avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Tidsfrist

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en intagen har vistats i häkte under två månader i väntan på plats i anstalt

sammanfattning: En intagen fick vistas i häkte under två månader i avvaktan på en plats vid riksmottagningen, anstalten Kumla. Enligt reglerna i strafftidslagen får en dömd person tas in i häkte i anslutning till att verkställigheten av ett fängelsestraff påbörjas, bl.a. i avvaktan på anstaltsplacering. I 10 § uppställs vissa tidsfrister. Dessa innebär att tiden i häkte inte får vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl. Även om sådana skäl finns får tiden inte vara längre än 30 dagar. JO konstaterar i beslutet att det inte finns några undantag från den sistnämnda fristen. Kriminalvården har förklarat att anledningen till att den intagne fick vistas i häkte under en längre tid var att det vid tillfället inte fanns tillräcklig platskapacitet eller resurser vid riksmottagningen i anstalten Kumla i förhållande till antalet dömda som skulle placeras där. Den intagne kunde inte heller placeras i en annan anstalt i passande säkerhetsklass på grund av platsbrist. JO ser mycket allvarligt på dessa uppgifter och konstaterar att tidsfristen om 30 dagar är absolut och får inte överskridas. Det som Kriminalvården har anfört utgör därför inte skäl för överskridande. Kriminalvården får allvarlig kritik för behandlingen av den intagne i detta avseende. Enligt JO har de åtgärder som Kriminalvården vidtagit för att komma till rätta med väntetiderna på området inte varit tillräckliga. Problemet med att intagna blir kvar i häkte i avvaktan på en anstaltsplacering är inte löst och den absoluta tidsfristen i 10 § strafftidslagen upprätthålls inte, vilket JO anser är synnerligen bekymmersamt. Hon kommer därför att utreda frågan vidare i ett särskilt initiativärende. Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet finner JO också anledning att uppmärksamma regeringen på situationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 oktober 2020 framförde AA klagomål mot Kriminalvården. Han anförde i huvudsak följande.

text: Han har vistats i häkte sedan den 28 januari 2020. Trots att hans fängelsestraff är verkställbart kan han inte placeras i anstalt på grund av platsbrist. Han har i stället blivit kvar i häkte utan möjlighet att delta i vare sig utbildning eller programverksamhet.

text: Utredning

text: En föredragande vid JO hämtade den 6 november 2020 in muntliga upplysningar från häktet Sollentuna. Av uppgifterna framgick bl.a. följande. AA påbörjade sin verkställighet den 17 september. Han vistades dock fortfarande i häktet i avvaktan på plats vid riksmottagningen, anstalten Kumla. Häktet Karlstad anmälde honom till kön till riksmottagningen den 18 september.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från placeringssektionen vid Kriminalvårdens huvudkontor och från region Mitt, som i sin tur har inhämtat uppgifter från anstalten Kumla. Av uppgifterna har i huvudsak följande framkommit. AA dömdes i augusti 2020 till fängelse fyra år och sex månader … AA hade inte fyllt 21 år när brottsligheten begicks. AA var placerad i häktet Karlstad när domen blev verkställbar den 17 september 2020. Dagen därpå sände häktet Karlstad en anmälan via e-post till riksmottagningen vid anstalten Kumla om att AA skulle placeras där. AA förflyttades den 21 september 2020 från häktet Karlstad till häktet Sollentuna. Placeringsansvarig vid riksmottagningen bokade på morgonen den 18 november 2020 plats för AA i riksmottagningen och häktet Sollentuna gjorde en transportbeställning drygt tio minuter därefter. Inget annat har framkommit än att riksmottagningen i samband med bokningen kontaktade häktet Sollentuna via e-post. Sedan den 19 november 2020 är AA placerad i riksmottagning. Inga formella beslut om placering i riksmottagning har dock fattats. Placeringssektionen har per den 29 januari 2021 ännu inte öppnat något ärende eller praktiskt påbörjat någon handläggning eftersom utredningen från riksmottagningen ännu inte är färdigställd. Orsaken till den långa vistelsetiden i häkte efter att domen blev verkställbar berodde på att det inte fanns tillräckligt med platser eller resurser vid riksmottagningen i förhållande till det stora antalet dömda som skulle placeras där. Gällande just AA behövde särskild hänsyn tas till klientkonstellationen innan placering kunde ske. Detta kan i viss mån ha påverkat väntetiden på ett negativt sätt. När det generellt gäller situationen för intagna som ska placeras i riksmottagning kan följande nämnas. Kriminalvården har för närvarande en mycket ansträngd beläggningssituation och det råder en omfattande platsbrist inom myndigheten. Detta har på senare tid föranlett att placering i riksmottagning har fördröjts för många intagna, som därför varit tvungna att invänta sådan placering i häkte eller på annan plats. För att komma tillrätta med de långa väntetiderna fattade Kriminalvårdens generaldirektör den 2 november 2020 beslut om en förändrad ordning för placering i riksmottagning och beslut om särskilda villkor. Beslutet är tidsbegränsat och gäller längst till och med den 31 mars 2021. Enligt beslutet ska placering i riksmottagning inför beslut om särskilda villkor, med undantag från vad som anges i 2 kap. 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ), FARK Fängelse, inte ske för vissa intagna. Arbete pågår internt för att ta fram en permanent ordning som ska gälla framöver och som har till syfte att effektivisera handläggningen, att möjliggöra för ett utredningsförfarande som är bättre anpassat till den intagnes individuella förutsättningar och behov samt att frigöra platser i bl.a. häkte. Arbetet med detta bedrivs i krisledningsstaben för hantering av platsbristen vid Kriminalvårdens

text: anstalter och häkten. Ett förslag rörande ändring av FARK Fängelse i detta avseende är för närvarande under beredning inom myndigheten. I början av november 2020 fanns det 84 personer som påbörjat sin verkställighet men fortfarande förblev kvar i häkte i väntan på plats i riksmottagning eller som häktet genom tillfälligt beslut placerat i någon anstalt i säkerhetsklass 1 i väntan på sådan plats. Till följd av beslutet den 2 november 2020 har antalet intagna som inväntat plats sjunkit från 84 personer per den 30 oktober 2020 till 60 personer per den 13 november 2020 respektive 33 personer per den 8 januari 2021. Även antalet nyanmälningar av intagna som ska placeras i riksmottagning har sjunkit till följd av de ändrade placeringskriterierna, vilket även påverkat väntetiderna i positiv riktning. I december 2020 var väntetiden för placering i riksmottagning ca 40 dagar.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 7 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att för en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år ska det, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller 1. placering i anstalt, 2. vistelse utanför anstalt enligt 10 kap. 1 och 2 §§, och 3. särskilda utslussningsåtgärder enligt 11 kap. 1 §. Av 1 kap. 8 § första stycket FäL framgår att prövning av vilka särskilda villkor som ska gälla för verkställigheten enligt 7 § ska ske så snart verkställigheten påbörjas eller annars när det finns behov av det. Villkoren ska omprövas när det finns anledning till det. Av

text: 8 § strafftidslagen (2018:1251)

text: framgår bl.a. följande. Om en dömd är häktad när fängelsestraffet är verkställbart, ska verkställigheten påbörjas omedelbart där han eller hon förvaras. Om den dömde inte förvaras i kriminalvårdsanstalt när verkställigheten enligt första stycket påbörjas, ska han eller hon överföras till kriminalvårdsanstalt för fortsatt verkställighet. Enligt

text: 9 § första stycket strafftidslagen

text: får en dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff i anslutning till det tas in i häkte 1. i avvaktan på anstaltsplacering, eller 2. om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Enligt

text: 10 § första stycket strafftidslagen

text: får tiden i häkte med stöd av 9 § första stycket inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än trettio dagar. Av 2 kap. 4 § FARK Fängelse framgår bl.a. att en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år och som vistas i häkte när domen blir verkställbar ska placeras i riksmottagning för utredning inför beslut om särskilda villkor, om det inte finns särskilda skäl mot det.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Utredningen har visat att AA var placerad i häkte i drygt två månader efter att hans dom blev verkställbar. Orsaken till den oacceptabelt långa vistelsetiden i häkte var att det inte fanns tillräcklig platskapacitet eller resurser vid riksmottagningen i förhållande till det antal dömda som skulle placeras där. Anledningen till att AA inte tillfälligt placerades i anstalt i avvaktan på placering i riksmottagningen berodde på att det rådde brist på anstaltsplatser i samtliga anstalter i säkerhetsklass 1. I AA:s fall behövde vissa särskilda hänsyn tas, vilket kan ha påverkat väntetiden negativt. Det har, utöver den långa väntetiden, inte

text: framkommit något som tyder på att AA:s ärende om placering i riksmottagning har handlagts felaktigt. Kriminalvården har under hösten 2020 vidtagit åtgärder för att komma tillrätta med de långa väntetiderna, bl.a. så har placeringskriterierna för vilka intagna som ska placeras vid riksmottagning ändrats och handläggningen av placeringsärendena effektiviserats. Åtgärderna har lett till att väntetiderna har förkortats och att antalet intagna som inväntar placering i riksmottagning har sjunkit. AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. att han hade varit på riksmottagningen under tre månader utan att få påbörja sin utredning. Vidare begärde han att hans strafftid skulle sättas ned med hänsyn till att han hade vistats i häkte för länge.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet. Jag noterar att 2 kap. 4 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse sedan den 1 maj 2021 har följande lydelse: En intagen som ska meddelas särskilda villkor för verkställigheten enligt

text: 1 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: får inför beslutet, eller inför omprövning av beslut, placeras i anstalt för fördjupad villkorsutredning, om behov av en sådan utredning finns.

text: Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår bl.a. att behov av en fördjupad villkorsutredning föreligger om det saknas tillräckligt underlag avseende den intagne inför prövningen av vilka särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga för verkställigheten. Ett sådant behov föreligger normalt för en intagen som är dömd för sexualbrott eller våldsbrott, har koppling till ett kriminellt nätverk eller organiserad brottslighet, är under 21 år, har en strafftid om sex år eller mer eller har återfallit i allvarlig eller omfattande brottslighet. För en intagen som dömts till utvisning föreligger normalt inte ett behov av fördjupad villkorsutredning.

text: Bedömning

text: Vad JO inte prövar JO ska bl.a. kontrollera om myndigheterna har följt de regler som gäller för hur ärenden ska handläggas. JO brukar däremot inte uttala sig om myndigheternas bedömningar och beslut i sakfrågor. JO kan inte heller ändra eller upphäva myndigheters beslut, t.ex. Kriminalvårdens strafftidsbeslut.

text: Särskilt om vissa frister i

text: strafftidslagen

text: Som Kriminalvården har redovisat får enligt

text: 9 § strafftidslagen (2018:1251)

text: 10 §

text: uppställs vissa tidsfrister. Dessa innebär att tiden i häkte inte får vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl. Även om sådana skäl finns får tiden inte vara längre än 30 dagar. Det finns inte några undantag från den sistnämnda fristen.

text: I förarbetena har som exempel på när det kan anses föreligga särskilda skäl att överskrida sjudagarsfristen nämnts att det med hänsyn till ordning och säkerhet kan vara både tidskrävande och svårt att hitta en ändamålsenlig placering. Ett annat exempel på när det kan vara motiverat att tiden i häkte blir längre än sju dagar är hög beläggning i anstalter i den säkerhetsklass eller med den programverksamhet som anses lämplig. Frågan om vad som utgör särskilda skäl ska dock avgöras genom en samlad bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. I samband med att den nya regleringen infördes framhöll regeringen att en absolut tidsfrist om 30 dagar borde ge Kriminalvården möjlighet att upprätthålla de fastställda fristerna. (Se

text: prop. 2017/18:250 s. 73

text: f. och 173.)

text: AA:s vistelse i häkte Utredningen visar att AA:s fängelsestraff blev verkställbart den 17 september 2020 och att han förflyttades från häktet till riksmottagningen i anstalten Kumla den 19 november. AA fick alltså vistas i häkte under två månader i avvaktan på en plats på riksmottagningen. Detta är uppenbart i strid mot regleringen i

text: 10 § strafftidslagen

text: Kriminalvården har medgett att det var en oacceptabelt lång väntetid. Enligt myndigheten berodde tidsutdräkten på att det vid tillfället inte fanns tillräcklig platskapacitet eller tillräckliga resurser vid riksmottagningen i förhållande till antalet dömda som skulle placeras där. AA kunde inte heller placeras i en annan anstalt i säkerhetsklass 1 på grund av platsbrist. Jag ser mycket allvarligt på dessa uppgifter. Tidsfristen om 30 dagar är absolut och får inte överskridas. Det som Kriminalvården har anfört utgör därför inte skäl för överskridande. Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för behandlingen av AA i det här avseendet.

text: Kriminalvårdens vidtagna åtgärder på området Att intagna med verkställbara fängelsestraff blir kvar i häkte som en konsekvens av en ansträngd platssituation har uppmärksammats av JO i tidigare ärenden om överbeläggning inom Kriminalvården (se bl.a. JO 2001/02 s. 155 och 2004/05 s. 134). JO har även under de senaste åren uttalat kritik mot Kriminalvården för liknande förhållanden (se bl.a.

text: JO 2019/20 s. 216

text: och JO:s beslut den 3 oktober 2019, dnr

text: Jag är väl medveten om den ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården och har i ett initiativärende granskat denna (se JO 2021/22 s. 261). Såvitt nu är av intresse konstaterade jag i mitt beslut i april 2021 att den nya

text: strafftidslagen

text: innebar flera förändringar och ansågs kräva relativt omfattande förberedelser, inte minst från Kriminalvårdens sida. Mot bakgrund av vad som kom fram genom utredningen ifrågasatte jag dock om Kriminalvården varit tillräckligt förberedd på de skärpta krav som följde av den nya lagstiftningen. När det gällde de åtgärder som myndigheten hade vidtagit uttalade jag bl.a. följande:

text: Det finns i anslutning till detta skäl att uppmärksamma att det främst var intagna dömda för vålds- och sexualbrott som genomgick en fullständig utredning på riksmottagningen, medan intagna dömda för t.ex. narkotikabrott eller dömda som skulle utvisas efter fullgjord verkställighet inte utreddes lika grundligt. Enligt anstaltsledningen pågick det ett arbete inom Kriminalvården med att se över vilka intagna som ska placeras på riksmottagningen. I arbetet hade det diskuterats att vissa av de intagna som vid tidpunkten för inspektionen placerades på riksmottagningen i stället skulle kunna placeras direkt i en anstalt för att påbörja verkställighet. Jag har noterat att myndigheten nyligen beslutat om en tillfällig förändring med innebörden att många med utvisningsbeslut inte placeras på riksmottagningen. Förändringen gäller från november 2020 och omfattar också intagna som inte bedöms vara prioriterade för fördjupad utredning. Enligt Kriminalvården har bl.a. de ändrade kriterierna för utredning lett till att nästan en tredjedel av de som tidigare placerats på riksmottagningen undantagits och följaktligen placerats direkt på ordinarie plats i anstalt. Jag ser positivt på dessa åtgärder och anser att det är angeläget att myndigheten gör en nyanserad bedömning av vilka som måste placeras på riksmottagningen för utredning. Det kan enligt min mening också finnas anledning för Kriminalvården att överväga i vad mån häkten eller frivården kan utföra en del utredningar och fördjupade verkställighetsplaner, som kan ingå i underlag inför beslut om anstaltsplacering. Kriminalvården har även i det nu aktuella ärendet redogjort för myndighetens arbete för att komma till rätta med de långa väntetiderna till riksmottagningen. Det framgår emellertid av remissvaret att väntetiden för placering vid riksmottagningen i december 2020 var 40 dagar. JO har dessutom mottagit flera klagomål från intagna som under sommaren och i början av hösten 2021 blev kvar i häkte under en längre tid i väntan på att få genomföra en utredning inför beslut om särskilda villkor (se t.ex. dnr 6971-2021, 7568-2021 och 7601-2021). Av de uppgifter som JO har hämtat in i de nämnda ärendena rör det sig om väntetider om två till tre månader innan de intagna kunnat överföras till anstalt. Slutligen finns det också, som i det här ärendet, uppgifter om att utredningarna på riksmottagningen i anstalten Kumla tar lång tid att genomföra.

text: Kriminalvårdens åtgärder på området har alltså inte varit tillräckliga. Problemet med att intagna blir kvar i häkte i avvaktan på en anstaltsplacering är inte löst och den absoluta tidsfristen i

text: 10 § strafftidslagen

text: upprätthålls inte. Det är synnerligen bekymmersamt. Med anledning av vad som har kommit fram avser jag att genomföra en närmare granskning av denna fråga inklusive omfattningen av problemen samt utredning av angränsande förhållanden i ett särskilt initiativärende.

text: Avslutning Ärendet illustrerar på ett tydligt sätt vilka konsekvenser den fortsatt ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården medför. Som framgått upprätthåller myndigheten inte alltid de lagstadgade fristerna som rör frihetsberövade. Jag finner därför anledning att översända en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte skäl till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
God man/förvaltare
Omprövning
Tillsyn
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten i Malmö, tillsynsmyndigheten i konkurser, och mot Länsstyrelsen i Skåne län om verkställighet av ett lönegarantibeslut

org: jo

text: I en anmälan till JO klagade advokaten AA på Kronofogdemyndighetens i Malmö, tillsynsmyndigheten i konkurser, (tillsynsmyndigheten) och Länsstyrelsens i Skåne län, lönegarantienheten, (länsstyrelsen) handläggning av ett lönegarantiärende. AA anförde i huvudsak följande. Han var konkursförvaltare i ett bolag där ersättning enligt

text: lönegarantilagen

text: var aktuell för de anställda. Den 25 november 2005 och den 19 december 2005 fattade han beslut om lönegaranti avseende bl.a. lön, semesterersättning, obetalda pensionspremier och kostnadsersättningar. Mellan jul och nyår kontaktades han av flera löneborgenärer som uppgav att utbetalningarna – såvitt avsåg pensionspremierna – hade ”stoppats” av länsstyrelsen. Då han den 4 januari 2006 tillfrågade tillsynsmyndigheten med vilken rätt utbetalningarna hade stoppats, fick han beskedet ”av hävd”. Hanteringen har medfört att löneborgenärerna fått vänta onödigt länge på tillerkända lönegarantimedel.

type: stycke

text: Sedan tillsynsmyndighetens akt hade granskats inhämtades yttranden från Kronofogdemyndigheten i Malmö och Länsstyrelsen i Skåne län. AA kommenterade remissvaren.

text: I sitt beslut den 30 oktober 2007 anförde JO Cecilia Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: Enligt

text: lönegarantilagen (1992:497)

text: svarar staten för betalning av en arbetstagares fordran hos en arbetsgivare ifall arbetsgivaren bl.a. skulle försättas i konkurs (

text: 1 §

text: ). I de fall där någon bevakning inte förekommer i konkursen är det konkursförvaltaren som skall pröva och meddela beslut i frågan om en fordran skall betalas enligt garantin (

text: 16 §

text: ). Förvaltaren skall sända en underrättelse av beslutets innehåll till berörd länsstyrelse samt en kopia till arbetstagaren och tillsynsmyndigheten (

text: och

text: 19 §§

text: ). Under vissa förutsättningar kan förvaltaren ompröva sitt beslut, om utbetalning inte har skett, och han kan även rätta uppenbara fel i ett beslut som beror på förbiseende (

text: och

text: 20 §§

text: ). Det åligger länsstyrelsen att betala ut garantibeloppet (

text: 22 §

text: ). Innan garantibelopp för fordran på uppsägningslön betalas ut skall arbetstagaren till länsstyrelsen lämna in en försäkran om sina anställnings-

text: och löneförhållanden under uppsägningstiden (25 §). Om en arbetstagare är missnöjd med förvaltarens beslut kan han väcka talan mot staten inom tre veckor efter det han fick del av beslutet (29 §). Anser tillsynsmyndigheten att beslutet är oriktigt får myndigheten väcka talan mot arbetstagaren inom tre veckor från det att myndigheten fick del av beslutet (30 §). Om någon genom oriktiga uppgifter eller på annat sätt har orsakat att garantibelopp har betalats ut obehörigt eller med för högt belopp skall återbetalning ske med vad som har betalts för mycket (34 §). Enligt

text: 11 § i lönegarantiförordningen (1992:501)

text: handhas återkrav av garantibelopp av länsstyrelsen.

text: JO uttalar sig inte huruvida de beslut om lönegaranti som konkursförvaltaren fattade var korrekta eller inte. JO:s granskning tar enbart sikte på om tillsynsmyndighetens respektive länsstyrelsens handläggning varit korrekt i formell mening.

text: Av utredningen framgår att tillsynsmyndigheten kontaktade förvaltaren den 20 december 2005 för att efterhöra om denne ansåg att ett beslut beträffande en viss löntagare var korrekt. Tillsynsmyndigheten hävdar att förvaltaren vid ett samtal den 28 december 2005 preliminärt bekräftade att besluten var felaktiga såvitt avsåg pensionspremierna, men att han skulle återkomma med besked. Samma dag kom tillsynsmyndigheten och länsstyrelsen överens om att länsstyrelsen skulle avvakta med utbetalningarna beträffande pensionspremierna. Den 4 januari 2006 meddelade förvaltaren tillsynsmyndigheten att han ansåg besluten vara beloppsmässigt korrekta. Den 10 januari 2006 meddelade tillsynsmyndigheten länsstyrelsen att pensionspremierna kunde utbetalas. Den 11 januari 2006 verkställde länsstyrelsen utbetalningarna.

text: Tillsynsmyndigheten skall enligt

text: 7 kap. 27 § konkurslagen (1987:672)

text: övervaka att förvaltningen av konkursen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt i överensstämmelse med

text: konkurslagens

text: bestämmelser och andra författningar. Tillsynsmyndigheten skall vidare vaka över förvaltarens sätt att sköta sitt uppdrag ur formell synpunkt, men även utöva en materiell tillsyn över förvaltningen av konkursboet (

text: Konkurslagen

text: , en kommentar, del II s. 7:50).

text: I förevarande fall ansåg tillsynsmyndigheten att de beslut som förvaltaren hade fattat var felaktiga i vissa avseenden. I sådana fall ger

text: lönegarantilagen

text: , som framgår ovan, tillsynsmyndigheten möjlighet att i tingsrätten väcka talan mot arbetstagaren. Varken

text: lönegarantilagen

text: eller annan författning ger tillsynsmyndigheten någon rätt att begära av länsstyrelsen att den skall avvakta med utbetalningarna.

text: Vad som också borde ha tagits i beaktande vid myndigheternas handläggning var en förvaltares möjlighet att ändra ett meddelat beslut om lönegaranti. Tidigare JO Jan Pennlöv har i ett beslut (JO 1996/97 s. 130) uttalat bl.a. följande. Konkursförvaltarens handhavande av lönegarantifrågor i konkurser utgör myndighetsutövning och beslut i frågan om en fordran i konkurs skall betalas

text: genom garantin kan jämställas med andra myndighetsbeslut om ekonomiska förmåner. Några bestämmelser om förvaltarens handläggning finns inte i

text: lönegarantilagen

text: . I förarbetena till lagen uttalade departementschefen, att när så erfordras kan ledning i stället sökas i vad som gäller enligt

text: förvaltningslagen

text: prop. 1991/92:139 s. 32

text: ). JO Jan Pennlöv uttalade vidare att bestämmelsen i

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om omprövning av beslut är tillämplig på förvaltarens handläggning.

text: Av 27 § följer bl.a. att beslut inte får omprövas till nackdel för någon part. Mot denna bakgrund kan det därför ifrågasättas vilka möjligheter förvaltaren i aktuellt ärende hade att ändra de positivt gynnande beslut han tidigare hade meddelat, eftersom det knappast rörde sig om skrivfel eller andra uppenbara förbiseenden. Tillsynsmyndigheten borde därför ha insett att förvaltaren sannolikt saknade möjlighet att ändra besluten, varför förfarandet att be länsstyrelsen att avvakta med utbetalningarna starkt kan ifrågasättas även utifrån detta perspektiv.

text: Tillsynsmyndigheten förtjänar således kritik för sitt agerande att begära av länsstyrelsen att den skulle avvakta med utbetalningarna av lönegarantimedlen. Tillsynsmyndigheten hade i stället att enligt

text: 30 § lönegarantilagen

text: väcka talan mot arbetstagarna vid tingsrätt.

text: Länsstyrelsen hävdar att åtgärden att avvakta med utbetalningarna – i den del försäkran enligt

text: 25 § lönegarantilagen

text: inte aktualiserats – inte föregicks av någon styrning från tillsynsmyndigheten. Det var fråga om ett praktiskt handlande som syftade bl.a. till att undvika tvist i domstol.

text: För egen del konstaterar jag att det är utrett att tillsynsmyndigheten kontaktade länsstyrelsen. Om denna kontakt inte hade förekommit torde länsstyrelsen ha verkställt utbetalningarna så snart de formella förutsättningarna förelåg. Bestämmelserna om lönegaranti har sociala syften och skall skydda arbetstagare från att stå utan lön eller annan ersättning när arbetsgivaren har försatts i konkurs. Utbetalning av garantibelopp måste därför ske med viss skyndsamhet. Länsstyrelsens agerande i förevarande fall försenade utbetalningarna. Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Avslutningsvis vill jag anmärka att både tillsynsmyndigheten och länsstyrelsen förefaller ha agerat utifrån ett praktiskt perspektiv som dock saknar stöd i lag. Det får naturligtvis inte förekomma att myndigheter på det sättet gör ändamålsbedömningar av den lagstiftning de har att tillämpa.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Bild- och ljudupptagning
Fullföljdshänvisning
Information
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, och en kriminalvårds-inspektör där om handläggningen av ett ärende om varning enligt fängelselagen m.m.

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, och en kriminalvårdsinspektör där om handläggningen av ett ärende om varning enligt fängelselagen m.m.

type: rubrik

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 28 oktober 2019 framförde advokaten AA – även i egenskap av ombud för BB – klagomål mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, och en kriminalvårdsinspektör. AA anförde i huvudsak följande.

text: Anstalten beslutade den 15 juni 2018 att tilldela BB en varning för olämpligt uppträdande genom att han den 6 juni 2018 ska ha tagit kriminalvårdaren CC på rumpan. Vid förhör den 8 juni 2018 uppgav BB att han oavsiktligt kan ha nuddat vid CC:s lår och att han ville att anstalten skulle inhämta övervakningsfilmen från tillfället samt förhöra övrig personal som var på platsen. Han skrev även en hemställan om att övervakningsfilmen skulle inhämtas. I egenskap av ombud för BB begärde hon i e-postmeddelande till anstalten den 11 juni 2018 att få ta del av övervakningsfilmen. Den 13 juni 2018 meddelade anstalten att inspelningen var raderad/överspelad.

text: Varken BB eller hon fick något besked från anstalten om huruvida redogörelser från övrig närvarande personal skulle eller hade inhämtats. För att säkra bevisning så nära händelsen som möjligt kontaktade hon kriminalvårdaren DD som närvarade vid händelsen. Den 12 juni 2018 skickade DD en skriftlig redogörelse för sina iakttagelser från händelsen till henne. Av redogörelsen framgår att DD stod bredvid CC och inte noterade att BB tog CC på rumpan.

text: Den 18 juni 2018 skickade hon DD:s redogörelse till BB:s kontaktperson med önskan om att den skulle tillföras ärendet. Samma eftermiddag mottog hon anstaltens beslut enligt vilket BB den 15 juni 2018 tilldelades en varning för olämpligt uppträdande. I begäran om omprövning begärde BB att DD:s redogörelse skulle beaktas. Kriminalvården ändrade dock inte beslutet om varning.

text: Innan Kriminalvården meddelade sitt omprövningsbeslut försökte hon att komma i kontakt med ytterligare en kriminalvårdare som enligt BB ska ha gjort

text: liknande iakttagelser som DD I samtal den 25 juni 2018 med kriminalvårdsinspektören S.B. – som hade fattat beslutet om varning – förbjöds hon att kontakta den kriminalvårdare som ska ha gjort iakttagelser. Hon fick inte något svar på varför hon inte fick göra det. Samma dag omplacerades BB till en annan avdelning. Även detta skedde utan att anstalten förklarade varför.

text: Av beslutet om varning den 15 juni 2018 framgår att det inte finns någon anledning att misstro tjänstgörande personals uppgifter och att det därför saknas anledning att granska kameramaterial eller höra ytterligare personal. Vid bedömningen av om misstänkt misskötsamhet är styrkt ska dock inte bedömas om det finns anledning att misstro någon inblandad person eller dennes uppgifter. Kriminalvården ska i stället utreda vad som har skett.

text: Redogörelsen från CC består av en mening och uppgifterna får inte stöd av övrig utredning. BB har lämnat en mer innehållsrik redogörelse och kommit med en sannolik och godtagbar förklaring till det inträffade. Anstalten har dock valt att inte höra ytterligare personal och BB har förhindrats att vidta de utredningsåtgärder som anstalten borde ha vidtagit.

text: Tillsammans med anmälan lämnade AA in kopior av redogörelser för misstänkt misskötsamhet, utskrift av förhöret med BB, anstaltens beslut om varning samt AA:s begäran om att ta del av kamerainspelningen och en kriminalvårdsinspektörs svar på begäran.

text: Av redogörelsen för misstänkt misskötsamhet den 6 juni 2018 framgår följande (JO har i stället för vad som anges i redogörelsen använt beteckningarna BB och CC):

text: Händelse: Vid inlåsning gick intagen BB förbi vårdare CC och tog med avsikt CC på rumpan. BB gjorde ett hjärta med händerna tidigare den dagen genom fönstret i vaktrummet till CC Närvarande personal: CC DD EE

text: Utredning

text: JO uppmanade Kriminalvården att yttra sig över uppgifterna i anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från ledningen vid anstalten Norrtälje och från kriminalvårdsregistret. Den 6 juni 2018 upprättas en rapport om misskötsamhet. Av rapporten framgår att en intagen tar en kvinnlig vårdare på rumpan och att han tidigare under dagen har signalerat ett hjärta med sina händer till henne. Händelsen inträffar i samband med inlåsning för nattvilan. I förhör den 8 juni uppger den intagne att han endast

text: kom åt vårdarens lår när han gick förbi. Han bemötte inte påståendet om att han signalerat till henne. Han säger vidare att anstalten bör kolla i kamerorna och fråga de övriga vårdarna som var närvarande vad de såg. Utifrån var händelsen inträffade och de närvarande personernas placering samt kamerans placering bedömde anstalten att det var uppenbart att övervakningsfilmen inte skulle tillföra ärendet något. Det var heller inte en fråga kring om den intagne rörde vårdaren. Händelsen polisanmäldes av anstalten den 15 juni och samma dag tilldelades den intagne en varning enligt

text: 12 kap 1 § fängelselagen (2010:610)

text: . Beslutet omprövades utan ändring av Kriminalvården den 16 juli. Förvaltningsrätten i Uppsala avslog den 20 mars 2019 överklagandet och Kammarrätten i Stockholm beslutade den 16 maj att inte meddela prövningstillstånd. Uppgifterna från en vårdare som advokaten fick via mail den 12 juni var känd för anstaltsledningen redan i samband med att aktuell rapport upprättades. Efter händelsen fick den utsatte vårdaren krisstöd med anledning av detta. Den intagne förflyttades också till en annan avdelning för att den utsatte vårdaren inte skulle behöva ha någon mer kontakt med honom. Tre vårdare var närvarande vid händelsen. De två som inte blev utsatta såg inte själva handpåläggningen, de såg att den intagne gick förbi den utsatte vårdaren och hennes reaktion. Det hade tvärtom varit märkligt om övrig personal haft blicken där den intagne rörde vårdaren. Kriminalvården fäste i sitt omprövningsbeslut stor vikt till uppgiften som lämnades i mailet till ombudet och bedömde att detta styrkte uppgiften om olämpligt beteende. Förvaltningsrätten anförde dels att ”även om den kriminalvårdare som befann sig bredvid den utsatta kriminalvårdaren inte såg vad som hände framgår av hans redogörelse att han såg AA gå emot honom och kollegan och att han därefter såg att kollegan reagerade med chock. Hans redogörelse styrker därmed att AA gjort något opassande gentemot den ifrågavarande kriminalvårdaren”. Domstolen anförde vidare att ”mot bakgrund av att AA under en och samma dag dels gjort opassande gester mot kriminalvårdaren i fråga och dels rört vid kriminalvårdarens rumpa eller lår anser förvaltningsrätten att det inte förefaller sannolikt att han rörde vid henne av misstag. Kriminalvården har därmed haft skäl för sitt beslut att tilldela honom en varning”. Normalt sparas inspelning från övervakningskameror i ca 10 dagar men anstalten Norrtälje hade under en längre period kapacitetsproblem med lagringen. I årsskiftet 2019/20 installerades ny mjuk- och hårdvara. I dag har anstalten inga kapacitetsproblem kring lagringen från övervakningskamerorna. Advokaten/anmälaren ringde flera gånger till avdelningen och ville höra personal. Personal kände sig till slut obekväma med samtalen, de hade inget nytt att tillföra samtidigt som de hade andra arbetsuppgifter att göra. Detta meddelade kriminalvårdsinspektören till advokaten.

text: Rättslig reglering Av

text: 12 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Av 3 och 4 §§ samma kapitel följer att frågor om varning enligt 1 § eller uppskjutande av villkorlig frigivning enligt

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: ska avgöras skyndsamt samt att det ska hållas förhör med den intagne innan ett beslut om varning meddelas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vid tidpunkten för anstaltens hantering av ärendet gällde

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Enligt

text: 23 §

text: i nuvarande

text: förvaltningslagen

text: ska en myndighet se

text: till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Bestämmelsen – som trätt i kraft efter den aktuella händelsen – ger uttryck för den sedan tidigare gällande s.k. officialprincipen. Principen innebär att myndigheten har det yttersta ansvaret för att underlaget i ett ärende är sådant att det leder till ett materiellt riktigt avgörande. Anstalten bedömde redan initialt att det inte fanns någon anledning att titta på övervakningsfilm från händelsen, detta då det inte skulle kunna tillföra ärendet något. När advokaten begärde att få del av filminspelning var den redan raderad. Hon borde i samband med detta besked fått upplysning om att hon hade rätt att få ett överklagbart myndighetsbeslut om hon så begärde. Det var tre personal närvarande vid händelsen. Att den utsatte vårdaren blev chockad av händelsen tillfördes ärendet i skrift efter att förhöret hållits men innan anstalten fattade beslutet om varning. Detta borde istället ha framgått redan i den initiala rapporten.

text: BB gavs genom AA tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Därutöver kan följande nämnas.

text: Saklighet och opartiskhet Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Dessa principer – som numera även kommer till uttryck i

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: – är centrala i ett ärende om varning och bör genomsyra hela processen i ett sådant ärende (se

text: JO 2019/20 s. 226

text: I den version av Kriminalvårdens handbok om varning och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ) som gällde vid den aktuella tidpunkten anges att utredningen i ett ärende om varning bör vara så fullständig som möjligt och att den som leder utredningen bör se till att ärendet får en så allsidig belysning som möjligt, varför denne måste vara noggrann och objektiv. Omständigheter som talar till den intagnes fördel bör noga redovisas, och det är viktigt att ta reda på om det finns fog för den intagnes invändningar. Vidare anges att uppgifter även bör inhämtas från annan som kan antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen.

text: Enligt handboken bör det av redogörelsen om misstänkt misskötsamhet framgå tidpunkt och plats för händelsen, en utförlig beskrivning av händelsen eller händelseförloppet, vem eller vilka som var närvarande, eventuella iakttagelser av den eller de inblandade samt vidtagna åtgärder med anledning av händelsen. Med en utförlig beskrivning av händelsen avses en saklig beskrivning av händelseförloppet, steg för steg. Allt som kan tänkas ha samband med händelsen bör dokumenteras noggrant, inklusive yttranden eller uttalanden som underlättar beskrivningen. Vilka som varit närvarande vid händelsen behöver också framgå för att det ska gå att bedöma vilka som bör skriva en redogörelse och vilka intagna som bör höras med anledning av händelsen. På så sätt säkerställs enligt handboken att beslutsfattaren får alla de uppgifter som krävs.

text: När en redogörelse om misstänkt misskötsamhet registreras bör det beaktas att händelsen senare ska kunna bedömas av personer som bara har dokumentationen i kriminalvårdsregistret som underlag. Med anledning av detta måste dokumentationen enligt handboken vara saklig, objektiv och noggrann. Även det som talar till den intagnes fördel måste dokumenteras.

text: Utlämnande av allmänna handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den har kommit in till myndigheten eller upprättats där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (offentlighetsprincipen).

text: Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Det följer av

text: 2 kap. 16 §

text: TF.

text: Om en anställd vid en myndighet, enligt arbetsordningen eller på grund av särskilt beslut, har ansvar för vården av en handling, är det i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Myndigheten ska pröva om handlingen ska lämnas ut om den anställde vägrar att lämna ut handlingen eller lämnar ut den med förbehåll som inskränker en enskilds rätt att röja innehållet eller annars förfoga över handlingen, och den enskilde begär myndighetens prövning. Den enskilde ska informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Detta framgår av

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Rätten att få ett formellt beslut tillkommer sökanden oavsett vad som är grunden för att avslå begäran. Sökanden har alltså rätt att få ett avslagsbeslut även om handlingen inte finns hos myndigheten (se t.ex. JO 1995/96 s. 471 samt JO:s beslut den 13 mars 2018, dnr

text: och

text: Bedömning

text: Av förhöret med BB den 8 juni 2018 framgår att han uttryckte önskemål om att anstalten skulle ta del av en övervakningsfilm från det aktuella tillfället. Det framgår inte om anstalten i samband med detta informerade honom om att inspelningen inte skulle tillföras utredningen och att den skulle komma att spelas över. Det borde givetvis ha gjorts. Anstalten borde också ha upplyst BB om möjligheten att begära ut inspelningen enligt TF:s bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. En sådan upplysning bör lämnas även om myndigheten bedömer att utlämnande inte kan ske, eftersom ett beslut att vägra utlämnande kan överklagas (se 6 kap. 7 och 8 §§ OSL, se också

text: JO 2019/20 s. 226

text: Som Kriminalvården har anfört borde vidare den kriminalvårdsinspektör som besvarade AA:s begäran om att få ta del av övervakningsfilmen ha upplyst henne om rätten att få ett överklagbart beslut. Och dessutom skulle AA ha informerats om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas.

text: I beslutet om varning den 15 juni 2018 anges att anstalten inte fann anledning att misstro de uppgifter som framkommit från tjänstgörande personal och att det saknades anledning att granska kameramaterial samt höra ytterligare personal.

text: Jag kan inte uppfatta beslutet om varning på annat sätt än att anstalten ansåg misskötsamheten styrkt endast på grundval av uppgifterna i CC:s redogörelse och därvid bedömde att ytterligare utredning inte behövde tas in. I remissvaret anges att DD:s uppgifter var kända för anstaltsledningen redan i samband med att CC upprättade sin redogörelse om misstänkt misskötsamhet. Mot den bakgrunden och de krav som ställs på en utredning om misskötsamhet har jag svårt att förstå varför DD:s uppgifter inte tycks ha tillförts ärendet förrän AA begärde det. Här vill jag också framhålla att CC:s mycket kortfattade redogörelse enligt min mening inte innehåller en utförlig beskrivning av händelsen. Det framgår t.ex. inte var CC befann sig vid händelsen eller hur BB rörde vid henne. Mot den bakgrunden hade utredningsläget sannolikt blivit bättre om åtminstone de andra kriminalvårdare som var närvarande vid händelsen hörts. Jag vill i detta sammanhang framhålla att Kriminalvården bör inta en generös inställning till att spara en övervakningsfilm på begäran av en intagen eftersom en sådan inspelning kan vara ett viktigt bevismedel i en situation där motstridiga uppgifter har lämnats och där ord står mot ord (se det tidigare nämnda JO-beslutet).

text: Enligt AA förbjöd kriminalvårdsinspektören S.B. henne att ta kontakt med en kriminalvårdare som var närvarande vid händelsen men förklarade inte varför hon inte fick det. Kriminalvården har å sin sida anfört att S.B. informerade AA om att personalen kände sig obekväm på grund av AA:s upprepade förfrågningar om att få höra personal och att personalen inte hade något nytt att tillföra samtidigt som de hade andra arbetsuppgifter.

text: När det gäller frågan vilket besked S.B. ska ha lämnat till AA står ord mot ord och jag finner inte skäl att utreda den saken vidare. Mot bakgrund av BB:s synpunkter på utredningen har jag förståelse för AA:s önskan att samtala med ytterligare personal. Enligt min mening borde anstalten ha medverkat till att så kunde ske, oavsett om S.B. var av uppfattningen att personalen inte hade något nytt att tillföra. Ett sådant agerande hade varit mer förenligt med de grundlagsstadgade principerna om saklighet och opartiskhet och skyldigheten för anstalten att se till att en händelse blir allsidigt belyst och utredd.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte skäl till något uttalade från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det anförda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Hämtning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Verkställighet

title: En åklagare har inte på ett tillräckligt sätt dokumenterat ett beslut om hämtning till förhör och direktiv om hur det skulle verkställas

sammanfattning: En åklagare beslutade att en person skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. Personen skulle höras bl.a. som misstänkt. Åklagarens avsikt var att den misstänkta skulle hämtas i sin bostad, och åklagaren har uppgett att hon lämnade direktiv till Polismyndigheten om detta. Hämtningen kom dock att genomföras på den misstänktas arbetsplats. JO konstaterar att åklagarens beslut om hämtning var bristfälligt dokumenterat och att det vare sig av beslutet om hämtning eller av de skriftliga direktiven från åklagaren framgick att hämtningen endast fick genomföras i bostaden. Åklagaren kan inte undgå kritik för de aktuella dokumentationsbristerna. När det gäller det förhållandet att hämtningen genomfördes på den misstänktas arbetsplats ger utredningen enligt JO inte underlag för att ta ställning till om Polismyndigheten ska kritiseras för det. Utredningen ger inte heller underlag för att JO ska kunna uttala sig om huruvida polisens dokumentation av hämtningen i alla avseende har varit tillräcklig. I beslutet framhåller JO vikten av att direktiv för hur ett tvångsmedel ska genomföras är tydliga och att sådana direktiv dokumenteras. JO uttalar sig också om kravet på dokumentation när en person hämtas till ett förhör.

text: Bakgrund

text: Den 24 april 2018 fattade vice chefsåklagaren AA ett beslut om att BB skulle hämtas till förhör som misstänkt och ett beslut om att husrannsakan skulle genomföras på BB:s bostadsadress för att söka efter henne. Av en utskrift av en tvångsmedelsblankett framgår att hämtningen var planerad till kl. 8.00 den

text: 2 maj 2018, men att den sedan flyttades fram till den 16 maj 2018. Det framgår av direktiv utfärdade den 20 april 2018 att åklagarens avsikt var att såväl BB som hennes son och dotter skulle hämtas till förhör samtidigt. Av direktiv utfärdade den 8 maj 2018 framgår att åklagarens avsikt var att BB skulle höras både som misstänkt och som vittne. I ett protokoll över hämtning till förhör angavs BB:s bostadsadress som den plats där hon kunde sökas och att hämtningen skulle genomföras utan föregående kallelse. Vidare angavs i protokollet att BB hämtades den 16 maj 2018 kl. 8.15 på sin arbetsplats i stället

text: för på sin bostadsadress. Enligt protokollet beslutade åklagare kl. 9.12 samma dag att BB skulle friges, vilket verkställdes omedelbart.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde BB fram klagomål mot Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Västerås. Hon anförde i huvudsak följande. Polisen hämtade henne på hennes arbetsplats den 16 maj 2018 för att föra henne till polishuset och delge henne misstanke om brott. Hon fördes bort av två poliser framför sina kollegor och sin närmaste chef. Detta upplevde hon som kränkande. Hon fick aldrig möjlighet att inställa sig till förhör eftersom hon inte fick någon kallelse. Den påstådda gärning som hon delgavs misstanke för skulle ha ägt rum redan i november eller december 2017, och det var alltså inte heller mot den bakgrunden motiverat att hämta henne till förhör. Större hänsyn borde ha tagits till att hon är en äldre kvinna med allvarliga hjärtproblem och som aldrig tidigare varit misstänkt för brott.

text: Utredning

text: JO begärde att Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten skulle yttra sig.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (riksåklagaren CC) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar.

text: Utifrån de uppgifter som AA lämnat med anledning av JO:s utredning lämnade Åklagarmyndigheten följande redogörelse för ärendet.

text: En förundersökning avseende grov kvinnofridskränkning inleddes mot DD i december 2017. Under förundersökningen utvidgades misstankarna mot DD till att förutom grov kvinnofridskränkning bestående i misshandel, olaga hot och ofredande vid sju olika tillfällen, omfatta tre försök till våldtäkt och en fullbordad våldtäkt, allt under perioden juni 20l7–februari 2018. Vidare uppstod misstanke om att DD:s mamma BB misshandlat målsäganden EE vid ett tillfälle i november eller december 2017. Därutöver fanns uppgifter om att BB skulle ha varit närvarande vid flera av de ovan nämnda händelserna. I ärendet framkom också att DD:s syster FF, tillika BB:s dotter, bevittnat såväl en av händelserna som ingick i misstanken om grov kvinnofridskränkning som den misshandel som BB var misstänkt för. Genom utredningen framkom bevisning som styrkte misstankarna, bl.a. fotografier på skador, larmsamtal och vittnesuppgifter. Bevisningen bedömdes av åklagaren inte vara tillräcklig för åtal varför förhören med DD, BB och FF var helt avgörande för utredningen. Av utredningstaktiska skäl beslutades därför att förhören med DD, BB och FF skulle äga rum samtidigt och att alla tre skulle hämtas till förhör. Mot bakgrund av deras relation och då ärendet hade inslag av hedersförtryck ansåg åklagaren att det fanns en risk för att familjemedlemmarna skulle kunna påverka varandra och lämna en gemensam berättelse om de hördes efter att ha kallats till förhör. Beslut om hämtning av BB och DD såsom misstänkta fattades den 24 april 2018 i enlighet med

text: 23 kap. 7 § 2 stycket rättegångsbalken

text: (RB). Samtidigt fattades beslut om att hämta FF som vittne. Beslut fattades också om husrannsakan enligt

text: 28 kap. 2 §

text: RB för att eftersöka BB i hennes bostad. Enligt åklagaren nämndes det muntligen för polisen att besluten om hämtning grundade sig i den kollusionsfara som förelåg i ärendet.

text: Det framgår av anteckningar i tvångsmedelsblanketterna, nedtecknade i samband med att beslut fattades om hämtning den 24 april, att verkställighet av alla tre besluten om hämtning planerades till morgonen den 2 maj 2018. Enligt åklagaren skulle verkställigheten genomföras på morgonen för att BB inte skulle hinna lämna hemmet. Möjligheten till att verkställa hämtningen på annan plats än i hemmet diskuterades inte med utredaren. Åklagaren har också upplyst om att det finns en generell överenskommelse med hela BINR-teamet (brott i nära relation) i Västerås att alla hämtningar ska verkställas med diskretion och med om möjligt civila patruller samt att hämtning av kvinnor vid hedersrelaterad brottslighet bör ske av kvinnlig personal. Den 30 april antecknades det i tvångsmedelsblanketten att verkställigheten flyttades fram till den l6 maj 2018. Åklagaren har angett att det berodde på bristande resurser hos polisen. Vid niotiden den l6 maj informerades åklagaren av förhörsledaren om att hämtningen av BB hade verkställts och att hon var hörd men att BB inte mådde bra. Åklagaren beslutade att försätta BB på fri fot samma dag kl. 09.12. Först den 18 maj fick åklagaren information från utredaren om att hämtningen av BB hade verkställts på annan plats än i hennes bostad. Det framkom då att BB inte hade varit hemma när patrullen kom och att de ringt henne varvid de fick veta att hon var på sitt arbete. Hon hämtades där av civilklädda kvinnliga poliser.

text: Utöver de uppgifter som framgick av myndighetens yttrande uppgav AA bl.a. följande. Hämtningen planerades tillsammans med utredaren GG och det fördes inte någon diskussion om att hämtning skulle ske på någon annan plats än bostaden. Direktivet var således att hämtningen skulle verkställas i hemmet. Det finns en generell överenskommelse med det s.k. BINR-teamet att alla hämtningar ska verkställas så diskret som möjligt. AA har arbetat mycket med den aktuella utredaren och vet att utredaren känner till detta. När det gäller dokumentationen av skälen till beslutet om hämtning finns det dokumenterat i direktiv att DD, BB och FF ska höras samtidigt. Att anledningen till det är kollusionsfara har nämnts muntligen för polisen och var så uppenbart att hon inte noterade det särskilt. Eftersom det var fråga om en planerad hämtning som hon själv skulle hantera fanns det inte något behov av att dokumentera skälen för en eventuell annan åklagare. Hon kommer dock framöver att bli än mer noggrann med att dokumentera skälen för sina beslut och direktiv.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Huruvida det i ett visst ärende finns skäl att hämta en person till förhör är en utpräglad bedömningsfråga där man inte sällan kan ha olika uppfattningar utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig. I aktuellt ärende bedrevs en förundersökning gällande förhållandevis allvarliga brott. Åklagaren har uppgett att de omständigheter som låg till grund för beslutet att hämta BB i huvudsak var att hon skulle höras både som misstänkt och vittne, att kollusionsfaran var stor mot bakgrund av familjerelationerna och inslaget av heder samt att förhöret med BB var av stor vikt ur bevishänsyn både gällande misstankarna mot henne själv och mot hennes son. Jag delar åklagarens bedömning att det skäligen kunde befaras att BB skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen och att det därför fanns grund för beslut om hämtning till förhör. Jag gör också bedömningen att beslutet att hämta BB till förhör i hennes hem var förenligt med behovs-, ändamåls- och proportionalitetsprinciperna. Med hänsyn till den starka kollusionsfara som förelåg kan jag inte se att förhöret borde ha planerats på ett mindre ingripande sätt. Så fort åklagaren fick klart för sig att BB inte mådde bra beslutades att försätta henne på fri fot. Vidare lämnade åklagaren direktiv med instruktioner hur beslutet skulle verkställas. Beslutet att verkställa hämtningen på arbetsplatsen i stället för i bostaden fattades av polisen utan

text: föregående kontakt med åklagaren, vilket dessutom gick emot åklagarens instruktioner. För det fall det kan finnas anledning att kritisera formerna för verkställigheten av beslutet är det därför inget som åklagaren kan lastas för. Det är av bl.a. rättssäkerhetsskäl viktigt att det av dokumentationen i ett ärende går att utläsa vilka tvångsmedelsbeslut som fattats och vilka omständigheter som legat till grund för besluten. I detta ärende motiverade inte åklagaren beslutet närmare i tvångsmedelsblanketten, vilket hade varit möjligt och också önskvärt. Det finns en särskild ruta i tvångsmedelsblanketterna där motiveringen till beslut om hämtning kan antecknas. Grunden för beslutet i detta ärende, dvs. kollusionsfaran, framgår dock genom de utfärdade direktiven till polisen samt genom att besluten om hämtning avseende alla tre förhörspersonerna fattades samtidigt med planerad verkställighet vid samma tidpunkt.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (HH) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten redovisade följande bakgrund.

text: Utredning

text: Protokoll över hämtning till förhör har signerats av civilutredaren och ansvarig handläggare i ärendet, GG, den 16 maj 2018. Av protokollet framgår bl.a. följande. Den 24 april 2018 beslutade AA om hämtning till förhör av BB utan föregående kallelse. Plats där BB kunde eftersökas angavs vara BB:s bostadsadress … Hämtningsbeslutet verkställdes av polisinspektörerna JJ och KK den 16 maj 2018 kl. 08:15 på … Av tvångsmedelsblankett över hämtning till förhör framgår att förhöret inleddes kl. 08:28. AA beslutade kl. 09:12 att frige BB. Av händelserapport … framgår följande. Den 16 maj 2018 kl. 07:33 påbörjade patrull …, bestående av de ovan nämnda poliserna, uppdraget att hämta in BB till förhör. Kl. 08:04 konstaterade patrullen att BB inte befann sig på sin bostadsadress varpå de åkte till BB:s arbetsplats. Händelserapporten avslutades kl. 08:36. Den 15 maj kl. 09.54 skickade GG underlag gällande hämtningen av BB per mejl till JJ. I underlaget ingick fullständiga åklagarbeslut om hämtning till förhör och om husrannsakan i BB:s bostad för att eftersöka BB. Av underlaget framgick även BB:s mobilnummer. I åklagarens beslut om husrannsakan angavs att syftet med tvångsmedelsbeslutet var att eftersöka person samt att husrannsakan skulle genomföras på den bostadsadress som BB var skriven på. Av en tjänsteanteckning upprättad av GG den 16 maj 2018 framgår att GG blev kontaktad av en person som uppgav sig vara en stödperson som berättade att BB hade fått en stroke efter förhöret och att hon befann sig på sjukhus. Av mejl skickat från GG till AA den 18 maj 2018 framgår följande. BB fick åka till sjukhuset efter förhöret. Hennes advokat hade funderingar kring hur BB kunde hämtas till förhör. Vidare framgår följande angående hur hämtningsbeslutet verkställts: ”Hon var inte hemma när patrullen kom och då ringde de henne. Hon var på sitt jobb och hämtades där av civilklädda kvinnliga kollegor”.

text: Synpunkter från berörda befattningshavare

text: _ _ _

text: Polisinspektör JJ […] I maj 2018 fick hon och KK i uppdrag av BINR att hämta misstänkt BB till förhör. Det handlade om ett ärende med flera misstänkta och de skulle hämtas in

text: samma dag. De fick information om hämtningen från handläggaren i ärendet, GG. De var inte insatta i ärendet utan blev endast ombedda att utföra hämtningen av BB. Hon och KK åkte först till BB:s bostadsadress. Hon minns att de hade problem med att hitta parkering i närheten av bostaden, för att underlätta eventuell intransport, och att de sedan gick till BB:s lägenhet som låg i ett flerbostadshus. BB var dock inte hemma. Hon tror att de då sannolikt tog kontakt med GG för att informera henne om att BB inte var hemma och sannolikt fick de information om BB:s arbetsplats av GG. Hon minns inte om det var så det gick till men det är oftast handläggaren som sitter på information om eventuell arbetsplats. Hon och KK åkte därefter till … där BB arbetade. De frågade i receptionen efter chef för städarna. De fick kontakt med chefen som hjälpte dem att komma i kontakt med BB. Hon tror att chefen mötte upp dem i receptionen och bad dem följa med ner till en korridor på källarplan. Där fanns flera personer och de uppfattade det som att även dessa arbetade med städningen. De fick vänta en stund medan chefen ringde för att lokalisera BB. Som hon minns det var det enbart chefen som hade information om att de kom från polisen och sökte efter BB, de lämnade inte den informationen till någon annan. Efter en kort stund bad chefen dem att följa med henne till BB som stod utanför en av ingångarna till … och rökte tillsammans med en arbetskamrat. De bad att få tala med BB enskilt, vilket de fick. De berättade för BB att de kom från polisen och att hon skulle få följa med till polishuset för förhör, vilket också skedde. Hon kan inte minnas att de tog kontakt med åklagare då BB inte anträffades i sin bostad. Det fanns ett beslut om hämtning till förhör som skulle verkställas och i samråd med GG bestämde de sig för att åka till BB:s arbetsplats. BB anträffades utanför sin arbetsplats, det vill säga på allmän plats där inget beslut om husrannsakan behövs. Detta kan jämföras med att det finns ett beslut om hämtning till förhör på en person som anträffas på stan och som polisen tar med in på ett förhör. Det var av stor vikt att BB hämtades till förhör samma dag eftersom det fanns flera misstänkta i ärendet som också skulle hämtas in. Om de inte hämtades samtidigt skulle de kunna påverka varandra och utredningen. Hon och KK var vid tillfället civilklädda och försökte vara så diskreta som möjligt.

text: Polisinspektör KK […] Hon fick frågan, av vem minns hon inte, att följa med att hämta en kvinna till förhör. Kvinnan de skulle hämta var inte hemma och JJ var då i kontakt med handläggaren i ärendet. Det bestämdes att de i stället skulle hämta kvinnan på hennes arbetsplats. Som hon minns det fick JJ adressen från handläggaren. Hon var inte insatt i ärendet mer än att hon blev ombedd att hämta henne. Eftersom JJ sedan var i kontakt med handläggaren och fick adressen av henne så tog de för givet att de hade beslut för de åtgärder de blev ombedda att genomföra. Hon och JJ diskuterade aldrig ärendet i bilen utan de vände sig direkt till handläggaren. De visste inte heller att ärendet var åklagarlett. Att beslut fanns om att hämta till förhör ifrågasatte de aldrig. Hon och JJ var civilklädda vid hämtningen. De anträffade BB utanför … tillsammans med en annan person, en förmodad arbetskollega.

text: Civilutredare GG […] Uppdraget att hämta in BB har troligtvis lyfts upp under ett morgonmöte där bedrägerienheten svarat med att de kunde bistå med en patrull. Underlag för hämtningen av BB har sedan mejlats över till JJ. Underlaget innehöll information om BB samt beslut från åklagaren. I ärendet var det två misstänkta och ett vittne som skulle hämtas in samtidigt. Det fanns två patruller. Det var endast en misstänkt som hämtades in, vilket var BB. De två andra hämtningarna blev återkallade eftersom att berörda inte var på sina bostadsadresser. Som hon minns det fick båda patrullerna samma information inför hämtningarna. Hon förmedlade till patrullen att den misstänkta skulle hämtas i bostaden. Hon har inte lämnat någon annan uppgift om var hämtningen skulle verkställas än vad

text: åklagaren beslutat om, det vill säga att hämta misstänkt från bostaden. Uppgiften om att BB fanns på arbetsplatsen har inte lämnats av henne. Hon har inte diskuterat med patrullen att söka efter BB på annan plats än i bostaden. Om hon hade känt till att misstänkt fanns på någon annan plats än bostaden hade hon förmedlat detta till åklagaren för att få ett nytt beslut. Hon har inte beordrat patrullen att åka till arbetsplatsen. Hon minns att hon mejlade åklagaren efter hämtningen och informerade åklagaren om att BB inte var hemma när patrullen kom fram till bostaden.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Utredningen visar att åklagarens beslut att hämta BB till förhör avsåg verkställighet i bostaden. Det är vidare klarlagt att beslutet verkställdes på BB:s arbetsplats, att verkställigheten inte föregicks av någon kontakt med åklagaren samt att åklagaren informerades om hur beslutet verkställts först två dagar efter hämtningen. Den närmare orsaken till den hanteringen har inte kunnat klarläggas genom utredningen. Som nämnts ovan fick polisinspektören JJ ta del av ett underlag per mejl dagen före hämtningen av BB. Vem som var beslutsfattare och att BB skulle eftersökas i bostaden framgick av det underlaget. Myndigheten har förståelse för att de poliser som hade fått i uppgift att verkställa beslutet såg ett behov av att hämta BB till förhör samma dag som de andra personerna och att de såg en risk för att de skulle kunna påverka varandra och utredningen. Det är dock ett krav att den som verkställer ett hämtningsbeslut noggrant observerar eventuella direktiv för hur det ska verkställas … Enligt uppgift från handläggare GG hade den andra patrullen i nu aktuellt ärende att samtidigt genomföra hämtningar på två andra bostadsadresser utifrån ett liknande beslutsunderlag. Den patrullen gick enligt GG inte vidare med verkställigheten av de besluten sedan det kunde konstateras att de berörda inte anträffats på sina respektive bostadsadresser. I den delen synes alltså handläggningen vid Polismyndigheten ha skett i enlighet med åklagarens beslut. När BB inte anträffades på sin bostadsadress borde verkställigheten ha avbrutits, alternativt borde en kontakt ha tagits med åklagaren för nya direktiv. Med hänsyn till de uppgifter som framkommit i utredningen om BB:s hälsotillstånd efter förhöret borde information om att hämtningen genomfördes på annan plats än i BB:s bostad ha lämnats till åklagaren tidigare. Det som framkommit i ärendet ger anledning att betona vikten av att de tjänstemän som har i uppgift att verkställa ett hämtningsbeslut är införstådda med eventuella direktiv för hur det ska verkställas … Även om de verkställande poliserna synes ha iakttagit diskretion vid hämtningen på arbetsplatsen är det förstås inte godtagbart att åklagarens beslut om hämtning verkställdes på BB:s arbetsplats utan föregående avstämning med åklagaren. Polismyndigheten har förståelse för att det inträffade har varit besvärande för BB.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: En person som ska höras under en förundersökning får, under vissa förutsättningar, hämtas till förhöret utan föregående kallelse. För ett beslut om hämtning krävs bl.a. att förundersökningen avser ett brott på vilket fängelse kan följa och det skäligen kan befaras att den som ska förhöras inte skulle följa en kallelse eller att han eller hon skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen om han eller hon kallades till förhöret. (Se

text: 23 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: , RB.)

text: Husrannsakan får genomföras för att söka efter någon som ska hämtas till förhör (se

text: 28 kap. 2 §

text: RB).

text: När tvångsmedel används gäller vissa allmänna principer, bl.a. proportionalitetsprincipen. Den innebär att ett tvångsmedel får tillgripas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Tvångsåtgärden ska alltså i fråga om art, styrka, räckvidd och varaktighet stå i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärden. Proportionalitetsprincipen gäller i huvudsak också när det gäller t.ex. hämtning till förhör enligt

text: 23 kap. 7 §

text: RB (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 april 2020, Juno, kommentaren till

text: 23 kap. 16 §

text: I en förundersökning ska vidare den s.k. hänsynsprincipen beaktas. Den kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB där det anges att en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet.

text: Av 20 § förundersökningskungörelsen framgår vad som ska antecknas i ett förundersökningsprotokoll. Dokumentationsskyldigheten omfattar inte bara beslut om tvångsmedel utan även hur ett tvångsmedel verkställts. Det är den som hämtar en person till förhör som ska dokumentera åtgärden (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4 uppl., s. 183).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår inledningsvis att vice chefsåklagaren AA den 24 april 2018 beslutade att BB, född 1965, skulle hämtas till ett förhör utan föregående kallelse. Förundersökningen som hon skulle höras i gällde misstankar om allvarliga brott som begåtts i en nära relation, och enligt Åklagarmyndigheten fanns det inslag av hedersförtryck. BB skulle höras både som misstänkt och som vittne. Det framgår också av utredningen att förhör skulle genomföras samtidigt med två medlemmar av BB:s familj. Med beaktande av detta har jag ingen anledning att ifrågasätta AA:s bedömning att det fanns en risk för att de personer som skulle förhöras i samma ärende skulle kunna påverka varandra och lämna en gemensam berättelse (s.k. kollusionsfara) om de kallades till förhöret. Såvitt jag kan se av utredningen var beslutet inte heller oförenligt med proportionalitetsprincipen. Jag har därför ingen anledning att föra fram någon kritik mot beslutet att hämta BB till förhör utan föregående kallelse, i och för sig.

text: Hämtningsbeslutet var dock, som Åklagarmyndigheten konstaterat, bristfälligt dokumenterat eftersom AA inte motiverade det. Att de omständigheter anges som ligger till grund för ett beslut om hämtning är viktigt av rättssäkerhetsskäl och, inte minst, för att möjliggöra en kontroll i efterhand av om det funnits försättningar för åtgärden. För denna dokumentationsbrist kan AA inte undgå kritik.

text: Hämtningen skulle genomföras på morgonen för att BB inte skulle hinna lämna hemmet. AA hade även fattat ett beslut om husrannsakan i BB:s bostad för att

text: söka efter henne. Hämtningen verkställdes på morgonen den 16 maj 2018 av en civil polispatrull bestående av polisinspektörerna JJ och KK. När patrullen kom till BB:s bostad var hon dock inte hemma. Patrullen kom senare att genomföra hämtningen av BB på hennes arbetsplats, vilket hon upplevde som kränkande.

text: Hämtning till förhör är ett ingripande tvångsmedel som kan vara mycket känsligt i integritetshänseende för den som berörs av åtgärden. Det är därför viktigt att åtgärden planeras noga och verkställs så att integritetsintrånget inte blir större än nödvändigt. Om åklagarens avsikt är att hämtningen ska genomföras på en viss plats eller på ett visst sätt, måste åklagaren ge tydliga direktiv om detta.

text: Det var AA:s avsikt att hämtningen endast fick verkställas i bostaden. Enligt både Åklagarmyndigheten och AA hade det getts direktiv om att hämtningen skulle verkställas i bostaden. Jag kan dock konstatera att det varken av beslutet om hämtning eller av de skriftliga direktiv som AA gav till polisen framgår att hämtningen inte fick genomföras på annan plats än i bostaden. Det förhållandet att det fanns ett beslut om husrannsakan för att söka efter BB i hennes bostad utesluter enligt min mening inte att hämtningen fick ske på någon annan plats.

text: AA:s uppfattning om vilka direktiv hon gett verkar, i vart fall i viss utsträckning, ha utgått från den generella överenskommelse som fanns med det s.k. BINR-teamet om att hämtningar ska genomföras på ett diskret sätt, hennes förtroende för att utredaren var införstådd med hur hämtningar i den aktuella typen av ärenden skulle gå till och från det förhållandet att det inte hade förts någon diskussion om att hämtningen kunde verkställas på någon annan plats än i bostaden.

text: Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det inte godtagbart att utgå från att direktiv för verkställigheten av ett beslut om tvångsmedel framgår indirekt av överenskommelser om hur tvångsmedel generellt sett bör genomföras eller underförstått av t.ex. diskussioner som förts i ett ärende. Om en åklagare anser att ett tvångsmedel ska genomföras på ett visst sätt, måste han eller hon ge tydliga direktiv om det. Det är också viktigt att de direktiv som ges dokumenteras, dels för att minimera risken för missförstånd, dels för att möjliggöra en granskning i efterhand. Med beaktande av vikten av att direktiv för verkställighet av tvångsmedel utformas på ett tydligt sätt är även de brister som redovisats nu något som AA inte kan undgå kritik för.

text: Utredningen har inte gett något klart svar på hur det kom sig att polispatrullen begav sig till BB:s arbetsplats och genomförde hämtningen där. GG och JJ:s uppgifter är inte helt förenliga i fråga om huruvida de diskuterade om patrullen skulle söka efter BB på arbetsplatsen. Jag anser mig inte kunna dra någon säker slutsats om hur patrullen fick reda på var BB hade sin arbetsplats och om patrullen fick några anvisningar inför att de verkställde hämtningen där. Jag har därför inte underlag för att ta ställning till om någon kritik ska uttalas för att hämtningen verkställdes på BB:s arbetsplats. Jag ifrågasätter inte att BB

text: upplevde hämtningen som kränkande men det har inte framkommit annat än att den genomfördes på ett godtagbart sätt med beaktande av bl.a. hänsynsprincipen.

text: Även för genomförandet av en hämtning finns det ett dokumentationskrav. Av dokumentationen ska det tydligt framgå hur hämtningen har gått till. Ett grundkrav är enligt min mening att man kan följa de åtgärder som har vidtagits i det enskilda fallet och förstå vilka överväganden som gjorts i frågor som haft betydelse för hur hämtningen genomfördes.

text: Mot bakgrund av att det för polispatrullen inte tydligt tycks ha framgått att BB inte kunde hämtas någon annanstans än i bostaden har jag viss förståelse för att poliserna inte dokumenterade de omständigheter som ledde fram till att BB hämtades på sin arbetsplats. Jag får dock konstatera att det i det här fallet hade varit bra om anledningen till att polispatrullen sökte efter BB på arbetsplatsen hade dokumenterats.

text: Utredningen har som sagt inte gett något närmare besked om vilka kontakter som förekom mellan GG och polispatrullen. Jag har därför inte underlag att uttala mig om huruvida dokumentationen varit tillräcklig i den delen. Jag vill dock framhålla att det är av grundläggande betydelse att förtydligande eller kompletterande uppgifter som muntligen lämnas till en polispatrull inför genomförandet av en hämtning till förhör dokumenteras.

text: Ärendet avslutas.


title: Förnyad kritik mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam handläggning av en begäran om att ta del av allmänna handlingar

sammanfattning: I februari 2025 kritiserades Sahlgrenska Universitetssjukhuset av chefsJO för långsam handläggning av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar. I detta beslut riktar chefsJO på nytt kritik mot Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam handläggning av en sådan framställan. Handläggningstiden i ärendet uppgick till nästan fyra månader. Av utredningen framgår att handläggningstiderna för utlämnandeframställningar vid myndigheten har ökat markant under 2025. ChefsJO konstaterar att denna utveckling är bekymmersam och högst otillfredsställande. Han understryker vikten av att myndighetens arbete för att nå kortare handläggningstider ger resultat och avser att följa utvecklingen inom myndigheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 6 juli 2025 klagade AA på Sahlgrenska Universitetssjukhuset inom Västra Götalandsregionen. Av anmälan framgick bl.a. att AA hade skickat en begäran om att ta del av journalkopior avseende en anhörig som avlidit och att han ännu inte fått handlingarna trots att det gått nästan fyra månader sedan begäran skickades.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till styrelsen för Sahlgrenska Universitetssjukhuset som anförde bl.a. följande.

text: AA:s beställning kom in till Arkiv och informationsstruktur den 19 mars 2025. De aktuella handlingarna skickades till AA per post den 17 juli 2025, dvs. fyra månader efter AA:s framställan. Denna handläggningstid är inte förenlig grundlagens krav på skyndsam handläggning. Handläggningstiden har uteslutande haft sin grund i att verksamheten inte kan möta det stora inflödet av journalbeställningar med nuvarande personalresurser. Sahlgrenska Universitetssjukhuset beklagar att verksamheten inte kan leva upp till kravet på skyndsam handläggning.

text: Arkiv och informationsstruktur ansvarar för handläggningen av framställningar om utlämnande av allmän handling som tillhör patientjournalen. Ett tiotal verksamheter inom sjukhuset har fortfarande egen handläggning.

text: Verksamheten har ett inflöde på cirka 165 beställningar per dag och lämnar ut i snitt 4 500 beställningar per månad. Beställningarna har ökat med 15 000–20 000 per år sedan 2018. Verksamhetens mål är att alla journalbeställningar ska hanteras inom en vecka från det att beställningen är komplett. För att kunna leva upp till det uppställda målet kan verksamheten ha 600–800 beställningar i kö. Det ökade inflödet av beställningar och reducering av antalet anställda har gjort att verksamheten i augusti 2025 har ca 5 500 journalbeställningar i kö.

text: Arkiv och Informationsstruktur har under en längre tid försökt att korta handläggningstiderna. Under 2023 och initialt 2024 gjordes neddragningar till följd av en minskad ekonomisk ram. Under hösten 2024 gjorde verksamheten ett omfattande arbete med att omfördela resurser inom den egna verksamheten för att hantera inflödet av journalbegäran. Vid årsskiftet 2024/2025 hade verksamheten sett effekt och hade lyckats korta ner handläggningstiderna marginellt, dock inte till önskad nivå om en veckas handläggningstid.

text: Den fortsatt minskade bemanningen har gett negativa effekter på handläggningstiden som ökat markant under hela 2025. Arbetet med översyn av bemanningen fortlöper och under våren 2025 har fyra tjänster tillsatts. Ytterligare tillsättning av personal beräknas under hösten 2025 för att både arbeta bort befintlig kö samt bibehålla handläggningstiden när denna är i balans igen.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1, 2 och 4 §§ TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av den. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (2 kap. 15 och 16 §§ TF.)

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen görs. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att det dröjde fyra månader innan de aktuella handlingarna lämnades ut till AA. En så lång handläggningstid är naturligtvis inte acceptabel och Sahlgrenska Universitetssjukhuset kritiseras för den långsamma handläggningen av AA:s framställan.

text: Jag har tidigare kritiserat Sahlgrenska Universitetssjukhuset för långsam handläggning av framställningar om att ta del av allmänna handlingar (se bl.a. mina två beslut den 26 februari 2025, dnr 3911-2024 och 5636-2024). Redan då framkom att verksamheten hade stora problem med långa handläggningstider.

text: Av myndighetens remissvar framgår att handläggningstiderna har ökat markant under 2025. Denna utveckling är givetvis bekymmersam och högst otillfredsställande. Enligt myndigheten har arbetet med översyn av bemanningen fortlöpt och minst fyra tjänster har tillsatts under 2025. Jag utgår från att myndigheten kommer att prioritera frågan och fortsätta att arbeta för att korta ner handläggningstiderna så att utlämnandeframställningar hanteras i enlighet med grundlagens krav på skyndsam handläggning.

text: Jag vill framhålla att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen görs. En viss fördröjning kan vara godtagbar om den är hänförlig till själva sekretessprövningen, men tidsåtgången får inte bero på formerna för myndighetens arbete. Det förhållandet att en myndighet tar emot ett stort antal utlämnandeframställningar innebär inte att kraven på myndigheten kan sättas ned. Jag vill på nytt understryka att detta innebär att Sahlgrenska Universitetssjukhusets målsättning om att alla journalbeställningar ska hanteras inom en vecka från det att beställningen är komplett i många fall inte kommer att vara tillräcklig för att leva upp till skyndsamhetskravet. Det är ett grundläggande krav att handläggningen av en utlämnandebegäran påbörjas skyndsamt efter att begäran har gjorts.

text: Det är viktigt att arbetet för att nå kortare handläggningstider ger resultat. Jag avser att följa utvecklingen inom myndigheten.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Emma Johnsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.