title: Fråga om preskription av anspråk enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder

text: Justitiekanslern avslår MQ:s begäran om ersättning

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 5 maj 2003 dömdes MQ av Svea hovrätt mot sitt nekande för bl.a. grovt vapenbrott. Påföljden bestämdes till fängelse i ett år och tre månader. Domen vann laga kraft. Det grova vapenbrottet bestod enligt åtalet i att MQ och en medtilltalad kamrat till honom uppsåtligen och utan tillstånd innehaft bl.a. en kulsprutepistol.

text: Den 11 maj 2012 beviljade Högsta domstolen MQ resning i den del av målet som avsåg grovt vapenbrott och förordnade att målet i den delen skulle tas upp på nytt av hovrätten. Bakgrunden var att det hade kommit fram uppgifter som talade för att MQ hade blivit utsatt för en otillåten polisprovokation som bestod i att en infiltratör på polisens uppdrag hade uppträtt som säljare av kulsprutepistolen. Högsta domstolen konstaterade att det saknades utredning till stöd för antagandet att MQ skulle ha begått brottet om provokationen inte hade ägt rum. Provokationen hade därmed varit sådan att MQ:s rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: blivit oåterkalleligen undergrävd.

text: I en dom den 22 januari 2013 ogillade Svea hovrätt åtalet avseende grovt vapenbrott. Vid tidpunkten för hovrättens dom hade MQ avtjänat det utdömda straffet.

text: Anspråket m.m.

text: MQ har begärt ersättning för lidande med 1 500 000 kr och kränkning med 50 000 kr och för ombudskostnader med 9 171 kr.

text: Som grund för yrkandet om ersättning för lidande och kränkning har MQ anfört att han är berättigad till sådan ersättning dels enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen), dels i form av kränkningsersättning enligt

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Lidande enligt frihetsberövandelagen

text: Enligt 2 § frihetsberövandelagen har den som varit häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning om frikännande dom meddelas beträffande den brottsmisstanke som har föranlett frihetsberövandet.

text: Av 4 § frihetsberövandelagen framgår att den som har avtjänat ett fängelsestraff har rätt till ersättning om det efter överklagande eller anlitande av särskilt rättsmedel meddelas frikännande dom.

text: Kränkning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott.

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid konventionsöverträdelser kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Preskription

text: En allmän förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå är att skadeståndsfordringen inte är preskriberad. Enligt

text: 2 § preskriptionslagen (1981:130)

text: preskriberas som regel en fordran tio år efter tillkomsten om inte preskriptionen avbryts dessförinnan. De allmänna preskriptionsbestämmelserna i

text: preskriptionslagen

text: är tillämpliga även på skadeståndsfordringar i den mån det inte förekommer särskilda preskriptionsbestämmelser på ett visst område (se

text: prop. 1979/80:119 s. 39

text: f.).

text: Frihetsberövandelagen innefattar inte några särskilda regler om fordringspreskription. En fordran avseende anspråk enligt frihetsberövandelagen preskriberas således – i enlighet med

text: 2 § första stycket preskriptionslagen

text: – tio år efter tillkomsten om inte preskriptionen avbryts dessförinnan (se

text: prop. 1997/98:105 s. 26

text: f.).

text: Vid bedömningen av frågan vid vilken tidpunkt en fordran kan anses ha tillkommit är utgångspunkten beträffande utomobligatoriska skadestånd att preskriptionstiden börjar löpa vid ”skadetillfället”. Detta motsvarar i regel den tidpunkt när den skadegörande handlingen företogs, oavsett när skadan som sådan visar sig. När det är fråga om en s.k. perdurerande skada, som uppkommer successivt, kan bedömningen i det hänseendet dock bli en annan. Det sagda innebär bl.a. att ett fordringsanspråk kan vara preskriberat redan innan fordringen kan göras gällande mot gäldenären.

text: När det gäller anspråk på ersättning enligt frihetsberövandelagen är det frihetsberövandet som sådant som utgör den skadegörande handling som ligger till grund för anspråket. Skadan anses uppkomma i och med att frihetsberövandet inleds och fortgå till dess att frihetsberövandet upphör. Skadan är alltså perdurerande. En fordran med anledning av ett frihetsberövande preskriberas således löpande i samma takt som skadan har uppkommit, dag för dag, tio år senare.

text: Enligt Justitiekanslerns tidigare praxis har det godtagits att preskriptionstiden för att framställa anspråk på skadestånd enligt frihetsberövandelagen med anledning av en frihetsinskränkning har börjat löpa först från den tid-punkt då frihetsinskränkningen slutligen upphörde. Denna praxis har dock nyligen ändrats. Justitiekanslern har i beslut den 17 april 2015 i ärendena med dnr

text: och

text: konstaterat följande. En fordran avseende ersättning enligt frihetsberövandelagen preskriberas löpande, dag för dag, i samma takt som skadan har uppkommit. Det ankommer på den som har varit föremål för ett frihetsberövande eller en frihetsinskränkning att framställa sitt ersättningsanspråk enligt frihetsberövandelagen, alternativt att göra ett giltigt preskriptionsavbrott, inom tio år från det att skadan har uppstått (dvs. frihetsberövandet har ägt rum) för att inte förlora sin möjlighet att göra gällande sitt ersättningsanspråk på grund av preskription.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen

text: Eftersom MQ har blivit frikänd genom en lagakraftvunnen dom är han i princip berättigad till ersättning enligt 2 § frihetsberövandelagen.

text: MQ frihetsberövades den 16 januari 2003 och var häktad till den 23 april 2003. Han avtjänade det utdömda fängelsestraffet mellan den 28 augusti 2003 och den 24 mars 2004. Skadan i det aktuella fallet har alltså uppkommit den 16 januari 2003, i och med att frihetsberövandet inleddes. Preskriptionstiden började därmed löpa samma dag och fortsatte att löpa, dag för dag, så länge frihetsberövandet pågick. Sista dagen för att framställa ett anspråk på fordran på grund av frihetsberövandet var således den 24 mars 2014. Eventuell ersättning hade då endast kunna avse lidande för den 24 mars 2004. För ersättning avseende hela frihetsberövandetiden skulle ett anspråk ha framställts senast den 16 januari 2013. MQ framställde sitt anspråk till Justitiekanslern först den 18 juli 2014. Han har inte vidtagit någon preskriptionsavbrytande åtgärd dessförinnan.

text: Det sagda medför att MQ:s eventuella rätt till ersättning avseende perioden den 16 januari – 23 april 2003 och den 28 augusti 2003 – 23 april 2004 således inte kan göras gällande mot staten på grund av preskription. Hans anspråk ska därför avslås i denna del.

text: Det kan tilläggas att MQ:s fordran hade varit preskriberad även enligt Justitiekanslerns tidigare praxis, som innebar att preskriptionstiden började löpa först från den tidpunkt då frihetsinskränkningen slutligen upphörde.

text: Ersättning för kränkning

text: Som anförts ovan kan tjänstefel i vissa fall vara ett sådant brott som ger rätt till kränkningsersättning enligt bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 §

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: . Justitiekanslern har i beslut den 21 december 2012 i ärendet 2747-11-41, beträffande MQ:s målskamrat, konstaterat att den polisprovokation som MQ och hans målskamrat utsattes för har innefattat en brottslig gärning, närmast tjänstefel. MQ kan därför anses ha blivit utsatt för en sådan kränkning som kan ge honom rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: Tidpunkten för provokation och därmed den skadegörande handlingen var den 16 januari 2003. De omständigheter som MQ har åberopat till stöd för sitt anspråk ligger således mer än tio år tillbaka i tiden. Av de handlingar som har getts in hit framgår inte att han har vidtagit preskriptionsavbrytande åtgärder. MQ:s möjlighet att med framgång göra gällande ett skadeståndsanspråk mot staten har således även i denna del fallit bort på grund av preskription. Hans anspråk gällande kränkningsersättning ska därför avslås.

text: Övrigt

text: Den omständigheten att resning har beviljats på grund av att MQ:s rätt till rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: hade överträtts föranleder ingen annan bedömning i preskriptionsfrågan.

text: Ombudskostnader

text: På grund av utgången i ärendet finns inte förutsättningar att utge någon ersättning till MQ för hans ombudskostnader. Justitiekanslern avslår således hans begäran också i denna del.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättningen enligt frihetsberövandelagen har vägrats då den ersättningssökande själv har vållat frihetsberövandet genom sitt eget beteende

org: jk

text: Justitiekanslern avslår IC:s yrkande om ersättning.

type: stycke

text: Anspråk m.m.

type: rubrik

text: IC var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 18 juli – 25 augusti 2005 på grund av misstanke om grovt vapenbrott alternativt medhjälp därtill. IC har frikänts från åtalet avseende de brottsmisstankar som föranledde frihetsberövandet, men dömts till dagsböter för ett annat brott.

text: IC har begärt ersättning för lidande i enlighet med Justitiekanslerns praxis och för utlägg med, som det får uppfattas, 1 330 kr. Han har vidare begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 1 512 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Göteborgs tingsrätts dom den 1 september 2005 i mål B 2550-05 och Hovrättens för Västra Sverige dom den 2 november 2005 i mål B 3637-05.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. när åtalet ogillas. IC är således enligt denna bestämmelse i princip berättigad till ersättning.

text: I 6 § frihetsberövandelagen föreskrivs emellertid att statens ersättningsskyldighet kan falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall ske efter en skälighetsbedömning som ofta bör leda till att ersättningen helt sätts ned (

text: prop.1997/98:105 s. 56

text: ) och att ersättning alltså inte skall utgå.

text: En situation där ersättning kan vägras eller sättas ned är då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning. En annan situation som kan föranleda jämkning är den där det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får i sådana situationer dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd (6 § tredje stycket).

text: I förarbetena till denna regel (

text: a. prop. s. 55

text: ) anges att anledning till jämkning kan finnas om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Som exempel nämns det fallet att ett brott begås av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta. Även den som till sist inte kan bindas vid brottet bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom ett aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar.

text: I förarbetena nämns också det exemplet att en person som har avtjänat straff för rån var närvarande vid rånet men efter en resningsprövning bedöms inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han skall dömas. Inte ens i ett sådant fall är jämkning utesluten (

text: a. prop. s. 55

text: Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom skall däremot inte behöva drabbas av jämkningsregeln. Om en person av en tillfällighet råkar befinna sig på en brottsplats, skall jämkning sålunda normalt inte ske på grund av enbart hans närvaro där.

text: Ersättningen i IC:s fall

text: Hovrätten har, liksom tingsrätten, funnit utrett att IC tillsammans med en annan person sammanträffade med en tredje person i syfte att förvärva en automatkarbin när han greps av polisen. Av hovrättens dom framgår att vapnet fanns tillgängligt på platsen för ingripandet men att någon överlåtelse inte hade kommit till stånd. Hovrätten fann att IC inte hade tagit någon fysisk befattning med vapnet och att det därmed inte förelåg någon förutsättning för att fälla honom till ansvar för vapenbrott. Hans agerande som tilltänkt köpare utgjorde enligt hovrätten inte heller något sådant handlande som avses med bestämmelserna om medhjälp till brott. Åklagarens yrkande om ansvar för vapenbrott eller medhjälp därtill kunde därför inte vinna bifall.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är omständigheterna sådana att IC:s eget beteende får anses ha gett anledning till att misstankar riktades mot honom på ett sådant sätt att han i väsentlig omfattning själv får anses ha bidragit till att han berövades friheten. Det finns redan på denna grund anledning att vägra honom ersättning. Till det sagda skall läggas att det under alla omständigheter vore klart oskäligt att utge någon ersättning till honom.

text: I enlighet med det sagda skall således anspråket på ersättning helt avslås.

type: avgorande


title: Inspektion av Falu tingsrätt den 19 och 20 november 2019 - handläggning av utsökningsärenden

text: 1. Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Handläggningen av utsökningsärenden vid Falu tingsrätt framstår som väl fungerande, rättssäker och effektiv. Tingsrätten uppfyller kraven på rätten till

text: rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se även

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden med anledning av iakttagelser i enskilda fall (avsnitt 4).

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Som ett led i sin tillsynsverksamhet beslutade Justitiekanslern att inspektera Falu tingsrätt. Inspektionen föranleddes inte av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern utan initierades inom ramen för ett projekt om tillämpningen av inhibitionsinstitutet i utsökningsärenden. Inspektionen genomfördes den 19 och 20 november 2019.

text: 3. Inspektionen

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen var att granska tingsrättens handläggning av utsökningsärenden, särskilt i fråga om tillämpningen av inhibitionsinstitutet. Andra angränsande frågor som omfattades av granskningen var sådana om handläggningstid, kommunicering av handlingar och inlagor, rätten till muntlig förhandling, motivering av beslut och expediering av beslut samt även Kronofogdemyndighetens handläggning i vissa delar. Granskningen var inte inriktad på materiella bedömningar.

text: 3.2 Inspektionens genomförande

text: Under inspektionen granskade Justitiekanslern de utsökningsärenden i målkategorierna 70:46, 70:47 och 70:48 som hade avslutats under perioden den 1 november 2017–31 oktober 2019 (drygt 400 ärenden).

text: Ett inledande samtal ägde rum med företrädare för domstolen. Justitiekanslern informerade om inspektionens syfte och inriktning. Därefter gav tingsrätten en beskrivning av domstolens verksamhet beträffande handläggningen av utsökningsärenden.

text: 4. Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter

text: 4.1 Övergripande iakttagelser och synpunkter

text: Justitiekanslerns övergripande intryck är att tingsrättens handläggning av utsökningsärenden är väl fungerande. De ärenden som Justitiekanslern granskade hade i allt väsentligt handlagts på det sätt som föreskrivs i lagen (

text: ) om domstolsärenden (

text: ärendelagen

text: ) och

text: utsökningsbalken

text: (UB).

text: I det följande redogör Justitiekanslern närmare för de iakttagelser som gjordes vid granskningen.

text: 4.2 Inhibition

text: Enligt

text: 18 kap. 12 §

text: UB får tingsrätten, utan att motparten dessförinnan har getts tillfälle att yttra sig över överklagandet, förordna att någon åtgärd för verkställighet tills vidare inte ska vidtas eller, om det finns synnerliga skäl, att en redan vidtagen åtgärd ska hävas. En i princip motsvarande bestämmelse finns även i

text: 26 § andra stycket ärendelagen

text: Vid granskningen har det kunnat konstateras att tingsrätten i samtliga förekommande fall har tagit ställning till en parts yrkande om inhibition. Prövningen har skett skyndsamt och i de flesta fall samma dag som inhibitionsyrkandet inkom till tingsrätten.

text: Ett förordnande om inhibition kan meddelas också utan ett formellt yrkande om ett sådant beslut. Denna ordning är motiverad bl.a. av att enskilda parter inte kan antas känna till möjligheten till inhibition. Tingsrätten ska alltså självmant ta upp frågan, när det finns anledning till det. (Se t.ex.

text: SOU 2016:81 s. 603

text: Justitiekanslerns granskning har visat att tingsrätten i några få fall har prövat frågan om inhibition ex officio. Det saknas underlag för slutsatsen att domstolen borde ha gjort en sådan prövning i fler fall än de nu förekommande.

text: 4.3 Handläggningstid

text: De granskade utsökningsärendena har i regel handlagts skyndsamt. Merparten av ärendena har avgjorts inom en till två månader från det att överklagandet kommit in till tingsrätten. Det finns några exempel på ärenden där handläggningstiden har varit längre, i något fall närmare ett och ett halvt år. Det har i dessa fall emellertid inte handlat om någon påtaglig inaktivitet från tingsrättens sida. I två fall har tingsrätten avvaktat med att fatta beslut med hänvisning till att samma fråga varit föremål för prövning i Högsta domstolen.

text: 4.4 Kommunicering

text: Enligt

text: 15 § ärendelagen

text: ska kommunicering ske med motparten i ärendet. Detta kan dock underlåtas om det saknas anledning att anta att beslutet kommer ändras till motpartens nackdel. Ett ärende får vidare, enligt

text: 22 § ärendelagen

text: , inte avgöras utan att den som är part har fått kännedom om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten. Det krävs också att parten har fått tillfälle att yttra sig över uppgiften. Undantag från kravet på kommunikation görs för sådana fall där avgörandet inte går parten emot, där uppgiften saknar betydelse eller där det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att parten får kännedom om uppgiften innan domstolen avgör ärendet.

text: Vid granskningen har det framkommit att kommunicering regelmässigt sker när det behövs. Endast i ett ärende har det kunnat konstateras att kommunicering har underlåtits, trots att Kronofogdemyndighetens beslut sedermera har ändrats. I det fallet underläts också expediering av det slutliga beslutet av det skälet att motparterna (15 till antalet) inte hade antecknats som parter i ärendet.

text: 4.5 Rätten till muntlig förhandling

text: Handläggningen av utsökningsärenden hos Kronofogdemyndigheten sker skriftligen. Även i tingsrätten är förfarandet enligt

text: 13 § ärendelagen

text: som utgångspunkt skriftligt. Av

text: 14 § samma lag

text: följer dock att domstolen som huvudregel ska hålla sammanträde om det begärs av en enskild part.

text: Det kan konstateras att tingsrätten har hållit sammanträde i de fall det har begärts av en part. Sammanlagt har det hållits sex sammanträden i de ärenden som Justitiekanslern har granskat.

text: 4.6 Motivering av beslut

text: Domstolens beslut ska enligt

text: 27 § ärendelagen

text: grundas på det som handlingarna innehåller och det som i övrigt har förekommit i ärendet. Av ett beslut genom vilket domstolen avgör ärendet ska de skäl som bestämt utgången framgå, om beslutet går någon part emot. Detsamma gäller andra beslut, om det behövs. I ett beslut som innebär att ett överklagat beslut fastställs behöver skälen enligt

text: 28 § ärendelagen

text: anges endast om de avviker från skälen i det överklagade beslutet.

text: Det har vid granskningen inte kommit fram något som föranleder någon erinran beträffande utformningen av beslutsskälen. I flertalet fall har domstolen anslutit sig till eller instämt i Kronofogdemyndighetens bedömning. I några ärenden har tingsrätten, efter att ha beslutat om inhibition, vid den slutliga prövningen likväl fastställt Kronofogdemyndighetens beslut med enbart hänvisning till de skäl som myndigheten själv anfört. Det kan i en sådan situation vara svårt att förstå varför skälen för det slutliga ställningstagandet inte närmare motiverats.

text: 4.7 Expediering av beslut

text: Av

text: 17 kap. 5 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: framgår att slutliga beslut genast ska sändas till Kronofogdemyndigheten, dvs. laga kraft ska inte inväntas. Samtliga granskade beslut har expedierats enligt denna ordning.

text: Granskningen har däremot visat att beslut om inhibition i några fall inte har expedierats till motparten i utsökningsmålet. Eftersom ett beslut om inhibition rör sökandens rätt och kan överklagas av denne, bör expediering till denne alltid ske.

text: 4.8 Kronofogdemyndighetens hantering

text: De ärenden som har granskats har inte aktualiserat några särskilda frågor om Kronofogdemyndighetens hantering av överklagade beslut i utsökningsmål. Kronofogdemyndigheten har regelmässigt överlämnat överklaganden inklusive egna yttranden skyndsamt till tingsrätten.

text: 4.9 Iakttagelser i enskilda fall

text: Domstolen har inte ändrat ett efterföljande fördelnings- och utbetalningsbeslut

text: I flera ärenden har influtna medel redan betalats ut av Kronofogdemyndigheten när utmätningen överklagats. Justitiekanslern har noterat att det i ett antal ärenden har fattats beslut om att upphäva ett utmätningsbeslut utan att domstolen har beslutat om att upphäva fördelnings- och utbetalningsbesluten, trots att förutsättningar för detta har funnits.

text: Av

text: 18 kap. 14 §

text: UB följer att vid bifall till ett överklagande av ett visst beslut får även ett senare beslut i målet hävas när det kan ske, om detta beslut har samband med det förra beslutet och inte hade vunnit laga kraft mot klaganden när han överklagade det första beslutet.

text: En ändring av ett fördelningsbeslut eller en utbetalning medför i enskilda mål att Kronofogdemyndigheten – på begäran – enligt

text: 13 kap. 20 §

text: UB ska utsöka belopp som ska betalas tillbaka. Om en borgenär, som har fått för mycket betalt, inte frivilligt betalar tillbaka överskottet kan Kronofogdemyndigheten därför direkt göra en utmätning hos denne.

text: Om domstolen häver ett utmätningsbeslut men inte förordnar om att efterföljande fördelnings- och utbetalningsbeslut ska hävas kan inte Kronofogdemyndigheten utsöka vad som ska betalas tillbaka enligt

text: 13 kap. 20 §

text: UB.

text: Kronofogdemyndigheten ska enligt

text: 17 kap. 4 § utsökningsförordningen

text: underrätta domstolen om vilka senare beslut som kan komma att beröras av överklagandet. Vid granskningen har det kunnat konstateras att Kronofogdemyndigheten också regelmässigt har erinrat domstolen om att medel redan betalats ut till sökanden samt upplyst om att ett bifall till överklagandet även förutsätter en ändring av fördelnings- och utbetalningsbeslutet.

text: Utmätningsförfarandet består av olika led som har ett nära samband med varandra. För det fall medel redan har betalats ut i målet när utmätningsbeslutet upphävs ligger det i gäldenärens intresse att även fördelnings- och utbetalningsbeslutet ändras. Bestämmelsen i

text: 18 kap. 14 §

text: UB kan inte anses hindra att det sker utan att något särskilt yrkande om det har framställts. Domstolen bör därför regelmässigt i dessa situationer ta ställning till om efterföljande fördelnings- och utbetalningsbeslut ska upphävas.

text: Beslutsformuleringen i ett löneutmätningsärende

text: I ett ärende har tingsrätten förordnat om återbetalning av vissa belopp till gäldenären på grund av att domstolen ändrat ett beslut om löneutmätning.

text: Följden av att domstolen ändrar eller upphäver ett löneutmätningsbeslut är att belopp som Kronofogdemyndigheten utmätt för mycket och som fortfarande är innehållna ska gå åter till gäldenären. Det krävs alltså i praktiken inte något särskilt förordnande om detta. Ett ändringsbeslut gäller dock normalt framåt i tiden varför det framstår som lämpligt att domstolen – som i detta fall – anger att medel som innehållits men ännu inte redovisats till sökanden ska utbetalas till gäldenären.

text: Enligt

text: 18 kap. 16 § andra stycket

text: UB ska som huvudregel utmätta medel inte återbetalas innan tingsrättens beslut har vunnit laga kraft. Tingsrätten kan dock förordna om omedelbar återgång.

text: Det framgår inte av beslutet om förordnandet avser just en sådan omedelbar återgång eller om det är ett förtydligande om att vissa belopp ska återbetalas till gäldenären. Om domstolen endast har avsett att ange vilka belopp som ska återgå till gäldenären hade det därför varit lämpligare att erinra om detta i beslutsskälen istället för att förordna om det i beslutet.

text: Prövning av verkställighetshinder vid överklagad utmätning

text: I ett par ärenden som gällt överklagade utmätningsbeslut förefaller tingsrätten inte ha prövat klagandenas invändningar om att utmätningsfordringarna varit preskriberade. Kronofogdemyndigheten hade i sina yttranden till tingsrätten lämnat upplysning om att klagandenas preskriptionsinvändningar handlades vid myndigheten i särskild ordning.

text: Om svaranden visar att han har fullgjort betalningsskyldighet eller annan förpliktelse som ansökningen om verkställighet avser får verkställighet enligt

text: 3 kap. 21 § första stycket

text: UB inte äga rum. Detsamma gäller enligt andra stycket om svaranden gör gällande att annat förhållande som rör parternas mellanhavande utgör hinder mot verkställighet, om invändningen inte kan lämnas utan avseende.

text: När svaranden invänt mot verkställighet bör Kronofogdemyndigheten meddela särskilt beslut i frågan så snart som möjligt (se Gregow, Utsökningsrätt, 4 uppl., s. 101). Att Kronofogdemyndigheten ska meddela särskilt beslut i fråga om invändningar enligt

text: 3 kap. 21 §

text: UB innebär emellertid inte något hinder mot att frågan prövas inom ramen för ett överklagat utmätningsbeslut (jfr t.ex.

text: NJA 1989 s. 243

text: och

text: NJA 2017 s. 94

text: Vid prövningen av ett överklagat utmätningsbeslut kan domstolen således inte underlåta att pröva omständigheter som klaganden har anfört och som skulle kunna utgöra hinder mot verkställighet. En annan sak är att domstolen i princip saknar möjlighet att pröva invändningar mot exekutionstiteln som rör förhållanden som hänför sig till tiden före dess meddelande (jfr bl.a.

text: NJA 2006 s. 657


title: Kritik mot Migrationsverket och Polisen för deras agerande i samband med försök att verkställa avvisning till Vietnam

text: 1. Justitiekanslern kritiserar Migrationsverket för att verket i samband med verkställighet av vissa avvisningsbeslut medverkar, i strid med sekretesslagen, till att sekretessbelagda uppgifter lämnas till berörda ambassader.

text: 2. Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län för att en företrädare för myndigheten uppmanade en person, som hade sökt asyl och som skulle avvisas, att avstå från att lämna en korrekt uppgift till sin ambassad. Justitiekanslern riktar också kritik mot myndighetens företrädare, en polisinspektör, för hans agerande. Några åtgärder vid sidan om denna kritik vidtas inte mot denne.

text: Anmälan

text: MW – Medborgarnas flyktingombudsman, MFO – har i en anmälan den 29 september 2006 begärt Justitiekanslerns granskning av och ställningstagande till den omständigheten att Migrationsverket enligt henne kräver att vietnamesiska medborgare som har sökt asyl i Sverige fyller i en blankett från Vietnams ambassad med rubriken ”Personlig deklaration”, där ett stort antal delvis känsliga uppgifter om personliga förhållanden efterfrågas.

text: MW har vidare i sin anmälan anfört att Polisen i samband med ett verkställighetsärende avseende vietnamesiske medborgaren TQT (nedan TQ) har bett denne att ljuga för Vietnams ambassad i Sverige och säga att han är turist och har tappat sitt pass samt uppmanat honom att söka pass och återresetillstånd i falskt namn.

text: Utredningen avseende Migrationsverkets handlande

text: Migrationsverket har i sitt yttrande anfört följande.

text: Bakgrund

text: Dokumentlösheten är ett stort och ökande problem både i samband med inresan till Sverige och även i samband med återresan till hemlandet, vare sig det gäller frivilligt återvändande eller tvångsvis återvändande.

text: Det har lett till att ett stort antal personer med lagakraftvunna avlägsnandebeslut finns registrerade i Migrationsverkets mottagningssystem under långa perioder efter att verkställbart beslut fattats framförallt beroende på svårigheten att klarlägga identiteten i syfte att få resehandlingar utfärdade för att kunna genomföra ett återvändande till hemlandet.

text: Huvudregeln i

text: utlänningslagen (2005:716)

text: är att utlänningar, som saknar rätt att stanna i Sverige, ska lämna landet frivilligt. Migrationsverket skall främja ett frivilligt återvändande. Först i andra hand om inte ett självmant återvändande kan uppnås skall ett tvångsvis återvändande genomföras. Om en utlänning, som vistas olovligt i Sverige, vägrar att lämna landet självmant kan alltså ett påtvingat återvändande bli nödvändigt vilket då överlämnas till polismyndighet som har att genomföra verkställigheten.

text: Enligt

text: utlänningslagen

text: 12 kap. 15 §

text: skall en utlänning som har avvisats eller utvisats lämna landet inom två respektive fyra veckor efter det att beslutet vunnit laga kraft om inte myndigheten bestämt något annat.

text: Vissa länder kräver mer eller mindre omfattande formaliteter för att motta sina egna medborgare, vare sig det gäller ett självmant eller påtvingat återvändande. Detta leder ofta till besvärliga situationer och en lång tidsutdräkt både för den enskilde och för samhället.

text: För att Vietnams ambassad skall utfärda en resehandling till en person som inte har uppehållstillstånd i Sverige, kräver ambassaden att utlänningen ska fylla i en ansökningsblankett, s.k. personlig deklaration, med utlänningens underskrift. Ambassaden ställer också krav på en garant i hemlandet, dvs. en släkting eller nära anhörig som kan stå för uppehället vid återvändandet till Vietnam. Saknas garant kan resehandling Inte utfördas även om utlänningen presenterar godtagbara identitetshandlingar. Det är också mycket viktigt att utlänningens adress i Vietnam är så utförlig som möjligt samt att det är folkbokföringsadressen som uppges för att ambassaden ska kunna klargöra utlänningens identitet.

text: Ambassadsamordningen vid Migrationsverket är en centralt inrättad funktion vars verksamhet består i att bistå handläggare vid verkets mottagningsenheter med att anskaffa resehandlingar eller dylikt i de fall behov av sådana föreligger i samband med verkställighet avseende verkställbara av- och utvisningsbeslut.

text: I de fall det finns behov av att ambassadsamordningen ska var behjälplig med att anskaffa tillfällig resehandling för vietnamesiska medborgare med verkställbara avlägsnandebeslut, skickar ambassadsamordningen till Vietnams ambassad en formell framställan tillsammans med den av utlänningen ifyllda och underskrivna ansökningsblanketten, s.k. personlig deklaration, samt i förekommande fall identitetshandlingar. Det ska erinras att blanketten inte används i något annat syfte än att ansöka om resehandling. Begäran om resehandling från ambassadsamordningen till Vietnams ambassad måste åtföljas av en formell note från Utrikesdepartementet.

text: Utlänningen ifråga är i samtliga fall väl informerad av Migrationsverkets handläggare om ansökningsblanketten och de uppgifter han eller hon på egen hand fyllt i och skrivit under är för att underlätta ett återvändande till hemlandet och att handlingen kommer att sändas till Vietnams ambassad. Uppgifter i ärenden om verkställighet av avlägsnandebeslut kan omfattas av sekretess enligt 7 kap. 14 § första och andra styckena sekretesslagen. I 11 kap.

text: 5 § samma lag

text: [1 kap. 5 § sekretesslagen torde åsyftas, Justitiekanslerns anmärkning] finns en sekretessbrytande bestämmelse som innebär att en myndighet får lämna ut sekretessbelagda uppgifter, om det är nödvändigt för att myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att sekretessregleringen gör det omöjligt för myndigheten och dess personal att sköta de uppgifter som åvilar myndigheten. Av förarbetena till sekretesslagen framgår att sekretess får efterges endast i de fall då det för fullgörandet av ett visst åliggande som en myndighet har är en nödvändig förutsättning att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut.

text: Ställningstagande

text: Det är ibland förklarligt att sådana reaktioner och oro förekommer som anmälaren ger uttryck för. Skyddet och sekretessen för asylsökande under asylprocessen är angeläget att värna om och det fullgör Migrationsverket enligt det uppdrag statsmaktema lagt på verket, liksom att också värna om de personer som har bedömts vara i behov av internationellt skydd här i landet.

text: Att det kan vara känsligt och direkt olämpligt att myndigheten kontaktar hemlandets myndigheter under asylförfarandet eller efter det att skydd beviljats är en självklarhet och förekommer inte från verkets sida. Både

text: utlänningslagen

text: , sekretesslagen och internationella konventioner som Sverige biträtt garanterar detta skydd och Migrationsverket är mån om att uppfylla dessa garantier och värna om de skyddsbehövande. Emellertid måste sakförhållandena te sig annorlunda när ett ärende slutligt har prövats i två instanser och personen ifråga inte bedömts vara i behov av internationellt skydd.

text: Att kontakter tas på rent formella grunder med hemlandets myndigheter eller användande av s.k. personliga deklarationer när ärendet är slutligt prövat och behov av skydd inte är förhanden kan vara nödvändigt i vissa situationer som beskrivits ovan för att underlätta och genomföra ett återvändande. Detta anser verket inte vara oförenligt med gällande lagstiftning på området.

text: Då utlänningen med verkställbart beslut på egen hand fyller i och skriver under ambassadens ansökningsblankett, vilket skett i samtliga ärenden som härrörs till i anmälan mot migrationsverket, och tillika är väl informerade om konsekvenserna av sitt handlande, gör Migrationsverket bedömningen att sekretesslagens regler inte är tillämpbara i dessa fall.

text: MW har lämnat synpunkter på yttrandet och anfört bl.a. att Migrationsverkets uppgift att blanketten fylls i på egen hand av den asylsökande ger sken av att det sker frivilligt, fastän det i själva verket sker under press, bl.a. därigenom att den enskilde riskerar att bli utan dagersättning om han inte skriver under.

text: Migrationsverket har under hand bekräftat att den asylsökande riskerar att förlora sin dagersättning om han inte medverkar vid avvisningen. Verket har anfört att förfarandet tillämpas för att verkställighetsprocessen skall kunna påskyndas.

text: Utredningen avseende Polisens agerande

text: Justitiekanslern har begärt in ett yttrande från Rikspolisstyrelsen. Styrelsen har bifogat ett yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län, som i sin tur har hänvisat till en redogörelse från polisinspektören PG.

text: PG har anfört:

text: Undertecknad kontaktar Vietnams ambassad för att få de handlingar som ambassaden vill ha ifyllda för att kunna utfärda resehandlingar. Ambassaden hänvisar mig helt kort att kontakta UD, (---). Så sker varvid UD hänvisar till Migrationsverkets ambassadsamordning för att få blanketterna.

text: Vi får dessa och en utförlig instruktion (---).

text: I samband med detta underrättas jag, okänt av vem, om att vietnameser ofta skriver Xin ty nan på anledning till vistelsen. Det ska betyda asylsökande och de vet att skriver de så handlägger ambassaden ej ärendet.

text: När Tran den 2004-07-07 fyllde i sin ansökan så skrev han denna anledning varför jag naturligtvis påtalade det olämpliga i det. Dels därför att det påverkade möjligheten att få en resehandling men också att han skulle betänka att han skulle återvända hem en dag.

text: Han vägrade att på något sätt ändra vad han skrivit. Vidare är det mycket viktigt för Vietnam att sökande uppger någon kontaktperson i hemlandet som är garant för att de klarar sig vid hemkomsten och någon sådan hade han inte att uppge varför ansökan inte kunde vidarebefordras.

text: Beträffande anmälan om att Polisen skulle ha uppmanat honom att lämna falska uppgifter så kan det endast avse att han skulle utelämna ordet asylsökande i sina handlingar till ambassaden. I övrigt har vi upprepade gånger uppmanat honom att lämna riktiga uppgifter.

text: Polismyndigheten i Stockholms län har för sin del anfört:

text: Polismyndigheten kan konstatera att det inte finns någon författning eller några fastställda rutiner som gäller hantering av en situation som den förevarande. Däremot gäller självfallet att en polismans agerande skall vara sakligt och korrekt.

text: Myndigheten vill även peka på de svårigheter som föreligger i samband med utvisning av personer som inte vill medverka till att resehandlingar utfärdas. Då frågan inte är författningsreglerad och dessutom olika krav ställs från de berörda staterna uppkommer problem för polisen vid den praktiska hanteringen av utvisningsärendena. Oaktat dessa problem måste varje agerande från polisens sida vara korrekt.

text: Polismyndighetens bedömning är att det var olämpligt av polismannen att påtala för den berörda personen att vissa i sig korrekta uppgifter inte borde finnas med i ansökan till ambassaden.

text: Det skall framhållas att det inom Gränspolisen fortlöpande pågår en etisk diskussion mellan arbetsledning och övrig personal som arbetar med verkställighetsärenden, t.ex. om de svårigheter som uppkommer i samband med utvisning av personer som inte vill medverka till att resehandlingar utfärdas. Den nu aktuella frågan kommer att tas upp i dessa diskussioner.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande anfört följande.

text: Rikspolisstyrelsen kan i likhet med Polismyndigheten i Stockholms län konstatera att det är svårt att verkställa avisnings- och utvisningsbeslut avseende personer som inte vill medverka till att resehandlingar utfärdas. Avsaknaden av författningsreglering och de berörda staternas olika krav medför problem vid den praktiska tillämpningen i verkställighetsärenden. Trots det måste varje agerande från polisens sida vara sakligt och korrekt.

text: Polismyndigheten i Stockholms län gör bedömningen att det var olämpligt av polismannen att påtala för den berörda personen att vissa i sig korrekta uppgifter inte borde finnas med i ansökan till ambassaden. Rikspolisstyrelsen delar denna uppfattning.

text: MW har kommenterat yttrandena.

text: Rättslig reglering

text: Sekretessfrågan

text: Uppgifter om utlänningar i ärenden som rör verkställighet av avvisning kan omfattas av sekretess (7 kap. 14 § första och andra styckena sekretesslagen):

text: Sekretess gäller för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar.

text: Utöver vad som följer av första stycket gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar och i ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. (---)

text: Vid tolkningen av dessa bestämmelser skall enligt förarbetena beaktas att uppgifter som i Sverige kan framstå som tämligen harmlösa kan för en utlänning vara ytterst ömtåliga och sådana att deras röjande skulle kunna få menliga konsekvenser för utlänningen eller hans närstående i hemlandet (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 209 f.). Skaderekvisitet i andra stycket är omvänt, vilket innebär att sekretess är huvudregeln i bl.a. ärenden om verkställighet av avvisning . Sekretessens omfattning i sådana ärenden blir därför tämligen omfattande.

text: Enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen kan sekretessen för en enskild efterges genom samtycke. Samtycket får emellertid inte ges ett så generellt innehåll att den enskilde förklarar sig helt avstå från sekretessen hos en viss myndighet. Om en enskild mer eller mindre tvingas till ett generellt samtycke kan omständigheterna vidare vara sådana att samtycket inte bör tillerkännas rättslig giltighet (Regner m.fl., Sekretesslagen – En kommentar, s. 14:36). Vidare är det viktigt, i synnerhet där den enskilde upplever det svårt att ifrågasätta innehållet, att effekten av ett mer omfattande samtycke klarläggs för den enskilde (JO 1997/98 s. 328). Ett samtycke behöver inte alltid vara uttryckligt utan kan i vissa fall presumeras genom personens handlingssätt (Regner m.fl., a.a., s. 14:36).

text: Enligt 1 kap. 5 § sekretesslagen hindrar vidare inte sekretess att uppgifter lämnas ut ”om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet”. I sitt yttrande över denna paragraf anförde Lagrådet (

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 465):

text: Med anledning av de exempel som ges i remissprotokollet på tillämpningen av paragrafen vill lagrådet understryka att en restriktiv tillämpning bör iakttas. Endast i de fall, då det för fullgörandet av ett visst åliggande som en myndighet har är en nödvändig förutsättning att en sekretessbelagd uppgift lämnas ut, får sekretessen efterges. Blott och bart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande nedsätts genom en föreskriven sekretess får inte leda till att sekretessen åsidosätts.

text: Yttrandet lämnades utan invändning av regeringen och riksdagen.

text: I 1 kap. 3 § tredje stycket sekretesslagen finns en bestämmelse om utlämnande av hemliga uppgifter i vissa fall till utländska myndigheter. Bestämmelsen medför inte något undantag från sekretessen i fall som det aktuella.

text: Polismannens agerande

text: Beslut om avvisning skall i vissa fall verkställas av polismyndigheten. Migrationsverket får överlämna ett avvisningsärende till polismyndigheten för verkställighet bl.a. om det kan antas att det behövs tvång för att genomföra verkställigheten (se 8 kap. 17 § i den tidigare gällande

text: utlänningslagen

text: Beträffande verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut har RPS utfärdat föreskriften

text: RPSFS 2005:3

text: FAP 638-1. Av 1 § framgår att en utlänning som skall avvisas eller utvisas skall behandlas med humanitet och värdighet samt att verkställighetsförfarandet skall präglas av hänsyn till utlänningens rättssäkerhet och grundläggande rättigheter.

text: Myndigheter skall i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: skall den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften dömas för tjänstefel.Paragrafen omfattar även faktiska åtgärder som företas vid myndighetsutövning. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall det inte dömas till ansvar.

text: Vid bedömningen av vad som är ringa beaktas främst gärningens betydelse för myndighetsutövningen och gärningsmannens ansvar i förhållande till denna. En viktig aspekt är vidare i vad mån någon har drabbats av skada eller om det har förelegat någon mera påtaglig risk för skada eller olägenhet av annat slag. Av stor vikt är också verksamhetens art.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Migrationsverkets handlande

text: Av utredningen framgår att vietnamesiska medborgare i samband med verkställighet av avvisningsbeslut ombeds av Migrationsverket att fylla i en blankett, en ”personlig deklaration”, som sedan överlämnas till Vietnams ambassad. Genom det sätt på vilket Migrationsverket är delaktigt måste uppgifterna på blanketterna anses komma verket till del för att sedan av verket lämnas ut till ambassaden. Till skillnad från Migrationsverket anser jag att sekretesslagens regler sålunda är tillämpliga i denna situation.

text: De uppgifter som skall fyllas i är, förutom grundläggande personuppgifter, bl.a.:

text: – familjens ursprungsort

text: – bostadsadress i Vietnam

text: – datum för avresa från Vietnam

text: – anledning

text: – vilka länder som passerades före inresan till Sverige

text: – verksamhet i dessa länder

text: – tid i Sverige

text: – om personen begått brott i Sverige och i så fall vilka

text: – tid under vilken straff avtjänats

text: – andra former av lagöverträdelser och sanktioner i Sverige

text: – namn m.m. på nära anhöriga i Vietnam

text: – namn m.m. på anhöriga utomlands

text: – namn m.m. på personer som upplåter bostad vid återkomsten

text: Det står klart att de uppgifter som avses till stora delar omfattas av sekretess enligt 7 kap. 14 § sekretesslagen. Frågan är då om ett utlämnande trots detta får ske, antingen därför att det är nödvändigt för att Migrationsverket skall kunna fullgöra sin verksamhet (1 kap. 5 § sekretesslagen), eller därför att den enskilde får anses ha eftergett sekretessen (14 kap. 4 §).

text: Den enskilde fyller visserligen själv i blanketten med den personliga deklarationen. Men han gör det uppenbarligen i många fall under påverkan. Inte minst den omständigheten att dagpenningen kan gå förlorad om den enskilde vägrar att fylla i blanketten visar att det inte är fråga om ett frivilligt handlande. Ett sålunda påtvingat utlämnande av uppgifter kan inte anses innefatta någon eftergift av den sekretess som gäller.

text: Den andra frågan är något mer komplicerad. Är det nödvändigt, i den mening som avses i 1 kap. 5 § sekretesslagen, att Migrationsverket lämnar ut de sekretessbelagda uppgifterna för att verket skall kunna fullgöra sin verksamhet?

text: Den uppgift som i detta sammanhang skall fullgöras av Migrationsverket är att verkställa avvisningen. Det finns inte anledning att ifrågasätta att den personliga deklarationen i praktiken är en förutsättning för att detta skall kunna ske. Det kan därför hävdas att utlämnandet av uppgifterna i deklarationen är nödvändigt i paragrafens mening för att verket skall kunna fullgöra sin verksamhet.

text: Undantaget i 1 kap. 5 § sekretesslagen är emellertid enligt förarbetena avsett för sådana fall där det för fullgörandet av ett myndighetsåliggande är en nödvändig förutsättning att en sekretessbelagd uppgift lämnas ut. Enbart bedömningen att effektiviteten i myndighetens handlande sätts ner genom sekretessen får inte leda till att uppgiften avslöjas (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465). Som exempel på situationer som avses med bestämmelsen anges situationer då kollegor och överordnade måste underrättas för att beslut skall kunna fattas och situationer där en tjänsteman i särskilda fall måste vända sig till en utomstående expert och därvid upplysa om känsliga uppgifter.

text: Det framgår också klart av förarbetena att paragrafen är avsedd att tillämpas restriktivt.

text: Situationer av det slag som är aktuella i detta ärende berörs inte i förarbetena. När det där talas om en ”nödvändig förutsättning” tycks dock inte avses situationer där någon utomstående ställer som krav att få ut uppgifterna. Att sådana krav bedöms behöva tillgodoses får i stället anses avse effektiviteten i verksamheten. Det måste i själva verket bedömas som uteslutet att representanter för en främmande stat i praktiken skulle kunna framtvinga att de får hemliga uppgifter utlämnade till sig. Detta framgår tydligt om man antar att det handlar om uppgifter vars utlämnande skulle sätta personens liv i fara. Ett sådant undantag från sekretessen skulle uppenbarligen kunna få helt orimliga konsekvenser.

text: Självfallet måste rimliga krav på uppgiftslämnande från en främmande stat godtas. Detta får emellertid begränsas till uppgifter som inte är hemliga. Något stöd för att bryta igenom sekretessen i 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen finns som sagt inte. Att det därmed i praktiken kan bli omöjligt att genomföra en avvisning är en konsekvens som med gällande lag måste accepteras. De dödlägen som därmed uppkommer i förhållande till vissa stater torde få lösas genom förhandlingar på politisk nivå. De kan inte hanteras genom en rättstillämpning som strider mot svensk lag.

text: Migrationsverket kan inte undgå kritik för att man har medverkat till att hemliga, och i vissa fall mycket känsliga, uppgifter har lämnats till Vietnams ambassad, tydligen också till vissa andra ambassader. Jag utgår från att verket ser över sitt agerande och att sekretesslagen från och med nu konsekvent efterlevs.

text: Polismannens agerande och polismyndighetens ansvar

text: Av vad som har framkommit i utredningen får det anses klarlagt att polisinspektören PG uppmanade TQ att utelämna en viktig och korrekt uppgift på den blankett som skulle överlämnas till ambassaden. Syftet med detta var att undanröja det verkställighetshinder som den riktiga uppgiften medförde för att därigenom avvisningen av TQ skulle kunna genomföras. Jag avstår från att försöka utreda om TQ i övrigt uppmanades att lämna felaktiga uppgifter.

text: Polismannens agerande är kanske i någon mening begripligt med tanke på vad den omstridda uppgiften innebar för möjligheterna att fullfölja avvisningen. Icke desto mindre måste det anses helt oacceptabelt att en svensk polis uppmanar en person som skall avvisas att lämna oriktiga uppgifter till den egna ambassaden. Det strider mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och det utsätter personen för oöverskådliga risker. Handlandet innebär dessutom i praktiken att en svensk myndighet försöker lura myndigheterna i ett annat land, något som inte får förekomma i annat än mycket speciella fall och under politisk kontroll. Detta gäller även i sådana situationer då det andra landets krav och regler anses orimliga. Som MW har anfört får den sortens invändningar tas upp i andra sammanhang.

text: För polisinspektören har det tydligen varit helt naturligt att handla på det sätt som han gjorde. Det betyder rimligen att polismyndigheten inte har klargjort för honom att ett sådant handlande inte får förekomma. Mot den bakgrunden anser jag att handlandet måste tillräknas myndigheten som sådan. Polismyndigheten i Stockholms län kan därför inte undgå kritik för det inträffade.

text: Jag utgår från att myndigheten ser till att dess företrädare inte fortsättningsvis agerar på det sätt som har skett i detta fall. Jag sänder detta beslut även till Rikspolisstyrelsen och förutsätter att också styrelsen uppmanar till ett helt korrekt handlande i samband med verkställighet av avvisningsbeslut.

text: Kritiken drabbar naturligtvis även PG själv. Frågan är då om hans handlande bör föranleda antingen åtal för tjänstefel eller anmälan för disciplinär åtgärd.

text: Att ett handlande som det aktuella omfattas av bestämmelsen om tjänstefel i

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: står klart. Jag anser dock vid en samlad bedömning av agerandet, så långt det har utretts i ärendet, att det tjänstefel som får anses ha förekommit får bedömas som ringa. Därvid beaktar jag bl.a. att någon skada inte synes ha uppkommit och att mycket talar för att agerandet var mer eller mindre sanktionerat av myndigheten. Förundersökning för tjänstefel skall därför inte inledas.

text: Jag anser vidare att det inte finns tillräckliga skäl att – vid sidan av den kritik som drabbar PG genom detta beslut – anmäla honom för eventuell disciplinär åtgärd.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av kronofogdemyndighetens handläggning av ett ärende om löneutmätning

text: Justitiekanslern avslår AV:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Kronofogdemyndigheten beslutade den 15 november 2013 om utmätning i AV:s ersättning från Försäkringskassan. Utmätningsbeloppet bestämdes till 4 606 kr per månad och förbehållsbeloppet till 882 kr per månad. Det beaktades att AV även hade inkomst från en arbetsgivare med 10 723 kr netto. Det sammanlagda förbehållsbeloppet var 11 605 kr.

text: AV lämnade den 19 december 2013 ny information om sina inkomstförhållanden. Hon angav bl.a. att hon skulle bli arbetslös från och med den 31 januari 2014. Beslutet om utmätning i hennes ersättning från Försäkringskassan upphävdes samma dag.

text: Kronofogdemyndigheten beslutade den 19 december 2013 i stället om utmätning i AV:s lön från arbetsgivaren. Utmätningsbeloppet bestämdes till 2 627 per månad och förbehållsbeloppet till 8 207 kr per månad. Det beaktades att AV fick ersättning från Försäkringskassan med 5 488 kr netto. Det sammanlagda förbehållsbeloppet – bl.a. med hänsyn till att AV:s boendekostnad hade ökat – var 13 695 kr.

text: Försäkringskassan gjorde i januari 2014 avdrag från den ersättning AV skulle få och betalade den 20 januari 2014 in ett belopp om 4 590 kr till Kronofogdemyndigheten, trots att beslutet om utmätning i hennes ersättning från kassan hade upphävts. Kronofogdemyndigheten betalade ut beloppet till utmätningsborgenärerna.

text: AV kontaktade Kronofogdemyndigheten den 22 januari 2014 och meddelade att Försäkringskassan hade gjort avdrag från hennes ersättning trots att beslutet om utmätning upphävts. Hon fick då beskedet att beloppet skulle återbetalas till henne med 2 627 kr i januari och med 1 979 kr i februari.

text: Arbetsgivaren gjorde avdrag med 2 567 kr och betalade den 30 januari 2014 in detta belopp till Kronofogdemyndigheten. Beloppet återbetalades till AV dagen därpå.

text: Under perioden den 1 februari–13 april 2014 betalade arbetsgivaren inte in några pengar till Kronofogdemyndigheten på grund av beslutet om utmätning. Den 14 april 2014 beslutade Kronofogdemyndigheten på nytt om utmätning i ersättningen från Försäkringskassan i samma mål som tidigare med tillägg av en ny enskild borgenär. Utmätningsbeloppet bestämdes till 57 kr per dag och förbehållsbeloppet till 202 kr per dag. Försäkringskassan betalade den 28 april 2014 in 1 767 kr till Kronofogdemyndigheten. Beloppet återbetalades till AV samma dag.

text: Kronofogdemyndigheten upphävde den 12 juni 2014 beslutet om utmätning i lönen från arbetsgivaren. I början av år 2015 pågick fortfarande utmätning i ersättningen från Försäkringskassan, men någon ytterligare återbetalning till AV har inte skett.

text: Anspråket

text: AV har, som det får uppfattas, begärt skadestånd av staten för ekonomisk och ideell skada med 4 600 kr. Till stöd för sitt anspråk har hon anfört att Kronofogdemyndighetens felaktiga handläggning av utmätningsärendet har orsakat henne stora olägenheter.

text: Utredningen

text: Kronofogdemyndigheten har yttrat sig över anspråket och föreslagit att Justitiekanslern ska avslå AV:s begäran om ersättning. Kronofogdemyndigheten har, som skäl för sin inställning, anfört att AV inte har lidit någon ekonomisk skada och att det inte finns något som tyder på att hon utsatts för brottslig kränkning, varför skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: inte kan utgå. När det gäller frågan om ideellt skadestånd på grund av överträdelse av Europakonventionen har myndigheten anfört bl.a. följande.

text: Även vid en korrekt tillämpning av reglerna om utmätning i lön kan det vara svårt att helt undvika situationer där en gäldenär inte i rätt tid ut hela den del av lönen som gäldenären har rätt till. Det kan förekomma att en skuld blir helt eller delvis betald så nära en löneutbetalning att Kronofogden inte hinner ändra löneutmätningsbeslutet innan löneavdraget sker. Det kan också inträffa att arbetsgivaren eller Försäkringskassan inte hinner stoppa ett avdrag enligt ett ändrat eller upphävt löneutmätningsbeslut.

text: Om Kronofogden på grund av ett beslut om utmätning i lön eller ersättning får ett belopp som egentligen borde ha betalats till gäldenären, ska Kronofogden återbetala beloppet eller betala ut beloppet till gäldenären. Om det är fråga om ett belopp som enligt reglerna om utmätning i lön behövs för gäldenärens underhåll är det särskilt angeläget att Kronofogden agerar offensivt och hjälpsamt och så snart det är tekniskt möjligt återbetalar beloppet.

text: I AV:s fall fanns inget gällande löneutmätningsbeslut när pengarna betalades in till Kronofogden. Beslutet hade […] upphävts. Kronofogden borde trots detta ha betalat ut det belopp som Försäkringskassan betalade in i januari 2014 till AV så snart det var möjligt.

text: Det kan ifrågasättas om den omständigheten att AV genom Försäkringskassans och Kronofogdens åtgärder inte fick ut de pengar hon hade rätt till under januari 2014 innebar en kränkning av hennes rätt till skydd för sin egendom enligt Europakonventionen. Kronofogden har dock återbetalat merparten av beloppet samma månad som avdraget skedde och nästan hela resterande beloppet senare. En eventuell kränkning är därför inte så allvarlig att ersättning för ideell skada bör utgå.

text: AV har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av och beslut i utmätningsärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europa-domstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat (se t.ex.

text: Kudla mot Polen

text: , no. 30210/96, dom [stor kammare] den 26 oktober 2000).

text: I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse och det ankommer därmed i första hand på respektive konventions-stat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel, men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det ligger dock i sakens natur att det måste betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionsöverträdelser redan inom ramen för den process där de uppstår än att tillhandahålla en möjlighet att erhålla ekonomisk kompensation i efterhand.

text: Övervägande

text: Det står klart att det aktuella beslutet om utmätning i AV:s ersättning från Försäkringskassan hade upphävts den 19 december 2013. Utredningen ger inte något klart svar på varför Försäkringskassan trots detta gjorde avdrag från hennes ersättning och betalade in beloppet till Kronofogdemyndigheten cirka en månad efter att beslutet upphävts. Att Kronofogdemyndigheten, vid dessa förhållanden, betalade ut beloppet till utmätningssökandena innefattar oberoende av orsaken till kassans hantering av ärendet sådant fel eller sådan försummelse som grundar skadeståndsskyldighet för staten.

text: Som Kronofogdemyndigheten har angett i sitt yttrande har de medel som Försäkringskassan betalade in till Kronofogdemyndigheten i januari 2014 använts för att betala AV:s skulder. Hennes skulder har minskat i motsvarande mån. Hon har därför inte lidit någon ekonomisk skada. Utredningen ger inte heller stöd för slutsatsen att AV har drabbats av något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå enligt

text: skadeståndslagen

text: Frågan är om ersättning för ideell skada ändå kan utgå med hänvisning till att AV:s rättigheter enligt Europakonventionen har åsidosatts.

text: Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom och ingen får berövas denna annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Detta inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med allmännas intresse. Ett intrång i den enskilde äganderätt ska ske i enlighet med lag, ha ett legitimt syfte och åtgärden måste stå i proportion till det syfte som ska uppnås (se t.ex. Hellborg mot Sverige, no. 47473/99, dom den 28 februari 2006, p. 45 och

text: NJA 2004 s. 336

text: Kronofogdemyndighetens åtgärd att betala ut det av Försäkringskassan inbetalda beloppet till borgenärerna utgör ett intrång i AV:s egendomsskydd såsom detta kommer till uttryck i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Eftersom beslutet om utmätning hade upphävts fanns det inte någon laglig grund för Kronofogdemyndighetens åtgärd att betala ut beloppet till borgenärerna. Kronofogdemyndighetens handläggning har fått till följd att AV under en period inte haft så mycket pengar för sitt underhåll som reglerna om utmätning av lön m.m. föreskriver (jfr

text: 7 kap.

text: och

text: 4 §§

text: utsökningsbalken

text: Det står alltså klart att intrånget i AV:s rätt till egendom inte har skett i enlighet med lag, såsom krävs enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Hennes egendomsskydd enligt Europakonventionen har därför åsidosatts genom Kronofogdemyndighetens agerande.

text: En konstaterad överträdelse av Europakonventionen medför, som framgått ovan, emellertid inte en automatisk rätt till skadestånd. Det kan vara tillräckligt att kränkningen undanröjs eller gottgörs på något annat sätt.

text: I det aktuella fallet har Kronofogdemyndigheten vidtagit de åtgärder som stått till buds för att de felaktigt ianspråktagna medlen skulle kunna återbetalas till AV. I stor utsträckning har också återbetalning skett. Större delen av beloppet återbetaldes redan samma månad som avdraget skedde och nästan hela det resterande beloppet återbetalades cirka tre månader senare. I övrigt har de utmätta medlen, som tidigare anförts, använts för att minska AV:s skuldbörda.

text: Det lidande som AV har fått utstå till följd av konventionsöverträdelsen får mot denna bakgrund anses gottgjord genom de åtgärder som Kronofogdemyndigheten har vidtagit för att rätta sin felaktiga handläggning och erkännandet av kränkning som kommer till uttryck genom detta beslut (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: AV:s anspråk ska alltså avslås.


title: Anspråk på skadestånd med anledning av ett beslut av Centrala studiestödsnämnden (CSN)

text: Centrala studiestödsnämnden (CSN) har, med ett eget yttrande, överlämnat en skrivelse från Peter och Jenny T vari de begär skadestånd av staten. De har som grund för sina anspråk anfört att de svenska reglerna om studiestöd till medborgare i ett annat EU-land, som är verksamma i Sverige som egna företagare, strider mot bestämmelser i Romfördraget om etableringsfrihet samt mot rådets förordning 1612/68. De har gjort gällande att de på grund härav orsakats skada uppgående till för Peter T 35 200 kr och för Jenny T 7 200 kr. Beloppen avser onödiga kostnader då Jenny T rest till England för att delta i intervjuer för antagning till utbildning samt ersättning för deras eget arbete.

text: Peter och Jenny T har fått del av Centrala studiestödsnämndens yttrande och inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Bakgrund

text: Peter T och hans dotter Jenny T är medborgare i Storbritannien. Peter T arbetar som egen företagare i Sverige. Jenny T ansökte under våren 1995 om studiemedel för utbildning i England under höstterminen 1995. Centrala studiestödsnämnden beslöt den 26 juni 1995 att avslå hennes ansökan. Motiveringen var att de svenska studiestödsreglerna inte berättigade henne som var utländsk medborgare att erhålla studiemedel för studier utomlands. Sedan Jenny T begärt omprövning av beslutet och därvid åberopat EG-rättsliga bestämmelser avslog CSN på nytt hennes ansökan. Som skäl anfördes att endast EU-medborgare som var arbetstagare i Sverige och dennes familj kunde beviljas studiestöd på samma villkor som svenska medborgare. Eftersom hennes far var egen företagare kunde hennes ansökan inte beviljas. Jenny T, som hade antagits till en utbildning i England, tackade på grund av avslagsbesluten nej till den erbjudna utbildningsplatsen.

text: Under år 1996 har CSN ändrat sin praxis vid tillämpningen av den svenska lagstiftningen. Sedan Jenny T på nytt ansökt om studiemedel, nu för läsåret 1996/97, har hennes ansökan beviljats den 23 april 1996.

text: I en skrivelse daterad den 5 maj 1997 anmodade kommissionen i enlighet med artikel 169 i Romfördraget Sverige att komma in med synpunkter på frågan om svensk studiestödslagstiftning var förenlig med artikel 52 i Romfördraget (etableringsrätt) samt artikel 48 i fördraget och artikel 12 i rådets förordning 1612/68 (arbetskraftens fria rörlighet). Sedan Sverige svarat att de nu gällande bestämmelserna och tillämpningen av dessa är i överensstämmelse med EG-rätten har kommissionen avslutat ärendet.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Möjligheterna att erhålla studiestöd regleras i

text: studiestödslagen (1973:349)

text: . Som huvudregel gäller för beviljande av studiemedel för studier utomlands att sådant endast kan beviljas svenska medborgare. Inför Sveriges anslutning till EES-avtalet infördes i

text: 1 kap. 8 § studiestödslagen

text: en bestämmelse som gav en utländsk medborgare som på grund av anställning i landet kunde härleda rättigheter från EES-avtalet samma förmåner som en svensk medborgare. Regeln tillämpades enligt sin ordlydelse och genom tolkning av förarbetena (

text: prop. 1993/94:100

text: bil. 9 s. 264) endast beträffande arbetstagare och således inte egna företagare. Bestämmelsen omfattade även familjemedlemmar till en sådan utländsk medborgare. Det var dessa bestämmelser som gällde vid tiden för Jenny T:s ansökan om studiemedel våren 1995.

text: Ändringen av

text: studiestödslagen

text: innebar en anpassning av vår lagstiftning till de skyldigheter som följde av EES-avtalet beträffande personers fria rörlighet. Enligt avtalet åtog sig EFTA-länderna att bl.a. genomföra

text: rådets förordning (EEG) 1612/68

text: om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen. I

text: artikel 12 i förordningen

text: föreskrivs att barnen till en medborgare i en medlemsstat som är eller har varit anställd i en annan medlemsstat skall ha rätt till utbildning på samma villkor som medborgarna i den staten. Av bestämmelsen har ansetts följa att denna rätt till likabehandling också omfattar studiestöd.

text: Genom en ändring av

text: 1 kap. 8 § studiestödslagen

text: har sedan den 1 juli 1997 tillämpningsområdet för bestämmelsen utvidgats till att avse också egenföretagare från EU-länder och deras familjer. Detsamma gäller egenföretagare som kan härleda rättigheter ur EES-avtalet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: EG-domstolen har i ett flertal domar lagt fast att en medlemsstat kan bli skadeståndskyldig gentemot enskilda om staten åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten (se t.ex. domarna Francovich, Brasserie du Pêcheur och Factortame samt Dillenkofer m.fl.). Enligt domstolens praxis gäller som förutsättning för skadestånd att den rättsregel som överträtts är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, att statens överträdelse är tillräckligt allvarlig samt att det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som åsamkats de drabbade. Bedömningen av huruvida en överträdelse är tillräckligt allvarlig skall enligt EGdomstolens uttalanden göras av de nationella organen med beaktande av bl.a. hur tydlig och exakt den överträdda regeln är, det mått av handlingsfrihet som lämnats medlemsstaten vid implementeringen, den avsiktliga eller oavsiktliga karaktären av överträdelsen eller skadan samt huruvida en felaktig rättstillämpning varit ursäktlig eller ej. Hänsyn kan också tas till den omständigheten att en av en gemenskapsinstitution intagen ståndpunkt har kunnat bidra till bl.a. upprätthållandet av bestämmelser eller nationell praxis som strider mot gemenskapsrätten.

text: Det krävs också att det föreligger ett direkt orsakssamband mellan åsidosättandet av statens skyldighet och den skada som de drabbade personerna har lidit. Denna fråga skall avgöras med utgångspunkt i den nationella lagstiftningen liksom även frågan huruvida den skadelidande styrkt sina anspråk.

text: Peter och Jenny T har till stöd för sina anspråk hänvisat både till förordningen 1612/68 EEG och artikel 52 i EG-fördraget.

text: Jag tar först upp frågan om förordningen åsidosatts. Det är då till en början att märka att förordningen efter Sveriges anslutning till EU utgör en del av vår interna rättsordning och skall tillämpas oavsett vad som föreskrivs i våra nationella författningar. Detta följer av artikel 189 i EG-fördraget. Frågan uppkommer då huruvida staten ådragit sig skadeståndsskyldighet genom att CSN inte med stöd av förordningen beviljat Jenny T studiestöd.

text: Förordningen har antagits med hänvisning till artiklarna 48 och 49 i EG-fördraget som innehåller grundläggande bestämmelser om arbetstagarnas fria rörlighet inom gemenskapen. Förordningen reglerar också uttryckligen endast de rättigheter i olika avseenden som arbetstagarna och deras anhöriga har då de uppehåller sig i en annan medlemsstat än den där de är medborgare. Det saknas därför anledning att anta att förordningen kan vara direkt tillämplig på andra personer än sådana som är att betrakta som arbetstagare eller anhöriga till dem. Peter T är egenföretagare och han och hans dotter kan alltså inte grunda någon rätt enbart på förordningen. Någon skadeståndsgrundande överträdelse i detta avseende kan därmed inte anses föreligga.

text: Egenföretagarnas rättigheter behandlas i EG-fördragets artiklar 52 - 59 om etableringsrätt. Syftet med bestämmelserna om etableringsrätt är att bl.a. egenföretagare skall ha rätt till samma rörlighet som arbetstagare.

text: Artikel 52

text: innehåller ett grundläggande krav på nationell behandling i det land där egenföretagaren uppehåller sig. EG-domstolen har slagit fast att

text: artikel 52

text: innebär ett säkerställande av de rättigheter som medborgarna i en medlemsstat har om denne önskar arbeta som egenföretagare i en annan medlemsstat samt förbud mot all diskriminering på grund av nationalitet (se Kommissionen ./. Grekland,

text: mål 305/87

text: , REG. 1461 punkt 20). Diskrimineringsförbudet gäller såväl vad som rör det egentliga yrkesutövandet som sådana allmänna åtgärder som kan underlätta en egenföretagares etablering i en annan medlemsstat ("di Leo",

text: mål C-3081/89

text: , REG I 4185 punkterna 15-16).

text: Att artikel 52 i EG-fördraget är avsedd att ge rättigheter åt enskilda har slagits fast av EG-domstolen ett flertal gånger. Det finns dock inte något entydigt svar på frågan hur långt dessa rättigheter sträcker sig. De rättsakter som antagits rörande etableringsrätten liksom domstolens praxis ger vid handen att intresset i första hand fokuserats på möjligheterna att utöva näringsverksamhet i ett annat land utan några andra hinder än dem som gäller för det landets medborgare och företag. Mot bakgrund av vad som tidigare anförts kan det likväl hävdas att egenföretagarnas rättigheter sträcker sig längre än så och att någon principiell skillnad inte bör göras mellan arbetstagare och egenföretagare i fråga om förutsättningarna i olika avseenden för den fria rörligheten. Detta kan tala för att egenföretagare och deras anhöriga lika litet som arbetstagare och deras familjemedlemmar får diskrimineras på grund av nationalitet när det gäller möjligheterna till studiestöd. För en sådan tolkning talar också det allmänna handlingsprogram angående avskaffande av hinder för etableringsfriheten som rådet antagit i enlighet med artikel 54 i EG-fördraget (EGT 1962 2 /36). Enligt detta skall ett antal olika hinder för etableringsfriheten undanröjas, däribland sådana som på grund av nationalitet utesluter eller hindrar tillgång till yrkesutbildning som är nödvändig eller nyttig för fullföljandet av en verksamhet som egenföretagare.

text: Vid en bedömning av frågan om en överträdelse av EG-rätten skett i det nu aktuella fallet måste emellertid också beaktas att någon rättsakt inte antagits inom gemenskapen som i likhet med vad som gäller för arbetstagare närmare bestämmer egenföretagares rätt till utbildning i bosättningslandet. Av betydelse är vidare att det inte främst är en uppgift för medlemsstaterna att genom tolkning av de grundläggande fördragen precisera enskildas rättigheter. Detta är i stället en uppgift som ankommer på EG-domstolen. Vid den tidpunkt som nu är aktuell, dvs. år 1995, hade såvitt känt EG-domstolen inte meddelat något avgörande som uttryckligen lade fast att egenföretagare och deras anhöriga hade rätt till studiestöd i samma omfattning som migrerande arbetstagare och deras familjer. En ytterligare aspekt som bör lyftas fram är att det nämnda handlingsprogrammet endast tar upp rätten till utbildning som kan behövas för verksamhet som egenföretagare medan förordningen 1612/ 68 både behandlar arbetstagares motsvarande rätt till yrkesutbildning (

text: artikel 7

text: ) och deras barns rätt till utbildning i allmänhet.

text: Vad jag nu sagt leder mig till den uppfattningen att rättsläget beträffande rätten till studiestöd för barn till egenföretagare inte kan anses ha varit helt klart år 1995. Jag anser mig därför inte kunna slå fast att EG-rättens diskrimineringsförbud överträtts genom att

text: studiestödslagen

text: inte fullt ut jämställde barn till inflyttade egenföretagare med svenska medborgare. Även om en överträdelse skulle kunna konstateras kan den inte bedömas som så klar eller allvarlig att den skall föranleda skadeståndsansvar för staten i enlighet med EG-domstolens principer. Att

text: studiestödslagen

text: sedermera ändrats efter påpekande från kommissionen föranleder mig inte att göra en annan bedömning.

text: Eftersom en av förutsättningarna för statens skadeståndsansvar alltså inte är uppfylld kan jag redan av detta skäl inte tillmötesgå deras anspråk. Jag saknar då anledning att närmare gå in på frågan om orsakssamband mellan överträdelsen och de påstådda skadorna liksom att ge mig in på en bedömning av skäligheten i de yrkade beloppen.

text: Ärendet avslutas härmed.


title: Inget skadestånd men väl kritik mot Polismyndigheten för att pass spärrades utan författningsstöd m.m.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden bodde utomlands när hennes son föddes år 2016. Sonen fick ett svenskt pass utfärdat av ambassaden i Bern innehållande bl.a. hans samordningsnummer. Hösten 2018 flyttade familjen till Sverige. Sonen fick då ett svenskt personnummer. Polismyndigheten spärrade hans pass den 2 juni 2019.

text: Den 13 juli 2019 reste familjen till Sri Lanka. När de skulle resa vidare till Australien tio dagar senare blev de stoppade vid incheckning eftersom sonens pass var spärrat. Sökanden fick därför stanna kvar i Sri Lanka tillsammans med sonen. Dagen efter fick de av svenska ambassaden i New Delhi veta att sonen kunde få ett ordinarie pass av ambassaden inom sju till tio dagar, men att det svenska konsulatet i Colombo kunde utfärda ett provisoriskt pass samma dag. Vidare informerades hon om att ett provisoriskt pass endast kunde utfärdas för resan till Australien och att sonen behövde ett nytt pass från ambassaden i Canberra för att kunna åka hem till Sverige.

text: En ansökan om ett provisoriskt pass för sonen lämnades in till konsulatet dagen därpå och ett sådant pass utfärdades sedan för en enkel resa till Australien. Både ambassaden i New Delhi och konsulatet i Colombo utfärdade följebrev för att underlätta utresan. Det visade sig senare att det följebrev som konsulatet skrivit innehöll ett skrivfel.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 18 462 kr på den grunden att sonens passärende genomgående hanterats bristfälligt av ansvariga myndigheter. Hon har framhållit att hon inte fick någon information om att sonens pass hade spärrats. Att det uppdagades först när familjen var utomlands innebar stora olägenheter för resesällskapet och även ökade kostnader i form av bl.a. nya flygbiljetter och kostnader för två provisoriska pass.

text: Utrikesdepartementet och Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Passmyndigheternas handläggning av och beslut i passärenden är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Om ett tydligt besked lämnas med anledning av ett pågående eller nära förestående ärende hos myndigheten anses beskedet ha lämnats vid myndighetsutövning. Beträffande sådana upplysningar är därför

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: tillämplig (jfr

text: NJA 1985 s. 696

text: I och II).

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Enligt

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: kan skadestånd med anledning av ren förmögenhetsskada jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkning ska ske med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och övriga omständigheter.

text: Om samordningsnummer, personnummer och pass m.m.

text: Det är Skatteverket som har till uppgift att tillhandahålla korrekta och aktuella uppgifter i det svenska folkbokföringsregistret samt avisera sådana uppgifter till andra myndigheter. Av

text: folkbokföringslagen (1991:481)

text: framgår att ett personnummer fastställs när en person folkbokförs i Sverige och att ett samordningsnummer kan tilldelas i annat fall (

text: och

text: 18 a §§

text: ). Person- och samordningsnummer tilldelas av Skatteverket och utgör en persons identitetsbeteckning i Sverige. Det innebär att det inte är möjligt för en och samma person att ha två olika personnummer eller att samtidigt ha ett personnummer och ett aktivt samordningsnummer. När tilldelning av personnummer sker inaktiverar därför Skatteverket eventuella samordningsnummer genom en spärr i folkbokföringen. Spärren aviseras ut till andra myndigheter.

text: I

text: passlagen (1978:302)

text: och i

text: passförordningen (1979:664)

text: finns bestämmelser om pass. Polismyndigheten är passmyndighet inom riket och beskickningar respektive konsulat fullgör vissa uppgifter som passmyndighet utom riket (

text: 2 §

text: lagen). Av lagen framgår att en svensk medborgare inte får resa till ett land utanför Europa utan att medföra ett giltigt pass (

text: 5 §

text: ). Vidare framgår i vilka situationer ett pass ska återkallas (bl.a.

text: 12 §

text: ). Efter att ha hört Regeringskansliet får Polismyndigheten meddela ytterligare föreskrifter om verkställigheten av

text: passlagen

text: och

text: passförordningen

text: , när det gäller pass som utfärdas inom riket. Efter att ha hört Polismyndigheten får Regerings-kansliet meddela motsvarande föreskrifter för passmyndigheten utom riket (

text: 29 §

text: förordningen). Sådana föreskrifter, av vilka det bl.a. framgår när ett pass ska spärras, finns i Regeringskansliets föreskrifter om handläggningen av ärenden om pass m.m. (

text: UF 2009:9

text: ) och Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om pass och internationellt identitetskort (

text: PMFS 2019:3

text: , FAP 530-1). Ytterligare vägledning om hanteringen av passärenden finns i Utrikesdepartementets Vägledning vid handläggning av passärenden.

text: Bedömningen i detta fall

text: Sökanden har gjort gällande att skadeståndsskyldighet för staten har uppkommit till följd av att svenska ambassaden i Bern, när sonens pass utfärdades, inte informerade om att passet kunde komma att spärras om familjen flyttade till Sverige. Vidare gav ambassaden i New Delhi felaktig information dels om förutsättningarna att få ett provisoriskt pass som omfattade flera resor, dels om handläggningstiden för ett passärende. Slutligen bör ersättning ges på grund av att konsulatet i Colombo inte makulerade det spärrade passet och då handlingarna från konsulatet innehöll ett skrivfel.

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att det inte har funnits någon författningsreglerad skyldighet för ambassaden i Bern att informera sökanden om vad som kunde hända med sonens pass om familjen skulle flytta till Sverige i framtiden. Det kan inte heller anses följa någon sådan av myndigheternas allmänna serviceskyldighet i

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: Vad sedan gäller frågan om ambassaden i New Delhi lämnat felaktig information om förutsättningarna för sonen att få ett provisoriskt pass för hela resan anser Justitiekanslern – i likhet med Utrikesdepartementet – att provisoriskt pass endast torde kunna utfärdas för en resa, alternativt för flera resor som sker i en omedelbar följd. Ambassaden bedöms därför inte ha lämnat någon felaktig uppgift i denna del. Beträffande uttalandena om handläggningstiden för att få ett pass utfärdat har det inte framkommit annat än att ambassaden uttalade sig om sina egna handläggningstider. I fråga om påstådda felaktigheter hos konsulatet konstateras att dessa varken sedda för sig eller tillsammans har orsakat några av de skador som påstås.

text: Av det sagda följder att skadestånd inte kan ges med anledning av utlandsmyndigheternas agerande.

text: Sökanden har även gjort gällande att skadeståndsskyldighet har uppkommit med anledning av Polismyndighetens beslut att spärra sonens pass och inte informera om det. Justitiekanslern gör i den delen följande bedömning.

text: Det är utrett att sökandens son tilldelades ett personnummer under hösten 2018 och att Skatteverket därför inaktiverade hans samordningsnummer genom en spärr i folkbokföringen. Spärren aviserades ut till andra myndigheter. Såvitt gått att utröna ledde detta till att det genom Polismyndighetens passystem så småningom verkställdes ett automatiskt spärrförfarande. Justitiekanslern konstaterar att det varken av

text: passlagen

text: passförordningen

text: eller av Polismyndighetens föreskrifter på området följer en möjlighet för polisen att återkalla eller spärra ett pass för att det betraktas som ogiltigt på grund av ändrade uppgifter i folkbokföringen. Polisens spärrbeslut har alltså saknat stöd i någon författning. Det kan dessutom inte anses godtagbart att pass spärras i en sådan situation utan att den som berörs informeras om det. Polisens agerande är att betrakta som felaktigt i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: I detta fall uppkommer dock fråga om ett eventuellt skadestånd ska jämkas.

text: Enligt Justitiekanslern måste förutsättas att sökanden haft vetskap om att sonen tilldelats ett personnummer och att uppgifterna i hans pass därmed inte längre var korrekta. Det åligger enskilda att se till att de identitetshandlingar som används under en resa är giltiga och att de innehåller riktiga och aktuella uppgifter. I sammanhanget noteras att det på de ansvariga myndigheternas hemsida finns tydlig information om att ett pass betraktas som ogiltigt och behöver bytas ut när en person byter från ett samordningsnummer till ett personnummer. (Se Skatteverkets webbplats under rubriken ”Folkbokföring” respektive ”Personnummer och samordningsnummer”, Polismyndighetens webbplats under rubriken ”Svar på vanliga frågor om pass och nationellt id-kort – Vad händer med mitt giltiga pass om jag byter namn eller personnummer?” samt även www.swedenabroad.se.)

text: Att sökanden genomförde en resa med sonen till en destination som kräver giltigt pass, med ett pass som innehöll felaktiga identitetsuppgifter, innebär att hon har medverkat till den skada som uppkom. Vid en samlad bedömning bedöms sökanden ha förorsakat skadan i sådan mån att ersättningen för de skador hon kan visa att hon drabbats av bör sättas ned till noll. Vid denna bedömning saknas anledning att gå in på om de skador som sökanden gör gällande är ersättningsgilla eller inte.

text: Sammanfattningsvis ska sökandens skadeståndsanspråk alltså avslås.

text: Tillsyn

text: Som Justitiekanslern har konstaterat saknas reglering vad gäller förutsättningarna för Polismyndigheten att återkalla och spärra ett pass för att uppgifterna i folkbokföringen har ändrats. Detta gäller inte bara de fall där en person byter från samordningsnummer till personnummer, utan också vid andra ändringar i folkbokföringen, som exempelvis en namnändring. Att polisens automatiska system ändå regelmässigt spärrar pass i sådana situationer är naturligtvis problematiskt. Även om en sådan åtgärd kan tyckas både ändamålsenlig och rimlig får den anses stå i strid med den offentligrättsliga legalitetsprincipen. Polismyndigheten ska kritiseras för denna hantering. Det är också en otillfredsställande ordning att en så relativt ingripande åtgärd från myndighetens sida vidtas utan att den för vilken passet är utställt upplyses om det (jfr 5 kap. 1 § andra stycket och tillhörande allmänna råd i

text: PMFS 2019:3

text: Det är angeläget att det övervägs huruvida Polismyndigheten bör ha lagliga möjligheter att återkalla och spärra pass som är att betrakta som ogiltiga med anledning av ändrade personuppgifter. En kopia av detta beslut skickas därför till Justitiedepartementet. I den mån det är önskvärt att Polismyndigheten genom sina föreskrifter också ska kunna spärra pass som utfärdats av en utlandsmyndighet uppmärksammas departementet även på att formuleringen i

text: 29 § passförordningen

text: kan behöva ses över.


title: Justitiekanslern lägger ner förundersökningen om oriktigt utlämnande av allmäna handlingar (brott mot tystnadsplikt) i samband med Dagens Nyheters publicering av en artikelserie om registrering av romer

text: Förundersökningen läggs ner.

text: Ärendet

text: Med anledning av en anmälan som överlämnats hit av Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, beslutade Justitiekanslern den 16 oktober 2013 att förundersökning skulle inledas avseende misstanke om brott mot tystnadsplikt. Misstanken avsåg oriktigt utlämnande av allmänna handlingar i samband med Dagens Nyheters publicering av en artikelserie om registrering av romer hos Polismyndigheten i Skåne.

text: Förundersökningen har ombesörjts av överåklagaren MÅ vid Riksenheten för polismål. Han har för Justitiekanslern redovisat vad som hittills kommit fram vid förundersökningen.

text: Justitiekanslern har också tagit del av Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens (SIN) uttalande den 15 november 2013 avseende polismyndighetens behandling av personuppgifter (dnr 173-2013) och åklagarens beslut den 20 december 2013 att lägga ner förundersökningen avseende personuppgiftsbehandlingen (AM 139971-13).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En förundersökning får enligt 23 kap. 4 a § första stycket 2 rättegångs-balken läggas ner bl.a. om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse i

text: 20 kap.

text: rättegångsbalken

text: , samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned (förundersökningsbegränsning). Enligt 20 kap. 7 § första stycket 1 får åklagare besluta att underlåta åtal för brott (åtalsunderlåtelse) under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts och det kan antas att brottet inte skulle föranleda någon annan påföljd än böter.

text: Enligt den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 5 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: bör den som ska döma över missbruk av yttrandefriheten eller på annat sätt vaka över att den grundlagen efterlevs betänka bl.a. att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick. En bestämmelse med motsvarande innehåll finns i

text: 1 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: I utredningens nuvarande läge finns det alltjämt skäl för antagandet att allmän handling oriktigt har utlämnats. Vid en sammantagen bedömning, där det bl.a. bör beaktas att såvitt numera kan bedömas inget enskilt intresse drabbas, finner dock Justitiekanslern skäl att, med stöd av de nämnda bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: , lägga ner förundersökningen.