title: JO:s granskning av åklagarens hantering av den s.k. swishlistan i Sundsvall

sammanfattning: Åklagaren hade i förundersökningsprotokollet i ett mål om narkotikabrottslighet tagit in en lista med swishbetalningar till den misstänkte. Listan – som har kallats swishlistan – innehöll både för- och efternamn på betalningsavsändarna och dessa kunde uppfattas som möjliga köpare av narkotika. Listan fick stor spridning och uppmärksamhet och det restes frågor i medierna och hos allmänheten om åklagarens handläggning var godtagbar. JO tog därför ett initiativ för att granska åklagarens hantering av uppgifterna. JO framhåller i beslutet att det avgörande för om en uppgift ska ingå i ett förundersökningsprotokoll är om den är av betydelse för utredningen. Det är en bedömningsfråga där det finns utrymme för olika slutsatser. Åklagaren har i utredningen hos JO förklarat att han bedömde att namnen på listan inte kunde uteslutas då det skulle ha gjort det omöjligt för den misstänkte att försvara sig. Utredningen är inte tillräcklig för att JO ska kunna göra några uttalanden om den misstänktes rätt att kunna försvara sig motiverade att både för- och efternamn på betalningsavsändarna fanns med eller om avsändarna hade kunnat framgå på ett sätt som gjorde det svårare att identifiera dem. JO konstaterar att det i övrigt inte kommit fram några hinder mot att ta med namnuppgifterna. Sammanfattningsvis ger JO:s granskning inte underlag för slutsatsen att åklagarens hantering av swishlistan inte var godtagbar och något skäl att föra fram kritik finns därför inte. JO betonar dock vikten av att en åklagare alltid noga överväger om integritetskänsliga uppgifter om tredje man verkligen behöver tas med i ett förundersökningsprotokoll och, om så är fallet, hur integritetsintrånget kan göras så litet som möjligt.

text: Bakgrund och initiativet

text: I slutet av sommaren 2023 kom flera klagomål mot Åklagarmyndigheten in till JO. Genom klagomålen och handlingar som hämtades in från Åklagarmyndigheten kom det fram att en åklagare i ett mål om narkotikabrottslighet hade tagit in en lista över swishbetalningar till den misstänkte i förundersökningsprotokollet. Listan – som har kallats swishlistan – innehöll både för- och efternamn på betalningsavsändarna och dessa kunde uppfattas som möjliga köpare av narkotika. Listan fick stor spridning och

text: Jag beslutade därför att i ett särskilt initiativärende granska de rättsliga frågor som aktualiserades med anledning av åklagarens hantering av uppgifterna i listan.

text: Utredning

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten att yttra sig. Yttrandet skulle innehålla bl.a. en redogörelse för de överväganden som gjordes inför att betalningsavsändarnas namn togs med i förundersökningsprotokollet.

text: Åklagarmyndigheten (numera riksåklagaren AA) yttrade sig till JO den 30 januari 2024 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare.

text: Av Åklagarmyndighetens yttrande och utredningen i övrigt framgår i huvudsak följande. Den misstänkte benämns här BB.

text: Kammaråklagaren CC vid Åklagarkammaren i Sundsvall ledde en omfattande förundersökning om bl.a. narkotikabrottslighet med flera misstänkta personer. BB var misstänkt för grovt narkotikabrott. BB överlämnades från brittiska myndigheter i början av augusti 2023, vilket var efter att åtalet mot övriga misstänkta hade väckts. En stämningsansökan mot BB fick upprättas under tidspress. Enligt åtalet hade BB olovligen i överlåtelsesyfte förvärvat närmare 700 gram kokain.

text: Till stöd för åtalet mot BB åberopade åklagaren som bevisning bl.a. en finansiell utredning. Den åberopades för att bevisa ”att BB, som har stora utgifter samtidigt som han saknar legala inkomster, har inkomster relaterat till narkotikaförsäljning”. En del av underlaget till den finansiella utredningen utgjordes av en sammanställning av swishbetalningar till BB:s bankkonto, den s.k. swishlistan. För varje transaktion på listan framgick belopp, datum och tidpunkt, betalningsavsändarnas för- och efternamn samt telefonnummer. Telefonnumren till avsändarna hade maskerats av åklagaren. Listan ingick i ett kompletterande förundersökningsprotokoll som lämnades in till tingsrätten dagen efter att åtal mot BB väckts men den åberopades i det läget inte som bevisning.

text: Åklagaren åberopade swishlistan som bevisning i en bevisuppgift som lämnades in till tingsrätten i början av september. Den åberopades som bevisning ”angående mängden swishtransaktioner i förhållande till BB:s ekonomi för övrigt”.

text: CC har uppgett att anledningen till att bevisuppgiften med swishlistan dröjde var att den åtalspunkt där listan ingick behandlades cirka fyra veckor efter huvudförhandlingens början. Det var först då han hade tid att fokusera på denna åtalspunkt och inventera bevisningen.

text: CC lämnade därutöver bl.a. följande uppgifter i anledning av JO:s utredning.

text: I sin inställning till misstanken anförde [BB] under förundersökningen att han förnekade brott. [– – –] Brottsutredningen visade att [BB] i princip saknade legala inkomster. Samtidigt mottog [BB] stora summor pengar via swish från privatpersoner. Under år 2021 mottog [BB] drygt 300 000 kr, under 2022 mottog [BB] knappt 1 600 000 kr. I [BB:s] telefon fann polisen tecken på att [BB] ägnade sig åt narkotikaförsäljning. Det var framförallt vissa meddelanden som uppenbart handlade om att privatpersoner beställde narkotika från [BB]. Köparna uppmanades att betala narkotikan via swish och i meddelandefältet uppge något legalt syfte, t.ex. casino. I några fall gick det att koppla meddelandena med narkotikabeställningar till swishbetalningar. Utifrån den stora mängd kokain som tagits i beslag av [BB] i kombination med resultatet av den ekonomiska utredningen, var bedömningen att en stor del av [BB:s] intäkter i form av swishbetalningar härrörde från narkotikaförsäljning. För att bevisa att [BB:s] befattning med kokainet … var ett led i en omfattande narkotikaförsäljning som [BB] ägnat sig åt och att anskaffandet av den stora mängden kokain varit i överlåtelsesyfte bedömdes listan med swishinbetalningar vara helt avgörande. I den här typen av ärenden sker bevisningen ofta med hjälp av listor på inbetalningar och så kallade skuldlistor, där namn inte maskeras. Åtgärden att inte maskera namn på swishlistan kan i detta sammanhang naturligtvis upplevas integritetskränkande för de som förekommer på listan. En maskering skulle dock omöjliggöra för den tilltalade att fullt ut försvara sig mot anklagelsen, t.ex. ”den där betalningen … handlade om att vi delade på en nota”. Den rimliga avvägningen bedömdes vara att namnen därför måste vara kvar, men att telefonnumren maskerades, så att identifieringen av personerna bakom namnen försvårades. Under hösten kom den så kallade swishlistan därefter att orsaka stor uppmärksamhet i Sundsvall. Listan hade lämnats ut av Sundsvalls tingsrätt, som inte maskerat listan ytterligare. Därefter följde publiceringar som handlade om swishlistan och som skedde på ett sätt så att allmänhetens tolkning var att alla som fanns med på listan hade köpt narkotika. Min uppfattning är att det enbart utifrån inbetalningarna inte går att peka ut enstaka personer/namn på listan som narkotikaköpare. På listan kan så klart även finnas legala transaktioner som gäller annat än narkotika. Under förhandlingen erkände [BB] gärningen, vilket ledde till att swishlistan inte fick den stora betydelse som undertecknad hade räknat med.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att det är åklagaren som i egenskap av förundersökningsledare har haft det yttersta ansvaret för innehållet i förundersökningsprotokollet. Det avgörande för om en uppgift ska tas med i ett förundersökningsprotokoll är om den är av betydelse för utredningen. När uppgiften är av betydelse för utredningen finns det inget rättsligt utrymme att avstå från att ta in den i protokollet, oavsett om den omfattas av sekretess eller inte (jfr. JO:s beslut den 10 maj 2017, dnr

text: ). Det framgår av åklagarens upplysningar att swishlistan åberopades som bevisning eftersom den gav stöd till gärningspåståendet i åtalet mot [BB]. Jag har ingen anledning att ifrågasätta den bedömningen. Under sådana förhållanden har det inte funnits något rättsligt utrymme för åklagaren att avstå från att ta med swishlistan i förundersökningsprotokollet. I samband med att åtalet mot [BB] väcktes var åklagaren enligt

text: 45 kap. 7 §

text: RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.] skyldig att ge in förundersökningsprotokollet till tingsrätten. När förundersökningsprotokollet

text: gavs in till tingsrätten upphörde eventuell sekretess enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket 1

text: OSL [offentlighets- och sekretesslagen, JO:s anm.] avseende uppgifterna i swishlistan att gälla, då det enligt min mening inte var uppenbart att uppgifterna saknade betydelse i målet. Jag anser inte heller att sekretessbestämmelsen i

text: 21 kap. 1 § första stycket

text: OSL varit tillämplig på uppgifterna. Sedan swishlistan getts in till tingsrätten har den fått stor spridning och medial uppmärksamhet. Personer med namn som överensstämmer med inbetalare i swishlistan har i olika sammanhang framställts som potentiella narkotikaköpare. Trots att personerna vid den tidpunkt då swishlistan gavs in till tingsrätten inte var formellt misstänkta för brott så kan uppgifterna i sitt sammanhang ändå anses utgöra integritetskänsliga uppgifter. Publicering eller spridning av sådana uppgifter som inte har samband med brottsutredningen kan utgöra en kränkning av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . I den delen vill jag anföra följande. Utgångspunkten är att åklagaren har ett ansvar för att integritetskänsliga uppgifter som saknar betydelse för målet, oavsett om sekretess gäller för uppgifterna eller ej, inte förs in i förundersökningsprotokollet. Innehåller protokollet sådana uppgifter är åklagaren skyldig att vidta relevanta åtgärder för att undvika att uppgifterna sprids (jfr. JO:s beslut 2016/17 s. 439 och 2017/18 s. 286). En sådan åtgärd kan exempelvis vara att maskera uppgifterna i förundersökningsprotokollet. Åklagaren har maskerat avsändarnas telefonnummer. Frågan är om det funnits anledning för åklagaren att även maskera inbetalarnas namn. Jag kan konstatera att om åklagaren hade maskerat inbetalarnas namn hade åklagaren varit förhindrad att visa på transaktionernas härkomst samt att det varit fråga om ett stort antal individer som gjort inbetalningar till [BB]. En maskering hade vidare försvårat för [BB] att invända mot åklagarens påstående om att inbetalningarna utgjorde ersättning för narkotika. Jag ifrågasätter inte att den spridning som uppgifterna har fått hos allmänheten kan ha inneburit men för personerna på listan, men med hänsyn till uppgifternas betydelse för åtalet och den misstänktes möjlighet att försvara sig har det inte funnits något rättsligt utrymme för åklagaren att maskera dem ytterligare i förundersökningsprotokollet. Någon överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: kan sammanfattningsvis inte anses ha ägt rum. Jag kan avslutningsvis konstatera att swishlistan till viss del består av personuppgifter. Sådana uppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att utreda eller lagföra brott. Mot bakgrund av vad som anförts ovan om swishlistans betydelse för utredningen och åtalet mot [BB] kan åklagarens hantering av uppgifterna inte heller från det perspektivet anses vara felaktig. Sammantaget har inget framkommit som talar för att åklagaren hanterat swishlistan felaktigt vid handläggningen av ärendet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänna utgångspunkter för en förundersökning och för bevisföringen En förundersökning ska bedrivas objektivt. Vid förundersökningen ska undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel. (Se

text: 23 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB.)

text: Vid sidan av den nu beskrivna objektivitetsprincipen gäller hänsynsprincipen, som kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB. Enligt bestämmelsen ska en förundersökning bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke

text: eller drabbas av kostnad eller olägenhet. Principen ska tillämpas i förhållande till såväl misstänkta som andra personer som berörs av en förundersökning.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska bl.a. se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. (Se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, FUK.)

text: I svensk rätt tillämpas fri bevisprövning. Parterna är i regel fria att lägga fram vilken bevisning som helst (principen om fri bevisföring) och domstolen är fri att avgöra vilket bevisvärde ett visst bevis har för utgången i målet (principen om fri bevisvärdering). I stämningsansökan till domstolen ska åklagaren uppge bl.a. de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis (se

text: 45 kap. 4 § första stycket 4

text: RB). I samband med att åtal väcks ska åklagaren till domstolen lämna in bl.a. förundersökningsprotokollet och de skriftliga handlingar som åberopas som bevis. Material som inte rör åtalet bör inte lämnas in till domstolen. (Se

text: 45 kap. 7 §

text: RB.)

text: Innehållet i ett förundersökningsprotokoll Vid en förundersökning ska det föras protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB). Förundersökningsprotokollets huvudsakliga betydelse är att ge åklagaren underlag för bedömningen av åtalsfrågan och att förbereda målet inför huvudförhandling i domstol. Utredningsåtgärder, beslut och material som upprättas eller hämtas in under en förundersökning ska dokumenteras löpande. Med begreppet förundersökningsprotokoll avses normalt inte all denna löpande dokumentation. I stället brukar man avse den sammanställning av utredningen som görs i slutet av en förundersökning. Det förundersökningsmaterial som undersökningsledaren bedömer inte ska ingå i förundersökningsprotokollet utgör s.k. sidomaterial.

text: Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet (se 22 § FUK). Bedömningen av vad som ska ingå i protokollet är av central betydelse för den grundläggande rätten till en rättvis rättegång, som slås fast i bl.a.

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . I rätten till en rättvis rättegång ligger bl.a. att var och en som blivit anklagad för brott ska ha möjlighet att förbereda sitt försvar (se artikel 6.3 b i konventionen).

text: Utmärkande för en rättvis rättegång är att parterna är likställda i processen och att förfarandet inte ska gynna polisen och åklagaren framför försvaret. Principen om parternas likställdhet har ett nära samband med principen om ett kontradiktoriskt förfarande. Ett kontradiktoriskt förfarande innebär att parterna ska ha kännedom om allt material i en process, få tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt ha lika goda möjligheter att åberopa bevisning och föra sin talan i processen. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 6 uppl. 2023, s. 310.)

text: Avgörande för om en uppgift ska ingå i förundersökningsprotokollet är om den är av betydelse för utredningen. Om den är det finns det inget rättsligt utrymme att avstå från att ta in den i protokollet, även om den skulle omfattas av sekretess (se t.ex. JO 2017/18 s. 296, dnr

text: ). Rätten för den misstänkte att, när förundersökningen är färdig, ta del av de omständigheter som har betydelse för åtalet mot honom eller henne är ovillkorlig (se t.ex.

text: prop. 2016/17:68 s. 71

text: Vid bedömningen av vilka uppgifter som ska tas med i förundersökningsprotokollet måste undersökningsledaren iaktta strikt objektivitet. Såväl sådant som är till fördel som sådant som är till nackdel för den misstänkte ska redovisas i förundersökningsprotokollet. Det som är betydelselöst för utredningen ska dock inte tas med. Samtidigt är det viktigt att uppgifter som ur försvarets synvinkel framstår som betydelsefulla inte väljs bort. (Se

text: prop. 1994/95:23 s. 83

text: och

text: prop. 2015/16:68 s. 31

text: f. samt t.ex. JO 1964 s. 212, JO 2007/08 s. 87, särskilt s. 96 f. och s. 134, dnr 2181-2005, JO 2013/14 s. 106, dnr

text: , JO 2017/18 s. 296 och JO:s beslut den 22 januari 2024, dnr

text: Huvudregeln är alltså att det som har förekommit under en brottsutredning som lett till åtal ska redovisas för domstolen och parterna. När åklagaren överväger att inte redovisa dokumentation från förundersökningen i protokollet bör han eller hon ha i åtanke att såväl rätten som motparten kan göra en annan bedömning av vad som är av betydelse för saken. Sådant som belyser invändningar som den tilltalade sannolikt kommer att göra, liksom annat som kan aktualiseras i målet, ska inte uteslutas. (Se

text: JO 2012/13 s. 126

text: , dnr 2773- 2010, med däri angivna hänvisningar.) Sekretess för uppgifter i ett förundersökningsprotokoll Av

text: 35 kap. 1 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) framgår att sekretess gäller för en uppgift i en förundersökning om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Bestämmelsen är utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att utgångspunkten är att sekretess gäller för uppgiften.

text: Om åtal väcks blir läget i sekretesshänseende ett annat. Enligt

text: 35 kap. 7 §

text: OSL upphör nämligen oftast sekretess för en uppgift att gälla om den lämnas till domstol med anledning av ett åtal. Sekretessen kan dock i vissa fall bestå trots åtal, bl.a. om sekretess för uppgiften enligt särskilda bestämmelser ska gälla hos domstolen eller om uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet (se punkterna 1 och 2). Enskildas rätt till skydd för sitt privatliv I

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: föreskrivs i punkt 1 att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt privatliv. Detta omfattar en rätt till skydd för en persons

text: rykte, alltså en rätt till skydd mot förtal eller nedsättande uppgifter. Skyddet gäller också den personliga integriteten. (Se Danelius, a.a. s. 456 f.)

text: En kränkning av artikel 8 förutsätter att det är fråga om ett angrepp av visst allvar och på ett sätt som har effekt på den enskildes privatliv (se Mikolajová mot Slovakien, no. 4479/03, dom den 18 januari 2011, § 55).

text: Det kan finnas starka motstående intressen till den enskildes rätt enligt artikel 8, t.ex. behovet av att använda ett visst material i en brottsutredning. Europakonventionen kräver att en rimlig avvägning görs av de motstående intressena. (Se Danelius, a.a. s. 456 f.)

text: En undersökningsledare har ett ansvar att vidta relevanta åtgärder för att undvika att integritetskänsliga uppgifter sprids när detta inte är nödvändigt (se t.ex. JO 2016/17 s. 387, dnr

text: , JO 2016/17 s. 439, dnr

text: , och JO 2017/18 s. 286, dnr

text: ). Behandling av personuppgifter Brottsbekämpande myndigheter ska följa brottsdatalagen vid behandling av personuppgifter som sker inom ramen för den brottsbekämpande verksamheten.

text: För Åklagarmyndigheten gäller att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna bl.a. utreda eller lagföra brott (se 2 kap. 1 § brottsdatalagen och 2 kap. 1 § lagen om åklagarväsendets behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område).

text: Bedömning

text: Den s.k. swishlistan fick stor uppmärksamhet efter att åklagaren lämnat in den till tingsrätten i samband med att åtal väcktes. Betalningsavsändarnas telefonnummer hade uteslutits ur listan av åklagaren men deras namn fanns kvar och dessa bedömdes av tingsrätten inte omfattas av sekretess.

text: Syftet med initiativet är som nämnts att belysa frågor som uppkommit när det gäller åklagarens hantering av uppgifterna i listan med swishbetalningar. Tingsrättens handläggning har inte omfattats av granskningen.

text: Inledningsvis vill jag säga att jag har förståelse för om personerna på listan upplevt det som obehagligt och som ett intrång i deras personliga integritet att de förekom i ett mål om allvarlig brottslighet och på ett sätt som medförde att de kunde uppfattas som möjliga narkotikaköpare.

text: Mot bakgrund bl.a. av det krav på hänsynstagande mot enskilda som gäller i en förundersökning har undersökningsledaren ett ansvar att se till att integritetskänsliga uppgifter inte sprids i onödan. Jag vill därför betona vikten av att en åklagare alltid noga överväger om integritetskänsliga uppgifter om tredje man verkligen behöver tas med i ett förundersökningsprotokoll och, om så är fallet, hur integritetsintrånget kan göras så litet som möjligt. Med detta sagt gör jag följande bedömning av omständigheterna i ärendet.

text: Principen om den fria bevisföringen ger en åklagare stor frihet att avgöra vilken bevisning som ska läggas fram. Jag har ingen synpunkt på att listan med swishbetalningar åberopades som bevisning av åklagaren. Under sådana förhållanden var åklagaren skyldig att lämna in den till domstolen.

text: Av utredningen framgår dock att listan med swishbetalningar åberopades som bevisning först en tid efter att den lämnats in till tingsrätten. Åklagaren har förklarat detta med att han på grund av tidspress inte haft möjlighet att fullt ut gå igenom bevisningen mot BB när åtalet väcktes. Han har även uppgett att han bedömde att listan hade en avgörande betydelse för åtalet mot BB.

text: Jag ifrågasätter inte att listan med swishbetalningar som sådan var av betydelse för utredningen. Som framgått av den rättsliga regleringen fanns då inte något rättsligt utrymme för åklagaren att avstå från att ta in listan i förundersökningsprotokollet, oavsett om den åberopades som bevisning.

text: Det förhållandet att listan med swishbetalningar lämnades in till tingsrätten var således inte i strid med någon bestämmelse om förundersökning och åtal. Detta innebär emellertid inte nödvändigtvis att det var godtagbart att inte utesluta ytterligare uppgifter ur listan. Jag tänker då framför allt på om betalningsavsändarnas för- och efternamn behövde vara med.

text: Avgörande för om en uppgift ska tas in i ett förundersökningsprotokoll är som nämnts om den är av betydelse för utredningen. Det rör sig alltså om en bedömningsfråga där det finns utrymme för olika slutsatser. Åklagaren har i utredningen hos JO förklarat att han bedömde att namnen inte kunde uteslutas eftersom det skulle ha gjort det omöjligt för BB att fullt ut försvara sig mot åtalet och äventyrat BB:s rätt till en rättvis rättegång.

text: Det kan i vissa lägen vara svårt för åklagaren att bedöma vilka uppgifter som har betydelse för den misstänktes försvar. Om åklagaren i det enskilda fallet bedömer det som lämpligt ser jag inga rättsliga hinder mot att han eller hon med den misstänktes försvarare tar upp frågan om huruvida vissa specifika uppgifter kan uteslutas. På så sätt får åklagaren ett bättre underlag för sin bedömning och det kan undvikas att integritetskänsliga uppgifter om tredje man sprids i onödan.

text: I det här fallet har det inte förts fram att åklagaren tog upp frågan med BB:s försvarare om namnen på betalningsavsändarna kunde uteslutas, helt eller delvis. Utredningen hos JO är inte tillräcklig för att jag ska kunna uttala mig om BB:s rätt att kunna försvara sig mot anklagelsen motiverade att både för- och efternamn på betalningsavsändarna fanns med när listan lämnades in till tingsrätten eller om avsändarna hade kunnat framgå på ett sätt som gjorde det svårare att identifiera dem. Jag noterar i sammanhanget att BB förnekade brott när åtalet mot honom väcktes.

text: När det gäller omständigheterna i övrigt kan jag inte se att det kommit fram något som jag bedömer har utgjort hinder mot att ta med namnuppgifterna i

text: förundersökningsprotokollet. Jag har då beaktat bl.a. de hänsyn som ska tas enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: och enligt personuppgiftsregleringen.

text: Sammanfattningsvis ger min granskning inte underlag för slutsatsen att åklagarens hantering av den s.k. swishlistan inte var godtagbar. Något skäl att föra fram kritik finns därför inte. Jag vill dock på nytt betona vikten av att undersökningsledaren noga överväger vilka uppgifter som behöver tas in i förundersökningsprotokollet så att integritetskänsliga uppgifter inte sprids i onödan.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.

text: Sändlista

text: Åklagarmyndigheten, tillsynsavdelningen (AMR-7418-23)


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Bistånd Kommunicering

publisher: Justitieombudsmannen

title: En pojke beviljades bistånd i form av placering vid ett HVB-hem. I samband med att socialnämnden enligt 6 kap. 8 § SoL övervägde vården beslutades att tidsbegränsa placeringen. Då beslut fattades i sak har bestämmelsen om kommunikation blivit tillämplig.

org: jo

text: En pojke hade beviljats bistånd i form av placering vid ett s.k. HVB-hem. I samband med att socialnämnden enligt

text: 6 kap. 8 §

text: SoL övervägde vården beslutade nämnden om att tidsbegränsa placeringen. Genom att i samband med övervägandet fatta ett beslut i sak har bl.a. bestämmelsen om kommunikation blivit tillämplig.

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Omsorgsstyrelsens socialutskott i Avesta kommun beslutade i november 2007 att bevilja AA bistånd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: i form av placering av AA:s son BB, född 1995, i HVB-hemmet Stationen. Vid ett sammanträde den 25 november 2008 fattade utskottet följande beslut (§ 168).

type: stycke

text: Av förvaltningen den 19 november 2008 avgivet övervägande enligt 6 kap.

text: 8 § socialtjänstlagen

text: , SoL, om fortsatt vård avseende BB, […], föredras.

text: Beslut

text: – Bistånd beviljas enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL med fortsatt placering vid HVB-hemmet Stationen, Gagnef, längst t o m den 28 februari 2009.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO i februari 2009, klagomål mot socialutskottet angående beslutet som fattats den 25 november 2008. Hon anförde följande. Beslutet kan inte vara korrekt. Socialutskottet fattade ett beslut under övervägande. Varken hon, hennes son eller HVB-hemmet informerades eller bjöds in till mötet.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter togs in från omsorgsförvaltningen och vissa handlingar inhämtades, varvid framkom bl.a. följande.

text: I ovan nämnda s.k. övervägande (undertecknat av ärendets handläggare den 19 november 2008) som utgjorde underlag till utskottets beslut den 25 november 2008 hade anförts bl.a. följande. – – – AKTUELL FRÅGA

text: Övervägande av vården enligt

text: 6 kap. 8 § Socialtjänstlagen

text: (SoL). – – –

text: BAKGRUND – – –

text: [I ett samtal den 17 september 2007] framkommer att modern ser ett behov av placering av BB eftersom hon inte längre hanterar situationen med BB. Utredning enligt

text: 11 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: (SoL) inleds samma dag. Utredningen visar på ett stort behov av att bryta BB negativa utveckling och att det är nödvändigt att detta sker på HVB-hem med en intensiv behandling under ca ett år. Behandlingen bedöms sedan behöva fortsätta i familjehem. Omsorgsstyrelsens socialutskott beslutar 2007- 11-27 att bevilja bistånd enligt 4 kap.

text: 1 § Socialtjänstlagen

text: (SoL) i form av placering på HVB-hemmet Stationen i Gagnef. Beslutet verkställs 2007-11-29. – – –

text: UTREDARENS BEDÖMNING BB har ett stort behov av struktur i vardagen och behöver få tillgång till någon vuxen som sätter klara gränser för vad som är acceptabelt för en trettonårig pojke. BB behöver uthålliga vuxna som kan bemöta hans behov. […] BB har genom sin placering på Stationen fått hjälp med detta från trygga och stabila vuxna som kan ge den trygghet och förutsägbarhet som han är i behov av. BB har fått stabila ramar och regler vilket han behöver garanteras för att kunna fortsätta att utvecklas i en positiv riktning. […] Utredaren gör bedömningen att BB behöver fortsatt kvalificerad hjälp i form av placering på Stationen. Det bedöms att BB behov bäst tillgodoses på en institution. Bedömningen är att ett familjehem i dagsläget inte klarar av att bemöta, hålla och stå kvar i den förändringsprocess som är nödvändig för att nå en fortsatt positiv utveckling för BB. Detta då modern mycket starkt motsätter sig en familjehemsplacering. Utredaren bedömer att det är mycket viktigt att ha med sig modern i vården.[…] Planeringen är att BB ska kunna flytta hem alternativt till familjehemunder våren 2009. VÅRDPLAN – BB skall vara fortsatt placerad på HVB-hemmet Stationen i Gagnef under ytterligare en period på högst 6 månader. – – –

text: SAMTYCKE AA samtycker till fortsatt placering på Stationen men säger nej till fortsatt placering i familjehem. FÖRSLAG TILL BESLUT – att övervägandet läggs till handlingarna.

text: Omsorgsstyrelsen anmodades att inkomma med utredning och yttrande beträffande vad som anfördes i anmälan. I remissen ställdes särskilda frågor. Omsorgsstyrelsens socialutskott lämnade som sitt remissvar in ett av CC undertecknat yttrande. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Begäran om yttrande gällande tidsbegränsat beslut jml

text: 4 kap. 1 §

text: SoL, BB

text: 1. Kände AA till att det i samband med övervägandet enligt

text: 6 kap. 8 §

text: SoL, i november 2008 skulle fattas ett beslut enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL om att insatsen

text: eventuellt skulle begränsas i tiden?

text: Svar: AA har skrivit på en vårdplan där det framgår att placering på institution gäller cirka ett år och att vården sedan ska fortgå i familjehem. Styrelsen har uppdragit till socialsekreterare och familjebehandlare att verka för att vården ska övergå i kvalificerat familjehem där BB behov bäst tillgodoses och under lång tid.

text: 2. Fick AA del av utredningen innan nämndens beslut?

text: Svar: AA fick inte ta del av det övervägande som gick upp i slutet på november. Anledningen till detta är att det inte skulle vara något nytt beslut utan att övervägandet skulle läggas till handlingarna. Ett sådant övervägande behöver inte kommuniceras eller delges. 3. Gav nämnden AA möjlighet att enligt

text: 11 kap. 9 §

text: SoL närvara vid

text: nämndsammanträdet?

text: Svar: Nämnden upplyser alltid om möjlighet att deltaga vid sammanträde om handläggande socialsekreterare föreslår beslut mot den enskildes vilja. Då handläggande socialsekreterare för BB i sitt övervägande jml

text: 6 kap. 8 §

text: SoL föreslagit fortsatt vård i ytterligare 6 månader utgick ingen inbjudan till AA. AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 28 juni 2010 anförde JO André bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Placering av barn utanför det egna hemmet Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har, enligt

text: 4 kap. 1 § första stycket socialtjänstlagen

text: , rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Enligt tredje stycket samma paragraf ska den enskilde genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv. Med ”livsföring i övrigt” avses bl.a. vård- och behandlingsinsatser utanför det egna hemmet.

text: I

text: 6 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: föreskrivs följande. Socialnämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. Vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön.

text: Vårdas ett barn med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: i ett annat hem än det egna, ska socialnämnden, enligt

text: 6 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: , minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. Kommuniceringsskyldighet m.m. Enligt

text: 11 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: ska socialnämnden, i ärenden hos nämnden som avser myndighetsutövning mot någon enskild, tillämpa bl.a. följande bestämmelser i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: 14 § första stycket

text: om en parts rätt att meddela sig muntligen

text:  16 och 17 §§ om en parts rätt att få del av uppgifter.

text: Den som enligt vad som sägs i 8 § ska ges tillfälle att yttra sig enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: har, enligt

text: 11 kap. 9 § socialtjänstlagen

text: , rätt att få företräde inför nämnden, om inte särskilda skäl föranleder annat. Den som ges tillfälle att yttra sig ska underrättas om sin rätt att få företräde inför nämnden.

text: I

text: 17 § förvaltningslagen

text: föreskrivs följande. Ett ärende får inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett, bl.a. om avgörandet inte går parten emot. – – –

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. De uttalanden som jag gör i det följande ska ses mot denna bakgrund. Utskottets beslut den 25 november 2008 Det aktuella fallet avser placering av en pojke i ett s.k. HVB-hem i enlighet med bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . I ett sådant fall, till skillnad från vid vissa placeringar med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, finns det inga formella krav på att vården regelbundet ska omprövas genom beslut av nämnden. Att nämnden ändå har ett särskilt ansvar för barn som är frivilligt placerade utanför hemmet kommer dock till uttryck i bl.a. bestämmelsen i

text: 6 kap. 8 § socialtjänstlagen

text: om skyldighet för nämnden att var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. Det ankommer därvid på den tjänsteman som svarar för ärendet att till nämnden återkommande rapportera hur vården har bedrivits och hur barnets och vårdnadshavarnas förhållanden har utvecklat sig.

text: Övervägandet innebär inte att det hos nämnden uppkommer ett ärende som ska leda till ett formellt beslut som går att överklaga. Bestämmelsen om kommunikation i

text: 17 § förvaltningslagen

text: är därför inte tillämplig på handläggningen av övervägandet. Inte heller har den enskilde rätt till företräde inför nämnden i samband med övervägandet. Nämnden har inte ens någon skyldighet att i efterhand underrätta den enskilde om att nämnden har övervägt vården.

text: Det anförs i remissvaret att AA har skrivit på ”en vårdplan där det framgår att placering på institution gäller cirka ett år”. Det har dock inte gjorts gällande att nämndens beslut om bistånd i november 2007 var tidsbegränsat. Genom att i samband med ”övervägandet” fatta ett beslut om att biståndet till placeringen

text: skulle pågå till längst den 28 februari 2009 har nämnden således ändrat det tidigare beslutet om bistånd i sak. I sammanhanget bör noteras att

text: AA:s inställning till vården, som den redovisades i utredningen inför nämndsammanträdet, måste tolkas som att hon ansåg att BB tills vidare skulle vara kvar på HVB Stationen.

text: Utredningen som låg till grund för nämndens beslut byggde inte enbart på uppgifter som AA och BB hade lämnat utan handläggaren hade även inhämtat uppgifter från HVB-hemmet. Det har därför enligt huvudregeln i

text: 17 § förvaltningslagen

text: förelegat skyldighet för utskottet att låta AA ta del av och yttra sig över dessa uppgifter innan nämnden fattade sitt beslut. Nämnden har även varit skyldig att ge AA möjlighet till företräde inför nämnden. Detta har inte skett.

text: Det mest anmärkningsvärda beträffande handläggningen i detta fall är dock, som jag ser det, något så grundläggande som att AA över huvud taget inte visste om att biståndsfrågan skulle tas upp till prövning och att insatsen därmed riskerade att begränsas i tiden.

text: Omsorgsstyrelsen förtjänar kritik för handläggningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Bild- och ljudupptagning
Förhör
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: I syfte att förhindra en inspelning vid ett förhör har en polis omhändertagit förhörspersonens mobiltelefon och sökt igenom hans jacka utan att det fanns lagstöd för åtgärderna

sammanfattning: En man som skulle förhöras som misstänkt ville spela in förhöret med sin mobiltelefon. Polisen tillät inte det utan uppmanade mannen att lämna ifrån sig telefonen. När han vägrade tog polisen telefonen ifrån honom. Polisen sökte även igenom mannens jacka. Enligt polisen vidtogs åtgärderna med stöd av 23 kap. 9 a § rättegångsbalken. Bestämmelsen syftar till att begränsa en förhörspersons möjlighet att försvåra eller motverka åtgärder i en brottsutredning genom att kommunicera med en annan person. Den kan dock inte användas för att omhänderta exempelvis en mobiltelefon i syfte att upprätthålla ordningen vid ett förhör eller för att en förhörsledare upplever det som obehagligt att en inspelning görs. Det fanns inte någon risk för att mannen skulle försvåra brottsutredningen om han inte lämnade ifrån sig mobiltelefonen. Polisen saknade därför rätt att uppmana honom att göra det och att omhänderta telefonen. Inte heller hade polisen rätt att söka igenom mannens jacka. Polismyndigheten kritiseras för att detta ändå gjordes och för bristande dokumentation av åtgärderna.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 november 2019 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Öst. Han uppgav bl.a. att polisen hade hindrat honom från att göra en inspelning med sin mobiltelefon av ett förhör som hölls med honom i februari 2019. När han satte mobiltelefonen på videoläge och tog en bild på förhörsledarna frågade de vad han gjorde. Efter det tog en polis ifrån honom mobiltelefonen och sökte igenom hans jacka. Polisen letade igenom telefonen utan att hitta någonting.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig den 22 april 2020 efter att de berörda befattningshavarna hade fått tillfälle att lämna upplysningar. Yttrandet finns tillgängligt hos JO.

text: Av de berörda befattningshavarnas redogörelser framgår sammanfattningsvis följande.

text: Förhöret ägde rum på polisstationen i Jönköping. AA skulle höras som misstänkt och hade varit verbalt aggressiv när han kallades till förhöret per telefon. När förhöret inleddes höll AA en mobiltelefon nära ansiktena på de två förhörsledarna och uppgav att han skulle spela in/filma förhöret. Han skulle också anmäla dem.

text: Förhörsledarna rådfrågade två kollegor om AA hade laglig rätt att spela in/filma förhöret. Kollegorna anslöt till förhörsrummet och informerade AA om bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 a § rättegångsbalken

text: (RB) samt att han inte fick göra en inspelning. AA informerades också om polisens rätt att tillfälligt omhänderta en mobiltelefon vid ett förhör och uppmanades att lämna ifrån sig telefonen. När AA vägrade göra det tog en av poliserna telefonen ifrån honom. I syfte att kontrollera om AA hade någon ytterligare mobiltelefon gjordes därefter en snabb och ytlig genomsökning av hans jacka.

text: AA visade frivilligt upp bilderna i telefonen för en av poliserna. Han uppmanades sedan att stänga av telefonen och visa att den var avstängd. AA:s agerande var direkt negativt för förhörets genomförande, och förhörsledarna upplevde att AA försökte kontrollera förhörssituationen genom att få dem att känna obehag. De visste inte heller om AA skulle söka upp målsäganden efter förhöret och använda inspelningen som påtryckning mot henne, om han ville försöka underminera förhörsledarna och utöva påtryckning eller om han skulle manipulera inspelningen. AA fick tillbaka telefonen efter förhöret. Förhörsledarna hade inga tankar på att dokumentera förloppet.

text: Polismyndigheten redogjorde för den rättsliga regleringen och upplyste att myndigheten tagit fram en särskild blankett som är avsedd att användas vid omhändertagande av elektronisk utrustning i samband med ett förhör.

text: Myndigheten redovisade sedan följande bedömning.

text: Enligt Polismyndigheten finns det inget rättsligt hinder mot att en person spelar in ett samtal i vilket han eller hon själv deltar. Det finns inte heller något förbud mot att fotografera eller filma polisanställda, förutsatt att polisernas arbete inte hindras. Skyldigheten för en förhörsperson att tillfälligt lämna ifrån sig kommunikationsutrustning enligt

text: 23 kap. 9 a §

text: RB förutsätter att det kan antas att utredningen annars kommer att försvåras (dvs. att det finns kollusionsfara).

text: Avsaknaden av dokumentation gör det enligt myndigheten svårare att i efterhand bedöma om det fanns en risk att AA skulle använda telefonen på ett sätt som kunde försvåra utredningen eller genomförandet av förhöret. Polismyndigheten ifrågasatte inte att förhörsledarna upplevde AA som aggressiv och hotfull eller att han försökte påverka förhörssituationen. Däremot ansåg myndigheten att det inte var visat att just användningen av mobiltelefonen

text: utgjorde något konkret hinder mot att genomföra förhöret med AA. Enligt Polismyndigheten är den omständigheten att en polis känner obehag inför att filmas i sin tjänsteutövning inte i sig ett skäl för att hindra någon från att filma. Att AA inte kunde lämna någon förklaring till sitt agerande och att de polisanställda inte visste vad han skulle använda bilderna och inspelningen till är inte heller sådana skäl. Det fanns inte heller något i utredningen som talade för att AA skulle använda inspelningen för att påverka målsäganden eller de polisanställda.

text: Polismyndigheten ansåg sammantaget att det inte fanns förutsättningar att tillfälligt omhänderta mobiltelefonen med stöd av

text: 23 kap. 9 a §

text: RB. Därmed saknades även förutsättningar att med stöd av den bestämmelsen kroppsvisitera AA genom att undersöka hans jacka. Enligt Polismyndigheten borde berörda poliser dock ha dokumenterat åtgärderna i enlighet med

text: 23 kap. 9 b §

text: RB. Myndigheten upplyste att all berörd personal inom polisområde Jönköping informerats om den aktuella dokumentationsbestämmelsen och den blankett för dokumentation som tagits fram.

text: Enligt Polismyndigheten har ingen av de berörda befattningshavarna bekräftat att de har gått igenom AA:s telefon. Myndigheten kunde därför inte uttala sig om vad som hänt. Det fanns dock inte någon skyldighet för AA att visa innehållet i telefonen.

text: I sitt yttrande lämnade Polismyndigheten också en redogörelse för synpunkter som polisregion Öst hade lämnat inför utredningen hos JO.

text: Polisregionen ansåg att det måste finnas en rimlig gräns för vad som kan tillåtas vid ett förhör. Syftet med det tillfälliga omhändertagandet av mobiltelefonen och den efterföljande kontrollen av jackan föreföll dock enligt regionen inte stämma överens med ändamålet för bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 a §

text: RB då det utifrån involverad polispersonals promemorior saknades uppgifter om att beslutet grundades på kollusionsfara. Enligt regionen skulle dock konsekvenserna kunna bli orimliga om inspelning av förhör blir mer regel än undantag, oavsett om det finns någon kollusionsfara.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skydd mot kroppsvisitation och rätten till egendom Det finns ett grundlagsfäst skydd mot kroppsvisitation i

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: (RF). Även

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: om rätt till skydd för privat- och familjeliv innebär ett skydd mot kroppsvisitation.

text: Europakonventionen innehåller också bestämmelser om skydd för egendom (se artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen).

text: Det skydd som

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen ger får inskränkas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: RF samt

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: och artikel 1 i första tilläggsprotokollet till konventionen). Bestämmelser som inskränker skyddet ska tolkas restriktivt och enligt sin ordalydelse.

text: Tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrustning vid ett förhör En person som ska förhöras är skyldig att på tillsägelse tillfälligt lämna ifrån sig elektronisk kommunikationsutrustning som han eller hon bär med sig eller har på sig om det kan antas att utredningen annars försvåras. Om förhörspersonen vägrar får en polis tillfälligt omhänderta utrustningen. (Se

text: 23 kap. 9 a § första stycket

text: RB.)

text: Om det är nödvändigt för att söka efter elektronisk kommunikationsutrustning och det är föreskrivet fängelse för brottet får en polis kroppsvisitera den som ska höras. Någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får dock kroppsvisiteras endast om det finns synnerlig anledning att anta att utredningen annars kommer att försvåras. (Se

text: 23 kap. 9 a § andra stycket

text: RB.)

text: Egendom som tas om hand enligt 9 a § ska lämnas tillbaka så snart det inte längre finns skäl för åtgärden och senast vid den tidpunkt då den som ska höras inte längre är skyldig att stanna kvar för förhör enligt 9 §. Det ska föras protokoll över åtgärder som vidtas med stöd av 9 a §. (Se

text: 23 kap. 9 b §

text: RB.)

text: Bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 a §

text: RB är begränsad till elektronisk kommunikationsutrustning. Begreppet omfattar all slags egendom som kan användas för att kommunicera elektroniskt, t.ex. mobiltelefoner och handdatorer. Annan elektronisk utrustning som inte kan användas för kommunikation, t.ex. en bandspelare, omfattas inte av regleringen. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att det kan antas att utredningen kommer att försvåras om egendomen inte tas om hand, dvs. att det finns en kollusionsfara. (Se

text: prop. 2015/16:68 s. 73

text: f. och 84 f.)

text: Bedömning

text: Det fanns inte stöd i

text: 23 kap. 9 a §

text: RB för att omhänderta mobiltelefonen eller söka igenom jackan Åtgärderna mot AA vidtogs enligt de berörda befattningshavarna med stöd av

text: 23 kap. 9 a §

text: RB. En mobiltelefon utgör ett typexempel på sådan kommunikationsutrustning som omfattas av bestämmelsen.

text: En tillsägelse att lämna ifrån sig kommunikationsutrustning eller ett omhändertagande av utrustningen förutsätter att det finns en risk att den som ska förhöras annars försvårar utredningen. Det ska alltså finnas en s.k. kollusionsfara.

text: Kollusionsfara kan exempelvis ligga i att förhörspersonen, genom att ringa upp eller skicka ett sms-meddelande, varnar en misstänkt gärningsman eller förhindrar en målsägande eller ett vittne från att medverka i utredningen. Kollusionsfaran är som regel mindre om den som ska förhöras inställer sig

text: frivilligt efter kallelse, än då personen hämtats till förhöret utan att ha kallats i förväg. Om det inte finns något som talar för att det föreligger kollusionsfara är det inte möjligt att med stöd av bestämmelsen ta hand om förhörspersonens mobiltelefon eller annan liknande egendom. (Se

text: prop. 2015/16:68 s. 73

text: f. och 84 f.)

text: Bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 a §

text: RB syftar alltså till att begränsa förhörspersonens möjligheter att försvåra eller motverka åtgärder i brottsutredningen genom att kommunicera med en annan person. Jag kan inte se att den kan utgöra lagstöd för att omhänderta kommunikationsutrustning exempelvis för att upprätthålla ordningen vid ett förhör eller för att de polisanställda upplever det som obehagligt att en inspelning görs. Bestämmelsen kan inte heller utgöra lagstöd för att omhänderta kommunikationsutrustning i syfte att förhindra att en eventuell inspelning används på ett visst sätt sedan förhöret avslutats.

text: Jag anser att det framgår av utredningen hos JO att det inte fanns någon risk för att AA kunde försvåra den brottsutredning i vilken han hördes som misstänkt, om han inte lämnade ifrån sig sin mobiltelefon. Kravet på kollusionsfara var alltså inte uppfyllt.

text: Det fanns således inte stöd i bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 a §

text: RB för att uppmana AA att lämna ifrån sig sin mobiltelefon eller att tillfälligt omhänderta den. Det fanns därför inte heller något lagstöd för att söka igenom AA:s jacka efter ytterligare kommunikationsutrustning. Däremot borde ett protokoll ha upprättats eftersom åtgärderna, enligt berörda befattningshavare, vidtogs med stöd av

text: 23 kap. 9 a §

text: RB.

text: AA har uppgett att en av poliserna gick igenom innehållet i hans telefon efter att den hade omhändertagits. Något stöd för att någon av poliserna skulle ha gjort det går dock inte att finna i de redogörelser som berörda befattningshavare lämnat.

text: Polismyndigheten kritiseras för att AA uppmanades att lämna ifrån sig telefonen och för att den omhändertogs. Polismyndigheten kritiseras också för att AA:s jacka söktes igenom och för att åtgärderna inte dokumenterades.

text: Jag ser positivt på att Polismyndigheten skriftligen har informerat berörd personal i det aktuella polisområdet om det dokumentationskrav som gäller enligt

text: 23 kap. 9 b §

text: RB och den blankett som har tagits fram för ändamålet. Avslutande kommentarer Polisregionen har fört fram att det måste finnas en rimlig gräns för vad som kan tillåtas vid ett förhör och att konsekvenserna skulle kunna bli orimliga om inspelning av förhör blir mer regel än undantag, oavsett om det finns någon kollusionsfara. Polismyndigheten har inte berört den aspekten i sitt yttrande.

text: Utifrån utredningen i det här ärendet kan jag inte bilda mig någon uppfattning om hur vanligt det är att en förhörsperson vill göra en egen upptagning av

text: förhöret och hur den situationen brukar hanteras av polisen. Jag gör därför inga uttalanden med anledning av det som polisregionen har fört fram. Jag kan dock komma att återkomma till frågan i min tillsyn över Polismyndigheten. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Ansökan Serviceskyldighet Underrättelse

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Mariefred, för bristande hantering av hemställningar från en intagen

sammanfattning: En anstalt har brustit i hanteringen av intagnas hemställningar och bl.a. lämnat svar till intagna på en post-it-lapp utan underskrift. I beslutet betonar JO vikten av att det i varje enskilt fall görs en noggrann bedömning av om en hemställan kan hanteras med stöd av Kriminalvårdens serviceskyldighet eller om det rör sig om ett formellt ärende. Vidare påminner JO om att Kriminalvården bör vara generös med att tillåta samtal mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet och att ett sådant samtal kan vara av brådskande natur.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 oktober 2022 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Mariefred. Han anförde i huvudsak följande.

text: Antingen svarar anstalten inte alls på hemställningar eller så svarar de inte inom rimlig tid eller med en post-it-lapp utan underskrift. Dessutom har anstalten nekat honom att posta sina privata saker, och han har frågat flera gånger om vilka lagar eller föreskrifter som de hänvisar till. Han kan inte överklaga en post-it-lapp eller föra ärendet vidare.

text: AA bifogade exempel på hur anstaltens svar på hemställningar kan se ut.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA hade fört fram i sin anmälan. Av remissvaret skulle särskilt framgå i vilka situationer Kriminalvården besvarar hemställningar muntligt respektive skriftligt och på vilket sätt myndigheten anser att hemställningar som gäller innehav av personliga tillhörigheter ska besvaras.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården genom myndighetens rättschef i huvudsak följande (bilagorna har utelämnats här):

text: Uppgifter har hämtats in från region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Mariefred. Genom utredningen har följande kommit fram.

text: Till anstalten inkommer en stor mängd hemställningar från de intagna som kan spänna över en mängd olika frågor. Det kan exempelvis vara fråga om en ansökan där skriftliga beslut ska meddelas. Men det kan också vara allmänna frågor kring t.ex. myndighetens serviceskyldighet. Är det fråga om ansökningar där skriftliga beslut ska fattas besvaras sådana genom ett skriftligt beslut som den intagne delges. Är det allmänna frågor kan dessa besvaras muntligt eller skriftligt beroende på frågans art och vad som bedöms lämpligt i det enskilda fallet. Enklare frågor besvaras ofta muntligt, på samma sätt som om frågan hade ställts muntligt. Om anstalten svarar skriftligt sker det ofta på hemställningsblanketten, där även datum för svaret och namnet på den som svarat anges. Vid utredningen av detta ärende har det dock framkommit att personal i förrådet under en längre tid besvarat frågor på en post-it-lapp som sätts på hemställningsblanketten. De har nu informerats om att de förväntas svara på det sätt som beskrivs ovan. Den 23 juni 2022 lämnade AA in en hemställan, ställd till förrådet, i vilken han ställde frågan om han hade några vykort och brev i förrådet. Anstalten missförstod innehållet i hemställan och svarade på en påklistrad post-it-lapp att de vykort AA har kvar i förrådet inte är lämpliga att inneha. Sex dagar senare lämnade AA in en ny hemställan i vilken han önskade att vykorten som inte ansågs lämpliga ska stå med på förrådsstatusen. Samtidigt förtydligade han att han inte bett om att få inneha vykorten i sitt bostadsrum. Slutligen önskade AA svar på varför vykorten inte ansågs lämpliga. Det har inte gått att utreda frågan om AA fått svar på denna hemställan. Den 25 juli 2022 ansökte AA om att få ringa till sin mor varannan vecka. Den 2 augusti 2022 avslog anstalten ansökan och tre dagar senare underrättades AA om beslutet. När det gäller hemställan den 16 augusti 2022 har AA ifrågasatt varför anstalten har blandat ihop två helt olika ärenden och varför han endast har fått svar på ett ärende. Ärendet om kontakt med hans mor är angelägen eftersom hans mor är en viktig del av hans återanpassning till samhället. Det har inte gått att utreda hur anstalten har hanterat hemställan. Dock är det klarlagt att AA har haft flera samtal med kriminalvårdsinspektören om telefonsamtalen till modern. AA har muntligen fått ett nekande svar på hemställan den 22 augusti 2022 om att få ringa till en viss namngiven advokat. Eftersom kriminalvårdsinspektören bedömde att AA hade skäl för att få ringa till advokaten beviljades han den 29 augusti 2022 tillstånd att få ringa. AA tackade nej till att ringa telefonsamtalet och detta dokumenterades i en daganteckning. Två dagar senare ringde AA till advokaten och även detta dokumenterades i en daganteckning. Anstalten har påmint personalen om vikten av att ansökningar om elektronisk kommunikation kommer behörig beslutsfattare tillhanda. AA har fått information om att hans telefoner har laddats inför permission. Den 9 september 2022 lämnade AA in en hemställan om att få tala med kriminalvårdsinspektören. I hemställan skrev AA att han önskade tala om hans "samtalssituation" och om rapport som upprättats. Kriminalvårdsinspektören har haft flera samtal med AA om hans telefonsamtal till modern. När det gäller samtal om den rapport som upprättats har AA fått svar från kriminalvårdsinspektören att hen inte kan tala med honom om andra intagnas ärenden. Den 6 oktober 2022 inkom en hemställan från AA om att få posta alla telefonkort. Eftersom anstalten inledningsvis bedömde att hemställan avsåg myndighetens serviceskyldighet svarade anstalten att de inte är behjälpliga med ärendet. Efter det att AA hade lämnat in ytterligare hemställan i samma fråga gjorde anstalten en annan bedömning och fattade den 3 november 2022 ett beslut. Med anledning av det inträffade har anstalten Mariefred sett över sina rutiner för vilken funktion inom anstalten som besvarar en hemställan.

text: Rättslig reglering

text: Förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL Enligt

text: 6 §

text: FL, ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. Enligt

text: 19 § samma lag

text: kan en enskild inleda ett ärende hos en myndighet genom en ansökan, anmälan eller annan framställning. Av

text: 31 §

text: FL framgår att för varje skriftligt beslut ska det finnas en handling som visar 1. dagen för beslutet, 2. vad beslutet innehåller, 3. vem eller vilka som har fattat beslutet, 4. vem eller vilka som har varit föredragande, och 5. vem eller vilka som har medverkat vid den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet. I

text: 32 §

text: FL anges följande. Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. En motivering får helt eller delvis utelämnas, om 1. beslutet gäller anställning av någon, 2. ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver att beslutet meddelas omedelbart, 3. det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något annat jämförbart förhållande, eller 4. beslutet gäller meddelande av föreskrifter som avses i

text: 8 kap.

text: regeringsformen

text: . Om motiveringen har utelämnats enligt

text: andra stycket 1

text: eller

text: ska myndigheten om möjligt ge en motivering i efterhand, om någon enskild begär det och det behövs för att han eller hon ska kunna ta till vara sin rätt. Enligt

text: 33 §

text: ska en myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet om det inte är uppenbart obehövligt. Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. Myndigheten ska samtidigt upplysa parten om avvikande meningar som har antecknats enligt

text: 30 §

text: eller enligt särskilda bestämmelser i någon annan författning. En underrättelse om hur man överklagar ska innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det. Underrättelse får ske genom delgivning. I förarbetena till bestämmelsen i

text: 33 §

text: FL (

text: prop. 2016/17:180 s. 324

text: ) anges bl.a. följande. Underrättelsen kan vara skriftlig eller muntlig. En part har dock alltid rätt att få en skriftlig underrättelse om han eller hon begär det. Även om myndigheten alltså i andra fall har en valfrihet i fråga om formen torde det typiskt sett vara lämpligt att myndigheten även då lämnar en skriftlig underrättelse. En muntlig underrättelse bör lämnas endast i undantagsfall, främst då handläggningen i sin helhet har skett muntligt och beslutet är enkelt att motivera och förstå.

text: Övriga författningar Av

text: 5 § första stycket fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. I andra stycket står att det av journalen ska framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Enligt

text: 9 § förordningen (2018:1746)

text: om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område får en sådan journal som avses i

text: 5 § fängelseförordningen

text: innehålla uppgifter om alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder som gäller den intagne. Journalen får även innehålla uppgifter om andra omständigheter som är av betydelse för verkställigheten.

text: Kriminalvårdens interna styrande dokument I avsnitt 5.7 i Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter – fängelse (

text: ) anges följande. En anstalt kan inte genom generella förbud, i lokala rutiner eller liknande, ange vad som är otillåtet att inneha utöver vad som framgår av författningstexten. En anstalt kan dock, som en ren informationsåtgärd, ange vad en intagen normalt kan få inneha eller inte i form av ett standardiserat förhandsbesked, se bilaga 1 och 2. Anstalten måste försäkra sig om att den intagne förstår skillnaden mellan sådana förhandsbesked och ett omprövningsbart beslut. Anstalten måste även upplysa den intagne om vad denne har att iaktta för att få ett formellt beslut i saken. I avsnitt 6.1 samma handbok står följande. För att effektivisera processen kan en intagen inledningsvis få ett standardiserat förhandsbesked i enlighet med vad som framkommer av avsnitt 5.7 och bilaga 1 och 2. Om den intagne begär ett formellt beslut ska ett sådant alltid meddelas. I avsnitt 7.1 i Kriminalvårdens förvaltningshandbok (

text: ) anges bl.a. följande. Handläggningen ska vara skriftlig. Kriminalvården får dock besluta att handläggningen helt eller delvis ska vara muntlig, om det inte är olämpligt. Ärenden av mer okomplicerat slag kan i många fall med fördel helt eller delvis hanteras muntligt utan att effektiviteten eller rättssäkerhetens krav eftersätts. Vidare anges i avsnitt 9.1 i förvaltningshandboken följande. Muntlig handläggning kan ske genom ett informellt möte eller samtal mellan handläggaren och klienten, men också genom t.ex. telefonkontakter. Normalt är det den som handlägger ett ärende som också har hand om eventuella personliga kontakter med parten. Enskilda har dock ingen rätt att kräva muntlig kontakt med en viss handläggare eller beslutsfattare, utan det är Kriminalvården som utser en lämplig person. Muntlig handläggning kan många gånger vara ett bra sätt att genom direkta frågor utreda viktiga omständigheter. Ibland kan muntlig handläggning också påskynda handläggningen av ett ärende. Det kan därför finnas anledning för en handläggare att på eget initiativ ta en telefonkontakt med en part eller en annan myndighet för att hämta in nödvändig information. Kravet på att en part ska ha fått lämna uppgifter muntligt kan uppfyllas genom samtal under ett möte som dokumenteras genom en anteckning i klientens journal. I avsnitt 12.1 i förvaltningshandboken anges att beslut inte alltid måste vara skriftliga enligt

text: förvaltningslagen

text: . Däremot ska det för varje skriftligt beslut finnas en handling som visar bl.a. dagen för beslutet, vad beslutet innehåller och vem eller vilka som har fattat det (

text: 31 §

text: ). Vidare ska Kriminalvårdens beslut avseende en klient föras in i dennes journal. Detta medför att merparten av Kriminalvårdens beslut finns i skriftlig form.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Inledande synpunkter Inledningsvis konstaterar Kriminalvården att det framgår av utredningen i ärendet att anstalten Mariefred har brustit i handläggningen av flera av de hemställningar som AA har lämnat in. Bristerna har bestått i att anstalten har underlåtit att meddela skriftliga beslut när så borde ha skett och att flera av de frågor som AA har ställt över huvud taget inte har besvarats. Kriminalvården beklagar det inträffade och noterar att anstalten har informerat personalen om vikten av att vara noggrann i samband med hanteringen av hemställningar från intagna och om vikten av att inte besvara hemställningar t.ex. genom text på en påklistrad post-it-lapp.

text: I vilka situationer besvaras hemställningar muntligt respektive skriftligt? Som framgår ovan görs ett stort antal hemställningar från de intagna till såväl anstalten Mariefred, som till samtliga anstalter inom myndigheten. Innehållet i de hemställningar som görs kan variera och avse en mängd olika frågor. När en intagen gör en hemställan om att få inneha en personlig tillhörighet inleder den intagne ett ärende hos myndigheten. Detta innebär att

text: förvaltningslagens

text: regler om handläggningen av ärenden, t.ex. om utredningsskyldighet (

text: 23 §

text: FL), kommunikation (

text: 25 §

text: FL), dokumentation av beslut (

text: 31 §

text: FL), motivering av beslut (

text: 32 §

text: ) och underrättelse av beslut (

text: 33 §

text: ) gäller. Kriminalvårdens uppfattning om bl.a. förutsättningarna för muntlighet i handläggningen kommer till uttryck i myndighetens förvaltningshandbok. Som framgår ovan anges i denna att utgångspunkten är att handläggningen ska vara skriftlig. Det finns dock utrymme att besluta att handläggningen helt eller delvis ska vara muntlig om det inte är olämpligt. Som exempel på ärenden som kan handläggas muntligt anges ärenden av okomplicerat slag. I sammanhanget bör även beaktas myndighetens serviceskyldighet enligt

text: 6 §

text: FL. I vissa situationer kan det av effektivitetsskäl finnas anledning att handlägga ärenden muntligt. Så kan vara fallet t.ex. om en hemställan görs muntligt och den skyndsamt även kan besvaras muntligt. I de fall ett beslut är enkelt att motivera och förstå, behöver inte heller underrättelse om det fullständiga beslutet lämnas skriftligt, om inte den enskilde begär det (se

text: prop. 2016/17:180 s. 324

text: ). Även i de fall ett beslut meddelas muntligt ska dock beslutet dokumenteras i kriminalvårdsregistret. Det är inte möjligt att lämna ett generellt och uttömmande svar på i vilka situationer hemställningar besvaras muntligt respektive skriftligt. Lämplighetsöverväganden krävs med utgångspunkt i omständigheterna i varje enskilt fall.

text: På vilket sätt anser Kriminalvården att hemställningar som gäller innehav av personliga tillhörigheter ska besvaras? I fråga om hur hemställningar som gäller innehav av personliga tillhörigheter ska besvaras behöver särskilt beaktas att det sammantaget handlar om ett stort antal hemställningar som görs och inte sällan rör frågor som är av stor vikt för de intagna. Det är därför av stor vikt att handläggningen är effektiv och medger att svar kan lämnas skyndsamt. Samtidigt är det av yttersta vikt att de intagnas rättssäkerhet garanteras, bl.a. genom möjlighet till domstolsprövning. För att möjliggöra en effektiv handläggning förekommer i förhållandevis stor utsträckning att hemställningar som gäller innehav av personliga tillhörigheter inledningsvis besvaras genom att den intagne ges en upplysning om den praxis som finns kring innehav. Som JO tidigare har understrukit måste det i dessa fall framgå att upplysningen inte innefattar en bedömning av den aktuella ansökan och att det görs tydligt för den intagne att denne har möjlighet att lämna in en ansökan i det ursprungliga skicket, för att därigenom i förlängningen få till stånd en domstolsprövning av frågan (se JO:s beslut den 2 april 2013 i dnr 5856-2011 och 6026-2011).

text: Det är Kriminalvårdens bedömning att de aktuella avsnitten i myndighetens handbok om innehav av personliga tillhörigheter – anstalt respektive förvaltningshandboken är utformade i enlighet med det som JO tidigare har uttalat i frågan och att en upplysning om gällande praxis inte är att likställa med ett beslut i ett ärende om innehav av personliga tillhörigheter. Vad särskilt gäller muntlighet och skriftlighet i handläggningen bör, i fråga om hemställningar som gäller innehav av personliga tillhörigheter, samma överväganden göras som i fråga om hemställningar i allmänhet. Ärendena ska alltså handläggas enligt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser och ska som utgångspunkt vara skriftlig. I ärenden där en ansökan beviljas eller där beslutet är enkelt att motivera och förstå bör dock handläggningen kunna vara muntlig i förhållandevis stor omfattning.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar återgett relevant rättslig reglering.

text: När en intagen lämnar in en hemställan till Kriminalvården ställs olika krav på hur den ska handläggas beroende på om den intagne därigenom inleder ett ärende hos myndigheten eller om framställningen kan hanteras med stöd av myndighetens serviceskyldighet. Kriminalvårdens yttrande beskriver detta väl. Som framgår där kan ett ärende i enlighet med

text: 19 § förvaltningslagen (2017:900)

text: inledas genom t.ex. en ansökan. Begreppet ansökan syftar på de fall då en enskild begär att myndigheten ska fatta någon form av beslut som får faktiska verkningar eller en begäran om en viss typ av prestation från myndighetens sida (se

text: prop. 2016/17:180 s. 305

text: ). En ansökan behöver inte vara skriftlig.

text: En hemställan som hanteras utifrån Kriminalvårdens serviceskyldighet kan besvaras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. I de fall en intagen genom sin begäran inleder ett ärende ställer dock

text: förvaltningslagen

text: ett flertal krav på myndighetens hantering. Ett beslut i ett ärende ska som huvudregel innehålla en klargörande motivering och uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats samt vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: När ett beslut har fattats ska Kriminalvården även så snart som möjligt underrätta den intagne om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Undantagsregeln ska tolkas snävt; i princip ska det då helt saknas behov av underrättelse. Om den intagne får överklaga beslutet ska han eller hon bl.a. också underrättas om hur det går till. Myndigheten bestämmer själv hur en underrättelse om ett beslut ska ske. En intagen har emellertid alltid rätt att få en skriftlig sådan om han eller hon begär det. En muntlig underrättelse bör lämnas endast i undantagsfall, främst då handläggningen i sin helhet har skett muntligt och beslutet är enkelt att motivera och förstå (se samma prop. s. 324).

text: Av utredningen framgår att anstalten Mariefred har behandlat flera av AA:s framställningar felaktigt och att det förekommit viss bristande hantering av hemställningar även i övrigt.

text: En av AA:s framställningar var en hemställan om att få telefonkort skickade från förrådet. Personalen bedömde att begäran kunde hanteras med stöd av myndighetens serviceskyldighet och svarade genom en anteckning på hemställan att anstalten inte var behjälplig med ärendet. AA begärde sedan att få ett skriftligt avslagsbeslut och information om vilka lagar och föreskrifter som beslutet grundades på. Det borde i vart fall då ha stått klart att AA menat att inleda ett ärende genom sin första hemställan. Om anstalten ansett att frågan skulle hanteras som ett formellt ärende skulle hans begäran därefter förstås ha handlagts i enlighet med reglerna om ärendehantering i

text: förvaltningslagen

text: . Men om det var anstaltens fortsatta uppfattning att det inte var fråga om ett ärende borde AA ha fått det beskedet. Svaret från personalen i förrådet, ett svar som dessutom tecknades på en post-it-lapp, att AA skulle be personal ta fram lagtexten åt honom är inte acceptabelt. Hanteringen ger mig skäl att betona vikten av att i varje enskilt fall göra en noggrann bedömning av hur en hemställan ska behandlas.

text: Det har kommit fram att personal vid anstaltens förråd besvarade även en annan av AA:s hemställningar genom en post-it-lapp. AA hade då ställt frågor om sina vykort och brev i förrådet. Anstalten svarade att de aktuella tillhörigheterna inte var lämpliga att inneha. Svaret måste förstås som att anstalten uppfattade hemställan som en ansökan om innehav av personliga tillhörigheter, vilket i så fall skulle innebära att ett ärende hade inletts hos myndigheten. AA klargjorde senare att det inte förhöll sig på det sättet, men mot bakgrund av hur anstalten hade tolkat hemställan var även denna hantering bristfällig.

text: Jag kan i sammanhanget nämna att den ordning som beskrivs i remissyttrandet, att vissa hemställningar om innehav av personliga tillhörigheter inledningsvis besvaras genom att en intagen får information om innehavspraxis, enligt min mening kan vara godtagbar. Det förutsätter emellertid att det framgår att detta inte innefattar en bedömning i det enskilda fallet och att det görs klart för den intagne att han eller hon kan lämna in sin hemställan i det ursprungliga skicket, för att därigenom få till stånd ett ställningstagande och en eventuell domstolsprövning av saken. Jag har alltså förståelse för att hanteringen av hemställningar måste kunna vara smidig och effektiv, men förfarandet får inte innebära att en handläggning drar ut på tiden och det ska inte tillämpas om det redan från början är tydligt att en intagen gör en ansökan eller vill ha en formell prövning.

text: Vid ett tillfälle ansökte AA om att få ringa till sin advokat i ett pågående ärende, vilket avdelningspersonalen inledningsvis nekade. AA hemställde därefter om att få ett skriftligt avslagsbeslut. Den begäran verkar inte ha besvarats, men sju dagar senare beviljade en kriminalvårdsinspektör hans ansökan. JO har vid flera tillfällen uttalat att Kriminalvården bör vara generös i sina bedömningar när det gäller att tillåta samtal mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet (se t.ex. JO:s beslut den 18 december 2013, dnr

text: ). Ett samtal till en advokat kan vara av brådskande natur

text: och det är därför ur rättssäkerhetssynpunkt av stor vikt att en sådan ansökan snarast vidarebefordras till en behörig befattningshavare, om det inte står klart att den intagne inom kort kommer att få ringa telefonsamtalet. Det kan nämnas att jag för närvarande granskar intagnas kontakter med advokater i rättsliga angelägenheter i ett annat ärende, dnr 3036-2022.

text: Det är bra att anstalten nu har påmint personalen om vikten av att ansökningar om elektronisk kommunikation kommer behörig befattningshavare till handa och att personalen som arbetar i förrådet har informerats om hur en hemställan ska besvaras. Enligt remissvaret har anstalten även sett över sina rutiner för vilken funktion som besvarar en hemställan. Detta är givetvis positivt under förutsättning att det leder till en rättsenlig hantering. Jag utgår ifrån att anstalten gör en bedömning av om det dessutom finns behov av utbildningsinsatser för personalen.

text: Det som har kommit fram i ärendet i övrigt motiverar inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Maria Jacobsson. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.