bevakning godkänns”. Till skrivelsen var även fogat ett brev ställt till boutredningsmannen från AA i vilket hon förklarade att hon i egenskap av dödsbodelägare stödde konkursförvaltarens anmärkning gällande dödsboets fordran.

text: AA närvarade vid förlikningssammanträdet den 19 maj 2006 och upptogs i protokollet som anmärkande mot dödsboets och CC:s fordringar ”i egenskap av dödsbodelägare” efter BB. Av protokollet framgår vidare att boutredningsmannen var närvarande såsom bevakande i egenskap av ställföreträdare för BB:s dödsbo. Det finns inte någon anteckning i protokollet om att frågan om AA:s talerätt i ärendet behandlats. Sammanträdet avslutades med att tingsrätten meddelade bl.a. följande beslut: ”Samtliga parter kallas på samma sätt och med samma påföljd som till dagens möte till fortsatt förlikningssammanträde vid tingsrätten måndagen den 19 juni 2006 kl. 10.00”. Tingsrätten skickade efter förhandlingen en kopia av protokollet till AA och den advokat som biträtt henne vid förhandlingen.

text: Även vid det fortsatta förlikningssammanträdet var bl.a. AA närvarande, biträdd av advokat, och hon upptogs i protokollet på samma sätt som vid det tidigare sammanträdet. Frågan om AA:s behörighet i ärendet behandlades, såvitt framgår av protokollet, inte vid sammanträdet. Sammanträdet avslutades även denna gång med att parterna kallades till ett fortsatt sammanträde att hållas den 25 augusti 2006 och protokollet från sammanträdet skickades till AA och advokaten.

text: Det följande förlikningssammanträdet ställdes in på konkursförvaltarens begäran med anledning av att denne önskade ytterligare rådrum för att förhandla med parterna. Fortsatt förlikningssammanträde planerades i stället till den 29 september 2006.

text: Den advokat som biträtt AA vid förhandlingarna översände den 18 september 2006 till tingsrätten för kännedom en skrivelse ställd till konkursförvaltaren. I skrivelsen uppgavs bl.a. att ”[det] faktum att rätten accepterat att AA har tagit en aktiv roll i konkursärendet tolkar vi som att rätten delar vår uppfattning avseende det berättigade i att AA får svar på sina frågor”. Enligt en anteckning på dagboksbladet kontaktade konkursförvaltaren tingsrätten den 26 september 2006 och uppgav att han sannolikt skulle komma att återkalla anmärkningen mot CC:s fordran. Han uppgav vidare att AA till honom uppgett att hon skulle hålla fast vid anmärkningen och att han var av uppfattningen att AA saknade talerätt eftersom dödsboet avträtts till förvaltning av boutredningsman. Tingsrätten åtog sig att återkomma med besked i frågan.

text: Den 28 september 2006 kontaktade tingsrätten förvaltaren och förklarade att rätten var av uppfattningen att AA inte hade talerätt. I skrivelser samma dag frånföll förvaltaren anmärkningarna mot dödsboets och CC:s bevakningar. Sammanträdet den 29 september 2006 ställdes in.

text: AA kom den 27 november 2006 in till tingsrätten med en skrivelse till vilken hon fogat bl.a. brev hon sänt till konkursförvaltaren. Hon bad i skrivelsen tingsrätten att bevaka ärendet då sammanträdet den 29 september 2006 blivit inställt. Såvitt framgår av akten lade tingsrätten skrivelsen till handlingarna utan vidare åtgärd.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden som gjordes under handläggningen av ärendet i frågan om AA kunde framställa anmärkning mot bevakningar i konkursen och vilka eventuella åtgärder som tingsrätten vidtog med anledning av sitt ställningstagande i frågan den 28 september 2006.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från hovrättsassessorn EE och tingsnotarien FF (här utelämnade).

text: EE upplyste bl.a. följande.

text: Den första gången jag handlade ärendet var som ordförande vid förlikningssammanträdet den 19 maj 2006. Vid inläsningen av ärendet observerade jag att Svea hovrätt genom beslut den 2 februari 2006 hade avvisat AA:s överklagande av konkursbeslutet p.g.a. bristande talerätt. Inför förhandlingar och sammanträden brukar jag med hjälp av notarie sätta upp en lista över frågor i ärendet och de till sammanträdet kallade aktörerna. Detta gör jag för att genom aktörernas egna uppgifter kontrollera och rätta till eventuella fel eller brister i tingsrättens personuppgifter samt anteckna aktörernas närvaro, adresser, aktuella frågor och dylikt. När jag gick igenom listan observerade jag att AA hade kallats i egenskap av anmärkande. Dessutom hade till sammanträdet kallats den anmärkande förvaltaren och de tre bevakande borgenärerna, mot vilkas fordringar anmärkningar skett, d.v.s. boutredningsmannen för dödsboet efter BB advokaten GG, CC och Staten. När jag vid aktörernas företräde inför rätten gick igenom de närvarande aktörerna påpekade GG särskilt att det endast var han som företräder dödsboet efter BB och inte AA. På min fråga till AA och hennes ombud advokaten HH om vad hon gör gällande i ärendet lämnade hon följande besked. Hon har för sin egen del godtagit förvaltarens anmärkning mot dödsboets krav, men önskar att boutredningsmannen noggrant skall utreda dödsboet och att förvaltaren till fullo skall utreda CC:s bevakning. Eftersom AA inte framställde några materiella yrkanden ansåg jag att något avvisningsbeslut inte behövdes. Efter ytterligare en kontrollfråga till AA om hon var nöjd med att det skulle företas ytterligare en utredning lät jag henne och hennes ombud sitta kvar bland borgenärerna. Från denna tidpunkt utgick jag ifrån att det för samtliga närvarande jurister var underförstått att rätten inte skulle tillåta AA föra en materiell talan. Därefter gick rätten över till att pröva förvaltarens begäran om att få borgenärernas fullmakt för att söka nå förlikning mellan parterna. Samtliga närvarande borgenärer biföll förvaltarens begäran. Vid nästa förlikningssammanträde den 19 juni 2006 var förhandlingen som har framgått av protokollet. Det skall särskilt påpekas att förvaltaren personligen var närvarande och att inga frågor om talerätt uppkom. Alla de närvarande utom förvaltaren borde ha varit införstådda med att AA saknar talerätt på grund av att hon vad angår dödsboet efter BB företräds av en boutredningsman. Att förvaltaren i september 2006 ringde upp tingsnotarien FF kan enligt min mening härledas från bristande kontakter mellan förvaltaren och hans biträdande jurist JJ, som var närvarande på sammanträdena.

text: DD hänvisade beträffande händelseförloppet till de upplysningar som lämnats av EE och FF och anförde därutöver bl.a. följande.

text: AA:s klagomål över handläggningen får förutsättas ta sikte på att tingsrätten inte har meddelat ett formellt beslut i fråga om hennes talerätt. Såsom framgår av EE:s yttrande har AA vid två förhandlingar – den 19 maj och den 19 juni 2006 – vid rätten inte begärt uttryckligt besked om talerätten, vilket föranlett EE att utgå från att saken var utagerad eftersom hovrätten redan den 2 februari 2006 avvisat hennes överklagande av konkursbeslutet p.g.a. bristande talerätt. Det har vid dessa sammanträden dessutom förhållit sig så att det var boutredningsmannen som ensam förde dödsboets talan i alla frågor som rörde själva saken. Om AA haft invändningar mot detta hade det varit lätt för henne, eller åtminstone för hennes ombud advokaten HH, att vid sammanträdet fram-föra detta och påkalla beslut i fråga om talerätten. Enligt min mening finns det ingen anledning att klandra tingsrättens handläggning. Frågan om AA:s talerätt var vid tiden för förlikningssammanträdena rättskraftigt avgjord av hovrätten, något som tingsrätten inte haft rätt att ändra. Hennes JOanmälan handlar i stor utsträckning om missnöje med faderns hustrus agerande och kritik mot boutredningsmannens handläggning. AA är i dessa hänseenden inte betagen rätten att föra talan vare sig mot boutredningsmannens förvaltning eller mot konkursförvaltarens slutredovisning. AA, som är bosatt i Portugal, bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret och uppgav bl.a. följande. Hon har vid tre tillfällen rest från Portugal för att närvara vid förlikningssammanträden, som tingsrätten kallat henne till. Rättens ordförande har inte vid någon tidpunkt tagit upp frågan om hennes talerätt. Hon utgick bl.a. därför från att hon hade talerätt. Om hon inte hade det borde tingsrätten ha informerat henne om detta efter hennes brev i april 2006. Advokaten som var med henne vid sammanträdet var inte hennes ombud i ärendet utan var endast med som stöd och ringa insatt i saken. Tingsrätten har inte informerat henne om sitt beslut den 28 september 2006 att dra in hennes talerätt.

text: Rättslig reglering

text: Om fordringar utan förmånsrätt kan antas erhålla utdelning i en konkurs kan ett bevaknings- och anmärkningsförfarande äga rum. Regler om detta finns i

text: 9 kap.

text: konkurslagen

text: ([1987:672], KL). Enligt 1 § får rätten efter framställning från förvaltaren besluta att bevakningsförfarande ska äga rum. Om rätten beslutat om bevakningsförfarande ska enligt huvudregeln i 4 § en borgenär som vill bevaka sin fordran inom viss tid skriftligen anmäla sin fordran hos rätten. Mot bevakningarna kan sedan inom viss tid anmärkningar framställas (8 §). Av 9 § framgår att det är förvaltaren, en borgenär som har bevakat en fordran i konkursen och gäldenären som får framställa anmärkning.

text: Enligt

text: 9 kap. 13 §

text: KL ska tvistefrågor som har uppkommit genom framställda anmärkningar och som inte har förlikts handläggas vid ett förlikningssammanträde inför rätten. Vid detta får förvaltaren, borgenärerna och gäldenären föra talan. Till sammanträdet ska förvaltaren, de borgenärer mot vars bevakningar anmärkningar riktats och de som framställt anmärkningar kallas.

text: Vid handläggningen av konkursärenden gäller

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser om tvistemål i tillämpliga delar, om inte annat sägs i

text: konkurslagen

text: 16 kap. 2 §

text: KL).

text: Beträffande rätten att företräda ett dödsbo som avträtts till förvaltning av boutredningsman föreskrivs i

text: 19 kap. 12 § ärvdabalken

text: (ÄB) att boutredningsmannen företräder dödsboet mot tredje man och äger tala och svara i mål som rör boet.

text: När dödsboet förvaltas av boutredningsman får, enligt 19 kap. 12 a §, var och en av delägarna i mål som rör boet väcka och föra talan som part i eget namn men för boets räkning, om övriga delägare är motparter i målet och boutredningsmannen avstår från att föra boets talan.

text: I

text: 34 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) föreskrivs att fråga om hinder för målets upptagande av rätten ska tas upp, så snart anledning förekommer därtill. Rättegångshinder ska av rätten självmant beaktas, om inte annat är stadgat.

text: Bedömning

text: Inledning I ärendet har framkommit att CC och dödsboet efter BB – genom dess boutredningsman – bevakade fordringar i den aktuella konkursen. AA, som var delägare i dödsboet, anmärkte i en skrivelse mot CC:s bevakning. Även konkursförvaltaren anmärkte mot denna fordran liksom mot dödsboets. Tingsrätten kallade sedan AA till det första förlikningssammanträdet.

text: Dagen före sammanträdet kom hon in med skrivelser i vilka hon uppgav att hon ”stödjer konkursförvaltarens anmärkning gällande dödsboets fordran”. AA närvarade sedan vid sammanträdet. Det sammanträdet och även det påföljande sammanträdet avslutades med att tingsrätten beslutade bl.a. att samtliga parter kallades på samma sätt och med samma påföljd till fortsatt sammanträde några veckor senare. Protokollen från sammanträdena sändes till AA. Hon och hennes advokat skickade vid ett par tillfällen in skrivelser till tingsrätten med anledning av det pågående konkursärendet. Frågan om AA var behörig att föra talan i konkursärendet Enligt

text: 9 kap. 9 §

text: KL får, som framgått ovan, förvaltaren, en borgenär som har bevakat en fordran i konkursen och en gäldenär framställa anmärkning mot en bevakning.

text: Borgenär i konkursen var bl.a. dödsboet efter BB, som var avträtt till förvaltning av boutredningsman. Vid detta förhållande är det, som angetts under den rättsliga regleringen, enligt huvudregeln boutredningsmannen som har rätt att företräda dödsboet samt att svara och tala i ett mål som rör boet. Behörigheten att tala och svara i mål som rör boet är inte begränsad till rättegångar vid allmän domstol. Boutredningsmannen äger företräda boet inför alla myndigheter som kan komma att handlägga boets angelägenheter. I förhållande till delägarna får han, liksom annars, vara beredd på klander och ersättningsskyldighet för den händelse delägarnas rätt inte iakttas (Walin, Kommentar till

text: Ärvdabalken

text: , Del II, fjärde uppl., s. 92). Dödsbodelägarna själva däremot kan som regel inte företräda ett dödsbo i boutredningsmannens ställe. Det undantag som framgår av

text: 19 kap. 12 a §

text: ÄB ger i princip endast en enskild delägare rätt att företräda boet i rättegång när denne för talan som kärande (se NJA II 1981 s. 164, jfr vidare Walin, a.a., s. 42).

text: I det aktuella konkursärendet var således boutredningsmannen ensam behörig att företräda dödsboet. Någon rätt för AA att i egenskap av dödsbodelägare företräda dödsboet har därför inte förelegat. Inte heller medför bestämmelsen i 19 kap. 12 a §

text: ÄB att AA kan anses ha rätt att framställa anmärkning för boets räkning. Jag delar därför tingsrättens bedömning att AA inte hade talerätt i det aktuella ärendet och således inte var behörig att framställa anmärkningar mot gjorda bevakningar i konkursen. Tingsrättens handläggning av frågan om AA:s talerätt Det finns inte någon bestämmelse i

text: konkurslagen

text: , som anger hur rätten ska handlägga frågan om en persons behörighet att framställa anmärkning i ett konkursärende.

text: Rättegångsbalkens

text: bestämmelser om tvistemål gäller emellertid i tillämpliga delar för förfarandet. Som exempel på ett område där

text: rättegångsbalkens

text: regelsystem blir gällande har i förarbetena nämnts förhållanden på partssidan (se

text: prop. 1986/87:90 s. 402

text: Att en person har talerätt, dvs. är behörig att vara part i en rättegång rörande den ifrågavarande saken, är en tvingande processförutsättning som ska beaktas av rätten ex officio (jfr Ekelöf m.fl., Rättgång, andra häftet, åttonde uppl., s. 54 f.). Om det brister i denna förutsättning ska rätten med stöd av

text: 34 kap. 1 §

text: RB avvisa käromålet. Enligt min mening måste motsvarande anses gälla beträffande en persons behörighet att framställa anmärkning i ett konkursförfarande. I ett fall som det nu aktuella innebär detta således att rätten självmant ska beakta frågan om en person är behörig att framställa anmärkning mot en bevakad fordran i konkursärendet. Jag vill i sammanhanget understryka att rätten, för att ett ärendes handläggning inte skall tyngas och inblandade aktörer orsakas kostnader i onödan, naturligtvis är skyldig att pröva frågan så snart som möjligt.

text: Det är, i en situation som den förevarande, också av vikt att prövningen görs innan tingsrätten kallar till ett förlikningssammanträde eftersom bl.a. den som framställt en anmärkning ska kallas till detta. En sådan kallelse ska givetvis endast skickas till den som är behörig att framställa anmärkningar. För det fall en domstol anser att det är oklart om behörighet föreligger kan jag i och för sig tänka mig att rätten kan kalla vederbörande för att saken ska kunna avgöras vid sammanträdet.

text: Det har inte framgått av tingsrättens remissvar om den – när anmärkningen från AA kom in i april 2006 – gjorde några överväganden i frågan om hon i egenskap av dödsbodelägare var behörig att framställa anmärkningen. Det framgår emellertid av utredningen att tingsrätten kallade AA till det första förlikningssammanträdet. Tingsrätten har i sitt remissvar inte heller berört om det låg några närmare överväganden bakom denna åtgärd och vilka dessa i så fall var. Jag finner det emellertid inte påkallat med ytterligare utredningsåtgärder i denna del.

text: Tingsrätten borde emellertid, som jag ser det, redan då AA i april 2006 kom in med skrivelsen i vilken hon anmärkte mot den bevakade fordringen, ha tagit upp frågan om hon i egenskap av dödsbodelägare var behörig att framställa anmärkning i konkursärendet. Eftersom tingsrätten ansåg att hon saknade talerätt skulle hennes anmärkning ha avvisats. Jag noterar därvid att tingsrätten inte angett att det skulle ha förelegat någon tveksamhet i frågan. Hon skulle därefter givetvis inte ha kallats till förlikningssammanträdet.

text: Tingsrättens åtgärder under och efter det första förlikningssammanträdet Som framgått kom tingsrätten inte att, vare sig före sammanträdet eller senare under ärendets handläggning, fatta något beslut rörande AA:s talerätt. Enligt EE var skälet till detta att AA inte framställde några ”materiella yrkanden” vid sammanträdet och att hon inte heller påkallade något beslut i fråga om talerätten samt att tingsrätten efter diskussioner vid det första förlikningssammanträdet utgick ifrån att det för samtliga närvarande jurister var ”underförstått” att rätten inte skulle tillåta AA att föra en materiell talan. Tingsrätten har i sitt remissvar vidare anfört att frågan om AA:s talerätt vid tiden för förlikningssammanträdena var rättskraftigt avgjord av hovrätten och att tingsrätten inte hade att ändra den bedömningen.

text: Frågan om en person är behörig att föra talan i ett fall som det aktuella ska, som framgått ovan, beaktas självmant av rätten. Med hänsyn till att tingsrätten uppgett att AA inte begärde uttryckligt besked om talerätten vill jag understryka att det naturligtvis inte åligger den som vill föra talan att påkalla ett beslut i en sådan fråga.

text: AA har å sin sida uppgett att hon inte insett att hon inte fick föra talan i ärendet. Hennes efterföljande agerande, bl.a. det förhållandet att hon inställde sig till ytterligare ett förlikningssammanträde och att hon och hennes advokat skickade in skrivelser för kännedom till tingsrätten, visar också att hon var av uppfattningen att hon hade rätt att föra talan i konkursärendet.

text: Det är naturligtvis rättens skyldighet att genom frågor och påpekanden reda ut de oklarheter som kan tänkas föreligga i frågan om huruvida en person är behörig att föra talan i t.ex. ett konkursärende. Oklarheter i fråga om partsställningen i ett mål eller ärende måste redas ut och kan inte tillåtas att hållas svävande genom att domstolen anser sig kunna utgå från att det är underförstått vad som gäller. Även med beaktande av att AA var biträdd av en advokat anser jag att tingsrätten, i den uppkomna situationen, vid sammanträdet uttryckligen borde ha klargjort om AA stod kvar vid sin anmärkning och – om så var fallet – också ha fattat ett beslut i frågan om hennes talerätt i ärendet. Tingsrätten var dessutom i alldeles särskilt hög grad skyldig att klargöra AA:s inställning i denna del med hänsyn till att tingsrätten, enligt min mening felaktigt, hade kallat AA i egenskap av anmärkande till sammanträdet.

text: Tingsrätten har uppgett att frågan om AA:s talerätt vid tiden för förlikningssammanträdena var rättskraftigt avgjord av hovrätten, något som tingsrätten inte haft rätt att ändra. Enligt min mening kan det ifrågasättas om det förhållandet att hovrätten förklarat att AA inte hade rätt att överklaga tingsrättens konkursbeslut också har inneburit att frågan om hennes rätt att framställa anmärkning i det pågående konkursärendet kan anses rättskraftigt avgjord. Oavsett hur det förhåller sig med den saken anser jag emellertid, i enlighet med vad som ovan anförts, att tingsrätten varit skyldig att uttryckligen ta upp frågan om AA:s rätt att framställa anmärkning och – för det fall hon vidhöll sin anmärkning – fatta ett beslut i frågan.

text: Jag konstaterar slutligen att det framstår som svårförståeligt att tingsrätten inte ens vid det andra sammanträdet tog upp frågan om talerätten med AA Redan det förhållandet att AA, som är bosatt i Portugal, inställde sig till sammanträdet medför enligt min mening att tingsrätten rimligen borde ha förstått att AA eventuellt inte insett att hon inte hade rätt att föra talan i ärendet. Jag finner det vidare anmärkningsvärt att tingsrätten inte heller senare, inte minst med beaktande av vad som framgick av skrivelsen som inkom till tingsrätten den 18 september 2006, på något sätt agerade i ärendet för att klargöra de oklarheter som uppenbarligen förelåg.

text: Sammanfattningsvis anser jag att tingsrätten förtjänar kritik för sin bristande handläggning av frågan om AA:s rätt att i egenskap av dödsbodelägare föra talan i konkursärendet.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Trafiknämnden i Region Stockholm för långsam handläggning av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar

sammanfattning: Två personer begärde vid flera tillfällen ut en stor mängd e-post från Trafiknämnden i Region Stockholm. JO konstaterar att trafiknämndens handläggning har präglats av påtagliga och allvarliga brister. Bristerna tyder enligt JO på att det hos nämnden inte finns tillräckliga kunskaper om tryckfrihetsförordningens skyndsamhetskrav och andra grundläggande regler för utlämnande av allmänna handlingar. JO uttalar att det med tanke på de fel som uppstod tidigt under handläggningen och de påstötningar som personerna gjorde med anledning av felen är mycket anmärkningsvärt att nämnden inte gjorde större ansträngningar för att hantera personernas begäran korrekt. JO är sammantaget mycket kritisk till trafiknämndens hantering.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 juli 2021 framförde AA och BB klagomål mot Trafiknämnden i Region Stockholm. I anmälan med komplettering jämte bifogad e-postkorrespondens med trafiknämnden framkom i huvudsak följande.

text: Anmälarna är biträdande jurister vid en advokatbyrå. Den 17 mars 2021 begärde BB hos nämnden att få del av kopior av all e-postkorrespondens som förekommit till och från tre personers e-postadresser under en viss tid. Efter flera påminnelser skickade trafiknämnden den 19 april 2021 ut e-postloggar för de aktuella e-postadresserna. Loggarna avsåg endast skickad e-post och var dessutom redigerade.

text: Efter flera påpekanden om att det inte var förenligt med lag att redigera en e-postlogg före utlämnande och att deras ursprungliga begäran fortfarande inte prövats, lämnade trafiknämnden den 17 maj 2021 ut oredigerade loggar. Även denna gång avsåg dock loggarna enbart skickad e-post. Den 3 juni 2021 begärde AA ut ca 2 500 specificerade e-brev från de loggar som lämnats ut. Han

text: påminde samtidigt om att begäran alltjämt inte prövats och att det över huvud taget inte hade skickats någon logg över mottagen e-post till dem.

text: Efter ytterligare en påminnelse lämnades 37 e-brev ut den 18 juni 2021, men de flesta e-brev som omfattades av begäran uppgavs ha gallrats. AA och BB har därefter vid flera tillfällen begärt upplysningar om när dessa meddelanden skulle ha gallrats utan att få annat svar än att gallringen följt myndighetens dokumenthanteringsplan. Även dokumenthanteringsplanen begärdes ut, men det dröjde drygt två månader innan den lämnades ut. Den 17 september 2021 lämnade trafiknämnden ut loggar även för mottagen e-post. Den 12 oktober

text: 2021 hade inga e-brev utöver de från den 18 juni 2021 lämnats ut.

text: Utredning

text: JO begärde att trafiknämnden skulle yttra sig. Trafiknämnden beslutade den

text: 15 februari 2022 att lämna ett yttrande till JO. Efter att ha redogjort för ärendets handläggning och för synpunkter från flera tjänstemän och konsulter som deltagit i handläggningen, redovisade nämnden följande bedömning.

text: Trafiknämnden och TF [trafikförvaltningen, JO:s anm.] strävar alltid efter att ha så hög transparens som möjligt utan att lämna ut information som omfattas av sekretess. När en begäran om allmän handling inkommer ska den alltid behandlas skyndsamt enligt gällande lag. För att säkerställa att bestämmelserna om utlämnande av allmänna handlingar följs genomgår varje nyanställd hos TF en särskild utbildning som avhandlar allmänna handlingars status och regler om offentlighet och sekretess. TF har också upprättat ett styrdokument, ”Rutin för allmänna handlingar”, som de anställda ska följa vid hanteringen av allmänna handlingar. Dokumentet beskriver tillämpliga regler och ger klara anvisningar för hur en anställd ska agera när olika frågor om offentlighet och sekretess aktualiseras. Dokumentet bifogas […].

text: I förevarande fall kan emellertid följande brister konstateras. − Begäran om utlämnande nådde inte rätt handläggare förrän den 13 april 2021. Handläggningen försenades med anledning av att TF under den aktuella perioden bytte IT-leverantör och problem uppstod med att skapa den logg man enligt gällande rutin alltid lämnar ut som ett första steg när en begäran omfattar ett stort antal mail. − Den har inte helt kunnat utrönas varför den logg som först lämnades ut hade redigerats före utlämnandet. Av utredningen framgår att redigeringen skett i enlighet med de anvisningar som gäller allmänt för utlämnande av allmänna handlingar. Att anvisningarna inte gäller för själva loggen utan att denna skulle ha lämnats ut oredigerad har inte uppfattats av de handläggare som hanterade begäran. Att en felaktig logg lämnades ut bidrog till att utlämnandet försenades. − En oredigerad logg och ett utlämnande av de mail som då fanns kvar efter gallring har därefter lämnats ut. Det kan konstateras att handläggningen i förevarande fall brustit i förhållande till 2 kap. 16 2 st. §

text: tryckfrihetsförordningen

text: , vilket trafiknämnden beklagar. Att så har skett är olyckligt. De brister som har förekommit i handläggningen kan härledas främst till tekniska problem i samband med en övergång av förvaltningens IT-stöd till en ny leverantör och på missuppfattning om vilka rutiner som gäller vid utlämnande av allmänna handlingar. TF kommer med anledning härav att överväga att utöka sina utbildningsinsatser.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Offentlighetsprincipen innebär att verksamheten hos staten och kommunerna i stor utsträckning är öppen för insyn och kontroll från allmänheten. Principen anses vara en garanti för rättssäkerheten samt för effektiviteten i förvaltningen och folkstyret. Den är därigenom också ägnad att främja allmänhetens förtroende för myndigheterna.

text: Offentlighetsprincipen tar sig olika uttryck. Den kanske mest betydelsefulla formen av offentlighet, som också har fått den fastaste utformningen i lag, är allmänhetens rätt att ta del av en myndighets allmänna handlingar. Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. (Jfr Sigurd Heuman,

text: Tryckfrihetsförordningen

text: , kommentaren till

text: 2 kap.

text: , Lexino 2022-07-29 [JUNO].)

text: En begäran om att få del av en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt (se

text: 2 kap. 16 §

text: TF). JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i frågan om huruvida en handling kan lämnas ut normalt bör ges samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen kan lämnas ut. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material (se t.ex.

text: JO 2017/18 s. 184

text: Med gallring avses att handlingar sorteras ut och förstörs. Att allmänna handlingar under vissa förutsättningar får gallras framgår av

text: 10 § första stycket arkivlagen

text: . JO har i ett flertal beslut uttalat att en handling som har begärts ut inte får förstöras innan utlämnandefrågan har prövats och ett eventuellt beslut att inte lämna ut handlingen har fått laga kraft (se t.ex.

text: JO 2017/18 s. 178

text: och JO 1998/99 s. 503, jfr även JO 2022/23 s. 228).

text: Bedömning

text: Trafiknämndens hantering av anmälarnas begäran BB:s begäran den 17 mars 2021 avsåg all e-postkorrespondens till och från tre personers e-postadresser sedan den 1 juni 2020. Det dröjde en månad innan nämnden hanterade begäran och då genom att anmälarna fick vissa e-postloggar. Loggarna avsåg dock endast utgående e-post och var dessutom ofullständiga, eftersom uppgifter om vissa e-brev hade redigerats bort.

text: Nämnden har uppgett att rutinen är att först lämna ut en e-postlogg när en begäran avser en stor mängd e-post. Nämnden har också uppgett att den långsamma handläggningen delvis berott på att ett byte av it-leverantör gjort det svårt att få fram e-postloggar.

text: Jag vill med anledning av det som nämnden fört fram understryka att BB:s ursprungliga begäran inte avsåg någon e-postlogg. Det kan i och för sig vara godtagbart att en myndighet som får in en begäran om utlämnande av ett omfattande material upplyser den enskilde om materialets omfattning samt ger honom eller henne möjlighet att avgränsa sin begäran eller att ange i vilken

text: ordning han eller hon vill att myndigheten ska pröva om handlingarna kan lämnas ut. Om den enskilde inte avgränsar sin begäran är myndigheten skyldig att pröva om samtliga begärda handlingar kan lämnas ut (jfr mitt beslut den 19 november 2021 med dnr 7363-2019).

text: En rutin att i ett första steg lämna ut en e-postlogg förutsätter dessutom enligt min mening att det inte tar längre tid än någon eller på sin höjd några dagar att ta fram en sådan logg. Så snart det stod klart för nämnden att arbetet med att ta fram loggen skulle ta längre tid än så, borde den därför i stället ha påbörjat handläggningen av begäran om utlämnande av de efterfrågade e-breven. Vidare är det givetvis inte acceptabelt att en myndighet lämnar ut loggar som är ofullständiga utan att tydligt upplysa om detta.

text: Redan nämndens inledande handläggning var således behäftad med flera brister. Det dröjde därefter ytterligare en månad innan trafiknämnden skickade ut en fullständig logg över utgående e-post. När några av de begärda e-breven lämnades ut den 18 juni 2021 hade det gått tre månader sedan BB:s ursprungliga begäran gjordes. När det gäller inkommen e-post dröjde det ytterligare nästan tre månader innan någon logg lämnades ut. Det hade då gått ett halvår sedan BB:s ursprungliga begäran.

text: Av anmälan med kompletteringar samt av trafiknämndens remissvar framgår att anmälarna vid ett flertal tillfällen skickat påminnelser eller angett vilka e-brev som de velat att trafiknämnden skulle prioritera. Jag noterar särskilt att anmälarna den 3 juni 2021 begärde ut e-brev utifrån de loggar som då hade skickats till dem. Trots detta och trots att handläggningen fram till dess inte bedrivits med den skyndsamhet som hade kunnat krävas, dröjde det ytterligare två veckor innan några handlingar lämnades ut. Det är i sig anmärkningsvärt. Det är än mer anmärkningsvärt att myndigheten inte ens i detta skede levde upp till

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav. I stället tog handläggningen ytterligare tre månader.

text: Nämndens handläggning har sammanfattningsvis varit behäftad med mycket stora brister.

text: Trafiknämnden har uppgett att dessa brister delvis berott på missuppfattningar om vilka rutiner som gäller vid utlämnande av allmänna handlingar. Det bekräftas av de uppgifter om handläggningen som såväl nämnden som AA och BB har lämnat. Exempelvis begärde AA den 28 juni 2021 att få del av trafiknämndens dokumenthanteringsplan. Det kan knappast ha krävts några särskilt ingående överväganden för att konstatera att den kunde lämnas ut. Den borde därför ha lämnats ut omedelbart. I stället kom den att lämnas ut först den 14 september 2021.

text: Gallring När det gäller anmälarnas synpunkter på myndighetens gallring av e-post kan jag först konstatera att jag inte har tillgång till något underlag som gör det

text: möjligt för mig att bedöma när gallringen har skett. Det framstår som tveksamt om ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle kunna leda till att den frågan besvaras. Jag har därför avstått från att utreda frågan ytterligare.

text: Det är möjligt att delar av gallringen har ägt rum före BB:s ursprungliga begäran den 17 mars 2021. Jag har inte anledning att gå närmare in på om det funnits förutsättningar för gallring före den tidpunkten. När det däremot gäller eventuell gallring efter den 17 mars 2021 vill jag framhålla följande.

text: Så snart trafiknämnden fick del av BB:s ursprungliga begäran borde den ha vidtagit åtgärder för att säkerställa att inga ytterligare e-brev gallrades som kunde omfattas av begäran. Det gäller oavsett om rutinen med att som ett första steg lämna ut e-postloggar skulle ha tillämpats eller inte. Jag kan konstatera att trafiknämnden i sitt remissvar inte har redogjort för några åtgärder som vidtagits för att undvika att e-brev gallrades efter det att utlämnandeframställningen kom in. Nämndens redogörelse för handläggningen tyder snarast på inga sådana åtgärder vidtogs. Om det fick till följd att e-post gallrades innan det prövats om den kunnat lämnas ut, är det såklart oacceptabelt.

text: I denna del noterar jag avslutningsvis att anmälarna vid ett flertal tillfällen frågat när meddelandena skulle ha gallrats och att myndigheten i de e-brev som jag har haft tillgång till inte har besvarat frågan, vilket får anses stå i strid med myndigheters serviceskyldighet (se

text: 6 § förvaltningslagen

text: Avslutande synpunkter Utredningen visar sammanfattningsvis att handläggningen av anmälarnas begäran om utlämnande av allmänna handlingar präglats av påtagliga och allvarliga brister. Bristerna tyder på att det hos trafiknämnden inte finns tillräckliga kunskaper om skyndsamhetskravet i

text: 2 kap. 16 §

text: TF och om andra grundläggande regler för utlämnande av allmänna handlingar. Mot bakgrund av att ett antal tjänstemän och konsulter har deltagit i handläggningen av BB:s och AA:s utlämnandeframställningar, ligger det nära till hands att anta att kunskapsbristerna är förhållandevis utbredda.

text: En begäran om utlämnande av allmänna handlingar ska självfallet handläggas på det sätt som

text: tryckfrihetsförordningen

text: kräver och även i övrigt på ett korrekt sätt. När handläggningen som i det här fallet uppvisar stora brister, innebär det en begränsning av offentlighetsprincipen och riskerar dessutom att skada allmänhetens förtroende för myndigheten. Med tanke på de fel som uppstod tidigt i handläggningen och de påstötningar som anmälarna gjorde med anledning av detta är det mycket anmärkningsvärt att trafiknämnden inte gjorde större ansträngningar för att korrekt hantera anmälarnas begäran.

text: Jag är sammantaget mycket kritisk till trafiknämndens hantering. Jag förutsätter att nämnden kommer att vidta verkningsfulla åtgärder för att komma till rätta med de brister som jag pekat på.

text: AA och BB har i sina kommentarer till trafiknämndens remissvar lämnat ett flertal nya uppgifter. Jag har dock valt att inte utreda dem närmare. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna val
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Anmälan mot Valnämnden i Järfälla kommun för att valsedlar inte tillhandahållits på ett likformigt sätt

sammanfattning: Valsedlar har placerats i ställ som sett likadana ut och har stått i anslutning till varandra. Vid varje ställ har det funnits en skylt som angett vilken kategori av valsedlar som placerats i stället. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att valsedlarna har tillhandahållits på ett sätt som för de röstande framstått som olikformigt. Det finns därför inte någon grund för kritik mot valnämnden.

text: (Se även JO:s beslut 5127-2010, 5161-2010 och 5260-2010)

text: Anmälan

text: AA, Piratpartiet, framförde i en anmälan till JO klagomål mot Valnämnden i Järfälla kommun för att valsedlar inte hade tillhandahållits på ett likformigt sätt vid valet 2010. I anmälan angavs att det i kommunens vallokaler hade funnits tre separata valsedelsställ. Dessa hade försetts med var sin rubrikskylt; ”partivalsedlar”, ”namnvalsedlar” och ”övriga partier”. Valsedlar för partier som inte var representerade i Järfälla kommunfullmäktige hade förpassats till valsedelsstället med skylten övriga partier, trots att det fanns plats för dem i de två andra ställen. Stället för övriga partier hade dessutom placerats flera decimeter från de andra ställen.

text: Utredning

text: Valnämnden i Järfälla kommun anmodades att yttra sig över anmälan. I valnämndens yttrande anfördes följande avseende valsedlarnas placering.

text: För att uppnå enhetlighet gällande placering av valsedlar fattade valnämnden beslut om ordningen bland valsedlar den 24 augusti 2010, § 26 (dnr vln 2010/19). Enligt beslutet skulle valsedlar placeras i valsedelsställ i ordningen M, FP, KD, C, S, MP, V, SD, samt blanka. Ett valsedelsställ reserverades för partivalsedlar och ett för namnvalsedlar samt övriga partiers valsedlar. Beslutet vägleddes av Valmyndighetens instruktioner i handboken för kommunerna och handledningarna för röstmottagare. [---] Syftet med valnämndens beslut var att varje röstningslokal och vallokal skulle förses med två valsedelsställ för placering bredvid varandra. Partivalsedlar skulle läggas i första valsedelsstället, och namnvalsedlar från samma partier skulle läggas i andra

text: valsedelsstället i samma ordning. I de nedersta raderna i andra valsedelsstället skulle sedan övriga partier kunna lägga sina eventuella valsedlar i bokstavsordning. Valnämndskansliet bedömde inledningsvis att detta utrymme borde vara tillräckligt för namnvalsedlar samt övriga partiers valsedlar. Om övriga partiers valsedlar skulle uppgå till en sådan mängd att dessa inte skulle rymmas i andra valsedelsstället kunde ett tredje valsedelsställ med kort varsel levereras från valnämndskansliets förråd. En affisch som illustrerade ordningen bland valsedlar trycktes upp för att hängas i röstnings- och vallokalerna, och även valnämndens beslut fanns distribuerat till röstmottagarna. Erfarenheterna från förtidsröstningen, som inleddes den 1 september, visade dock att två valsedelsställ inte var tillräckligt – det fanns helt enkelt inte plats för övriga partiers valsedlar överallt. Valnämndskansliet bedömde därför att samtliga röstnings- och vallokaler skulle utrustas med ett tredje valsedelsställ redan från början, i stället för att detta skulle rekvireras i efterhand. För att tydliggöra för väljarna och partifunktionärerna vilken typ av valsedlar respektive valsedelsställ innehöll togs även tre skyltar fram: Partivalsedlar, Namnvalsedlar, samt Övriga partier. Dessa avsågs att anslås ovanför respektive valsedelsställ.

text: Avseende AA klagomål anförde nämnden följande i sitt yttrande.

text: Anmälaren gör inledningsvis gällande att valsedelsstället med övriga partiers valsedlar placerats åtskilt från de övriga valsedelsställen. Valnämndskansliet delar inte denna uppfattning. Under valdagen den 19 september besöktes samtliga 36 vallokaler av valsamordnaren eller kommunjuristen. I några enstaka fall rättades smärre brister i exponeringen av valsedlar till, men i det stora flertalet fall bedömdes hanteringen av valsedlarna uppfylla kraven på likformig exponering. Vidare hävdar anmälaren att valsedelsexponeringen varit ojämlik så till vida att skyltar anslagits som indikerade vilken typ av valsedlar respektive valsedelsställ innehöll. Nämnda ordning beslutades för att uppnå likformighet i kommunens alla röstnings- och vallokaler, samt för att underlätta för väljarna och partifunktionärerna att ta och placera ut valsedlar. Uppdelningen av valsedlarna i olika kategorier har sålunda enbart haft med valets administration att göra. Valnämndskansliet har svårt att se att denna uppdelning har inneburit en olikformig exponering då valsedelsställen stått uppställda intill varandra. Avslutningsvis menar anmälaren att röstmottagarna brustit i hanteringen av valsedlar på så vis att de använt det tredje valsedelsstället trots att två valsedelsställ borde ha räckt. För det första bedömde valnämndkansliet att två valsedelsställ generellt inte räckte till på grund av den stora mängden olika valsedlar. För det andra var inte beslutet från valnämnden formulerat så att användningen av två eller tre valsedelsställ var tvingande; den bedömningen överläts till röstmottagarna i respektive vallokal. Att sedan i princip samtliga vallokaler kom att använda sig av tre valsedelsställ i stället för två kan inte valnämndskansliet se som ett problem. Efter valet genomförde valnämndskansliet en enkätundersökning bland röstmottagarna. Där framkom att i princip samtliga röstmottagare var positiva till att ett beslut om ordningen bland valsedlarna togs fram då detta ansågs förhindra onödiga diskussioner om vilken ordning valsedlarna skulle ligga i. Den generella bilden var också att beslutet var tillräckligt tydligt, lätt att förstå och förklara, samt att det respekterades av partifunktionärerna. Ett tiotal fall noterades där partifunktionärer tagit upp beslutet till diskussion eller inte respekterat detta. Användningen av ett tredje valsedelsställ för övriga partier har dock inte uppfattats som ett problem.

text: Avslutningsvis redovisades följande bedömning.

text: Valnämndskansliet bedömer att Järfälla kommun har presenterat alla valsedlarna på ett likformigt sätt, på en och samma plats. Alla valsedlar har varit placerade på

text: samma ställe och har varit lätta att hitta och ta för väljarna. Någon faktisk åtskillnad mellan valsedlarna har inte gjorts.

text: Till sitt yttrande hade valnämnden fogat nämndens beslut om ordningen bland valsedlarna vid 2010 års val och informationsmaterial avseende detta.

text: AA kommenterade valnämndens yttrande och vidhöll därvid vad han tidigare anfört. Han gav även in ett antal fotografier som utvisade hur valsedlarna hade varit placerade den aktuella dagen.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: I

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: finns en bestämmelse om utläggning av valsedlar i anslutning till röstmottagningsställen. Den har följande lydelse.

text: I anslutning till ett röstmottagningsställe skall det ordnas en lämplig plats där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får en sådan plats i stället ordnas inne i lokalen. På denna plats skall väljarna ha tillgång till 1. valsedlar med enbart valbeteckning, 2. valsedlar med parti- och valbeteckning a) för val till riksdagen samt landstings- och kommunfullmäktige för varje parti som vid något av de två senaste riksdagsvalen har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet, b) för val till landstings- och kommunfullmäktige för varje parti som redan är representerat där och som inte uppfyller kraven i a ovan, när det gäller röstmottagningsställen inom det landsting eller den kommun där partiet är representerat, 3. valsedlar med parti- och valbeteckning för val till Europaparlamentet för varje parti som vid något av de två senaste valen till Europaparlamentet har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet eller valsedlar med parti- och valbeteckning samt uppgifter om kandidater om ett sådant parti deltar med endast en valsedel. De partier som deltar i valen skall också kunna lägga ut sina valsedlar på denna plats. [---]

text: Bedömning

text: Vallagens

text: regler om hur valsedlar ska läggas ut i anslutning till röstmottagningsställen har behandlats i ett tidigare beslut, se JO 2010/11 s. 284, dnr

text: . Där hade de valsedlar som valnämnden ansvarade för placerats i pappställ medan övriga partier hade hänvisats till att lägga ut sina valsedlar direkt på ett bord, som stod på en annan plats, lite undanskymt. Detta föranledde kritik. I beslutet sägs bl.a.:

text: Enligt

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: ska det, som framgått, i anslutning till ett röstmottagningsställe ordnas ”en lämplig plats” där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får ”en sådan plats” i stället ordnas inne i lokalen. På ”denna plats” ska övriga partier också kunna lägga ut sina valsedlar. Uppdelningen av

text: valsedlarna i två kategorier är enbart betingad av praktiska skäl, som har med valets administration att göra. För de röstande är den utan intresse. Det finns således inget skäl för valförrättaren att synliggöra en skillnad mellan de två kategorierna av valsedlar, exempelvis genom att förbehålla ett särskilt valsedelsställ för den ena gruppen. Tvärtom är det från objektivitetssynpunkt angeläget att någon åtskillnad av det slaget inte görs, jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Alla valsedlar ska med andra ord tillhandahållas på ett likformigt sätt, på en och samma plats. Exakt hur det ska ske är en praktisk fråga, men utgångspunkten ska vara att valsedelspresentationen för de röstande framstår som likformig.

text: Det bör observeras att dessa uttalanden gjordes mot bakgrund av att valsedelsställ i den aktuella röstningslokalen endast användes för en grupp av valsedlar. I det ärende som här bedöms har alla valsedlar placerats i ställ. Dessa har sett likadana ut och har stått placerade i anslutning till varandra. Vid varje ställ har det funnits en skylt som angett vilken kategori av valsedlar som placerats i stället. Någon annan åtskillnad mellan valsedlarna har inte gjorts. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att valsedlarna har tillhandahållits på ett sätt som för de röstande framstått som olikformigt. Någon anledning till kritik mot valnämnden föreligger därför inte.