avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Dokumentation Sekretess Verkställighet

title: Kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Västra Götaland för att handlingar i ett verkställighetsärende överlämnats till en utländsk ambassad utan att någon sekretessprövning gjorts

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 mars 2015, uppgav AA att gränspolisen hade överlämnat vissa handlingar som innehöll känsliga uppgifter om hans far, BB, till en utländsk ambassad. Överlämnandet hade skett i samband med att man försökte ordna resehandlingar till fadern för att verkställa ett beslut om utvisning. AA ansåg att detta var fel och innebar risker för faderns liv.

text: Utredning

text: Bakgrund BB, som är libanesisk medborgare, sökte asyl i Sverige den 8 september 2009 och åberopade skyddsskäl i förhållande till Libanon. Migrationsverket avslog hans ansökan den 20 maj 2011 och beslutade att han skulle utvisas. Beslutet om utvisning vann laga kraft den 8 november 2011.

text: BB medverkade inte till att hans identitet kunde fastställas och det var svårt att få resehandlingar utfärdade för honom. Den 16 april 2012 lämnade Migrationsverket över ärendet till gränspolisen vid dåvarande Polismyndigheten i Västra Götaland då det kunde antas att det behövdes tvång för att genomföra utvisningen.

text: Polisen ansökte den 12 november 2013 om resehandlingar hos Libanons ambassad. Till ansökan bifogades bl.a. ett israeliskt körkort och en handling på arabiska. Den 16 januari 2015 lämnade ambassaden beskedet att man var beredd att utfärda en resehandling för BB.

text: Efter att frågan väckts om de handlingar som skickats till ambassaden kunde innebära risker för BB vid ett återvändande till Libanon bad polisen den 3 mars 2015 att Migrationsverket skulle lämna besked om hur utvisningsärendet skulle hanteras. Den 5 mars 2015 meddelade Migrationsverket polisen att arbetet med att verkställa beslutet om utvisning skulle fortsätta. Migrationsverket motiverade sitt ställningstagande med att de aktuella handlingarna varit kända

text: redan under prövningen av BB:s ansökan om asyl och att de inte innehöll några omständigheter som tidigare varit okända för libanesiska myndigheter. I beslutet anges att handlingen på arabiska innehåller uppgifter om olika hot som riktats mot BB och hans familj.

text: Beslutet att utvisa BB ur Sverige verkställdes den 8 april 2015. Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten anmodades att yttra sig över anmälan och redogöra för vilka överväganden som gjorts i sekretesshänseende innan de aktuella handlingarna lämnades till Libanons ambassad. Myndigheten anmodades även att redovisa sin bedömning av om överlämnandet var korrekt.

text: Polismyndigheten (chefen för enheten för rättslig styrning och stöd CC) uppgav bl.a. följande.

text: När ett verkställighetsärende kommer in till Polismyndigheten för handläggning görs en bedömning av vilka åtgärder som ska vidtas utifrån vissa kriterier, t.ex. vilket land som berörd person ska verkställas till och vilka olika handlingar som finns i ärendet. Om det saknas resehandlingar måste sådana införskaffas för att verkställigheten ska kunna genomföras. I ärendet kan det finnas vissa dokument såsom födelsebevis, körkort och vigselbevis. Dessa skickas i normalfallet till den berörda ambassaden när polisen ansöker om en resehandling. Även uppgifter om bl.a. släktskap och adress brukar skickas med. I BB:s ärende fanns endast ett israeliskt körkort, en kopia av ett intyg på arabiska samt uppgifter om släktskap och BB:s senast kända adress i Libanon.

text: Polismyndigheten konstaterar att man lämnade över de aktuella handlingarna till den libanesiska ambassaden i syfte att fullgöra sitt verkställighetsuppdrag enligt

text: utlänningslagen

text: . En sådan begäran görs rutinmässigt. Handlingarna som lämnades ut kom från Migrationsverket och ingick i det ärende som verket avslutat genom sitt beslut om utvisning. Handlingarna har därmed funnits med vid verkets bedömning att det inte funnits hinder mot att verkställa utvisningen enligt

text: 12 kap.

text: 3 §§

text: utlänningslagen

text: När ärendet överlämnades till polisen för verkställighet hade handlingarna dock inte kommit den libanesiska ambassaden till del. Av vad som kommit fram tycks det som att det inte gjorts någon särskild prövning inför utlämnandet av handlingarna, utan de har enligt vad som beskrivs som den normala ordningen lämnats över till ambassaden. Enligt Polismyndigheten borde en prövning ha gjorts i förhållande till bestämmelsen i 7 kap. 20 § utlänningsförordningen. Att någon sådan prövning inte har skett är en brist, även om utlämnandet av körkortet tycks ha skett av förbiseende i form av bristande kontroll av vilken myndighet som utfärdat det. Vad gäller den oöversatta handlingen på arabiska får utlämnandet, under de förutsättningar som rådde, anses än mindre acceptabelt.

text: När det gäller frågan om utlämnandet varit korrekt anförde Polismyndigheten följande.

text: Ett körkort får anses vara en sådan identitetshandling som omnämns i 7 kap. 20 § utlänningsförordningen och som kan lämnas över med stöd av denna bestämmelse. Den andra handlingen innehöll, enligt vad som framförts, uppgifter på arabiska vilka inte var kända av polisen. Handlingen borde naturligtvis inte ha lämnats ut annat än efter att den översatts och man prövat om uppgifterna i handlingen kunde lämnas ut.

text: Efter utlämnandet av handlingarna till ambassaden väckte Polismyndigheten frågan hos Migrationsverket om utlämnandet kunde innebära ett hinder för verkställighet av BB:s beslut om utvisning. Myndigheten fick då svaret att innehållet i de aktuella handlingarna redan var känt av libanesiska myndigheter och att verket bedömde att det inte fanns några risker för BB med anledning av utlämnandet. Detta visar på att utlämnandet i sig varit korrekt.

text: Polismyndigheten uppgav vidare att det 2014 infördes en ny nationell rutin för hanteringen av förfrågningar till utländska ambassader.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om verkställighet Migrationsverket får i vissa fall lämna över ett avvisnings- eller utvisningsärende för verkställighet till Polismyndigheten (se

text: 12 kap. 14 § fjärde stycket utlänningslagen

text: ). Om Polismyndigheten finner att myndigheten inte kan verkställa beslutet eller att den behöver ytterligare besked ska myndigheten underrätta Migrationsverket, som då ska ge anvisningar om verkställigheten eller vidta andra åtgärder. (Se

text: 12 kap.

text: 17 § första

text: och

text: andra stycket

text: utlänningslagen

text: .) Bestämmelser om sekretess i utlänningsärenden Sekretess gäller för uppgift som rör en utlänning, om det kan antas att ett röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller lider annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och en utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar (se

text: 21 kap. 5 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL).

text: Utöver vad som följer av

text: 21 kap. 5 §

text: OSL gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar, bl.a. asylärenden, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (se

text: 37 kap. 1 § första stycket

text: OSL).

text: Sekretessbrytande bestämmelser vid utlämnande av uppgifter till en annan stat En uppgift för vilken sekretess gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen får inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation.

text: Röjandeförbudet hindrar dock inte ett uppgiftslämnande om detta sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. (Se

text: 8 kap. 3 § 1

text: OSL.) Förbudet hindrar inte heller ett utlämnande om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till en svensk myndighet och står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller den mellanfolkliga organisationen (se

text: 8 kap. 3 § 2

text: OSL).

text: Om det inte finns någon särskild föreskrift som anger att en uppgift för vilken sekretess gäller får röjas för en utländsk myndighet måste den utlämnande myndigheten ta ställning till om ett utlämnande kan ske (

text: 8 kap. 3 § 2

text: OSL). Prövningen får endast göras av den som enligt myndighetens arbetsordning eller motsvarande har rätt att fatta sådana beslut på myndighetens vägnar (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, Zeteo 1 januari 2016, kommentaren till 8 kap. 3 § 2).

text: För att en behörig myndighet, t.ex. en ambassad, ska kunna utfärda de resehandlingar som behövs i ett ärende om verkställighet får den verkställande myndigheten lämna vissa uppgifter om en utlännings personliga förhållanden till den stat som avvisning eller utvisning ska ske till. De uppgifter som omfattas räknas upp i 7 kap. 20 § utlänningsförordningen. I uppräkningen ingår bl.a. fullständigt namn, födelsedatum och födelseort, fotografi och fingeravtryck, tidigare kända adresser i den stat avvisning eller utvisning ska verkställas till, civilstånd, makes fullständiga namn och adress samt barns namn och ålder, identitetshandlingar och resehandlingar.

text: Rikspolisstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning (

text: RPSFS 2014:8

text: , FAP 638-1). I 4 kap. 14 § anges att bedömningen av om en uppgift kan lämnas ut till en främmande stat ska dokumenteras. Föreskrifterna trädde i kraft den 1 september 2014.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att en tjänsteman vid dåvarande Polismyndigheten i Västra Götaland lämnade över bl.a. ett israeliskt körkort och en oöversatt handling på arabiska till Libanons ambassad i samband med att man ansökte om resehandlingar för BB. Såvitt kommit fram gjordes inte några sekretessöverväganden innan handlingarna lämnades över.

text: Uppgifter i utlänningsärenden kan vara av mycket känslig natur i förhållande till hemlandets myndigheter. Även om det finns en särskild föreskrift som anger att vissa typer av uppgifter får lämnas ut måste det alltid göras en bedömning i det enskilda fallet om ett utlämnande kan och bör ske. Övervägandena bör dokumenteras, vilket numera också anges i Polismyndighetens föreskrifter. Av dokumentationen bör skälen till utlämnandet och de rättsregler som tillämpats framgå. (Se bl.a. JO 2012/2013 s. 265, dnr

text: Av det sagda följer att en noggrann sekretessprövning borde ha gjorts innan handlingarna lämnades över till Libanons ambassad och att den skulle ha

text: dokumenterats. Handlingen på arabiska skulle självklart ha översatts innan denna prövning gjordes. Eftersom den handlingen innehöll uppgifter som inte omfattas av uppräkningen i 7 kap. 20 § utlänningsförordningen borde prövningen dessutom ha gjorts av myndigheten eller någon som hade rätt att fatta beslut på myndighetens vägnar.

text: Dåvarande Polismyndigheten i Västra Götaland ska kritiseras för att någon sekretessprövning inte gjordes innan handlingarna lämnades över till Libanons ambassad. Med hänsyn till de risker för enskilda som är förknippade med utlämnande av uppgifter i utlänningsärenden ser jag allvarligt på det inträffade.

text: Polismyndigheten har uppgett att myndigheten har en ny nationell rutin när det gäller att kontakta utländska ambassader i syfte att ordna resehandlingar. Arbetet utförs numera centralt av en särskild grupp vid den Nationella operativa avdelningen (gruppen för ambassadsamordning, FAS). Vid inspektioner av Polismyndighetens gränspolissektioner har jag fått bekräftat att det som regel är FAS som sköter kontakterna med de utländska ambassaderna och att sekretessprövningar regelmässigt görs innan handlingar eller uppgifter lämnas ut (se protokoll med dnr 5380-2015 m.fl.). Jag ser positivt på de åtgärder som vidtagits inom Polismyndigheten för att säkerställa en rättssäker hantering av uppgiftsutlämnande i verkställighetsärenden.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Behörighet Beslut

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om Fonden för fukt- och mögelskador haft stöd i författning för ett beslut att garantera betalning av rättegångskostnaderna i mål om skadestånd

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO begärde AA att JO skulle granska Kammarkollegiets beslut att svara för enskilda parters rättegångskostnader i mål om skadestånd. Han anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Han bedriver konsultverksamhet under firman B.A.R. AB. Hans huvudsakliga sysselsättning är överlåtelsebesiktningar av fastigheter före köp på köparens uppdrag. Besiktningarna utförs enligt en modell som framtagits av Svenska Byggnadsingenjörers Riksförbund (SBR) och han är certifierad enligt Sitacs regler. – BB och CC väckte talan om skadestånd mot hans bolag under påstående att han varit försumlig vid utförande av ett uppdrag. Hässleholms tingsrätt ogillade talan och motparterna överklagade. Vid förhandling i hovrätten, där talan också kom att ogillas, framkom att Kammarkollegiet svarade för deras rättegångskostnader, eftersom rättsskyddet i deras hemförsäkring var förbrukat, och att de beviljats stöd till reparationerna (dnr 1433/96). – Enligt avgörande från Högsta domstolen beviljas inte rättshjälp när rättsskyddsförsäkring finns men försäkringsbeloppet är förbrukat. Han ifrågasätter därför om det är lagligt att staten genom Kammarkollegiet går in och beviljar förtäckt rättshjälp på sätt som skett.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från Kammarkollegiet. Det kom då fram att ärendet handlades av Fonden för fukt- och mögelskador, en enhet inom Kammarkollegiet.

text: Fondens akt lånades in och granskades. Anmälan remitterades därefter till fonden för yttrande. I fondstyrelsens remissvar anfördes följande.

text: Fondens verksamhet m.m.

text: Bestämmelser om fondens verksamhet finns i förordningen (

text: ) om den statliga fonden för fukt- och mögelskador i småhus, m.m. (fondförordningen). Enligt den förordningen kan fondens styrelse under vissa särskilt angivna förutsättningar lämna bidrag till kostnader för att avhjälpa fukt- och mögelskador i en- och

text: tvåbostadshus. Det kan här nämnas att den allmänna benämningen på fonden sedan lång tid tillbaka är Småhusskadenämnden. Som en bakgrund vill fondstyrelsen i korthet beskriva handläggningen av de bidragsärenden som förekommer hos fonden. Fondstyrelsen tillämpar i flertalet ärenden en beslutsmodell som innebär att beslut fattas i två steg. Med ett underlag som består av husägarens ansökan och en skadeutredning meddelar fondstyrelsen i det första steget ett beslut (steg 1 beslut) i frågan huruvida husägaren har rätt till bidrag, vilka huvudsakliga reparationsåtgärder styrelsen anser nödvändiga för att huset skall fungera tillfredsställande som bostad och hur stor del av reparationskostnaden som sökanden själv skall bära (självrisken). Skadeutredningen utförs regelmässigt av en av fonden anlitad teknisk konsult. Om husägaren accepterar erbjudandet om bidrag i detta steg 1 beslut, skall anbud inhämtas på utförande av de nödvändiga reparationsåtgärderna. Först när anbud inkommit blir det nämligen möjligt att beloppsmässigt ange hur stort bidrag husägaren får från fonden. Detta meddelas husägaren i ett s.k. steg 2 beslut. Av särskilt intresse i detta ärende är bestämmelserna i 9 § fondförordningen. Enligt dessa bestämmelser skall nämligen den husägare som vill få bidrag från fonden – om fondstyrelsen begär det – bl.a. 1. överlåta sin rätt till nedsättning av köpeskilling och skadestånd på staten intill det belopp som utbetalas från fonden, 2. förbinda sig att samråda med fondstyrelsen i fråga om nedsättning av köpeskilling och skadestånd i sådan del som inte omfattas av överlåtelse enligt 1, 3. förbinda sig att medverka till de utredningar och lämna de upplysningar som behövs för att statens rätt skall kunna tas till vara, och 4. förbinda sig att återbetala vad fonden utgivit, i den mån skadan ersätts på annat sätt. Redan i steg 1 beslutet informeras fastighetsägaren om att han eller hon – om erbjudandet om bidrag accepteras – kommer att avkrävas en förbindelse i de avseenden som finns angivna i 9 § fondförordningen; för kännedom fogas alltid ett exemplar av förbindelsen till steg 1 beslutet. Om fastighetsägaren accepterar styrelsens bidragserbjudande föreskrivs i steg 2 beslutet, som ett villkor för utbetalning av bidraget, att fastighetsägaren skall underteckna och återsända förbindelsen.

text: AA:s anmälan

text: AA har i sin anmälan till Justitieombudsmannen anfört bl.a. att det i ett mål om skadestånd mellan BB och CC, å ena sidan, och AA, å den andra, framkommit att Kammarkollegiet svarade för AA:s motparters rättegångskostnader. AA har nu bl.a. begärt granskning av vad som förekommit och om det är lagligt att staten genom Kammarkollegiet beviljar förtäckt rättshjälp på sätt som skett i det aktuella målet. I klarhetens intresse skall anmärkas att det är fondstyrelsen som har beslutat att stödja BB och CC i processen genom att garantera betalning av de rättegångskostnader i hovrätten och Högsta domstolen som eventuellt skulle falla på dem. Kammarkollegiets roll i sammanhanget har enbart bestått i att kollegiet har skött utbetalningen av aktuella ersättningsbelopp. Fondstyrelsens beslut att ansvara för en del av rättegångskostnaderna i målet grundas på de ovan redovisade bestämmelserna i 9 § fondförordningen. Syftet med dessa bestämmelser är självfallet att göra det möjligt för fonden att återvinna utgivna bidrag i den mån ersättning för den aktuella fukt- och mögelskadan skall betalas av någon annan än fastighetsägaren. Genom att fastighetsägaren överlåter sin rätt till nedsättning av köpeskilling och skadestånd öppnas möjlighet för fonden att bl.a. aktualisera en talan vid domstol. Talan om nedsättning av köpeskilling kan av naturliga skäl väckas endast mot föregående ägare av den skadade fastigheten.

text: Däremot kan det visa sig befogat att föra en skadeståndstalan även mot annan än föregående ägare, t.ex. mot en försumlig byggnadsentreprenör, mot kommunen på grund av försummelse vid myndighetsutövning eller, som i detta fall, mot en besiktningsman. Bestämmelserna i 9 § fondförordningen ger fonden både en rätt och en skyldighet att bevaka statens intressen. Erfarenheterna under den tid fonden har funnits – cirka 15 år – visar dock att det i det stora flertalet fall antingen saknas skäl eller är alltför kostsamt att försöka återvinna utgivna bidrag. T.ex. har rättegångskostnadsreglerna verkat avhållande i de fall fondstyrelsen övervägt att aktualisera en domstolsprocess. I vissa fall är förhållandena sådana att fastighetsägaren har en pågående process när han gör sin ansökan om bidrag från fonden. Det är i några sådana fall som fondstyrelsen – på framställning av fastighetsägaren – använt sig av möjligheten att garantera betalning av en del av rättegångskostnaderna i målet. Fondstyrelsen anser att statens intressen genom detta tillvägagångssätt kan tas tillvara på ett processekonomiskt förmånligt sätt. Det kan tilläggas att fondstyrelsens beslut att garantera betalning av rättegångskostnaderna i det nu aktuella målet var föranlett även av en förmodan att den för styrelsens verksamhet betydelsefulla frågan om en besiktningsmans ansvar skulle få ytterligare belysning.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis anser fondstyrelsen således att bestämmelserna i 9 § fondförordningen ger styrelsen rätt att använda medel ur Fonden för fukt- och mögelskador för att på sätt som skett i förevarande fall tillvarata statens intressen. AA kommenterade remissvaret och vidhöll sin kritik. Han påpekade bl.a. att fondstyrelsen först efter tingsrättens dom, som är helt klar, gått in med garantier.

text: I beslut den 4 november 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av fondens akt framgick bl.a. följande. Fonden fann i beslut den 26 mars 1997 att bidrag till reparationskostnaden, minskad med självriskbeloppet, för att avhjälpa fukt- och mögelskador i BB:s och CC:s bostadsbyggnad borde lämnas. I enlighet med detta beslut tillerkändes dem – genom beslut den 6 augusti 1997, den 9 januari 1998 och den 23 januari 1998 – ersättning för styrkta utgifter med sammanlagt 268 075 kr. Den 18 december 1998 ogillade tingsrätten BB:s och CC:s talan mot AA:s bolag. Efter förfrågan från deras ombud i målet beslutade fonden den 17 februari 1999 att ersätta dem ”för deras kostnader om målet förs till hovrätten”. I dom meddelad den 2 april 2001 fastställde hovrätten tingsrättens dom. Vidare förpliktade hovrätten BB och CC att solidariskt ersätta motpartens rättegångskostnader i hovrätten med 55 728 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från dagen för domen. Deras ombud inkom därefter till fonden med faktura avseende nedlagt arbete och kostnader och påminde samtidigt om fondens ersättningsskyldighet även för motpartens rättegångskostnader. På ombudets faktura finns noterat att kopia skickats till Kammarkollegiet för utbetalning. Sedan domen överklagats och Högsta domstolen beslutat att inte meddela prövningstillstånd inkom den 13 september 2001 till fonden en begäran från ombudet om ersättning för arbetet med överklagandet till Högsta domstolen i enlighet med bifogad faktura. På denna begäran finns noterat ”För betalning i

text: enlighet med protokollsbeslut 2001-04-25” samt att begäran skickats för utbetalning.

text: Enligt 9 § 1 fondförordningen kan husägaren överlåta rätten till ersättning på staten. Därigenom ges fonden en möjlighet att vända sig mot säljaren eller annan skadeståndsskyldig för att återvinna utgivna bidrag eller om husägaren redan väckt talan inträda i rättegången (

text: 13 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken

text: I detta fall har fonden valt att stödja fastighetsägarna genom att garantera betalning av rättegångskostnader som de skulle kunna bli betalningsskyldiga för i skadeståndsprocessen i hovrätten eller i Högsta domstolen. För min del har jag svårt att finna denna stödform förenlig med huvudregeln i 1 § fondförordningen om ekonomiskt stöd i form av bidrag eller ersättning för avhjälpande av fukt- och mögelskador. Bidragsformen synes inte heller kunna härledas ur regeln i 9 § om husägarens skyldighet att överlåta sin rätt, att samråda med fondstyrelsen eller att återbetala vad fonden har utgett. Jag delar således inte fondstyrelsens här uttalade uppfattning att bestämmelserna i fondförordningen ger styrelsen rätt att använda medlen på sätt som här har skett.

text: En annan sak är att den använda stödformen kan vara förenlig med det övergripande syftet med fondens verksamhet – att stödja avhjälpandet av fukt- och mögelskador. Fondens indirekta inträde i skadeståndsprocessen kan dock ha haft sådan betydelse och inverkan på parternas rätt i processen att åtgärden inte borde ha vidtagits utan direkt stöd i fondförordningen.

text: Jag stannar vid dessa uttalanden när det gäller bedömningen av fondstyrelsens agerande.

text: Eftersom det som har kommit fram i ärendet kan vara av intresse för lagstiftaren översänder jag ett exemplar av detta beslut till Miljödepartementet för kännedom.

text: Ärendet hos JO är härmed avslutat.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Vid en tingsrätt pågick ett tvistemål angående rätt att överta en bostad. Fråga om en tjänsteman vid en socialförvaltning borde ha upprättat och till den ena parten ha lämnat en promemoria som innehöll bl.a. synpunkter på tvistefrågan

text: Vid en tingsrätt pågick ett tvistemål angående rätt att överta en bostad enligt lagen (

text: ) om sambors gemensamma hem. Fråga om en tjänsteman vid en socialförvaltning borde ha upprättat och till den ena parten ha lämnat en promemoria som innehöll bl.a. synpunkter på tvistefrågan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Norrmalms stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. AA anförde bl.a. följande. En kvinna som tidigare tillsammans med sin son tillåtits disponera hans hyreslägenhet hade stämt honom vid Stockholms tingsrätt för att få rätt att överta lägenheten.

text: Socialtjänsten upprättade en promemoria, daterad den 29 oktober 2001, ställd till kvinnans advokat och ingiven till tingsrätten i tvistemålet. Ett förtydligande av promemorian, daterat den 20 december 2001, hade också ingivits till tingsrätten. I skrivelserna hade socialtjänsten förmedlat beskrivningar och gjort bedömningar utan att ta reda på faktiska förhållanden. AA klagade även på att socialtjänsten inte på ett adekvat sätt kunnat hjälpa den ovan nämnda kvinnans son.

text: AA fogade vissa handlingar till sin anmälan, däribland promemorian av den 29 oktober 2001, undertecknad av socialsekreteraren BB.

text: Norrmalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett yttrande av enhetschefen CC.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 19 maj 2004 anförde JO André följande.

text: Stadsdelsnämnden har i sitt remissvar ingående redogjort för kvinnans (DD) och hennes son EE:s förhållanden och de bedömningar av behovet av hjälp- och stödinsatser som gjordes av socialtjänsten. Vad som har framkommit i den delen föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Jag går över till att behandla AA:s klagomål rörande den promemoria som skrevs av en socialsekreterare på begäran av DD eller hennes ombud. Enligt uppgift från Stockholms tingsrätt gällde det mål i vilket promemorian kom att användas frågan

text: om DD skulle tillerkännas rätten att överta den gemensamma bostaden enligt lagen (

text: ) om sambors gemensamma hem.

text: I promemorian anfördes följande.

text: PM angående EE (89-) DD och hennes son EE har haft en kontakt med Familjeenheten sedan början av detta år. Vi kommer att fortsätta kontakten med familjen, då vi bedömer att de behöver stöd av olika skäl. EE kom till Sverige sommaren 2000. Moderns samborelation med AA var då konfliktfylld. EE:s relation till AA blev snabbt mycket problematisk. EE var orolig och rädd för sin egen del, men även för moderns. EE:s skolpsykolog, skolsköterska och lärare inkom till Familjeenheten med sin oro rörande EE i början av 2001. Vad de tydligast kunnat se var att EE var mycket trött och var i stor avsaknad av sömn. Orsaken var bl a den oro i hemmet, som AA utgjorde för familjen. EE upplevde AA som mycket impulsivt arg, skrämmande och oberäknelig. EE blev aldrig själv direkt utsatt för fysisk misshandel, men psykiskt har EE farit illa. Enligt EE har AA under lång tid både krävt att EE och modern skall flytta från lägenheten men också varit vänlig och sagt att de kan få stanna hur länge de vill. AA har kommit och gått i lägenheten, som han önskat och skapat stor oro för familjen. Modern uppgav under våren 2001 att hon inte kan göra något mot AA:s vilja och om hon skulle, var hon rädd för vad som då kunde ytterligare hända. Vår bedömning är att EE har farit och far psykiskt illa av de omständigheter han levt under. Hans grundtrygghet har varit starkt påverkad av dessa yttre orsaker. Hans mor har inte kunnat vara en så stark mor hon önskat. Vi bedömer att den trygghet EE trots allt funnit i vänner och skolgång bör behållas intakt. Han presterar enligt lärare bra resultat, trots omständigheterna. En förändring rörande boendesituationen måste dock ske för familjen om en konkret förändringsprocess skall påbörjas. Vår bedömning är att den lösning som är bäst ur ett barnperspektiv, innefattar att nätverket av kamrater och skolgången på /…/ Skola hålls intakt för EE 12 år.

text: AA:s klagomål rörande socialtjänstens upprättande av promemorian bemöttes i nämndens yttrande enligt följande.

text: 2001-10-29 skrev en av handläggarna en redogörelse för hur situationen hade varit med tonvikt på EE:s behov av att boendesituationen ordnades. Skrivelsen ställdes till moderns ombud. Denna skrivelse är det PM som AA anser vara förtal. /– – – / Den skrivelse som gjordes byggde på uppgifter från både modern och sonen. Det hade inte framkommit något som gjorde att det fanns anledning att misstro deras uppgifter. Skrivelsen borde inte ha upprättats på önskemål av modern eller hennes ombud utan handläggaren skulle ha bett ombudet att hemställa i tingsrätten om att tingsrätten skulle begära detta yttrande från socialtjänsten. Detta var ett beklagligt misstag och ledningen för enheten har vidtagit åtgärder för att detta inte ska kunna upprepas. /– – – / Förtydligandet gjordes på begäran av AA. Förtydligandet hade till syfte att understryka att uppgifterna i tidigare skrivelse byggde på uppgifter från EE själv och hans mor.

text: Under rubriken Sammanfattande kommentarer anförde nämnden.

text: Förvaltningens uppfattning angående PM daterat 2001-10-29 är som tidigare beskrivits att det har kommit till på ett felaktigt sätt. Innehållet i skrivelsen hade dock inte blivit annorlunda om begäran om yttrande hade kommit från tingsrätten.

text: Socialnämnderna har en omfattande rätt och skyldighet att lämna upplysningar och yttranden till domstolar och andra myndigheter. Regler om detta finns i olika lagar och förordningar. När det gäller yttranden till domstol finns bestämmelser i t.ex.

text: föräldrabalken

text: Som regel har socialtjänsten dock inte anledning att uttala sig i en sådan tvist som det är fråga om i detta fall, dvs. en tvist som vid domstolen handläggs som ett dispositivt tvistemål. Det utesluter inte att förvaltningen på begäran av en part kan utfärda ett intyg rörande dennes kontakter med socialtjänsten. Några riktlinjer för hur intyg skall utformas inom socialtjänsten finns inte. Det ligger dock i sakens natur att intygsutfärdaren, som måste ha klart för sig vad intyget skall användas till, skall utforma intyget med noggrannhet och omsorg. Det måste beaktas att ett intyg kan få betydelse i såväl offentliga som enskilda rättsförhållanden. Det är därför viktigt att intygsutfärdaren endast uttalar sig om förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Ett intyg skall som regel endast redovisa faktiska förhållanden och inte innehålla några värderingar eller bedömningar. Möjligheten att i ett intyg ta in uppgifter som rör någon annan än den intyget gäller begränsas av den sekretess som gäller för uppgift hos socialtjänsten.

text: I förevarande fall har jag i och för sig inte funnit att BB har brutit mot sin tystnadsplikt genom att upprätta och till DD:s ombud sända den som ”PM” betecknade handlingen. Förfaringssättet är ändå inte fritt från invändningar.

text: Den promemoria som har upprättats innehöll synpunkter på AA. Dessa synpunkter byggde på andrahandsuppgifter. På grundval av dessa uppgifter gjordes i promemorian uttalanden som får anses vara till fördel för AA:s motpart i tvistemålet vid tingsrätten. Promemorian kan således inte betraktas som ett intyg i vilket faktiska förhållanden har redovisats på ett objektivt sätt utan har snarare karaktär av ett utlåtande som innefattar en bedömning. Dessutom kan ifrågasättas om BB hade tillräcklig kännedom om de förhållanden som han uttalade sig om.

text: Enligt min mening borde BB ha avstått från att upprätta promemorian. Han kan inte undgå kritik för sitt förfaringssätt.


title: Långsam handläggning av en fråga angående skuldsanering

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot budgetrådgivaren BB vid budgetrådgivningen i Kalmar kommun, som organisatoriskt hör till kommunens socialförvaltning. I anmälan, som kom in till JO den 17 april 2003, uppgav hon bl.a. följande. För över två år sedan var hon hos BB angående skuldsanering. Han har ännu inte gjort färdigt ärendet. Han bara svarar att hon har rätt till skuldsanering och att han ”håller på”. Hon har varit i kontakt med kronofogdemyndigheten, som varje månad utmäter en del av hennes pension. De har svarat att de inget kan göra men att det inte får ta så lång tid.

text: En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade uppgifter per telefon från BB. Därefter remitterades anmälan till Socialnämnden i Kalmar kommun för utredning och yttrande. Socialnämnden anförde i ett yttrande i huvudsak följande.

text: Kalmar kommun erbjuder sina medborgare en hushållsekonomisk rådgivning. Budgetrådgivningens insatser är helt frivilliga och syftar till att genom råd och stöd ge brukaren en bättre möjlighet att själv hantera sin ekonomi. AA besökte den 26 november 2000 budgetrådgivningen i Kalmar. AA hade en mängd skulder och hon och budgetrådgivaren diskuterade förutsättningarna för en skuldsanering. Vid utredningen framkom att hennes tandstatus var dålig och att det antagligen skulle krävas omfattande tandvårdsinsatser för att få hennes tänder i ett ”acceptabelt” skick. För att få en uppfattning om hur stora och kostnadskrävande åtgärder som skulle behöva göras, bad budgetrådgivaren henne att begära ett kostnadsförslag från en tandläkare. Detta är en viktig uppgift, som behövs som underlag för att bedöma hur en skuldsaneringsplan skall läggas upp. AA inkom hösten 2001 med ett kostnadsförslag från en tandläkare. Det var daterat 2001-08-30. Kostnadsberäkningen var på 8 706 kronor efter avdrag för tandvårdsersättning och skulle gälla en månad från nämnda datum. AA uppgav att hon skulle avbetala med 900 kronor per månad för de planerade tandvårdsåtgärderna. Avbetalningen skulle alltså vara klar nästkommande sommar (2002) under förutsättning att hon skötte avbetalningsplanen. Budgetrådgivaren rekommenderade henne att se till att tänderna först åtgärdades innan de satte igång med skuldsaneringsprocessen. Åtgärdandet av tänderna kan ses som en del av processen, eftersom en så omfattande åtgärd knappast blir möjlig under skuldsaneringens gång. Budgetrådgivaren uppfattade att han och AA var helt överens om detta med tandvården. AA:s nästa kontakt med budgetrådgivaren var hösten 2002. Hon undrade då vad som hänt med skuldsaneringen. Hon påmindes då om överenskommelsen och tillfrågades samtidigt om hur det gått med tandvården. Det visade sig att hon inte fullföljt

text: tandvårdsplanen och att behovet av tandvård kvarstod. Hon nämnde att hon haft kontakt med en annan tandläkare och att det kanske skulle bli tal om ännu högre kostnader, kanske upp emot 20 000 kronor. Hon uppmanades att kontrollera med tandläkaren vad som skulle kunna anses som ”absolut nödvändiga” kostnader för att uppnå en acceptabel tandstatus. Den 29 oktober 2002 inkom ett brev från AA, daterat 2002-10-25. Det var adresserat till budgetrådgivningen, BB. I brevet angav AA att hon varit i kontakt med en tandläkare och fått ett kostnadsförslag på ”13 760 kronor eller 27 050 kronor”. Hon skrev även i brevet att hon just då låg på lasarettet och att hon skulle ”höra av sig” när hon kom hem. Någon ny kontakt togs dock inte från AA:s sida. En tandläkare CC kontaktade budgetrådgivaren under våren 2003 och meddelade att totalkostnaden för vad som skulle behöva göras uppgick till ca 20 000 kronor, men att kostnaden för ”nödvändig tandvård” kunde beräknas till 7 300 kronor. Budgetrådgivarens uppgift är att genom råd och stöd lotsa brukaren fram till en eventuellt möjlig skuldsanering. Av ovanstående framgår att brukaren har informerats på vilket sätt en skuldsanering kan möjliggöras och vilka initiativ som krävs från hennes sida. Den 29 oktober 2002 meddelade AA brevledes att hon skulle ta kontakt med budgetrådgivaren efter sjukhusvistelsen. Budgetrådgivaren har därför avvaktat vidare besked från henne om hur hon tänkte lösa frågan med tandvård.

text: AA yttrade sig över nämndens remissvar.

text: I ett beslut den 16 januari 2004 anförde JO André följande.

text: Bestämmelser om skuldsanering finns i

text: skuldsaneringslagen (1994:334)

text: . Kronofogdemyndigheten kan fastställa en överenskommelse om skuldsanering. Tvingande skuldsanering beslutas av domstol. Kommunen skall enligt

text: 1 § skuldsaneringslagen

text: inom ramen för socialtjänsten eller på annat sätt lämna råd och anvisningar till skuldsatta personer. Kommunens roll i frågor om skuldsanering är således rent rådgivande och stödjande.

text: Såvitt framgår av handlingarna har BB gjort vad som ankommit på honom för att lämna AA råd och stöd. Utredningen ger dock vid handen att AA inte har varit helt införstådd med att BB endast har haft en rådgivande funktion. Detta framstår som ett avgörande skäl till att så lång tid förflutit utan att någon egentlig utredning av förutsättningarna för skuldsanering har skett. Det är naturligtvis olyckligt och visar på vikten av att budgetrådgivaren så långt som möjligt försäkrar sig om att den enskilde har förstått rådgivarens uppgift och rådgivningens syfte. Av vad som kommit fram finner jag emellertid inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i anledning av AA:s anmälan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Interimistiskt beslut
Omhändertagande
Underrättelse
Överklagande

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Uppsala län med anledning av handläggningen av ett djurskyddsärende

sammanfattning: I ett ärende om omedelbart omhändertagande av djur enligt djurskyddslagen har länsstyrelsen tillämpat en ordning med preliminärt beslut som inte har stöd i lagen. Länsstyrelsen får kritik för detta, för att inte genast ha underrättat djurägaren om själva beslutet och för att inte ha gett honom upplysningar om hur han kunde överklaga beslutet.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Länsstyrelsen i Uppsala län med anledning av handläggningen av ett djurskyddsärende. Han uppgav bl.a. följande:

text: Länsstyrelsen inspekterade hans djurhållning den 4 juli 2012. I ett telefonsamtal dagen efter med en handläggare vid länsstyrelsen fick han veta att det var aktuellt att omhänderta hans djur. Han uppgav då att han överklagade beslutet om omhändertagande muntligt, vilket var rimligt eftersom han inte hade fått något skriftligt beslut från länsstyrelsen. Länsstyrelsen vidtog emellertid inte några åtgärder med anledning av hans överklagande. Den 6 juli 2012 omhändertog polisen djuren. Det beslut som låg till grund för omhändertagandet var inte adresserat till honom, utan till polisen. Beslutet, som var rubricerat ”delbeslut”, var dessutom bristfälligt utformat och saknade en överklagandehänvisning. Ytterligare ett beslut om att omhänderta djuren fattades den 19 juli 2012. I beslutet angav länsstyrelsen att det första beslutet skulle fortsätta att gälla. Länsstyrelsens handläggning saknade, enligt hans mening, lagstöd.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade kopior av handlingar i länsstyrelsens ärende. Därefter begärde JO att länsstyrelsen skulle lämna upplysningar om och yttra sig över vad AA hade framfört i sin anmälan om handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle det särskilt framgå när och hur AA underrättades om beslutet den 4 juli 2012 om omedelbart omhändertagande samt hur handläggningen i den delen förhåller sig till reglerna i

text: och

text: 7 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Länsstyrelsen uppmanades även att yttra sig om på vilken grund handlingar i ärendet om ett

text: omedelbart omhändertagande enligt

text: 32 § djurskyddslagen (1988:534)

text: kommunicerades med AA efter det att beslut i den frågan redan hade fattats.

text: Länsstyrelsen kom in med följande svar:

text: Normalt sker omhändertagande av djur enligt

text: 31 § djurskyddslagen

text: och då efter den vanliga gången när det gäller förvaltningsärenden. I akuta fall när djur är utsatta för lidande eller när det föreligger en överhängande risk att djur utsätts för lidande finns möjligheten att besluta om ett omedelbart omhändertagande enligt reglerna i

text: 32 § djurskyddslagen

text: . Detta senare förfarande tas alltså till när det av djurskyddsskäl inte går att avvakta ett ärendes normala gång inför ett slutligt beslut. Det viktiga innan man fattar beslut om omedelbart omhändertagande är att noggrant kontrollera om djuret är utsatt för lidande. Om djuret inte är utsatt för lidande kan

text: 32 § djurskyddslagen

text: inte tillämpas. Ett djur som är övergivet eller i övrigt lämnats utan tillsyn anses vara utsatt för lidande även om det inte går att påvisa några synliga tecken på detta. Länsstyrelsen i Uppsala län beslutar om ett omedelbart omhändertagande i två steg. Först fattas ett preliminärt (interimistiskt) delbeslut och sedan efter kommunicering ett slutligt beslut. Det preliminära beslutet om omhändertagande tas för att komma till rätta med djurets akuta nödsituation. Detta preliminära beslut är omedelbart verkställbart och verkställigheten sker genom polismyndighetens försorg. Djurskyddshandläggaren får inte på egen hand ta med sig ett djur från en djurhållare. I detta skede är frågan om omhändertagande inte definitivt avgjord utan polismyndigheten tar endast hand om djuret och ser till att djuret får vederbörlig vård och omsorg. Grunden för att det preliminära beslutet tas utan föregående kommunicering är dels att ärendet inte avgörs slutligt genom beslutet, dels på grund av att situationen för det berörda djuret är sådan att avgörandet inte kan uppskjutas. Motiveringen till det preliminära beslutet blir oftast kortfattad eftersom detta beslut i de flesta fall fattas på plats, det vill säga där djuret påträffas. Detta torde dock sakna betydelse eftersom ärendet inte avgörs slutligt genom detta beslut utan endast interimistiskt. Härefter sker en sedvanlig kommunicering (

text: 17 § förvaltningslagen

text: ) varvid djurägaren – om han eller hon är känd – får sig tillställt utredningens alla handlingar och uppgifter samt bereds möjlighet att yttra sig. Under kommuniceringstiden har polismyndigheten ansvaret för det omhändertagna djuret. Först härefter sker det andra och slutliga steget i beslutsfattandet. Det preliminära beslutet kan beroende på omständigheterna fastställas eller upphävas. Om beslutet upphävs – till exempel när djurägaren kan visa att den akuta situationen beror på något han eller hon inte kunnat råda över, exempelvis akut inläggning på sjukhus – återlämnas djuret. Om det preliminära beslutet fastställs beslutar Länsstyrelsen samtidigt om vad som skall ske med det omhändertagna djuret; försäljning, överlåtelse på annat sätt eller avlivning (

text: 34 § djurskyddslagen

text: ). Detta slutliga beslut är utförligen motiverat (

text: 20 § förvaltningslagen

text: ). Om djurägaren är känd delges han eller hon beslutet inklusive upplysningar om hur beslutet kan överklagas och eventuella avvikande meningar (

text: 21 § förvaltningslagen

text: ). Länsstyrelsen i Uppsala län tillämpar denna rutin för att säkerställa att reglerna i

text: förvaltningslagen

text: följs och detta tillvägagångssätt ger djurhållaren möjlighet att inkomma med synpunkter eller rättelser i ärendet innan slutligt beslut fattas. Rutinen har godtagits av berörda allmänna förvaltningsdomstolar i samband med prövning av överklaganden. JO har begärt upplysningar om när AA underrättades om beslutet den 4 juli 2012 och hur handläggningen i den delen förhåller sig till reglerna i 20-21 och

text: 7 §§ förvaltningslagen (1986:223)

text: . Länsstyrelsen har även uppmanats att yttra sig över hur handlingarna i ärendet kommunicerades med AA efter det att beslut i den frågan redan fattats. AA underrättades om det interimistiska beslutet daterat den 4 juli 2012 i och med att samtliga handlingar i ärendet skickades ut för kommunicering den 10 juli 2012. Det slutliga beslutet fattades den 20 juli 2012. − − − Länsstyrelsen i Uppsala läns bedömning är att ärendet har handlagts enligt den rutin gällande beslut om omedelbart omhändertagande av djur enligt

text: 32 § djurskyddslagen

text: som berörda förvaltningsdomstolar godtagit. Ärendet är även handlagt i enlighet med

text: förvaltningslagen

text: . AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Beslutsordningen enligt

text: djurskyddslagen

text: Länsstyrelsen ska besluta att ett djur som är utsatt för lidande omedelbart ska omhändertas om det bedöms utsiktslöst att felet blir avhjälpt, ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas eller det i övrigt bedöms absolut nödvändigt från djurskyddssynpunkt (

text: 32 § djurskyddslagen

text: När länsstyrelsen beslutar om omhändertagande av ett djur ska länsstyrelsen snarast fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om länsstyrelsen har beslutat att djuret ska säljas eller överlåtas på annat sätt och om det visar sig att beslutet inte kan verkställas, får länsstyrelsen i stället besluta att djuret ska avlivas. Länsstyrelsens beslut verkställs genom Polismyndighetens försorg (

text: 34 § djurskyddslagen

text: Beslut enligt

text: och

text: 34 §§

text: djurskyddslagen

text: gäller omedelbart om inte den beslutande myndigheten bestämmer något annat (74 § djurskyddsförordningen [1988:539]). Länsstyrelsens beslut enligt

text: djurskyddslagen

text: får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (

text: 38 § djurskyddslagen

text: Enligt den upphävda 1944 års lag om djurskydd (

text: ) fick länsstyrelsen förordna att ett djur skulle omhändertas i väntan på att länsstyrelsen skulle avgöra ärendet. Bestämmelsen om att djur på så sätt kunde omhändertas tills vidare överfördes inte till den nuvarande

text: djurskyddslagen

text: prop. 1987/88:93 s. 48

text: och

text: Fram till 2009 var det vanligen kommunerna som beslutade om omedelbart omhändertagande av djur. Beslutet underställdes länsstyrelsen, som gjorde en utredning som kommunicerades med djurägaren. Om länsstyrelsen ansåg att beslutet skulle fortsätta att gälla fastställde länsstyrelsen omhändertagandet. Länsstyrelsen skulle, enligt

text: djurskyddslagen

text: i dess lydelse fram till den 1 januari 1993, i samma beslut även ta ställning till vad som skulle ske med det omhändertagna djuret. Efter en lagändring behövde länsstyrelsen inte längre förordna om den saken i omhändertagandebeslutet. Länsstyrelsen skulle i stället snarast fastställa vad som skulle ske med djuret. I förarbetena anfördes också att djurhållaren vanligen borde få del av samt tillfälle att yttra sig över utredningen innan beslut fattades om försäljning eller avlivning (

text: prop. 1991/92:173 s. 22

text: ). När

text: den offentliga kontrollen av djurskydd flyttades över från kommunerna till länsstyrelserna den 1 januari 2009 ändrades inte denna ordning (

text: prop. 2007/08:63 s. 34

text: ). Underrättelse om beslut En part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild och det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska han underrättas om hur han kan överklaga det (

text: 21 §

text: FL).

text: Bestämmelsen i

text: 21 §

text: FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska fullgöras. Det följer emellertid av

text: 7 § samma lag

text: att parten ska underrättas så snart som möjligt. Om beslutet är verkställbart från den dag det fattas bör parterna genast underrättas om beslutet (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3:e uppl., s. 260).

text: Bedömning

text: Länsstyrelsen beslutade den 4 juli 2012 att omedelbart omhänderta samtliga nötkreatur på AA:s fastighet. Beslutet ställdes till Polismyndigheten och skickades dit samma dag för verkställighet. Beslutet verkställdes den 6 juli 2012. Något skriftligt beslut skickades inte till AA vid denna tidpunkt. I stället skickade länsstyrelsen samtliga handlingar i ärendet till honom den 10 juli 2012 och gav honom möjlighet att yttra sig inför slutligt beslut i ärendet. Han kom in med ett yttrande den 18 juli 2012. Den 19 juli 2012 beslutade länsstyrelsen dels att beslutet den 4 juli 2012 skulle fortsätta att gälla, dels att de omhändertagna nötkreaturen skulle säljas genom Polismyndighetens försorg. Beslutet gällde omedelbart. Länsstyrelsens beslutsordning I sitt remissvar har länsstyrelsen förklarat att beslutet den 4 juli att omedelbart omhänderta AA:s djur endast var ett preliminärt beslut och att det slutliga beslutet om att fastställa omhändertagandet fattades den 20 juli 2012.

text: Handläggningen av ärenden om omedelbart omhändertagande av djur är brådskande till sin natur. Men enligt bestämmelsernas utformning är det inte fråga om ett preliminärt beslut, dvs. ett omhändertagande tills vidare. Beslutet om ett omedelbart omhändertagande är ett slutligt beslut som gäller omedelbart om inte länsstyrelsen beslutar något annat, och det kan överklagas av djurägaren (se Kammarrätten i Sundsvalls dom den 18 februari 2014 i mål nr 830-13).

text: Förvaltningslagens

text: regler om kommunikation och beslutsmotivering gäller fullt ut.

text: När länsstyrelsen har fattat ett beslut om ett omedelbart omhändertagande är alltså den frågan avgjord. Den beslutsordning som länsstyrelsen har tillämpat genom att först fatta ett preliminärt beslut om ett omedelbart omhändertagande och sedan kommunicera utredningen inför ett fastställande av omhändertagandet stämmer alltså inte överens med den nuvarande utformningen av bestämmelserna i

text: djurskyddslagen

text: Av länsstyrelsens yttrande till JO framgår att ett skäl till att det första beslutet fattas utan föregående kommunikation med djurägaren är att ärendet, som länsstyrelsen uppfattat saken, inte avgörs slutligt genom detta beslut. Att en djurägare underrättas om den utredning som har tillförts ärendet och får tillfälle att yttra sig över den har stor betydelse för rättssäkerheten i djurskyddsärenden och följer också av huvudregeln om kommunikation i

text: 17 §

text: FL. Lagen ger dock utrymme för att i brådskande fall underlåta kommunikation inför ett beslut. Med hänsyn till bestämmelsernas utformning anser jag att det i detta fall hade legat närmare till hands att kommunicera med djurägaren inför beslutet om vad som skulle ske med de omhändertagna djuren.

text: Underrättelse om beslutet den 4 juli 2012 Beslutet den 4 juli 2012 var, som framgått, ett slutligt beslut som kunde överklagas. Det avsåg myndighetsutövning och var mycket ingripande för AA, inte minst med hänsyn till att det handlade om hans livsverk och försörjning. Beslutet gällde omedelbart och länsstyrelsen borde därför genast ha underrättat AA om det. Länsstyrelsen borde också ha underrättat honom om hur han skulle göra om han ville överklaga beslutet. Så gjordes emellertid inte.

text: Länsstyrelsens förfarande innebar att AA fråntogs sin möjlighet att begära inhibition av verkställigheten, dvs. att få verkställigheten uppskjuten av högre instans. Jag anser att det är anmärkningsvärt att länsstyrelsen i sitt remissvar inte ens har berört skyldigheten att underrätta AA om beslutet så att han fick tid på sig att överklaga det innan det verkställdes. Sammanfattning Länsstyrelsen har alltså brustit i sin handläggning av ärendet. Den beslutsordning som länsstyrelsen har tillämpat saknar stöd i regelverket. Dröjsmålet med att underrätta AA om beslutet den 4 juli 2012 och hur han kunde överklaga det medförde att han fråntogs sin möjlighet att överklaga beslutet och begära inhibition av verkställigheten. Länsstyrelsen förtjänar sammanfattningsvis kritik för sin handläggning.

text: Vad AA har anfört och vad som har framkommit i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avlyssning
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Information
Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Fosie, för underlåtelse att informera om att telefonsamtal avlyssnas av personal

sammanfattning: Om det bedöms nödvändigt av säkerhetsskäl får Kriminalvården besluta att ett telefonsamtal mellan en intagen och en annan person ska avlyssnas (7 kap. 5 § fängelselagen). En förutsättning för att avlyssning ska få ske är att de som ska kommunicera med varandra i förväg informeras om kontrollen. I beslutet uttalar JO att det är av central betydelse att bestämmelsen i 7 kap. 5 § fängelselagen följs eftersom var och en är skyddad mot hemlig telefonavlyssning i grundlag. JO utvecklar vidare sin syn på hur sådan information bör lämnas och hur åtgärden bör dokumenteras. Anstalten Fosie kritiseras för att vid ett tillfälle ha avlyssnat ett samtal mellan anmälaren och en annan person utan att i förväg informera om kontrollen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 mars 2019 klagade AA på att anstalten Fosie inte informerar hans anhöriga om att telefonsamtal mellan dem och honom avlyssnas. Han anförde i huvudsak följande.

text: Vid merparten av de telefonsamtal som avlyssnas lämnar inte personalen information till den som blir uppringd om att samtalet kommer att avlyssnas. Det beror till största delen på personalens inkompetens men även på en nonchalant attityd mot de intagna och deras anhöriga. På kvällen den 26 februari 2019 ringde han ett avlyssnat samtal till sin son, men den tjänsteman som skötte avlyssningen informerade inte sonen om kontrollen. Han och hans familj har utsatts för detta vid flera tillfällen.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvårdens huvudkontor, sektionen för verksjuridik, genom enhetschefen, följande.

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Syd, som i sin tur har hämtat in uppgifter från kriminalvårdsinspektören BB och kriminalvårdaren CC

text: vid anstalten Fosie och kriminalvårdsregistret. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Anstalten Fosie beslutade den 20 februari 2019 att bevilja AA tillstånd att ringa sin son utanför INTIK-systemet. Av beslutet framgår att samtalen skulle ske i närvaro av tjänsteman. CC hade den 26 februari 2019 i uppdrag att kontrollera ett samtal mellan AA och hans son. Kontrollen skedde i form av medhörning. När CC har slagit ett telefonnummer och konstaterat att rätt person svarat, brukar hon informera om att hon kommer att närvara under samtalet. I detta fall kan hon inte utesluta att den informationen utelämnades. AA:s son var dock väl medveten om omständigheterna, eftersom AA hade genomfört ett stort antal kontrollerade telefonsamtal till honom. Utgångspunkten på anstalten Fosie är att medarbetaren som ringer den som den intagne vill kontakta ska informera om att samtalet avlyssnas eller att personal närvarar under samtalet. Det finns ingen skriftlig rutinbeskrivning eller instruktion för detta. Anstalten har därför beslutat att ta fram en rutinbeskrivning om det.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 7 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: får elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person avlyssnas, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. De som ska kommunicera med varandra ska i förväg informeras om kontrollen. Enligt 7 kap. 13 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse (FARK Fängelse) får en intagen beviljas tillstånd att ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet endast om tillstånd till samtalet av säkerhetsskäl inte kan beviljas inom det systemet och den intagne har starka skäl för att få ringa samtalet. Om tillstånd till telefonsamtal inom INTIK-systemet inte kan beviljas på grund av säkerhetsskäl och samtal i stället genomförs utanför det systemet enligt 13 § ska samtalet enligt 7 kap. 14 § FARK Fängelse avlyssnas, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det har inte kunnat uteslutas att den person som AA den 26 februari 2019 hade ett telefonsamtal med inte fick information om kontroll av kommunikationen i enlighet med

text: 7 kap. 5 § fängelselagen

text: . För att förhindra uppkomsten av en liknande situation har anstalten Fosie beslutat att ta fram en skriftlig rutinbeskrivning om information enligt den bestämmelsen. Enligt

text: 7 kap. 5 § fängelselagen

text: ska information om kontroll ges i förväg. I bestämmelsen anges dock inte att informationen ska ges inför varje tillfälle som kommunikation mellan en intagen och en annan person ska ske. En sådan tolkning kan inte heller utläsas ur förarbetsuttalandena till bestämmelsen (se

text: prop. 2009/10:135 s. 86

text: och

text: ). Kriminalvården tillämpar sedan länge en praxis som innebär att myndigheten fattar beslut om telefontillstånd som gäller tills vidare. Den intagne informeras i regel om kontrollen i beslutet om tillstånd till elektronisk kommunikation. Kriminalvården anser att myndigheten därigenom uppfyller sin skyldighet enligt

text: 7 kap. 5 § fängelselagen

text: mot den intagne. Enligt Kriminalvårdens bedömning måste informationsskyldigheten mot personen som den intagne ska kommunicera med också anses uppfylld, om den personen vid det första samtalstillfället informeras om att kommunikationen mellan dem hädanefter kommer att avlyssnas, tills något annat meddelas. Det bör givetvis i så fall dokumenteras i den intagnes journal att så har skett.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera bestämmelser som har betydelse i ärendet. Jag vill tillägga att var och en enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF, gentemot det allmänna är skyddad mot bl.a. undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande. Av

text: 2 kap. 20 §

text: RF framgår att skyddet för förtrolig kommunikation får begränsas genom lag men endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, se

text: 2 kap. 21 §

text: RF.

text: Jag noterar att bestämmelsen i 7 kap. 13 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, har genomgått vissa ändringar efter det att Kriminalvården lämnade sitt yttrande. De trädde i kraft den 1 januari 2020 (se

text: KVFS 2019:5

text: ) men har ingen betydelse för prövningen av detta ärende.

text: Huvudregeln är enligt 7 kap. 15 § FARK Fängelse att avlyssning av ett samtal sker i realtid. Om det inte är möjligt får samtalet spelas in och avlyssnas i efterhand, om det innebär tillräcklig kontroll.

text: Bedömning

text: Allmänt om information om kontroll Eftersom var och en i grundlag är skyddad mot hemlig telefonavlyssning är det av central betydelse att bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § fängelselagen

text: följs. Enligt bestämmelsen får telefonsamtal endast avlyssnas när det är nödvändigt av säkerhetsskäl och det får inte ske utan att de som ska kommunicera med varandra i förväg har informerats om kontrollen. Av förarbetena till

text: fängelselagen

text: framgår att det var i syfte att förtydliga att det rör sig om en öppen kontroll, som det fanns anledning att i lagtexten klargöra att det är både den intagne och den som han eller hon ska stå i förbindelse med som i förväg ska informeras om kontrollen (

text: prop. 2009/10:135 s. 86

text: Kriminalvården har anfört att det varken av bestämmelsens ordalydelse eller av förarbetena till bestämmelsen framgår att informationen ska ges inför varje samtal som genomförs med kontroll. Enligt Kriminalvårdens bedömning måste informationsskyldigheten mot personen som den intagne ska kommunicera med anses uppfylld, om den personen vid det första samtalstillfället informeras om att kommunikationen mellan honom eller henne och den intagne hädanefter kommer att avlyssnas tills något annat meddelas. Jag kan i och för sig inte se att det skulle strida mot

text: fängelselagen

text: att lämna information på det sättet till den person som blir uppringd. Det är dock enligt min mening väsentligt att Kriminalvården i så fall är särskilt tydlig med informationen och vad den innebär samt också försäkrar sig om att personen i fråga förstår detta. Jag anser vidare att informationen i sådant fall bör upprepas med viss regelbundenhet.

text: Enligt min mening är det emellertid att föredra att informationen lämnas vid varje samtalstillfälle. Graden av kontroll vid telefonsamtal till en viss person kan variera över tid, från att samtal sker helt utan kontroll till att möjligheten till kommunikation förenas med villkor om medlyssning eller avlyssning. Vidare kan ett beslut om kontroll gälla för lång tid och en avlyssning får som sagt inte äga rum utan att den uppringde informerats om detta. För att garantera att den uppringde förstår att ett visst samtal faktiskt kontrolleras anser jag därför det mest ändamålsenligt att han eller hon informeras om en kontroll i anslutning till det aktuella samtalet (se också JO:s beslut den 30 november 2018, dnr

text: Oavsett när en anstalt väljer att lämna den nödvändiga upplysningen, är jag av uppfattningen att uppgifter om vilken information som har lämnats till den uppringda personen, vem som har lämnat den och när detta gjorts bör dokumenteras. En sådan rutin om dokumentation skulle enligt min mening kunna bidra till att säkerställa att bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § fängelselagen

text: om information till både den intagne och den uppringde efterlevs fullt ut.

text: Kritik för underlåtenhet att informera AA:s son Av Kriminalvårdens yttrande framgår att utgångspunkten i anstalten Fosie är att den tjänsteman som genomför ett kontrollerat telefonsamtal informerar den uppringde om att samtalet avlyssnas. Enligt uppgifter från tjänstemannen som avlyssnade samtalet till AA:s son den 26 februari 2019 brukar hon informera om att hon kommer att närvara under samtalet, men hon kan inte utesluta att hon vid detta tillfälle lät bli att göra det. I min bedömning utgår jag därför från AA:s uppgift i denna del.

text: Kriminalvården har menat att AA:s son var väl medveten om att samtalet avlyssnades eftersom det hade genomförts ett stort antal kontrollerade telefonsamtal till honom. Det har dock inte framkommit att AA:s son vid det första samtalstillfället skulle ha informerats om att kommunikationen mellan honom och AA vid varje enskilt tillfälle även i fortsättningen skulle avlyssnas. Mot den bakgrunden har det enligt min mening inte någon avgörande betydelse att tidigare samtal mellan AA och hans son varit avlyssnade. Jag är därför kritisk till att det har genomförts ett avlyssnat telefonsamtal utan att AA:s son då informerats om det.

text: Det som har kommit fram genom utredningen i ärendet ger inte stöd för AA:s påstående om att anstaltspersonalen vid flera tillfällen avlyssnat telefonsamtal mellan honom och hans anhöriga utan att informera om det.

text: Jag ser givetvis positivt på att anstalten har beslutat att ta fram en rutinbeskrivning för hur information om kontroll av telefonsamtal ska lämnas till den som en intagen vill ha kontakt med. Jag förutsätter att anstalten också närmare har beskrivit hur personalen bör gå till väga när det kan anses aktuellt att lämna information om att kontroll fortsättningsvis kommer att ske och vikten av att se till att den informerade förstår detta.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Åstorps kommun för att den delegerat uppgiften att vara krisledningsnämnd till sitt arbetsutskott i strid med såväl vad kommunfullmäktige beslutat om nämndernas organisation som bestämmelserna om delegation i kommunallagen

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Åstorps kommun samt kommunstyrelsens ordförande och kommunchefen. Han var på flera punkter kritisk till kommunens krisberedskaps- och krisledningsarbete. I den del som JO beslutade att utreda anförde han i huvudsak följande. Varken efter valet 2010 eller 2014 har kommunen valt ledamöter till krisledningsnämnden, vilket man är skyldig att göra. Enligt kommunstyrelsens delegationsordning är det kommunstyrelsens arbetsutskott som ska vara krisledningsnämnd.

text: Utredning

text: JO anmodade Kommunstyrelsen i Åstorps kommun att yttra sig över om och i så fall när krisledningsnämndens ledamöter valts. Om dessa ledamöter hade utsetts på något annat sätt än genom val i kommunfullmäktige skulle styrelsen redogöra för hur och när detta hade skett liksom för det rättsliga stödet för ett sådant förfarande.

text: Kommunstyrelsen i Åstorps kommun anförde följande.

text: Kommunfullmäktige i Åstorps kommun beslutade den 31 mars 2003, § 47, att kommunstyrelsen skulle vara krisledningsnämnd. Därefter har kommunstyrelsen beslutat delegera samtliga uppgifter som faller under krisledningsnämnden till sitt arbetsutskott. Året efter att kommunfullmäktige utsåg kommunstyrelsen till krisledningsnämnd beslöt fullmäktige att krisledningsnämnden skulle vara en separat nämnd och inte avhängig kommunstyrelsen eller dess arbetsutskott. I enlighet med detta ställningstagande utsågs en krisledningsnämnd i fullmäktige den 20 december 2004. Efter att krisledningsnämnden bildats genomfördes inte några ändringar i kommunstyrelsens delegationsordning avseende krisledningsnämndens ansvar. Lydelsen i kommunstyrelsens delegationsordning ”Vara kommunens krisledningsnämnd” har inte varit korrekt och därmed gett upphov till missförstånd. Uppfattningen har varit att kommunstyrelsens arbetsutskott varit kommunens krisledningsnämnd.

text: Den 30 mars 2015 genomfördes val av krisledningsnämnd i Åstorps kommun kommunfullmäktige. Nämnden består av fem ledamöter och fem ersättare. [– – –] Kommunstyrelsens delegationsordning kommer inom kort att revideras utifrån den politiskt beslutade organisationen för krisledningsnämnd.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den numera upphävda lagen (

text: ) om extraordinära händelser i fredstid hos kommuner och landsting trädde i kraft den 1 januari 2003. Enligt

text: 3 §

text: i den lagen skulle det i kommuner finnas en krisledningsnämnd för att fullgöra uppgifter under extraordinära händelser. Lagen upphävdes den 1 september 2006, och bestämmelsen överfördes i allt väsentligt oförändrad till

text: 2 kap. 2 § lagen (2006:544)

text: om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap.

text: Ordföranden eller – om han eller hon har förhinder – vice ordföranden i krisledningsnämnden bedömer när en extraordinär händelse medför att nämnden ska träda i funktion och beslutar i sådana fall att så ska ske (2 kap. 3 §). Krisledningsnämnden får fatta beslut om att överta hela eller delar av verksamhetsområden från övriga nämnder i kommunen i den utsträckning som är nödvändig med hänsyn till den extraordinära händelsens art och omfattning (2 kap. 4 §).

text: Av

text: 3 kap.

text: och

text: 9 §§

text: kommunallagen

text: (KL) följer att det är kommunfullmäktiges uppgift att tillsätta nämnder och besluta om nämndernas organisation. I stället för att inrätta en särskild nämnd för ändamålet kan fullmäktige besluta att kommunstyrelsen ska vara krisledningsnämnd (se

text: prop. 2001/02:184 s. 26

text: ). Ledamöter och ersättare i en nämnd väljs av fullmäktige (

text: 6 kap. 9 § första stycket

text: KL).

text: Fullmäktige får bestämma att en nämnd ska ha ett eller flera utskott. Om fullmäktige inte har bestämt något om utskott, får nämnden själv bestämma att det ska finnas utskott. Nämndens beslutanderätt får delegeras till ett utskott. Det är nämnden som väljer utskott bland ledamöterna och ersättarna i nämnden. (Se 6 kap. 20–22 §§ KL.)

text: I 6 kap. 33–38 §§ KL finns bestämmelser om delegering av nämndärenden. Enligt 33 § får en nämnd ge ett utskott i uppdrag att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, dock inte i de fall som avses i 34 § (se nedan). Det är inte tillåtet att delegera ett helt verksamhetsområde till ett utskott, eftersom utskottet då förvandlas till en nämnd (se

text: prop. 1976/77:1 s. 83

text: och Lena Dalman m.fl.,

text: Kommunallagen

text: med kommentarer och praxis, femte uppl., s. 445).

text: Enligt 6 kap. 34 § 1 och 3 KL får beslutanderätten inte delegeras i ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet eller som rör

text: myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att kommunfullmäktige i Åstorps kommun den 20 december 2004 inrättade en krisledningsnämnd samt valde ledamöter och ersättare till denna. Mot bakgrund av handlingarna i ärendet och vad kommunstyrelsen har anfört i sitt svar till JO drar jag emellertid slutsatsen att den särskilt inrättade krisledningsnämnden i vart fall inte hade några ledamöter under perioden januari 2011–mars 2015. Enligt kommunstyrelsen var uppfattningen att krisledningsnämndens uppgifter under den perioden låg på kommunstyrelsens arbetsutskott.

text: Genom beslutet att inrätta en särskild krisledningsnämnd den 20 december 2004 upphörde kommunstyrelsen att vara krisledningsnämnd. Efter den tidpunkten var det således inte möjligt för kommunstyrelsen att delegera krisledningsnämndsärenden till sitt arbetsutskott. Den beslutade delegationen får dessutom under alla förhållanden anses ha stått i strid med

text: 6 kap. 33 §

text: KL, som inte medger delegation av ett helt verksamhetsområde till ett utskott. Det kan enligt min mening vidare ifrågasättas om det över huvud taget är lämpligt eller ens möjligt att i förväg delegera någon del av den verksamhet som ligger på krisledningsnämnden. Eftersom nämnden inte har något egentligt verksamhetsområde annat än när en extraordinär händelse har inträffat går det knappast att överblicka hur en sådan delegation förhåller sig till bestämmelserna i 6 kap. 34 § 1 och 3 KL. En delegation av delar av verksamheten framstår också som tveksam med hänsyn till att syftet med en krisledningsnämnd är att möjliggöra snabba och effektiva beslutsvägar genom att ledningen för krisåtgärder samlas i ett organ.

text: Jag konstaterar att kommunfullmäktige den 30 mars 2015 valde ledamöter till krisledningsnämnden. JO:s tillsyn omfattar inte kommunfullmäktige och dess ledamöter. Det förhållandet att det under en dryg mandatperiod dessförinnan saknades ledamöter i nämnden föranleder därför inte några synpunkter från min sida. Kommunstyrelsen ska dock kritiseras för att den – i strid med den nämndorganisation som fullmäktige beslutat och reglerna om delegation i

text: kommunallagen

text: – låtit kommunstyrelsens arbetsutskott fungera som krisledningsnämnd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Underrättelse

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten för långsam handläggning av förundersökningar i vilka förekom såväl misstänkt som målsägande under 18 år

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, för handläggningen av förundersökningar angående misshandel och olaga hot. Han uppgav att hans son, BB, först i samband med mönstring under första halvåret 2008 fick reda på att han var misstänkt för brotten, vilka skulle ha begåtts i juni respektive juli 2007. Varken BB:s mamma, CC, som är dennes vårdnadshavare, eller AA hade underrättats. När AA kontaktade handläggande åklagare, assistentåklagaren DD, uppgav denne att BB bara var ”utpekad” och att BB inte delgetts misstanke om brotten för att ”slippa 6veckorsregeln”.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades och granskades. Av dessa framkom bl.a. följande.

text: Den 30 juni 2007 beordrades polis, med anledning av flera fall av misstänkt misshandel, till viss adress i Nacka (K175812-07 m.fl.). Förundersökning inleddes och BB, född 1990, antecknades som skäligen misstänkt i K175807-07 och K175812-07 samma dag. Åldern på målsägandena framgick inte av anmälningarna. Inspektören EE registrerades den 2 juli 2007 som handläggare i ärendena. Den 23 augusti 2007 överfördes ärendena till åklagare och kommissarien FF registrerades som handläggare. Som handläggare registrerades därefter inspektören GG den 19 september 2007 och EE återigen den 20 mars 2008.

text: Den 28 juli 2007 beordrades polis till en adress i Nacka med anledning av misstanke om olaga hot. Målsägandena var 10 respektive 12 år gamla. BB antecknades som skäligen misstänkt och förundersökning inleddes samma dag (K203802-07). Den 14 augusti 2007 registrerades EE som handläggare i ärendet. Förundersökningsledarskapet övertogs av åklagare den 16 augusti 2007 som samma dag lämnade direktiv, enligt vilka bl.a. videoförhör med målsägandena och förhör med den misstänkte skulle hållas. Som handläggare registrerades därefter FF den 23 augusti 2007, GG den 31 januari 2008 och EE återigen den 20 mars 2008.

text: Den 24 augusti 2007 gav åklagaren direktiv i K175812-07 m.fl., om att bl.a. flera vittnen skulle höras. Därefter syntes inte några utredningsåtgärder ha vidtagits i något av de aktuella ärendena förrän i februari 2008, då vissa vittnesförhör hölls. Under mars och april hölls ytterligare förhör. Enligt en tjänsteanteckning av DD den 15 februari 2008 hade polismannen HH uppgett att denne skulle försöka slutföra utredningarna avseende BB. Den 17 mars 2008 frågade DD polisen vad som hände i ärendena.

text: Muntliga upplysningar inhämtades, se bifogade tjänsteanteckningar.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. En förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa ska bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen ska avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte ska delta i medling eller utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter (4 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL).

text: Enligt 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK), ska en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Bestämmelsen ger således ett utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. Exempel på när fristen får överskridas är att utredningen är omfattande, att det är flera personer inblandade som måste förhöras flera gånger eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl att överskrida fristen.

text: En förundersökning mot den som inte fyllt 18 år ska alltid ledas av åklagare, om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket är föreskrivet fängelse i mer än sex månader (3 § LUL). När förundersökningen leds av en åklagare får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten (

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB). Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledare ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Enligt 5 § LUL ska, om någon som inte har fyllt 18 år är skäligen misstänkt för brott, vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran samt annan som har en fostrande roll i förhållande till den unge omedelbart underrättas

text: samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB i juni och juli 2007 antecknades som skäligen misstänkt i flera ärenden. Han var då 17 år gammal. Misstankarna avsåg dessutom bl.a. olaga hot mot två målsäganden som inte fyllt 18 år (K203802-07). De aktuella förundersökningarna skulle därför bedrivas med särskild skyndsamhet. Den frist som anges i 2 a § FUK gällde också för handläggningen. Beslut i åtalsfrågan hade vid tiden för de muntliga upplysningarna, i mitten av juni 2008, ännu inte fattats. Den ovan nämnda tidsfristen har således överskridits med cirka åtta månader.

text: Handläggningen av ärendena vid Värmdö närpolisområde präglades inledningsvis av passivitet. Det dröjde nästan två månader innan förundersökningarna i K175812-07 m.fl. överfördes till åklagare. Det vidtogs inte heller några utredningsåtgärder innan ärendena överflyttades till Nacka polismästardistrikt. EE har uppgett att hon var på semester när ärendena kom in och hon blev registrerad som handläggare. Även om jag har förståelse för att semestertider innebär en minskning av personalstyrkan måste en polismyndighet ha en sådan organisation att man klarar av att vidta erforderliga åtgärder i ärenden där särskilda skyndsamhetskrav och frister gäller.

text: Ärendena överflyttades till utredningsroteln vid Nacka polismästardistrikt under andra halvan av augusti 2007. Därefter dröjde det beträffande två av ärendena ytterligare cirka en månad innan en handläggare utsågs. Beträffande ett ärende dröjde det, såvitt framgår av handlingarna, fem månader. Som förklaring till detta har FF uppgett att det var många ärenden som skulle fördelas på ett litet antal handläggare. Det är naturligtvis av vikt att en sådan administrativ åtgärd vidtas utan dröjsmål, särskilt när en i lag föreskriven tidsfrist löper. Det vidtogs inte några utredningsåtgärder i ärendena förrän i februari 2008. GG har uppgett att utredningen drog ut på tiden på grund av en hög arbetsbelastning och att han handlagt många ärenden med högre prioritetsgrad än de aktuella ärendena. Som angetts ovan är personalbrist inte ett godtagbart skäl till att överskrida fristen. Det är naturligtvis oacceptabelt att det dröjde cirka sex månader innan de åtgärder som åklagaren begärt började vidtas.

text: Sedan mars 2008 har utredningarna bedrivits tämligen aktivt, även om handläggningen under slutskedet synes ha dragit ut något på tiden, bl.a. beroende på att uppgifter om ytterligare en misstänkt har kommit fram.

text: Såvitt gäller underrättelsen till vårdnadshavaren har EE uppgett att en sådan underrättelse initialt bedömdes kunna vara till men för utredningen. Jag har inte skäl att ifrågasätta detta. Jag noterar att en underrättelse skickats under våren 2008.

text: Slutligen vill jag också framhålla att det även har ålegat åklagare, när polisen dröjde med att verkställa de utfärdade direktiven, att t.ex. genom påminnelser till polisen verka för en skyndsam handläggning av ärendet. När en i lag eller annan författning fastlagd tidsfrist gäller för handläggningen ställs särskilda krav på

text: aktivitet från förundersökningsledarens sida (jfr Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående förundersökningar,

text: ÅFS 2007:5

text: ). Om en åklagare inte har möjlighet att bevaka och vidta sådana åtgärder, t.ex. på grund av arbetsbelastning, är det viktigt att kammarledningen uppmärksammas på detta. Det ankommer också på kammarledningen att se till att en åklagares ärenden bevakas i erforderlig omfattning om denne inte är i tjänst.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det finns anledning att rikta kritik mot polismyndigheten för den långsamma handläggningen och att JJ inte kan undgå viss kritik för att inga försök att påskynda handläggningen gjordes under hösten 2007.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas. – – –

text: Bilagor

text: Tjänsteanteckning 1 Telefonsamtal med assistentåklagaren DD, City åklagarkammare i Stockholm, som upplyser bl.a. följande. Han tog över den aktuella roteln från kammaråklagaren JJ i januari 2008. Han arbetade där tre veckor innan han åkte på kurs i fem veckor och återkom i mars 2008. Roteln hade i januari 2008 154 ärenden, varav 106 pågående förundersökningar. Det tog tid att sätta sig in i roteln. Det rådde även viss personalbrist vid kammaren, vilket bl.a. innebar att det inte fanns någon annan som kunde bevaka roteln när ordinarie åklagare t.ex. var på kurs.

text: Huvudregeln är att underrättelser till vårdnadshavare ombesörjs av polisen. Några underrättelser hade inte gjorts när han i mars 2008 tog tag i ärendet. Sedermera har underrättelser gjorts och en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte. I april 2008 lämnade han direktiv till polisen bl.a. om att den misstänkte skulle höras och delges samtliga misstankar. Den misstänkte hördes i början av juni 2008 och delgavs skälig misstanke.

text: Han har inte uttryckt sig på det sätt som anmälaren angett angående att BB var antecknad som ”utpekad” i syfte att sexveckorsfristen i LUL inte skulle börja löpa. AA synes ha missförstått honom. – – – – – – – – – –

text: Telefonsamtal med kammaråklagaren JJ, Södertörns åklagarkammare i Stockholm, som upplyser bl.a. följande. Han arbetade tidigare vid citykammaren och ansvarade då för det aktuella ärendet fram till januari 2008, då han lämnade tjänsten. Såvitt han minns påminde han inte i ärendet efter det att han i augusti 2007 lämnat direktiv till polisen. Anledningen härtill var att arbetsbelastningen var hög och mer prioriterade uppgifter gjorde att påminnelser till polisen inte alltid hanns med.

text: Tjänsteanteckning 2 Telefonsamtal med inspektören EE, Nacka polismästardistrikt, Värmdö närpolisområde, Polismyndigheten i Stockholm, som upplyser följande. När ärendena kom in och hon sattes upp som handläggare var hon på semester. Det bestämdes senare att vissa ärenden, bl.a. de aktuella, skulle flyttas över till kriminalavdelningen i Nacka. Samtliga ärenden som rörde anmälaren flyttades över dit i mitten av augusti 2007. Hon hann dessförinnan inte vidta några utredningsåtgärder i ärendena. Hon beslutade dock själv att underrättelser till vårdnadshavarna inte skulle ske, då hon bedömde detta kunna vara till men för utredningen.

text: Hon fick tillbaka ärendena den 20 mars 2008. Då hade vissa förhör nyligen hållits. Hon arbetade sedan aktivt med utredningen. Vissa förhållanden ledde dock till att handläggningen drog ut ytterligare på tiden. Åklagaren lämnade först i april/maj direktiv om att vissa ytterligare förhör med unga vittnen skulle hållas. Det tog då viss tid innan en därtill utbildad person kunde hålla förhören, vilket skedde den 8 maj. Ett vittne hördes i Sundsvall av polisen där. Förhöret med den misstänkte skulle hållas av en annan polisman, som var barnledig under en period. Förhör med den misstänkte hölls i början av juni. När en målsägande hördes den 6 maj framkom uppgifter om ytterligare en misstänkt person. Offentlig försvarare har förordnats för den sistnämnde. På grund av bl.a. svårigheter att hitta en tid som passade hålls förhör med denne först denna dag, den 18 juni. Tjänsteanteckning 3 Telefonsamtal med kommissarien FF, chef över utredningsroteln, Nacka polismästardistrikt, Polismyndigheten i Stockholm, som upplyser att kriminalavdelningen hade en satsning under hösten 2007 under benämningen ”höstglöd” avseende ärenden från närpolisområdena i Värmdö, Tyresö och Nacka. Hon var uppsatt som handläggare i datasystemet för alla dessa ärenden. När ärendena fysiskt kom till Nacka fördelades de av henne och en annan anställd ut på handläggare. Det var många ärenden som skulle lottas ut på få handläggare. – – – – – – – – – –

text: Telefonsamtal med inspektören GG, utredningsroteln, Nacka polismästardistrikt, som upplyser följande. Under hösten 2007 pågick en satsning kallad ”höstglöd”, som innebar att ärenden om våld i nära relationer skulle prioriteras. I samband härmed lånade utredningsroteln in personal från närpolisområdena och i gengäld övertog utredningsroteln vissa ungdomsärenden, bl.a. de aktuella ärendena. Han blev registrerad som handläggare i ärendena i september 2007. Han har inte något minne av att själv ha vidtagit några utredningsåtgärder, men han uppdrog åt en aspirant, HH, att kalla till och hålla vissa förhör. Han anser att handläggningen dragit ut på tiden mer än som borde ha skett. Anledningen härtill var en hög arbetsbelastning och förekomsten av många ärenden med högre prioritetsgrad än de aktuella ärendena. Han arbetade mycket med satsningen på relationsvåldsärendena samt handlade många andra högt prioriterade ärenden, bl.a. ärenden med frihetsberövade.