avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Individ- och familjenämnden i Umeå kommun får kritik för att ha lämnat ut en sekretesskyddad uppgift till Försäkringskassan

sammanfattning: En kvinna hade hos socialtjänsten ansökt om försörjningsstöd. Under utredningen ringde hennes handläggare till Försäkringskassan för att ställa generella frågor om underhållsstöd. Vid telefonsamtalet bad Försäkringskassan om den enskildes personnummer. Handläggaren lämnade ut kvinnans personnummer. Sekretess gäller inom socialtjänsten för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (26 kap. 1 § OSL). Sekretess hindrar dock inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (10 kap. 28 § OSL). Enligt 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken, SFB, ska myndigheter på begäran lämna Försäkringskassan uppgifter som avser en namngiven person när det gäller förhållanden av betydelse för tillämpning av nämnda balk. I beslutet pekar JO även på den uppgiftsskyldighet som en kommun har enligt lagen (2008:206) om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. Lagen gäller bl.a. utbetalningar i form av bidrag och ersättningar som har beslutats av Försäkringskassan, s.k. ekonomiska förmåner. Om det finns anledning att anta att en ekonomisk förmån eller ett ekonomiskt stöd har beslutats, betalats ut eller tillgodoräknats felaktigt eller med ett för högt belopp, ska underrättelse om detta lämnas till den myndighet eller organisation som har fattat beslutet. Nämnden har uppgett att den lämnade ut kvinnans personnummer med stöd av 110 kap. 31 SFB. Försäkringskassan kände dock inte till kvinnans namn och myndighetens begäran avsåg således inte en namngiven person. Nämnden kunde därför inte lämna ut personnumret med stöd av bestämmelsen. När en annan myndighet begär att få ta del av en uppgift hos nämnden ska nämnden göra en noggrann prövning mot gällande regelverk av om uppgiften kan lämnas ut eller inte. Någon sådan prövning gjorde nämnden inte. Nämnden kan därför inte undgå kritik för hanteringen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på en biståndshandläggare vid Individ- och familjeomsorgen i Umeå kommun.

text: AA uppgav bl.a. följande: Hon förklarade för biståndshandläggaren att hon inte var sambo eller gift med barnens far. Handläggaren anmälde till Försäkringskassan att hon bodde tillsammans med honom. Handläggaren avslog hennes ansökan om försörjningsstöd för augusti 2019 med hänvisning till att hon var sambo med barnens far och att ansökan därför skulle göras av dem gemensamt. Hon förlorade underhållsstödet som hon hade rätt till.

text: Till anmälan fogade AA nämndens avslagsbeslut.

text: Utredning

text: JO begärde att Individ- och familjeomsorgen i Umeå kommun skulle komma in med skriftliga upplysningar om det AA uppgett i sin anmälan om att en handläggare lämnat uppgifter till Försäkringskassan.

text: Individ- och familjeomsorgen anförde i ett remissvar bl.a. att handläggaren ringde till Försäkringskassan för att ställa generella frågor om underhållsstöd. Vid telefonsamtalet begärde Försäkringskassan att få personnumret till berörd person och handläggaren lämnade AA:s personnummer.

text: JO begärde därefter att Individ- och familjenämnden i Umeå kommun skulle yttra sig över att handläggaren lämnat uppgifter till Försäkringskassan.

text: Nämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande:

text: Den enskilde ansökte om försörjningsstöd i slutet av april 2019. Hon beviljades bistånd avseende maj månad 190514. Ärendet överflyttades sedan till en ny socialsekreterare 2019-05-15. 2019-06-04 ringer socialsekreteraren till den enskilde utifrån inkommen ansökan om försörjningsstöd för juni månad. Den enskilde uppger då att hon är gravid och kommer få ett till barn i höst. Hon har tre barn sedan tidigare med samma man. Socialsekreteraren undrar om den enskilde är tillsammans med pappan till hennes barn och den enskilde uppger att hon är gift med mannen enligt islamska regler men de bor inte tillsammans. Den enskilde säger att giftermålet inte är registrerat. Socialsekreteraren förklarar för den enskilde att om hon är gift måste de ansöka om försörjningsstöd tillsammans eftersom de då har försörjningsplikt gentemot varandra. Den enskilde säger nej, Försäkringskassan räknar inte personerna som gifta och socialtjänsten kan inte göra det heller och lägger sedan på luren. Den enskilde beviljas bistånd avseende juni som ensamstående då Försäkringskassan räknar henne som ensamstående. 2019-06-10 ringer socialsekreteraren till Försäkringskassan för att fråga rent generellt vilka regler som gäller om vad som händer med underhållsstöd om en kvinna får ytterligare barn med en man som hon redan har barn med, är gift med men inte bor tillsammans med etc. Försäkringskassan informerar henne i telefonsamtalet om vilka generella regler som finns men säger sedan i samtalet att de begär ut personnumret på den som socialsekreteraren pratar om, vilket socialsekreteraren då ger. Socialsekreteraren tänkte att i och med att personnumret lämnas ut till Försäkringskassan så kan de utreda om de är gifta eller inte och avgöra den enskildes rätt till underhållsstöd. Den informationen behövs för oss också utifrån vår utredning om rätten till bistånd enl. SoL

text: 4 kap

text: l §. Om de är gifta har de har

text: försörjningsplikt gentemot varandra, den enskilde och hennes man/blivande far till det fjärde barnet. Den enskilde har skrivit under ansökan om försörjningsstöd där det uttryckligen står att ”Socialtjänsten kan inhämta uppgifter från berörda myndigheter (Försäkringskassan, Arbetsförmedlingen, CSN, A-kassa, Bilregistret etc.) för komplettering till och kontroll av de uppgifter du lämnat”. Den enskilde har själv lämnat information till Försäkringskassan om att hon är gift enligt islamska regler. Socialsekreteraren frågade inte utifrån vilken bakgrund/vilket lagrum Försäkringskassan ville ha uppgifterna om den enskildes personnummer. Detta telefonsamtal är inte journalfört vilket är olyckligt. 2019-06-17 skickar socialsekreteraren ett mejl till den enskilde där socialsekreteraren skriver att hon ringt men inte fått något svar. Socialsekreteraren vill informera den enskilde om att hon undersökt Försäkringskassans regler rent generellt om vad som gäller om personer som har haft en relation, har barn och fortsätter få barn tillsammans och bor på olika adresser. Försäkringskassan kommer med största sannolikhet att räkna dem som ett par så fort barnet kommer och då riskerar den enskilde att bli återbetalningsskyldig av underhållsstöd. Socialsekreteraren skriver också att för att fortsätta utreda rätten till försörjningsstöd framöver kommer hon och en kollega på hembesök hos den enskilde onsdag den 19 juni kl. 13.00. Socialsekreteraren får ingen kontakt med den enskilde, varken via telefon, mejl eller sms trots flera försök. Den enskilde har inte svarat på mejl och inte på telefon, som var avstängd. Socialsekreteraren och en kollega åker på hembesöket den 19 juni. De ringer på dörren men ingen är hemma. 2019-08-01 ringer den enskilde till socialsekreteraren. Den enskilde är arg och upprörd för nu kommer Försäkringskassan att inleda en utredning utifrån den information som kommit till Försäkringskassans kännedom om den enskildes situation.

text: Yttrande

text: Ansökan om försörjningsstöd görs månadsvis och varje månad görs en ny prövning. Utifrån de regler och riktlinjer som finns ska den enskilde lämna riktiga och sanningsenliga uppgifter som gör att en bedömning kan göras om rätt till bistånd föreligger eller ej. Enligt

text: 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken

text: ska myndigheter på begäran lämna Försäkringskassan uppgifter som avser namngiven person när det gäller förhållanden av betydelse för tillämpningen av denna balk. Handläggarens avsikt med telefonsamtalet till Försäkringskassan var initialt att inhämta information om deras handläggning generellt i en viss typ av ärende. Telefonsamtalet var ett led i handläggarens utredning av om den enskilde var berättigad till bistånd. På direkt fråga från Försäkringskassan uppgav handläggaren den enskildes personnummer i enlighet med

text: 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken

text: . Försäkringskassans utredning om makarna är gifta eller inte innebär att socialtjänsten kan göra en bedömning om makarna i så fall är försörjningsskyldiga för varandra och de ska då ansöka om försörjningsstöd gemensamt. De har då heller inte rätt till underhållsstöd. Utifrån ovanstående bedömer nämnden att handläggaren inte gjort sig skyldig till sekretessbrott utan agerat i enlighet med gällande lagstiftning. För att fortsättningsvis försäkra oss om att känsliga personuppgifter inte lämnas ut felaktigt har en rutin införts att alltid be en annan myndighet inkomma med en skriftlig begäran med hänvisning till vilket lagrum de efterfrågar sina uppgifter, för att vi ska kunna bedöma om vi kan lämna ut dessa eller inte.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: JO tog del av Försäkringskassans dokumentation från telefonsamtalet den 10 juni 2019. Av en journalanteckning framgår att biståndshandläggaren ringde och ville ha allmän information om underhållsstöd för särlevande föräldrar. Då Försäkringskassan misstänkte att det var fråga om felaktig utbetalning efterfrågades personnummer. Det framgår att handläggaren lämnade ytterligare information om AA, bl.a. att hon väntade sitt fjärde barn med samma man. Av en journalanteckning den 24 juni framgår att Försäkringskassan bestämde sig för att utreda rätten till underhållsstöd.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Med personliga förhållanden avses uppgifter om den enskilde, t.ex. personnummer.

text: Av

text: 8 kap. 1 §

text: OSL framgår att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lag inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i denna lag eller i lag eller förordning som denna lag hänvisar till.

text: Sekretess till skydd för en enskild hindrar inte att en uppgift lämnas till en enskild eller en annan myndighet, om han eller hon samtycker till det (

text: 10 kap. 1 §

text: OSL). Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet (

text: 10 kap. 2 §

text: OSL). Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (

text: 10 kap. 28 §

text: OSL). Enligt

text: 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken

text: I sammanhanget vill jag också peka på bestämmelserna i lagen (

text: ) om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen. Lagen gäller bl.a. utbetalningar i form av bidrag och ersättningar som har beslutats av Försäkringskassan, s.k. ekonomiska förmåner (

text: 1 §

text: ). Av

text: 2 §

text: framgår att en kommun omfattas av underrättelseskyldigheten enligt lagen. Om det finns anledning att anta att en ekonomisk förmån eller ett ekonomiskt stöd har beslutats, betalats ut eller tillgodoräknats felaktigt eller med ett för högt belopp, ska underrättelse om detta lämnas till den myndighet eller organisation som har fattat beslutet (

text: 3 §

text: Bedömning

text: Handläggaren i AA:s biståndsärende ringde till Försäkringskassan för att ställa generella frågor om underhållstöd. Såvitt framgår av remissvaret beskrev

text: handläggaren en specifik situation för Försäkringskassan. Det stod vid samtalet klart för Försäkringskassan att handläggaren hade kontaktat myndigheten med anledning av ett visst ärende. Försäkringskassan bad att få den enskildes personnummer. Handläggaren uppgav AA:s personnummer.

text: Uppgiften om AA:s personnummer omfattades av sekretess enligt

text: 26 kap. 1 §

text: OSL. För att handläggaren skulle kunna lämna uppgiften till Försäkringskassan krävdes att det fanns en tillämplig sekretessbrytande bestämmelse.

text: Det kan först konstateras att AA inte hade samtyckt till att uppgifter om henne lämnades till Försäkringskassan.

text: Nämnden har i sitt remissvar uppgett att handläggaren lämnade ut personnumret med stöd av

text: 110 kap. 31 §

text: SFB. För att bestämmelsen ska vara tillämplig krävs dock att Försäkringskassan begär uppgifter som avser en namngiven person. Så förhöll det sig inte i detta fall. Försäkringskassan kände inte till AA:s namn. Nämnden kunde alltså inte lämna uppgiften med stöd av den bestämmelsen. Det var inte heller fråga om att nämnden lämnade den aktuella uppgiften med stöd av bestämmelserna i lagen (

text: När en enskild eller en annan myndighet begär att få ta del av en uppgift hos nämnden ska nämnden göra en noggrann prövning mot gällande regelverk av om uppgiften kan lämnas ut eller inte. I det aktuella fallet gjorde nämnden inte någon sådan prövning innan den lämnade ut uppgiften. Nämnden kan inte undgå kritik för hanteringen.

text: Jag vill också påpeka att nämnden genom att inte dokumentera telefonsamtalet med Försäkringskassan har brustit i sin dokumentationsskyldighet. Jag utgår från att nämnden vidtar lämpliga åtgärder för att säkerställa en korrekt dokumentation i biståndsärenden.

text: Det som AA i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dom/domskäl
Omhändertagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende. Kritik mot en förvaltningsrättsfiskal för utformningen av ett beslut att fastställa ett omedelbart omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU

org: jo

sammanfattning: En förvaltningsrätts beslut med anledning av underställning av en socialnämnds beslut om omedelbart omhändertagande enligt LVU ska ange de skäl som har bestämt utgången. I ett beslut framgick inte rättens bedömning av om det var 2 eller 3 § LVU som tillämpades. Det innebär att de skäl som hade bestämt utgången inte framgick, och den ansvariga domaren får kritik.

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid JO Wiklunds inspektion av Skarpnäcks stadsdelsnämnd i Stockholms kommun i december 2012 uppmärksammades bl.a. följande. I ett beslut att omedelbart omhänderta AA, som var född 1995, med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, som ordföranden i Sociala delegationen fattade den 22 januari 2012, framgick det varken av beslutshandlingen eller av utredningen om beslutet grundades på sådana omständigheter som anges i 2 eller

text: 3 §

text: LVU. Efter beslutet placerades AA på Bärby ungdomshem. JO Wiklund fann att det var en brist i handläggningen att grunden för omhändertagandet inte angavs i beslutet (JO:s protokoll den 11 januari 2013 i ärende dnr 6496-2012).

type: stycke

text: Sedan beslutet om omedelbart omhändertagande av AA hade underställts Förvaltningsrätten i Stockholms prövning beslutade förvaltningsrätten (förvaltningsrättsfiskalen BB) den 30 januari 2012 att fastställa beslutet (mål 1497-12). Det framgick inte av förvaltningsrättens beslut om omhändertagandet grundades på sådana omständigheter som avses i 2 eller

text: 3 §

text: LVU. Jag beslutade därför att ta upp förvaltningsrättens handläggning av underställningen i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till förvaltningsrätten som uppmanades att lämna upplysningar och yttra sig om handläggningen av underställningen i mål 1497-12.

text: Förvaltningsrätten (dåvarande lagmannen CC) uppgav följande.

text: Jag har bett domaren i målet, tf. kammarrättsassessor BB, redogöra för handläggningen av underställningen i det aktuella målet. Hon har anfört följande: Ordföranden i Skarpnäcks stadsdelsnämnd i Stockholms stad beslutade den 22 januari 2012 att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta den unge. Beslutet verkställdes samma dag och underställdes förvaltningsrättens prövning den 23 januari 2012. När beslutet om omedelbart omhändertagande underställts förvaltningsrätten förordnades ett offentligt biträde för den unge. Det offentliga biträdet inkom den 26 januari 2012 med ett yttrande över beslutet om omedelbart omhändertagande. Den unge godtog det underställda beslutet. Förvaltningsrätten fann i beslut den 30 januari 2012 att det var sannolikt att den unge behövde beredas vård med stöd av LVU och att det därmed förelåg förutsättningar för det omedelbara omhändertagandet. Det underställda beslutet fastställdes. I förvaltningsrättens beslut anges de omständigheter som låg till grund för omhändertagandet. Av socialjourens promemoria framgick att utredning pågick huruvida den unge själv var utsatt för brott. Både den unges och hans föräldrars identitet var oklar. Mot bakgrund av detta var det sannolikt att den unge var i behov av skydd och behövde beredas vård på grund av brister i omsorgen (miljöfallet). Vidare framgick av socialjourens promemoria att den unge begått stöldbrott och vistats i olämplig/riskfylld miljö för en 16-åring. Mot bakgrund av dessa omständigheter var det sannolikt att den unge behövde beredas vård på grund av sitt eget beteende (beteendefallet). Beslutet att fastställa det omedelbara omhändertagandet är utformat enligt på förvaltningsrätten sedvanligt sätt, dvs. utan att uttryckligen ange lagrummet 2 § eller 3 § LVU.

text: Domstolens rutiner

text: Jag har bett avdelningschefen, chefsrådmannen DD, och enhetschefen, rådmannen EE, att redogöra för vilka rutiner vi har på domstolen vid utformningen av våra beslut i fråga om underställning av omedelbara omhändertaganden enligt LVU. De har anfört följande: När socialnämnden har fattat ett beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU ska beslutet underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag beslutet fattades. Förvaltningsrätten ska pröva beslutet så snart det kan ske. Om det inte finns synnerliga hinder, ska prövningen ske inom en vecka från den dag då beslutet och handlingarna kom in till rätten. Förvaltningsrättens prövning innebär en prövning av om förutsättningarna i

text: 6 §

text: LVU är uppfyllda, dvs. om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Underlaget för förvaltningsrättens beslut utgörs av socialnämndens beslut samt en promemoria i vilken det redogörs för de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Även om det inte uttryckligen anges om beslutet föranletts av omständigheter i 2 § (miljöfallen) och/eller 3 § (beteendefallen) ska det av de omständigheter som det redogörs för i promemorian framgå om beslutet grundar sig på omständigheter som avser miljöfall och/eller beteendefall. Av

text: 30 § förvaltningsprocesslagen

text: och 32 § protokollsförordningen framgår vad som ska anges i ett beslut i allmän förvaltningsdomstol. I LVU finns inte någon bestämmelse om hur beslut om omedelbart omhändertagande ska utformas. Förvaltningsrättens beslut är ett förordnande i avvaktan på att en utredning av den unges vårdbehov genomförs. Uppgifterna i socialnämndens underlag omfattas som huvudregel av sekretess. Eftersom det rör sig om ett interimistiskt förordnande, som inte alltid leder till en ansökan om beredande av vård med stöd av LVU, ligger det i sakens natur att redogörelsen av omständigheterna är relativt kort. Det ska framgå av

text: beslutet om de omständigheter som ligger till grund för beslutet hänför sig till miljöfallen och/eller beteendefallen. Detta är särskilt viktigt om den unge efter omhändertagandebeslutet placeras i ett särskilt ungdomshem. Ungdomshemmet har särskilda befogenheter om den unge är omhändertagen med stöd av 3 §. Förvaltningsrättens beslut utformas generellt på så sätt att det i beslutet redogörs för relevanta delar av utredningen, dvs. de omständigheter som föranlett omhändertagandet och sedan en bedömning av om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU. Förvaltningsrätten har ansett det tillräckligt att det av redogörelsen för de omständigheter som föranlett omhändertagandet, framgår om beslutet avser omständigheter som utgör miljöfall och/eller beteendefall utan att lagrummet uttryckligen anges. Om JO anser att detta inte är tillräckligt så kommer förvaltningsrätten att ändra utformningen av sina beslut i dessa mål.

text: Domstolens yttrande

text: JO har också efterfrågat domstolens bedömning av det som kommit fram och jag får för egen del anföra följande. När jag läser det aktuella beslutet drar jag slutsatsen att beslutet grundar sig såväl på den unges eget beteende (dvs.

text: 3 §

text: LVU) som på miljön (

text: 2 §

text: LVU). Under rubriken Förvaltningsrättens bedömning står. ”Förvaltningsrätten finner, mot bakgrund av vad som hittills framkommit i målet, att det är sannolikt att AA behöver beredas vård med stöd av LVU.” I beslutet finns en redogörelse för vad den unge, genom sitt biträde, anfört och där finns omständigheter som behandlar såväl eget beteende som miljö. Beslutet innehåller vidare en kort redogörelse för innehållet i socialjourens promemoria, som också behandlar båda dessa aspekter. Sammantaget gör detta att min bedömning är att beslutet grundar sig på båda aspekterna. Det är naturligtvis viktigt att man av en dom eller ett beslut kan förstå domslutet/beslutet, vilka omständigheter det grundar sig på och varför domstolen kommit till det resultatet. Inom Sveriges domstolar arbetar vi för närvarande med att förbättra vårt bemötande, bl.a. genom att förbättra vårt sätt att skriva domar. På Förvaltningsrätten i Stockholm arbetar vi aktivt med detta och har bl.a. låtit en språkvårdare granska några av våra domar och vi har haft dialoger med våra parter om hur domarna kan bli bättre utformade. Detta är ett långsiktigt arbete som kommer att löpa på under flera år. Min erfarenhet säger mig att man mycket ofta kan förbättra en dom eller ett beslut. Självklart kunde också det nu aktuella beslutet ha varit tydligare. Vi får på vår allmänna avdelning resonera vidare kring hur vi kan bli tydligare också i interimistiska beslut och i sådana domar/beslut som behandlar känsligt material.

text: Aktuella bestämmelser

text: Vård med stöd av LVU ska enligt

text: 1 § andra stycket

text: LVU beredas den som är under

text: 18 år om någon av de situationer som anges i 2 eller 3 § föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt 15 år, av honom eller henne själv.

text: Enligt

text: 2 §

text: LVU ska vård beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas.

text: Enligt

text: 3 §

text: LVU ska vård också beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende.

text: I

text: 6 §

text: LVU anges att socialnämnden får besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av lagen, och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: Enligt

text: 6 § andra stycket

text: LVU får socialnämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande om nämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas.

text: Av

text: 7 §

text: LVU framgår att ett beslut om omedelbart omhändertagande ska underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades. Beslutet och handlingarna i ärendet ska tillställas rätten. Förvaltningsrätten ska pröva beslutet så snart det kan ske. Om det inte finns synnerliga hinder, ska prövningen ske inom en vecka från den dag då beslutet och handlingarna kom in till rätten.

text: Om den unge placeras i ett särskilt ungdomshem har hemmet särskilda befogenheter när omhändertagandet grundas på sådana omständigheter som avses i

text: 3 §

text: LVU. Det är t.ex. tillåtet att bereda en sådan person vård på en låsbar enhet. Sådana befogenheter saknas i fråga om den som är omhändertagen på grund av omständigheter som avses i

text: 2 §

text: LVU (12, 15 och 15 b §§ LVU).

text: Bedömning

text: Enligt

text: 30 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, ska det av ett beslut genom vilket rätten avgör ett mål framgå vilka skäl som bestämt utgången. När en domstol efter en underställning enligt

text: 7 §

text: LVU fastställer eller upphäver ett beslut om omedelbart omhändertagande skiljer domstolen sig från den sak som den på grund av underställningen haft att ta ställning till. Det är alltså fråga om ett slutligt beslut som ska motiveras enligt

text: 30 §

text: FPL.

text: Ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU kräver bl.a. att det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU, dvs. med stöd av 2 § och/eller

text: 3 §

text: LVU. På ett särskilt ungdomshem finns särskilda befogenheter när det gäller den som är omhändertagen på grund av omständigheter som anges i

text: 3 §

text: LVU, men inte när det gäller den som är omhändertagen på grund av omständigheter som anges i

text: 2 §

text: LVU. På grund av skillnaderna i befogenheter måste domstolen när den fastställer ett omedelbart omhändertagande ta ställning till om det är med stöd av 2 § och/eller

text: 3 §

text: LVU domstolen finner att det är sannolikt att den unge kommer att behöva beredas vård. Det får inte råda någon tvekan om vilken av dessa bestämmelser som domstolen har tillämpat.

text: I det aktuella fallet var det underställda beslutet bristfälligt i och med att grunden för omhändertagandet inte framgick (JO Wiklunds protokoll den 11 januari 2013 i ärende dnr 6496-2012).

text: Förvaltningsrättens beslut inleds under rubriken Bakgrund, inställning m.m. med en redogörelse för socialnämndens beslut och underställningen. Därefter redovisas

text: den unges inställning och uppgifter som lämnats av det offentliga biträdet om den unges förhållanden. Under rubriken Skäl för beslutet redovisas först innehållet i

text: 6 §

text: LVU. Därefter redovisas uppgifter om den unge från en promemoria som upprättats av socialjouren. De egentliga skälen för beslutet redovisas under rubriken Förvaltningsrättens bedömning. Där står:

text: Av socialjourens promemoria framgår att utredning pågår huruvida AA själv är utsatt för brott. Förvaltningsrätten finner, mot bakgrund av vad som hittills framkommit i målet, att det är sannolikt att AA behöver beredas vård med stöd av LVU. Rättens beslut om vård kan inte avvaktas med hänsyn till risken för hans hälsa och utveckling samt att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras. Då förutsättningar för omedelbart omhändertagande föreligger ska omhändertagandet bestå och det underställda beslutet fastställas. I beslutet framgår det alltså inte med stöd av vilken bestämmelse, dvs. 2 eller

text: 3 §

text: LVU, som rätten bedömde att det var sannolikt att AA behövde beredas vård.

text: Det får som sagt inte råda någon tvekan om grunden för det omedelbara omhändertagandet. På grund av bristerna i det underställda beslutet i det avseendet var det särskilt angeläget för domstolen att tydligt redogöra för om omhändertagandet gjordes med stöd av 2 eller

text: 3 §

text: LVU. BB:s underlåtenhet att göra detta innebär att de skäl som har bestämt utgången inte framgår. För detta ska hon kritiseras.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Förundersökning Integritet Sekretess

title: Kritik mot en närpolischef vid dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län för att han lämnat sekretessbelagda uppgifter om att en person var misstänkt för brott till en utbildningsförvaltning och en skola

sammanfattning: En närpolischef lämnade ut sekretessbelagda uppgifter till bl.a. en skola om att en person som var anställd där var misstänkt för narkotikabrott. Uppgifterna lämnades ut efter en intresseavvägning enligt den s.k. generalklausulen i 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. En förutsättning för att uppgifterna skulle kunna lämnas ut var att det hos mottagaren fanns ett behov av uppgifterna och att intresset av att de lämnades ut uppenbart hade företräde framför det intresse sekretessen skulle skydda. En utgångspunkt vid intresseavvägningen måste enligt JO vara att de skäl som bär upp den sekretess som gäller till skydd för den som är misstänkt för brott väger tungt. I det aktuella fallet fanns ingenting som tydde på att brottsligheten berörde eleverna på skolan eller andra barn och ungdomar. Det fanns inte heller någonting som tydde på att den misstänkte hade begått brott på skolans område eller att den brottslighet han misstänktes för innebar någon konkret risk för att eleverna på skolan skulle kunna fara illa. Vid dessa förhållanden saknades förutsättningar att lämna ut uppgifter om brottsmisstankarna. Närpolischefen får kritik för att han lämnade ut uppgifterna.

text: Bakgrund

text: I en anmälan till JO den 27 mars 2014 förde AA fram kritik mot närpolischefen BB vid dåvarande Polismyndigheten i Stockholms län, Västerorts polismästardistrikt, och menade att han brutit mot tystnadsplikten genom att lämna uppgifter om brottsmisstankar mot AA till ledningen för den grundskola där AA arbetade. AA anförde också att BB lämnat felaktiga uppgifter till skolan om att AA skulle ha varit häktad.

text: I ett beslut den 6 maj 2014 lämnade jag över ärendet till Åklagarmyndigheten, dåvarande Riksenheten för polismål, i enlighet med 18 § lagen med instruktion för Riksdagens ombudsmän. Chefsåklagaren CC inledde en förundersökning om brott mot tystnadsplikten, men beslutade den 6 oktober 2014 att lägga ned den. Motiveringen var att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Av förundersökningsprotokollet framgick att

text: BB lämnat ut uppgifterna efter en intresseavvägning med tillämpning av den s.k. generalklausulen i

text: (OSL). Av den bestämmelsen följer att en sekretessbelagd uppgift i vissa fall får lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Den 3 november 2014 inledde jag ett initiativärende om polisens möjlighet att lämna uppgifter om brott till en skola i vissa fall.

text: Utredning

text: Polismyndigheten, polisregion Stockholm (tf. chefen för rättsenheten DD), hämtade in upplysningar från dåvarande Västerorts polismästardistrikt och anförde med hänvisning till polismästardistriktets redogörelse i huvudsak följande om händelsen och dess bakgrund.

text: Den 19 december 2013 gjorde länsnarkotikarotelns personal en iakttagelse av ett misstänkt narkotikabrott i närheten av AA:s bostad. Länsnarkotikarotelns ungdomssektion grep den 13 mars 2014 AA misstänkt för brott mot

text: narkotikastrafflagen

text: och genomförde en husrannsakan hemma hos AA. Vid husrannsakan påträffades bl.a. cannabis, blixtlåspåsar och digitalvågar. Dagen därpå anhölls AA och förhör hölls med honom i polisens lokaler. Under förhöret framkom att AA arbetade på en grundskola. Vid förhöret erkände han narkotikabrott genom överlåtelse. Den 15 mars 2014 hävdes anhållandet.

text: Den 24 mars 2014 kontaktade BB chefen för Barn- och utbildningsförvaltningen i Sundbyberg och informerade honom om att AA gripits misstänkt för narkotikabrott genom överlåtelse och eget innehav av narkotika samt drograttfylleri. Några dagar senare blev BB uppringd av rektorn för skolan. Vid samtalet bekräftade BB uppgifterna om AA.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från Västerorts polismästardistrikt.

text: Uppgifterna om att AA var misstänkt för drograttfylleri, narkotikabrott genom förvärv i överlåtelsesyfte och ringa narkotikabrott genom överlåtelse var sekretessbelagda hos polismyndigheten enligt 18 kap. 1 § samt 35 kap. 1 § första stycket OSL. Sekretessen gällde som utgångspunkt även i förhållande till andra myndigheter. Den sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL (generalklausulen) innebär dock att uppgifter som omfattas av sekretess i vissa fall, efter prövning i varje enskilt fall, kan lämnas till en myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL är av avgörande betydelse för att myndigheter ska kunna samverka för att bekämpa brott samt försvåra för människor att försörja sig genom brottslig verksamhet. Myndigheternas samverkan i detta hänseende är vidare av mycket stor betydelse för att nå framgång i den brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamheten. Att stoppa barns och ungdomars kontakt med narkotika är av stor vikt, inte minst ur ett brottsförebyggande perspektiv. Det är en aspekt som måste beaktas i en

text: sådan intresseavvägning som ska göras enligt

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. Västerorts polismästardistrikt anser beträffande det nu aktuella ärendet att en intresseavvägning enligt

text: 10 kap. 27 §

text: OSL mycket väl kan leda till bedömningen att uppgifter om AA:s personliga och ekonomiska förhållanden kan lämnas ut till Barn- och utbildningsförvaltningen i Sundbyberg. Västerorts polismästardistrikt anser att det är viktigt att ta hänsyn till att dessa bedömningar ofta är svåra att göra och görs utifrån en helhetsbedömning av situationen i det enskilda fallet. När BB lämnade ut uppgifterna om brottsmisstankarna mot AA till Barn- och utbildningsförvaltningen i Sundbyberg måste det, trots att förundersökningen pågick fortfarande, ha stått klart att AA var misstänkt för brott som gjorde att det fanns grund för misstanke om att barnen på den skola där AA arbetade riskerade att fara illa. Därmed ansåg BB att uppgifterna kunde lämnas ut till chefen för Barn- och utbildningsförvaltningen enligt

text: 10 kap. 27 §

text: OSL då det enligt BB:s bedömning var uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnades ut vägde tyngre än det intresse som sekretessen för uppgifterna var avsedd att skydda. AA anser att BB har tagit lagen i egna händer och låtit moral gå före sin professionalitet genom att bryta mot förundersökningssekretessen genom att kontakta AA:s arbetsgivare och informera denne om de brott som AA misstänktes för. Genom det samverkansavtal som finns inom Polismyndigheten i Stockholms län mellan skolor och kontaktpolisverksamheten är en kontaktpolis uppdrag bland annat att lämna upplysningar och svara på frågor och funderingar som rör brott i och kring skolan samt att hålla sig välinformerad med brottsutvecklingen i och kring skolan. BB är, i egenskap av närpolischef för Sundbyberg, en kontaktpolis som fungerar som en direkt länk mellan Polisen och skolledningen. De uppgifter som polismyndigheten lämnar till skolledningen måste självklart vara korrekta. AA:s påståenden om att BB lämnat felaktiga uppgifter om att AA varit häktad efter en häktningsförhandling är inget som är styrkt genom förhör som gjordes i den interna utredningen. Feltolkningen av begreppen gripen, anhållen och häktad är något som kan ha uppstått i informationskedjan på vägen. Av BB:s promemoria framgår det vilka uppgifter som har vidarebefordrats till Barn- och utbildningsförvaltningen i Sundbyberg och senare bekräftats till skolan. Det framgår uttryckligen av BB:s promemoria, daterad den 27 mars 2014, att en enskild intresseavvägning som krävs vid tillämpningen av bestämmelsen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL gjordes innan utlämningen skedde samt att BB ansåg att det var uppenbart att intresset av att lämna ut uppgifterna hade företräde framför intresset av att skydda uppgifterna om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden. Västerorts polismästardistrikt anser att inget finns att erinra gentemot BB:s beslut att lämna ut de aktuella uppgifterna, efter den intresseavvägning som gjordes, till Barn- och utbildningsförvaltningen i Sundbyberg med stöd av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: […] Polismästardistriktet har bl.a. uppgett att när befattningshavaren lämnade ut uppgifterna om brottsmisstanke måste det, trots pågående förundersökning, ha stått klart att brottsmisstanken gjorde att det fanns grund för misstanke om att barnen på den skola där den misstänkte arbetade riskerade att fara illa. Enligt polismästardistriktet ansåg befattningshavaren därmed att uppgifterna kunde lämnas ut då denne bedömde att det var uppenbart att [intresset av att] uppgifterna lämnades ut vägde tyngre än det intresse som sekretessen avsåg att skydda. Polismästardistriktet har härutöver sammanfattningsvis uppgett att det inte har visats att befattningshavaren lämnat felaktiga uppgifter om att anmälaren skulle varit häktad efter häktningsförhandlingen. Polismyndigheten konstaterar att de ifrågavarande uppgifterna var sekretessbelagda hos polismyndigheten enligt 18 kap. 1 § första stycket och 35

text: kap.

text: 1 § första stycket

text: OSL. Frågan är om uppgifterna ändå kunde lämnas ut till skolan efter en intresseavvägning enligt generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. Generalklausulen innebär att en myndighet på eget initiativ eller på begäran får, med vissa angivna undantag, lämna ut en sekretessbelagd uppgift till en annan myndighet, om det efter en intresseavvägning framstår som uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Enligt praxis är utgångspunkten vid nämnda intresseavvägning att den mottagande myndigheten har ett behov av uppgifterna. Ytterligare omständigheter som är av betydelse vid intresseavvägningen är uppgifternas art och i vilket syfte de ska användas (se t.ex. domar meddelade av Kammarrätten i Stockholm den 15 mars 2013, mål nr 414-13 samt den 17 september 2014, mål nr 5348-14). Hänsyn tas vidare till vilket sekretesskydd uppgifterna får hos den mottagande myndigheten. Möjligheten att utväxla uppgifter mellan myndigheter får utnyttjas mer sparsamt och med större försiktighet om uppgifterna inte är sekretesskyddade hos den mottagande myndigheten. Detta gäller särskilt i fråga om uppgifter som är hemliga med hänsyn till enskilds intressen (

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 77). Beträffande uppgifternas sekretesskydd hos skolan konstaterar polismyndigheten att uppgifterna inte skyddades av sekretess hos skolan enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL. Polismyndigheten finner emellertid att sekretessen enligt

text: 18 kap. 1 § första stycket

text: OSL följde med uppgifterna när de lämnades vidare till skolan. Uppgifterna var således också hos skolan skyddade av sekretess enligt

text: 18 kap. 1 § första stycket

text: OSL. Bestämmelsen föreskriver ett s.k. rakt skaderekvisit. Detta innebär att frågan huruvida sekretess gäller eller inte i första hand inte behöver knytas till en skadebedömning i det enskilda fallet. Avgörande bör i stället vara om uppgiften som sådan är av den arten att ett utlämnande typiskt sett kan vara ägnat att medföra skada för det intresse som ska skyddas genom bestämmelsen. Om uppgiften är sådan att den genomsnittligt sett måste betraktas som harmlös, ska den alltså normalt anses falla utanför sekretessen (

text: a. prop. s. 80

text: ). Skyddsintresset enligt nämnd bestämmelse är bl.a. alla slags uppgifter som skulle kunna skada förundersökningen om de lämnades ut. Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet finner polismyndigheten – i likhet med polismästardistriktet – inte anledning att ifrågasätta att det efter en intresseavvägning bedömts att det var uppenbart att intresset av att uppgifterna lämnades hade företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Avslutningsvis anser polismyndigheten att det i ärendet inte har framkommit något som tyder på att befattningshavaren har lämnat felaktiga uppgifter till skolan.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 18 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) följer att sekretess gäller för uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål eller till angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs.

text: Av 35 kap. 1 § första stycket 1 och 2 OSL följer att sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i brottmål eller i annan verksamhet för att förebygga brott.

text: En uppgift som omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretesslagen får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i lag eller förordning (se 8 kap. 1 § och 10 kap. 28 § OSL). Sekretess gäller således som utgångspunkt även i förhållande till andra myndigheter. Att myndigheter samverkar innebär inte i sig att sekretessen får brytas mellan myndigheterna. Det krävs en sekretessbrytande bestämmelse i offentlighets- och sekretesslagen eller i annan lagstiftning för att en myndighet ska kunna lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess. Någon bestämmelse som uttryckligen reglerar polisens möjlighet att lämna uppgifter till en utbildningsförvaltning eller direkt till en skola finns inte.

text: Om en uppgift inte kan lämnas ut med stöd av någon sekretessbrytande bestämmelse kan i vissa fall generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL vara tillämplig. Av den bestämmelsen följer att en sekretessbelagd uppgift får, med vissa undantag som inte är aktuella i detta fall, lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Vid den intresseavvägning som ska göras enligt generalklausulen ska den mottagande myndighetens behov av uppgifterna vägas mot det intresse som sekretesskyddet typiskt sett tillgodoser. Något krav på att myndigheten begärt att få ta del av uppgifterna finns inte. Generalklausulen är tillämplig både på uppgiftsutbyten mellan myndigheter med samma eller närliggande verksamheter och på uppgiftsutbyten mellan myndigheter med olika verksamhetsinriktningar. (

text: Prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 326 f.) För att bestämmelsen ska kunna tillämpas vid ett uppgiftsutbyte mellan myndigheter med olika verksamhetsinriktning bör det finnas starka skäl (

text: SOU 2003:99 s. 153

text: f).

text: I praxis har vid intresseavvägningen hänsyn tagits till – förutom den mottagande myndighetens behov av uppgifterna – vilket sekretesskydd uppgifterna får hos myndigheten som tar emot uppgifterna, uppgifternas art och i vilket syfte de ska användas (se t.ex. Kammarrätten i Stockholms dom den 17 september 2014 i mål nr 5348-14).

text: Bedömning

text: Uppgifterna om misstankarna mot AA var sekretessbelagda hos polismyndigheten och lämnades ut till utbildningsförvaltningen och skolan med tillämpning av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL. En förutsättning för att uppgifterna skulle kunna lämnas ut var att utbildningsförvaltningen och skolan hade ett behov av dem och att intresset av att de lämnades ut uppenbart hade företräde framför det intresse sekretessen skulle skydda. En utgångspunkt vid en sådan intresseavvägning måste enligt min mening vara att de skäl som bär upp den sekretess som gäller till skydd för den som är misstänkt för brott väger tungt.

text: I Polismyndighetens yttrande förs fram att det när uppgifterna lämnades ut måste stått klart att brottsmisstanken gjorde att det fanns grund för att misstänka att eleverna på den skola där AA arbetade riskerade att fara illa, trots att förundersökningen inte var avslutad. Av yttrandet framgår vidare att polismästardistriktet hänvisar till sitt brottsförebyggande arbete, i vilket ingår att stoppa barns och ungdomars kontakt med narkotika.

text: Det är min uppfattning att det i många fall finns ett starkt intresse av att en skola informeras om att en anställd där misstänks för brott, och att det kan finnas förutsättningar för polisen att lämna sekretessbelagda uppgifter om brottsmisstankarna till skolan med stöd av generalklausulen. Så kan t.ex. vara fallet om misstanken avser sexualbrott och det finns risk för att den misstänkte begår brott mot de elever som han eller hon kommer i kontakt med på sin arbetsplats. Ett annat tydligt exempel på när ett sådant intresse kan finnas är att brottsmisstanken avser överlåtelse av narkotika och det i det enskilda fallet finns grund för att befara att den misstänkte kan komma att överlåta narkotika till eleverna på skolan. Som i alla andra fall där generalklausulens tillämpning aktualiseras måste dock ett uppgiftslämnande föregås av en sådan verklig intresseavvägning som bestämmelsen kräver.

text: AA var misstänkt för narkotikabrott bestående i bl.a. förvärv av narkotika i överlåtelsesyfte och överlåtelse av narkotika i ett fall. Det finns ingenting i utredningen som tyder på att brottsligheten berörde eleverna på skolan eller andra barn och ungdomar. Det finns inte heller någonting som tyder på att AA hade begått brott på skolans område eller att den brottslighet han misstänktes för innebar någon konkret risk för att eleverna på skolan skulle kunna fara illa. Vid dessa förhållanden anser jag att det saknades förutsättningar att lämna uppgifter om brottsmisstankarna till utbildningsförvaltningen och skolan.

text: Det är ur integritetsskyddssynpunkt av stor vikt att sekretessbelagda uppgifter hanteras korrekt. BB ska kritiseras för att han lämnade ut de aktuella uppgifterna.

text: AA:s påstående att BB lämnat ut felaktiga uppgifter om att AA varit häktad för de brott han misstänktes för har inte bekräftats i utredningen. Jag kan inte se att ytterligare utredning skulle bringa någon klarhet i frågan.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.


nyckelord: Arrest Förvar

title: Uttalanden om förvarstider i ärenden om handräckning enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall

sammanfattning: JO har granskat förvarstiderna i ärenden om handräckning enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) och begärt att Polismyndigheten ska redovisa tiden i förvar för de personer som tillbringat mer än 24 timmar i polisarrest. Under den granskade tidsperioden (18 månader) har Polismyndigheten redovisat ca 80 fall där förvarstiden översteg 24 timmar. Enligt Polismyndigheten beror de långa förvarstiderna i många fall på att Kriminalvårdens transporttjänst inte haft tillräckliga resurser för att utföra de transporter som Polismyndigheten har beställt. JO framhåller i beslutet att det inte är acceptabelt att tiden i förvar uppgår till flera dygn och att transporter fördröjs för att transporttjänsten inte kan utföra dem. I beslutet uttalas att en transport av den som är föremål för handräckning enligt LVM som utgångspunkt bör påbörjas senast dagen efter det att han eller hon påträffas. Vidare konstateras att det är olyckligt att ansvarsfördelningen mellan Polismyndigheten och Kriminalvården när det gäller transporter av frihetsberövade ännu inte har författningsreglerats. Polismyndigheten påminns om att myndigheten med den reglering som råder har det yttersta ansvaret för att transporterna genomförs inom rimlig tid.

text: Initiativet

text: JO har vid flera tillfällen uppmärksammat att personer som är föremål för handräckning enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) får tillbringa lång tid i polisarrest i avvaktan på transport till ett behandlingshem. Mot den bakgrunden beslutade jag att inom ramen för ett initiativärende utreda hur långa förvarstiderna var i dessa ärenden.

text: Utredning

text: JO begärde att dåvarande Rikspolisstyrelsen, efter att ha hämtat in upplysningar från polismyndigheterna, skulle redovisa förvarstiderna under perioden den

text: 1 juli 2013–31 december 2014 för personer som hade tillbringat mer än

text: 24 timmar i arrest.

text: Polismyndigheten (chefen för rättsavdelningen AA) kom in med ett yttrande och med de upplysningar som polisregionerna hade lämnat. Nedan lämnas en

text: sammanfattning av regionernas redovisningar och Polismyndighetens bedömning.

text: Förvarstiderna I polisregion Öst och polisregion Nord hade inte någon person tillbringat mer än 24 timmar i arrest i samband med handräckning enligt LVM under den aktuella tidsperioden. Polisregion Öst upplyste att det endast i begränsad omfattning förekom att personer tillbringade mer än 24 timmar i arrest. I de fall det förekom berodde det bl.a. på väglag och planering av transporter. Polisregion Nord uppgav att transporterna vid handräckningsuppdrag utfördes antingen av Kriminalvårdens transporttjänst (numera nationella transportenheten) eller av myndighetens egen personal. I två av regionens polisområden anlitades bevakningsföretag för att utföra transporterna.

text: Polisregion Bergslagen redovisade två fall, och i dessa uppgick förvarstiderna till ca 35 respektive 51 timmar (1,5 respektive 2 dygn). Det kom fram att transporter i samband med handräckningsuppdrag tar mycket resurser i anspråk.

text: För polisregion Mitt kunde inte någon exakt siffra anges. Det framgick dock att 13 personer hade tillbringat mer än 24 timmar i arrest i avvaktan på transport till ett behandlingshem. Den genomsnittliga förvarstiden för dessa personer var 2 dygn. I ett fall uppgick förvarstiden till 5 dygn.

text: Polisregion Syd redovisade tio fall där förvarstiden översteg 24 timmar. Förvarstiderna var som lägst 32 och som högst 112 timmar (1,5–4,5 dygn). I flera fall berodde den långa förvarstiden på att transporttjänsten inte hade resurser för att genomföra transporter med lång färdväg. I ett av fallen bedömdes personen som mycket farlig, och det krävdes därför särskilda överväganden och åtgärder. Polisregionen upplyste att myndighetens egen personal många gånger får utföra transporterna eftersom transporttjänsten inte kan hjälpa till.

text: I polisregion Väst hade 12 personer tillbringat mer än 24 timmar i arrest i avvaktan på en transport. Samtliga fall var från 2013. I fem av fallen var förvarstiden marginellt längre än 24 timmar. I de övriga fallen var förvarstiderna mellan 34 och 80 timmar långa (1,5–3 dygn). Polisregionen upplyste att det sedan september 2013 pågår ett samarbete med bl.a. Göteborgs stad och tillnyktringsenheten som innebär att personer som omhändertas enligt LVM placeras på tillnyktringsenheten. Polisregionen uppgav vidare att i de fall där förvarstiden översteg 24 timmar berodde det på att transporttjänsten inte hade kunnat utföra transporten.

text: Polisregion Stockholm redovisade 41 fall där förvarstiden översteg 24 timmar. Samtliga fall utom ett avsåg polisområde City. För sju fall redovisades en förvarstid som översteg 80 timmar (3 dygn), och i alla de fallen hade personen förvarats på häktet Kronoberg. I ett fall uppgick förvarstiden till 202 timmar (8 dygn) och i ett annat till 165 timmar (6,5 dygn). I två fall uppgick

text: förvarstiden till 113 respektive 116 timmar (4,5 dygn). Polisregionen uppgav att i dessa fyra ärenden hade läkare gjort bedömningen att förvarspersonen inte kunde transporteras. I två fall, där förvarstiden uppgick till 92 respektive 89 timmar (3,5 dygn), angavs som förklaring att transporttjänsten inte hade prioriterat den beställda transporten. Enligt polisregion Stockholm tar handräckningsuppdrag enligt LVM mycket tid och resurser i anspråk.

text: Polisregion Stockholm uppgav att polisområde City har en egen handräckningsgrupp som genomför transporter till LVM-hem där avståndet som längst uppgår till 25–30 mil. Vid längre avstånd skickas en begäran till transporttjänsten. Eftersom transporttjänsten inte prioriterar dessa uppdrag kan det dröja innan transporten genomförs. Om personen blir aggressiv och hotfull överlämnas han eller hon till häktet Kronoberg i avvaktan på transport. Detsamma gällde de personer där läkare bedömt att vården inte behöver inledas på sjukhus och transporten ska ombesörjas av transporttjänsten.

text: Polismyndighetens bedömning Polismyndigheten konstaterade att det av polisregionernas redovisning framgick att ett antal personer hade tillbringat för lång tid – i vissa fall mycket lång tid – i arrest i avvaktan på att begärd handräckning skulle genomföras. Enligt Polismyndigheten berodde det i många fall på att transporttjänsten inte hade tillräckligt med resurser för att genomföra transporten. Polismyndigheten uppgav att problemet hade varit aktuellt även tidigare och att detta naturligtvis inte var acceptabelt.

text: Polismyndigheten pekade vidare på att det i betänkandet Transporter av frihetsberövade (

text: SOU 2011:7

text: ) gjorts en översyn av verksamheten med transporter av frihetsberövade. Utredningen lämnade ett antal förslag, bl.a. om att Kriminalvården skulle få ett tydligt ansvar för transporter åt andra myndigheter och att polisen och Kriminalvården skulle få bättre tillgång till information i samband med handräckning. Dåvarande Rikspolisstyrelsen ansåg i sitt remissvar att ett genomförande av utredningens förslag skulle leda till betydligt bättre förutsättningar för att genomföra sådana transporter som det här är fråga om. Förslagen i betänkandet har tyvärr inte genomförts.

text: Polismyndigheten angav vidare att Rikspolisstyrelsen och de tidigare polismyndigheterna belyst dessa frågor i rapporten Polismyndigheternas handläggning av ärenden om handräckning och vissa tvångsåtgärder (Tillsynsrapport 2013:9). Rapporten behandlar bl.a. problemen med transporterna och vissa sekretessfrågor. I rapporten rekommenderas att polisen fortsätter att verka för att förslagen i 2011 års betänkande genomförs så snart som möjligt. Rikspolisstyrelsen har dessutom skrivit till regeringen särskilt om detta.

text: Avslutningsvis konstaterade Polismyndigheten att utgångspunkten ska vara att den tid som en omhändertagen tillbringar i förvar ska vara så kort som möjligt. Ett genomförande av förslagen i betänkandet skulle enligt Polismyndigheten

text: innebära att problemen med transporterna i stort sett skulle lösas. Eftersom oacceptabelt långa förvarstider fortfarande förekommer i samband med handräckning enligt LVM ska Polismyndigheten se över sin hantering av dessa ärenden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Polismyndigheten är enligt flera författningar skyldig att i olika sammanhang lämna biträde åt andra myndigheter, s.k. handräckning. Av

text: 45 §

text: LVM framgår att Polismyndigheten ska bistå med handräckning för att föra en person som ska beredas vård eller som är omedelbart omhändertagen till ett LVM-hem.

text: Möjligheten att ta en person i förvar i samband med handräckning för vård enligt LVM är inte reglerad i lag. Trots oklarheter har rättsläget ansetts innebära att det finns en möjlighet till förvarstagande i samband med handräckning. Denna möjlighet ska dock utnyttjas restriktivt (jfr JO:s beslut den 17 december 2013, dnr

text: ). Utgångspunkten ska vara att den person åtgärden avser inte förvaras under mer ingripande former än nödvändigt. Den som har omhändertagits på grund av vårdbehov ska vidare snarast möjligt föras till det behandlingshem som har bedömts kunna tillgodose detta behov.

text: JO har i flera fall kritiserat att personer som skulle transporteras till behandlingshem fått tillbringa för lång tid i förvar. I ett ärende uppgick förvarstiden till två dygn (JO:s beslut den 10 juni 2013, dnr

text: ). I ett annat ärende fick en person tillbringa fem dygn i polisarrest innan transporten genomfördes (se JO:s beslut den 3 april 2014, dnr

text: ). Mot bakgrund av att den tid som en omhändertagen tillbringar i förvar ska vara så kort som möjligt har så långa förvarstider inte ansetts godtagbara.

text: I betänkandet Transporter av frihetsberövade (

text: SOU 2011:7

text: ) har konstaterats att det i gällande lagstiftning finns en mängd bestämmelser som medger rätt till frihetsinskränkningar, men att det inte alltid anges om frihetsinskränkningen är förenad med en rätt eller skyldighet att ta personen i förvar genom t.ex. insättning i arrest eller annan inlåsning. Eftersom det inte får råda någon oklarhet om möjligheten att i samband med handräckning förvara en person som omhändertagits enligt LVM i polisarrest i avvaktan på transport har det i betänkandet föreslagits att en bestämmelse om detta införs i lagen (se s. 404 f.). Utredningens förslag har ännu inte lett till lagstiftning.

text: Bedömning

text: Polismyndigheten har redovisat sammanlagt ca 80 fall under den aktuella perioden där förvarstiden har uppgått till mer än 24 timmar. I flera av dessa översteg förvarstiden 2 dygn. I något fall uppgick förvarstiden till drygt 8 dygn. Som redogjorts för ovan är det inte acceptabelt att en person får tillbringa så lång tid i förvar i avvaktan på en transport till behandlingshem.

text: Enligt Polismyndigheten beror de långa förvarstiderna i många fall på att Kriminalvårdens transporttjänst inte haft tillräckliga resurser för att utföra de transporter som Polismyndigheten har beställt. Det har vidare kommit fram att t.ex. polisområde City i polisregion Stockholm helt förlitar sig på att transporttjänsten utför transporter som överstiger 30 mil. Jag noterar att det också är den polisregion som redovisade flest fall och längst förvarstider. Vissa polisregioner, t.ex. polisregion Nord, verkar ha en utarbetad strategi för hur transporterna ska genomföras i de fall där transporttjänsten inte har möjlighet att utföra uppdragen. I den polisregionen hade inte heller någon person tillbringat mer än 24 timmar i förvar under den aktuella tidsperioden.

text: Jag har förståelse för att polisen kan behöva viss tid på sig för att planera och ordna de praktiska frågorna kring en transport till ett behandlingshem. Med beaktande av det skyndsamhetskrav som gäller bör dock som utgångspunkt transporten av en person som är föremål för handräckning enligt LVM påbörjas senast dagen efter det att han eller hon påträffas (jfr JO:s beslut den 7 september 2015, dnr

text: , som rörde transporten av en häktad från polisarresten till häktet). Ibland kan det dock finnas anledning att göra avsteg från denna princip, t.ex. om en läkare gör bedömningen att en transport inte går att genomföra.

text: Av Polismyndighetens utredning framgår att brister i samarbetet med transporttjänsten är en förklaring till att omhändertagna personer fått tillbringa alltför lång tid i förvar i väntan på transport till ett behandlingshem. JO har även uppmärksammat flera fall där den oklara ansvarsfördelningen för transporter av frihetsberövade har resulterat i att personer fått sitta i polisarrest under relativt lång tid.

text: JO har i det ovan nämnda beslutet från 2015 uttalat sig närmare om ansvarsfördelningen mellan Polismyndigheten och Kriminalvården när det gäller transporter av frihetsberövade. I beslutet sägs bl.a. att det inte finns någon skyldighet för Kriminalvårdens transporttjänst att bistå Polismyndigheten med transporter av frihetsberövade men att den under en lång tid har tagit ett stort ansvar för att genomföra andra myndigheters transporter och också fått budgetanslag för detta. Andra myndigheter har anpassat sina verksamheter efter den ordningen, och det har blivit en förutsättning för att andra myndigheters verksamheter ska fungera att transporttjänsten utför transporterna.

text: I beslutet hänvisas till att det i betänkandet Transporter av frihetsberövade framhölls att den oklara ansvarsfördelningen kunde leda till effektivitetsförluster och att den innebar risker från rättssäkerhetssynpunkt. Mot den bakgrunden föreslogs en ny bestämmelse i

text: polislagen

text: som skulle ge Polismyndigheten möjlighet att lämna över verkställigheten av en transport av en frihetsberövad person till en annan myndighet (Kriminalvården). Även i JO:s beslut framhålls vikten av att i lagstiftningen tydliggöra vilken myndighet som ansvarar för transporter av frihetsberövade. En kopia av JO:s beslut skickades till såväl riksdagen som regeringen för att uppmärksamma dem på detta behov.

text: Att ansvarsfördelningen mellan Polismyndigheten och Kriminalvården när det gäller transporter av frihetsberövade ännu inte har författningsreglerats är olyckligt. Det finns dock anledning att påminna om att det med rådande reglering är Polismyndigheten som har det yttersta ansvaret för att transporterna genomförs inom rimlig tid. Det är alltså Polismyndighetens ansvar att organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att en person inte tillbringar längre tid i förvar än nödvändigt. När det står klart att transporttjänsten inte har möjlighet att utföra en transport med den skyndsamhet som krävs måste Polismyndigheten själv vidta åtgärder för att genomföra den. Det är alltså inte acceptabelt, vilket förekommit i vissa polisregioner, att en transport fördröjs i avvaktan på att transporttjänsten (numera nationella transportenheten) har möjlighet att utföra den.

text: Polismyndigheten har uppgett att man kommer att påbörja en översyn av myndighetens hantering av ärenden om handräckning enligt LVM, vilket jag välkomnar. Jag har för avsikt att följa utvecklingen inom området bl.a. genom att uppmärksamma frågan vid kommande inspektioner av Polismyndighetens arrestverksamhet.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


nyckelord:
God förvaltning/myndighetsetik
Kommunicering
Underrättelse

title: Uttalanden om kravet att aktivitetsrapportera för personer med vissa typer av funktionsnedsättningar m.m.

sammanfattning: AA var inskriven i det arbetsmarknadspolitiska programmet jobboch utvecklingsgarantin och fick aktivitetsstöd. På grund av en funktionsnedsättning hade hon svårt att aktivitetsrapportera. AA:s handläggare på Arbetsförmedlingen var medveten om detta, och AA och hennes anhöriga hade uppfattningen att handläggaren åtagit sig att sköta aktivitetsrapporteringen åt henne. Arbetsförmedlingen fattade vid flera tillfällen beslut om att stänga av AA från rätt till ersättning. I sin anmälan till JO uppgav AA att hon inte förstod vad hon gjort för fel. I beslutet konstaterar JO att alla arbetslösa som är anmälda hos Arbetsförmedlingen som arbetssökande är skyldiga att aktivitetsrapportera och att det inte finns någon möjlighet att göra undantag från kravet. Av rapporter från Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) framgår att det förekommer att arbetsförmedlare gör överenskommelser med arbetssökande om att de inte behöver aktivitetsrapportera på det sätt som regelverket föreskriver. Med anledning av detta och hur AA uppfattat situationen i hennes fall framhåller JO att en handläggare inte får gå så långt i sin serviceskyldighet att han eller hon befriar en arbetssökande från författningsreglerade skyldigheter. JO konstaterar vidare att utredningen i ärendet och rapporter från IAF visar att regelverket för aktivitetsrapporter är mindre väl anpassat för personer med vissa typer av funktionsnedsättningar. Mot bakgrund av att Arbetsförmedlingen nyligen skrivit till Arbetsmarknadsdepartementet och föreslagit att myndigheten ges möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från kravet på att redovisa aktiviteter i en aktivitetsrapport gör JO inte några ytterligare uttalanden i frågan. I beslutet slår JO fast att Arbetsförmedlingen brustit i sin kommunicerings- och underrättelseskyldighet enligt förvaltningslagen när man fattade beslut om att stänga av AA från rätt till ersättning och att informationen till AA varit bristfällig.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 november 2015 förde AA fram klagomål mot Arbetsförmedlingen, kontoret i Timrå. Hon uppgav i huvudsak följande. Arbetsförmedlingen hade åtagit sig att hjälpa henne att aktivitetsrapportera på grund av att hon har en funktionsnedsättning. I juli och september 2015 fick hon dock besked från Försäkringskassan om att hennes ersättning skulle dras in för att Arbetsförmedlingen ansåg att hon hade misskött sin aktivitetsrapportering.

text: Hon förstod inte varför hennes ersättning skulle dras in eller vad hon hade gjort för fel.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar och muntliga upplysningar från Arbetsförmedlingen. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: AA skrevs in i det arbetsmarknadspolitiska programmet jobb- och utvecklingsgarantin i februari 2014. AA har en funktionsnedsättning som innebär att hon har svårt att ta till sig information. Hon har även svårt att aktivitetsrapportera bl.a. eftersom hon inte klarar av att fylla i blanketter på egen hand. AA:s arbetsförmedlare var medveten om dessa svårigheter.

text: När AA inte aktivitetsrapporterade för månaderna mars–juni 2015 och september 2015 beslutade Arbetsförmedlingen att hon skulle stängas av från rätt till ersättning. Besluten fick bl.a. till följd att hon tvingades säga upp hyreskontraktet på sin lägenhet.

text: Av Arbetsförmedlingens daganteckningar framgick att AA:s anhöriga har haft uppfattningen att AA:s arbetsförmedlare åtagit sig att aktivitetsrapportera åt AA.

text: Arbetsförmedlingen (chefsjuristen BB) yttrade sig över anmälan, och anförde inledningsvis följande.

text: Den 1 september 2013 infördes ett förordningskrav på arbetssökande att regelbundet lämna in en aktivitetsrapport. Aktivitetsrapporten ska lämnas in mellan den 1–14:e i månaden efter den månad som rapporten avser. Sedan den 1 mars 2015 har sanktioner kopplats till utebliven eller försenad rapportering. Dessa bestämmelser gäller även för deltagare i arbetsmarknadspolitiska program. Det innebär att den som inte aktivitetsrapporterar i tid utan att ha godtagbara skäl vid första tillfället ska varnas. Om det sker vid upprepade tillfällen ska den arbetssökande under viss tid stängas av från rätten till ersättning. Det är Arbetsförmedlingen som fattar beslut om sanktioner och Försäkringskassan som verkställer besluten. Om aktivitetsrapporten inte lämnas in i tid går ett automatiskt meddelande till Arbetsförmedlingens enhet [för ersättningsprövning]. Enheten skickar ut ett brev till den sökande med ett preliminärt sanktionsbeslut samt information om möjligheten att inkomma med synpunkter. Det är även denna enhet som fattar beslut i ärendet. I samband med att beslutet skickas ut till den arbetssökande går ett automatiskt meddelande om det till ansvarig arbetsförmedlare. Sanktionsbesluten ska efter begäran omprövas av enheten [för central omprövning], vars beslut i sin tur kan överklagas till förvaltningsdomstol. Förordningskravet att aktivitetsrapportera gäller alla arbetssökande. Frågan om vad som utgör godtagbara skäl för att inte lämna in en aktivitetsrapport i tid har under senare tid prövats i ett antal ärenden i förvaltningsdomstol. Utgången i dessa mål har medfört att Arbetsförmedlingens bedömning av vad som utgör godtagbara skäl under sommaren 2016 ändrats på så vis att det i dag finns större möjligheter att beakta bl.a. om den arbetssökande har en funktionsnedsättning som bedöms medföra svårigheter att lämna aktivitetsrapport, eller om den sökande inte erhållit information om aktivitetsrapportering av det slag eller i den omfattning som funktionsnedsättningen bedöms fordra.

text: I fråga om handläggningen av AA:s ärende uppgav Arbetsförmedlingen följande.

text: Vid ett möte med Arbetsförmedlingen den 5 mars 2014 fick AA både skriftlig och muntlig information om att hon omfattas av kravet på aktivitetsrapportering. Vid mötet närvarade även AA:s mamma. Den första aktivitetsrapporteringen genomfördes direkt under mötet. AA har därefter fortsatt att aktivitetsrapportera i april, maj och augusti 2014. Nästföljande aktivitetsrapportering skedde dock först i juli 2015. I och med att sanktionsbestämmelserna trädde i kraft den 1 mars 2015 medförde den uteblivna aktivitetsrapporteringen att Arbetsförmedlingen fattade beslut om sanktion för månaderna mars–juni 2015. [AA:s] rätt till ersättning stängdes därmed av under viss tid. Kommuniceringsbreven och besluten skickades till den adress som AA lämnat till Arbetsförmedlingen. Samtliga brev kom emellertid i retur. Under den aktuella perioden arbetstränade hon hos en arbetsgivare och hade mycket liten kontakt med Arbetsförmedlingen. Av daganteckningarna framgår att AA aktivitetsrapporterat den 10 juli 2015 och då framfört att hon fortsättningsvis önskar få stöd med rapporteringen. Aktivitetsrapporten i september lämnades dock in för sent vilket medförde ett sanktionsbeslut även för denna månad. Såvitt framgår fick AA information om sanktionsbesluten först efter att hon kontaktat Arbetsförmedlingen med anledning av besked från Försäkringskassan om att hennes ersättning stängts av. Hon har då fått information att hon kan begära omprövning av besluten. En sådan begäran gällande de första fyra besluten inkom den 11 augusti 2015 och för det sista beslutet den 4 november. Inför omprövningen har arbetsförmedlaren lämnat ett yttrande av vilket framgår att hon inte anser att AA bör få en sanktion. Av besluten den 10–11 november och 1 december [2015] framkommer att Arbetsförmedlingens omprövningsenhet inte funnit skäl att ändra besluten. Dessa beslut har skickats till AA:s nya adress och har inte kommit i retur. Utöver skriftlig besvärshänvisning har AA och hennes mamma muntligen informerats om möjligheten att överklaga besluten. Besluten har emellertid inte överklagats.

text: Arbetsförmedlingen redovisade följande bedömning av hur AA:s ärende handlagts.

text: I samband med att sanktionsbestämmelserna började gälla publicerade Arbetsförmedlingen ett handläggarstöd, AFHS 21/2013 (uppdaterat till AFHS 2/2016). Enligt Arbetsförmedlingens rutiner ska den som omfattas av kravet på att aktivitetsrapportera informeras om vad en aktivitetsrapport ska innehålla, när och hur en aktivitetsrapport ska lämnas in samt om konsekvenserna av att inte rapportera inom utsatt tid. När den arbetssökande inte har lämnat in en rapport ska arbetsförmedlaren bedöma om det finns behov av att omgående ta kontakt med personen för att genomföra ett uppföljningssamtal eller om det kan vänta till nästa planerade uppföljning. I utredningen inför yttrandet till JO har det framkommit att det funnits flera brister i Arbetsförmedlingens handläggning. När sanktionsreglerna började gälla hade AA mycket lite kontakt med Arbetsförmedlingen och fick inte någon information om att sanktionskravet infördes eller vad det innebar. Trots att hon inte hade aktivitetsrapporterat sedan augusti 2014 hade Arbetsförmedlingen inte påtalat det. Arbetsförmedlingens rutiner om att lämna information om och följa upp aktivitetsrapporter har således inte följts. I nuvarande utredning har det dessutom framkommit att samtliga kommuniceringsbrev och beslut från enheten [för ersättningsprövning] kommit i retur med hänvisning till att det var fel adress, utan att det föranlett någon åtgärd från Arbetsförmedlingen för att försöka komma i kontakt med [AA] på annat

text: sätt. Enligt Arbetsförmedlingens rutiner för retur- och svarspost ska den arbetssökande vid returer kontaktas per telefon för att fråga vilken postadress personen kan nås på. Inte heller dessa rutiner har följts. I ärendet framgår att arbetsförmedlaren under samma period har haft kontakt med AA och hennes mamma via telefon och e-post. Vid dessa kontakter har emellertid inte sanktionsbesluten diskuterats. Mot bakgrund av ovanstående har Arbetsförmedlingen omprövat sanktionsbesluten. Utifrån vad som nu är känt i ärendet, samt med beaktande av Arbetsförmedlingens ändrade praxis, anser Arbetsförmedlingen att AA har haft godtagbara skäl för att inte aktivitetsrapportera i mars–juni samt september 2015. Arbetsförmedlingen har därför upphävt besluten. Införandet av sanktionssystemet innebar en stor förändring för Arbetsförmedlingen med krav på snabb, rättssäker och enhetlig hantering av en mycket stor volym nya ärenden och nya rutiner. Arbetsförmedlingens bedömning är att dessa rutiner i dag fungerar bra och att informationen i handläggarstöden ger ett bra stöd. Med anledning av detta ärende kommer Arbetsförmedlingen dock gå ut med information för att betona vikten av att arbetsförmedlare omgående bedömer behov av uppföljning vid signal om sanktionsbeslut.

text: Förvaltningslagen

text: ställer tydliga krav på kommunicering och underrättelse av beslut. Att dessa bestämmelser efterlevs är enligt Arbetsförmedlingen särskilt viktigt i sanktionsärenden med hänsyn till de ingripande konsekvenser som besluten får för den enskilde. Arbetsförmedlingen kommer därför gå ut med särskild information till enheten [för ersättningsprövning] om vikten av att vid postretur vidta adekvata åtgärder för att nå den arbetssökande, t.ex. genom att kontakta arbetsförmedlaren för att få alternativ kontaktinformation. Myndigheten kommer också att uppdatera rutinen för retur- och svarspost samt handläggarstödet för sanktionsärenden så att detta tydliggörs ytterligare.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Redovisning av aktivitetsrapporter Med utgångspunkt i sin individuella handlingsplan eller etableringsplan ska den som är arbetslös regelbundet, i en aktivitetsrapport, redovisa vilka åtgärder han eller hon har vidtagit för att ta sig ur sin arbetslöshet. Aktivitetsrapporten ska lämnas till Arbetsförmedlingen senast två veckor efter utgången av den period som rapporten avser. Arbetsförmedlingen ska skyndsamt granska de aktivitetsrapporter som kommit in. (Se 6 a § förordningen [2000:628] om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten.)

text: Arbetsförmedlingen får meddela föreskrifter om hur aktivitetsrapporten ska vara utformad samt om när och hur den ska lämnas (se

text: 6 b § nämnda förordning

text: Av Arbetsförmedlingens föreskrifter om aktivitetsrapportering framgår att aktivitetsrapporten som huvudregel ska lämnas till Arbetsförmedlingen efter varje kalendermånads utgång. Det framgår vidare att en aktivitetsrapport bl.a. får lämnas muntligt, via en funktion på Arbetsförmedlingens webbsida, eller på en blankett som fylls i och skickas till arbetsförmedlingskontoret. (Se 2 och

text: 5 §§

text: AFFS 2013:2

text: , numera 3–4 §§

text: AFFS 2015:4

text: Den som omfattas av kravet på att aktivitetsrapportera ska informeras om vad en aktivitetsrapport ska innehålla samt om när och hur den ska lämnas in. Arbetssökanden ska även informeras om konsekvenserna av att inte rapportera inom utsatt tid. Om en arbetssökande inte har lämnat in någon aktivitetsrapport ska arbetsförmedlaren bedöma om det finns behov av att omgående ta kontakt med personen för att genomföra ett uppföljningssamtal eller om det kan vänta till nästa planerade uppföljning. (Se Arbetsförmedlingens handläggarstöd Aktivitetsrapport AFHS 21/2013, numera AFHS 2/2016.)

text: Varning och avstängning från rätt till ersättning Den som deltar i jobb- och utvecklingsgarantin och får aktivitetsstöd ska varnas bl.a. om han eller hon inte lämnat en aktivitetsrapport till Arbetsförmedlingen inom utsatt tid utan att ha något godtagbart skäl för detta. Om den arbetssökande missköter arbetssökandet vid flera tillfällen utan att däremellan uppfylla ett arbetsvillkor enligt lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring, ska han eller hon stängas av från rätt till ersättning i mellan 1 och 45 dagar. (Se

text: 14 a §

text: förordningen [1996:1100] om aktivitetsstöd.)

text: Arbetsförmedlingen beslutar i frågor om varning och avstängning. När avstängning har beslutats ska Arbetsförmedlingen skyndsamt underrätta Försäkringskassan om beslutet samt om grunden för avstängning och vilken dag grunden för avstängning inträffade. Försäkringskassan beslutar vilka dagar som ingår i avstängningstiden. (Se 14 j § förordningen om aktivitetsstöd.) Ansvaret för Arbetsförmedlingens prövning ligger hos enheten för ersättningsprövning.

text: Arbetsförmedlingens beslut ska omprövas av myndighetens centrala enhet för omprövning, om den som beslutet gäller begär det. Omprövningsenhetens beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. (Se 25 a och 25 b §§ förordningen om aktivitetsstöd.) Kommunicering och underrättelse om beslut En myndighet får som huvudregel inte avgöra ett ärende utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten bestämmer om kommuniceringen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. (Se

text: 17 § förvaltningslagen

text: En sökande, klagande eller annan part ska som huvudregel underrättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. En underrättelse om myndighetens beslut ska också ge besked om hur parten kan överklaga beslutet, om detta går parten emot och kan överklagas. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. (Se

text: 21 § förvaltningslagen

text: Utgångspunkten för att en myndighet ska ha anses uppfyllt sin kommunicerings- och underrättelseskyldighet är att parten har nåtts av underrättelsen (se bl.a. JO:s beslut den 9 december 2014, dnr

text: Bedömning

text: Kravet att aktivitetsrapportera gäller alla arbetslösa som är anmälda hos Arbetsförmedlingen som arbetssökande. Det finns ingen möjlighet att undanta någon från kravet. En arbetssökande som får aktivitetsstöd kan fr.o.m. den 1 mars 2015 drabbas av sanktioner i form av t.ex. indragen ersättning om han eller hon inte har aktivitetsrapporterat. När en arbetssökande inte har lämnat in en aktivitetsrapport i tid underrättas enheten för ersättningsprövning, som tar ställning till om man ska inleda ett ärende om en sanktion mot den enskilde. Ett sådant ärende innefattar myndighetsutövning och ställer stora krav på en rättssäker handläggning.

text: Informationen till AA Av utredningen framgår att AA informerades om kravet på att aktivitetsrapportera varje månad vid ett möte hos Arbetsförmedlingen i mars 2014. AA lämnade därefter in ett antal aktivitetsrapporter, men efter augusti 2014 upphörde rapporteringen. Arbetsförmedlingen vidtog inte några åtgärder med anledning av de uteblivna rapporterna, och när sanktionskravet infördes den 1 mars 2015 fick AA inte någon information om detta eller vad det innebar.

text: En myndighet bör agera med utgångspunkten att enskilda ska kunna ta till vara sina rättigheter. Arbetsförmedlingens rutiner om att arbetssökande ska informeras om konsekvenserna av att inte aktivitetsrapportera inom utsatt tid och att arbetsförmedlaren ska överväga att ta en kontakt med den som inte rapporterat i tid ligger väl i linje med vad som kännetecknar en god förvaltning. I AA:s fall följdes inte dessa rutiner. Som Arbetsförmedlingen anfört i sitt yttrande är detta en brist. Kommunicering och underrättelse Arbetsförmedlingens enhet för ersättningsprövning fattade vid flera tillfällen beslut om att stänga av AA från rätt till ersättning. Utredningen visar att samtliga kommuniceringsbrev och beslut kom i retur med uppgift om att adressen var felaktig, utan att detta ledde till någon åtgärd från Arbetsförmedlingens sida. Sanktionsbesluten fattades således utan att AA dessförinnan fått del av vad som låg till grund för besluten eller getts möjlighet att yttra sig över uppgifterna. Hon underrättades inte heller om de beslut som fattats. Som Arbetsförmedlingen konstaterat har myndigheten brustit i sin kommunicerings- och underrättelseskyldighet enligt

text: förvaltningslagen

text: . Arbetsförmedlingen ska kritiseras för detta.

text: Jag noterar att Arbetsförmedlingen har vidtagit ett antal åtgärder för att se till att myndigheten lever upp till

text: förvaltningslagens

text: krav på kommunicering och

text: underrättelse om beslut i ärenden om sanktioner. Jag utgår från att myndigheten följer upp att åtgärderna får avsedd effekt.

text: Överenskommelser om aktivitetsrapportering Av utredningen framgår att AA och hennes anhöriga har haft uppfattningen att AA:s handläggare åtagit sig att sköta aktivitetsrapporteringen åt AA på grund av hennes funktionsnedsättning. Det har dock inte preciserats när denna överenskommelse ska ha träffats.

text: Arbetsförmedlingen har inte i sitt yttrande gått in på frågan om det träffats någon sådan överenskommelse, och i de handlingar som JO granskat har inte någon överenskommelse dokumenterats. Mot denna bakgrund kan det inte anses utrett att det funnits någon överenskommelse om att AA:s arbetsförmedlare skulle sköta hennes aktivitetsrapportering.

text: Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) har uppmärksammat att det förekommer att arbetsförmedlare gör överenskommelser med arbetssökande om att de inte behöver lämna in aktivitetsrapporter på det sätt som regelverket föreskriver (se bl.a. rapport 2016:2 Implementering av de nya sanktionsreglerna för personer med aktivitetsstöd, avsnitt 4.5.2.).

text: Med anledning av detta och det sätt AA uppfattat situationen på vill jag framhålla att det givetvis är positivt att Arbetsförmedlingens handläggare tar hänsyn till varje enskild arbetssökandes behov och på olika sätt hjälper en arbetssökande så att han eller hon kan fullgöra sina åligganden. En handläggare får emellertid inte gå så långt i sin serviceskyldighet att handläggaren befriar arbetssökanden från de författningsreglerade skyldigheter som han eller hon har. Avslutande synpunkter Att få ta del av ett arbetsmarknadspolitiskt program är naturligtvis i många fall positivt för den enskilde. Samtidigt har personer med vissa typer av funktionsnedsättningar svårt att leva upp till kraven i det nuvarande regelverket om aktivitetsrapportering (se bl.a. IAF:s rapport 2015:1 Vem missköter sitt arbetssökande?).

text: Arbetsförmedlingen har i sitt yttrande uppgett att myndigheten efter sommaren 2016 ändrat sin bedömning av vad som utgör godtagbara skäl att inte aktivitetsrapportera med anledning av ett antal domar från förvaltningsrätterna där den frågan behandlats. Det är också mot den bakgrunden som Arbetsförmedlingen upphävde de sanktionsbeslut som rörde AA. De domar Arbetsförmedlingen hänvisat till har dock i flera fall ändrats (se bl.a. Kammarrätten i Sundsvalls dom den 25 november 2016 i mål nr 1058-16).

text: Utredningen i det här ärendet och rapporterna från IAF visar att regelverket för aktivitetsrapporter är mindre väl anpassat för personer med vissa typer av funktionsnedsättningar. Arbetsförmedlinge-n delar denna uppfattning och har

text: nyligen skrivit till Arbetsmarknadsdepartementet och föreslagit att myndigheten ges en möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från kravet på att redovisa aktiviteter i en aktivitetsrapport (se Arbetsmarknadsdepartementets dnr A2015/01560/A).

text: Mot denna bakgrund finns det för närvarande inte anledning för mig att göra några ytterligare uttalanden i frågan. Jag översänder dock en kopia av mitt beslut till Arbetsmarknadsdepartementet för kännedom.


nyckelord: Dokumentation Tillsyn

title: Anmälan mot Miljöskyddsnämnden i Borås kommun angående handläggningen av tillsynsärenden enligt djurskyddslagen

text: Anmälan

text: AA framställde i en skrivelse till JO klagomål mot Miljöskyddsnämnden i Borås kommun. Hon uppgav att nämnden under flera års tid hade underlåtit att bedriva djurskyddstillsyn vid ett slakteri i Dalsjöfors samt att nämnden inte hade vidtagit några åtgärder med anledning av brister som upptäckts vid en inspektion av slakteriet den 18 december 2002. Inspektionen var föranledd av en anmälan av besiktningsveterinären BB. AA ville även att JO skulle granska om nämnden följt gällande författningar då den inte polisanmält överanvändningen av elpådrivare.

text: Utredning

text: Handlingar i det ärende som hade föranletts av BB:s djurskyddsanmälan lånades in från miljöskyddsnämnden.

text: Vidare inhämtades muntliga upplysningar från länsveterinären vid Länsstyrelsen i Västra Götalands län som uppgav att han sedan han hade fått kännedom om att flera veterinärer haft synpunkter på djurskyddet vid Dalsjöfors slakteri hade tillskrivit miljöskyddskontoret för att få information om kommunens tillsynsarbete i det aktuella fallet. Han hade fått svar från kontoret men inte tagit ställning till den fortsatta handläggningen.

text: Därefter remitterades anmälan till miljöskyddsnämnden för utredning och yttrande. Av yttrande skulle framgå hur tillsynen över slakteriet hade utövats under de senaste två åren. Miljöskyddsnämnden gav som sitt yttrande in en skrivelse av miljöskyddschefen. Följande anfördes. (utdrag från almanackor utelämnade här)

text: AA:s anmälan

text: AA hänvisar till leg.vet. BB:s anmälan i vilken tagits upp användningen av elpådrivare när djur ska drivas fram till bedövningsanläggningen. Vid det besök vi gjorde den 18 december år 2002 användes elpådrivare vid ingången till bedövningsboxen i de fall man inte fick djuret att gå framåt på annat sätt. Med annat sätt menas att man med hjälp av en ”paddel” eller handflator daskar djuret i baken för att få det framåt. Men går djuret inte framåt med de två sistnämnda metoderna så återstår inget annat än elpådrivaren. Tilläggas ska att densamma är

text: batteridriven och stöten den ger är mindre än den som ett djur får när det kommer i kontakt med ett elstängsel. Ovanstående intygades av närvarande besiktningsveterinär. Mot bakgrund av det ovan anförda fann vi inte anledning att driva denna fråga vidare. Vid besöket den 18 december 2002 talade slakteriledningen om att man kommit i kontakt med ett danskt system för pådrivning av djur i slaktgången. Detta system avsåg man att installera under år 2003. AA säger vidare att kommunen under flera års tid underlåtit att bedriva djurskyddstillsyn på slakteriet i Dalsjöfors. Detta kommenteras nedan.

text: Tillsynen de senaste två åren

text: Det vi har tagit till oss av kritiken är att vi inte dokumenterat gjorda besök genom anteckningar i vårt ärendehanteringssystem eller att vi inte bekräftade besöken med några inspektionsrapporter. Men detta är inte detsamma som att vi inte har bedrivit tillsyn. År 2001 inspekterade vi slakteriet den 8 januari, 21 mars, 3 april, 15 oktober och 5 december. Inspektionerna omfattade tillsyn av djuren i slakteriet och djurtransporter till slakteriet. Under år 2002 inspekterades slakteriet den 9 juli samt 4 och 18 december. Inspektionen den 18 december gjordes med anledning av leg.vet. BB:s anmälan. Dessa besök har varit oanmälda med undantag för inspektionen den 18 december år 2002. Datum för våra inspektioner åren 2001 och 2002 har vi fått genom att gå tillbaka till djurskyddsinspektörens almanackor. Utdrag från dessa almanackor bifogas. Med ovanstående vill vi visa att vi inte har brustit i tillsynen över djurskyddet på slakteriet. Vi har sett över rutinerna för inläggning av besök etc. i ärendehanteringssystemet. Vi inser till fullo värdet och nyttan av dokumentation i någon form även om inga anmärkningar har tagits upp vid ett besök.

text: Miljöskyddsnämnden påpekade för egen del vikten av att alla inspektioner dokumenterades.

text: AA kommenterade anmälan.

text: Bedömning

text: JO:s granskning avser i första hand en kontroll av att myndigheter och deras befattningshavare följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat och brukar inte pröva myndigheternas ställningstagande i sakfrågor. JO:s granskning skall inte heller ersätta eller föregripa den prövning som kan ske i ordinarie ordning.

text: När det gäller de kommunala nämndernas tillsyn över efterlevnaden av

text: djurskyddslagen

text: har Statens jordbruksverk meddelat allmänna råd, Statens jordbruksverks allmänna råd (

text: ) i anslutning till

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: om tillsyn m.m. Av dessa framgår bl.a. följande.

text: Målet med djurskyddstillsynen är att förbättra djurskyddet. För att uppnå målet bör nämnden utöva regelbunden, riktad och projektinriktad tillsyn samt tillsyn efter anmälan över efterlevnaden av

text: djurskyddslagen

text: och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Tillsynen bör ske regelbundet och enligt bilaga till råden minst en gång per år vid slakterier. Vidare bör alla anmälningar om brister i djurhållning föranleda en inspektion. Över utförd inspektion skall en skriftlig inspektionsrapport upprättas som snarast bör lämnas till djurhållaren. Eventuella brister i djurhållningen bör alltid följas upp av tillsynsmyndigheten.

text: Anmälan rör dels miljöskyddsnämndens handläggning med anledning av besiktningsveterinärens anmälan, dels miljöskyddsnämndens tillsyn över slakteriet under de senaste åren.

text: När det gäller agerandet med anledning av veterinärens anmälan genomfördes en inspektion vid slakteriet den 18 december 2002. I inspektionsprotokollet anges att inspektionen inte ger anledning till ingripande från nämndens sida men att djurskyddet kommer att följas upp med både anmälda och oanmälda inspektioner. Mot bakgrund av vad som anförts om JO:s granskningsverksamhet finner jag inte anledning att göra något uttalande i anledning av nämndens beslut.

text: Avseende nämndens tillsyn över slakteriet under de två senaste åren framgår av remissvaret att fem oanmälda inspektioner genomfördes år 2001 och tre inspektioner år 2002 varav en anmäld. Nämnden har således vad gäller antalet inspektioner levt upp till kraven i Jordbruksverkets allmänna råd. Inspektionerna har emellertid inte, med undantag av inspektionen den 18 december 2002, dokumenterats varken i kommunens ärendehanteringssystem eller genom inspektionsrapporter.

text: Jag ser allvarligt på att miljöskyddsnämnden inte har dokumenterat inspektionerna vid slakteriet och inte heller har upprättat några inspektionsprotokoll. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att den har sett över rutinerna för vad som skall antecknas i ärendehanteringssystemet. Jag utgår från att detta innebär att alla åtgärder som vidtas i ärendena nu dokumenteras. Jag förutsätter också att nämnden fortsättningsvis upprättar protokoll över utförda inspektioner.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.