avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Grundläggande fri- och rättigheter

title: Uttalanden om Kriminalvårdens förutsättningar att i anstalt avskilja intagna med hänsyn till deras egen säkerhet

sammanfattning: Med utgångpunkt i ett enskilt ärende gör JO uttalanden om Kriminalvårdens förutsättningar att avskilja intagna till skydd för deras egen säkerhet. Hon poängterar bl.a. att det är av stor vikt att myndigheten arbetar för att möjligheten till avskiljande på egen begäran enligt 6 kap. 4 § fängelselagen inte urvattnas på grund av den rådande platsbristen. Det framstår enligt JO som en ofrånkomlig konsekvens av överbeläggningen att Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar av intagna har blivit mer komplexa och möjligheterna att anpassa placeringarna efter enskilda bedömningar är mer begränsade. JO konstaterar i beslutet att det trots det besvärliga läget aldrig kan vara godtagbart att intagna utsätts för konkreta risker att drabbas av våld av medintagna. Av Kriminalvårdens årsredovisning för 2024 framgår att myndigheten på grund av det ansträngda läget tvingas till ett mer omfattande medvetet risktagande när det gäller placeringen av intagna. Den slutsatsen tycker JO sig också kunna dra utifrån uppgifter i tillsynen och uppdraget som nationellt besöksorgan. Hon framhåller att om det drivs alltför långt kan ett sådant risktagande komma i konflikt med Sveriges skyldigheter enligt artikel 3 i Europakonventionen att skydda de intagna från omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Ytterst kan det dessutom strida mot statens förpliktelser enligt artikel 2 i konventionen att skydda de intagnas rätt till liv. Dessa skyldigheter innefattar en förpliktelse att ha särskild tillsyn över frihetsberövade personer och vidta de åtgärder som rimligen kan krävas för att skydda dem från livsfara eller fara för sin fysiska integritet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO i juli 2024 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Saltvik. Han uppgav bl.a. följande.

text: I början av mars 2024 kände han att han inte kunde vara kvar på den avdelning som han var placerad på. Det började bli obehagligt att vara där. Han bad om att bli förflyttad och förklarade situationen för personalen både muntligen och skriftligen. Han fick inte flytta och efter några dagar fick han problem med en annan intagen. Efter detta blev han avskild. Under tiden han var placerad i avskildhet förklarade han för personalen att han inte kunde återvända till samma avdelning eftersom han var i konflikt med flera intagna där. Efter ett par veckor

text: blev han dock tillsagd att han skulle tillbaka. När han protesterade sade personalen att det var lika bra att han följde med frivilligt annars skulle de bära dit honom. När han kom till sin cell på avdelningen blev han direkt påhoppad av medintagna. Han blev avskild på nytt samma dag.

text: Utredning m.m.

text: Jag beslutade att under 2024 genomföra en serie inspektioner av häkten och anstalter för att undersöka vilka följder och risker Kriminalvårdens dubbelbeläggning kan få för de intagna. Inspektionerna gjordes inom ramen för JO:s särskilda uppdrag som nationellt besöksorgan, enligt protokollet till FN:s konvention mot tortyr och annan omänsklig behandling (Opcat). Den 3–5 september 2024 inspekterades anstalten Saltvik (dnr O 19-2024).

text: Vid inspektionen förekom påståenden om att intagna hade placerats på avdelningar trots att det funnits en påtaglig risk att de där skulle utsättas för hot eller våld. Vidare framfördes att det var mycket svårt att få bli avskild på egen begäran och att intagna efter olika incidenter kunde ”tvingas” tillbaka till avdelningar även om de riskerade att bli angripna av medintagna. Både personal och intagna lämnade uppgifter med denna innebörd. Vid granskning av handlingar noterades att avskiljande enligt

text: 6 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, i princip inte verkade förekomma i anstalten. På det avslutande mötet förklarade anstaltsledningen att beläggningsläget och bristen på avskildhetsplatser innebar svårigheter att i alla lägen möjliggöra avskiljande eller den mest lämpliga avdelningsplaceringen. En företrädare för anstalten uppgav att man måste ”uttömma alla möjligheter” innan det går att få en intagen förflyttad till en annan anstalt.

text: I det nu aktuella ärendet hämtade JO inledningsvis in handlingar från anstalten Saltvik. Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig över delar av AA:s anmälan och besvara ett antal frågor, även utifrån vad som hade framkommit vid inspektionen i september 2024.

text: I sitt yttrande anförde Kriminalvården, genom rättschefen, i huvudsak följande (AA:s namn är utelämnat):

text: Utredning

text: Uppgifter om omständigheterna har hämtats in från region Nord, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Saltvik och det klientadministrativa systemet (KVR). Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Uppgifter har även hämtats in från avdelningen för anstalt, häkte och frivård vid myndighetens huvudkontor. Av utredningen om uppgifterna i anmälan framgår sammanfattningsvis följande. AA togs in i anstalten Saltvik den 28 december 2023. Den 16 mars 2024 placerades han i avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen (2010:610)

text: eftersom det bedömdes föreligga risk för annans säkerhet till liv eller hälsa. Detta efter att personal hade observerat när AA utövade våld mot en medintagen.

text: Vid omprövning av avskildhetsbeslutet den 26 mars 2024 beslutades att AA fortsatt skulle hållas avskild från andra intagna. Det bedömdes föreligga risk för AA:s eller annans säkerhet till liv eller hälsa om han placerades i gemensamhet med intagna på samma avdelning på anstalten. Inget nytt hade framkommit som medförde att han kunde återgå till gemensamhet. Den 3 april 2024 hävdes beslutet om avskildhet eftersom det inte längre ansågs föreligga skäl för en sådan placering och AA återfördes till avdelningen. Senare samma dag var AA inblandad i ett slagsmål på bostadsavdelningen och det beslutades åter att han skulle placeras i avskildhet enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen

text: på grund av risk för hans säkerhet till liv eller hälsa. Innan AA återfördes till avdelningen den 3 april 2024 genomförde anstalten en noggrann utredning i ärendet och vidtog de åtgärder som bedömdes nödvändiga för att han skulle kunna vistas i gemensamhet där. Utifrån den information som anstalten inhämtat, som även inkluderade trovärdiga uppgifter från AA, och då anstalten genomfört vissa andra omplaceringar bedömde anstalten att han kunde återgå till samma avdelning. Anstaltens uppfattning var att våldsincidenten var en isolerad händelse på avdelningen. Efter att AA åter hade placerats i avskildhet den 3 april 2024 bedömde anstalten att han inte kunde återföras till avdelningen och det fanns inte heller möjlighet att placera honom på någon annan avdelning. Anstalten ansökte därför den 17 april 2024 om att han skulle omplaceras till en annan anstalt.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvårdens övergripande ansvar för säkerhet och behandling av intagna Av

text: 2 § förordningen (2023:797)

text: med instruktion för Kriminalvården framgår att myndighetens verksamhet ska bedrivas på ett säkert, humant och effektivt sätt. Enligt

text: 7 § samma förordning

text: ska anstaltsorganisationen vara utformad så att den tillgodoser dels olika behov av övervakning och kontroll, dels intagnas rättigheter och olika behov av sysselsättning och annat innehåll i verkställigheten samt främjar en ändamålsenlig planering av intagnas frigivning. Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt

text: 1 kap. 5 § fängelselagen

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. JO har uttalat att Kriminalvården har i uppdrag att upprätthålla ordningen och säkerheten i anstalterna. I detta ingår att skydda en intagen från våld och hot från medintagna. (Se bl.a. JO 2018/19 s. 206, dnr

text: Placering i anstalt och omplacering Enligt

text: 2 kap. 1 § fängelselagen

text: får en intagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. – – –

text: Av

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: ska följande särskilt beaktas 1) risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan misskötsamhet, och 2) behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Enligt 2 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska vid placering, i den utsträckning det är möjligt, beaktas den intagnes behov av åtgärder som kan underlätta hans eller hennes anpassning i samhället eller övergången till ett liv i frihet eller som kan motverka negativa följder av frihetsberövandet. Enligt 2 kap. 3 § FARK Fängelse ska en intagen omplaceras till en annan anstalt eller avdelning om graden av övervakning och kontroll där han eller hon är placerad inte motsvarar vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Omplacering ska även, i den utsträckning det är möjligt, ske om det behövs för att tillgodose den intagnes behov enligt

text: 2 kap. 1 § andra stycket fängelselagen

text: och 2 §. Av allmänna råd till den ovan nämnda bestämmelsen i FARK Fängelse framgår följande. Att graden av övervakning och kontroll inte motsvarar vad som är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten kan motivera omplacering till såväl högre som lägre grad av övervakning och kontroll. Vid bedömningen av vad som är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten ska beaktas vad som anges i

text: 10 § fängelseförordningen

text: . Omplacering på grund av den intagnes behov bör normalt beviljas endast för behov som har identifierats i verkställighetsplanen. Av allmänna råd till

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: i FARK Fängelse framgår att ett beslut om placering ska föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Denna bedömning får inte mynna ut i att en intagen placeras under högre eller lägre grad av övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av allmänna råd till

text: 10 § 2 fängelseförordningen

text: i FARK Fängelse framgår bl.a. att en olämplig sammansättning av intagna kan uppkomma t.ex. när det gäller intagna som är dömda i samma mål eller som är medlemmar i eller har annan koppling till samma eller rivaliserande kriminella nätverk, om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp av en annan intagen eller om en intagen kan befaras påverka en annan intagen att allvarligt störa ordningen eller säkerheten. I avsnitt 6 i Kriminalvårdens handbok för placering i anstalt (

text: ) framgår att vid hot- eller våldssituationer mellan intagna bör alltid utgångspunkten vara att den eller de som utövar hot eller våld omplaceras, inte den som har utsatts.

text: Avskiljande till skydd för den intagnes säkerhet Enligt

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: får en intagen, om det är lämpligt, medges att på egen begäran hållas avskild från andra intagna. Ett medgivande till avskildhet enligt första stycket ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång i månaden. Av förarbetena till den bestämmelsen framgår bl.a. följande. Skäl för att placera den intagne i avskildhet kan t.ex. föreligga om den intagne upplever hot mot sin person. Skäl mot en sådan placering kan föreligga om isoleringen kan befaras ha negativ inverkan, t.ex. på hans eller hennes psykiska hälsa. För att en intagen ska kunna hållas avskild på egen begäran förutsätts att Kriminalvården har praktiska förutsättningar att hålla den intagne avskild, t.ex. med hänsyn till anstaltens tillgång till avskildhetsplatser. Om den uppkomna situationen kan lösas på ett annat sätt än att hålla den intagne avskild från andra intagna, t.ex. genom att placera honom eller henne på en avdelning med verksamhet för intagna med särskilda behov, bör en sådan åtgärd väljas i första hand. (Se

text: prop. 2009/10:135 s. 137

text: f.)

text: Enligt

text: får en intagen hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården. Ett beslut om avskildhet enligt första stycket ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag. Av förarbetena till den bestämmelsen framgår bl.a. följande. Med stöd av bestämmelsen kan en intagen som är utsatt för hot från en annan intagen hållas avskild från andra intagna även om åtgärder i första hand bör vidtas mot den som utövar hotet, t.ex. genom att han eller hon förflyttas eller hålls avskild. (Se

text: a. prop. s. 140

text: Av allmänna råd till

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: i FARK Fängelse framgår att skäl för att hålla den intagne avskild kan t.ex. vara att den intagne upplever hot mot sin person. Om en sådan åtgärd kan befaras ha negativ inverkan på den intagne, t.ex. på hans eller hennes psykiska hälsa, kan det utgöra skäl mot avskildhet. I avsnitt 3.3.1 i Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) framgår att skäl för att placera den intagne i avskildhet enligt

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: kan t.ex. finnas om den intagne själv upplever hot mot sin person, men dessa inte kan bekräftas. Om förutsättningarna för avskildhet med stöd av

text: däremot är uppfyllda, t.ex. om övrig utredning bekräftar den hotbild som den intagne upplever, bör anstalten grunda sitt beslut på den bestämmelsen och inte på den intagnes egen begäran. När det gäller avskiljande enligt

text: framgår det av avsnitt 3.4.3 i samma handbok att om en intagen är utsatt för hot från en annan intagen bör åtgärder i första hand vidtas mot den som utövar hotet, t.ex. genom att han eller hon hålls avskild eller förflyttas. […]

text: Kriminalvårdens bedömning av AA:s klagomål

text: AA var inblandad i ett slagsmål samma dag som han återfördes till avdelningen efter placering i avskildhet, dvs. den 3 april 2024. Det har dock kommit fram att anstalten utredde ärendet och dessutom vidtog vissa åtgärder innan han återfördes till avdelningen. Anstaltens bedömning var att det inte längre fanns skäl för att AA skulle vara placerad i avskildhet, samt att han kunde återgå till att vistas i gemensamhet på samma avdelning som tidigare. Anstalten får därmed anses ha vidtagit de åtgärder som kan förväntas av den.

text: Svar på JO:s frågor

text: Vilka åtgärder vidtar anstalten Saltvik för att trots det ansträngda beläggningsläget skydda intagna från hot och våld från andra intagna? Anstalten Saltvik genomför grundliga utredningar för att bedöma vilken placering som är lämplig för en intagen. Utgångspunkten är självklart att säkerställa att den intagnes säkerhet till liv och hälsa inte äventyras. I utredningen ingår att kontrollera uppgifter som är kända för Kriminalvården, bl.a. eventuella misskötsamheter, daganteckningar i KVR, utfallet av eventuella tidigare verkställigheter, brottets art och klientkonstellationen på anstalten. Även uppgifter från intagna är viktiga. Till stöd finns även Kriminalvårdens underrättelsetjänst. Trots de utredningar som genomförs går det emellertid inte alltid att hindra att hot och våld förekommer mellan intagna.

text: Vilka rutiner tillämpar anstalten Saltvik för att möjliggöra avskiljande till skydd för den intagnes säkerhet, d.v.s. enligt

text: 6 kap. 4 §

text: eller

text: 7 § första stycket 2

text: fängelselagen

text: , när detta är motiverat? Det ansträngda beläggningsläget gör att anstaltens avskildhetsavdelningar till stor utsträckning är fullbelagda. Föreligger det risk för en intagnes säkerhet till liv eller hälsa placeras den intagne dock i avskildhet med stöd av

text: . På grund av beläggningsläget finns däremot inte möjlighet för anstalten att placera intagna i avskildhet på egen begäran enligt

text: 6 kap. 4 § fängelselagen

text: utan att det föreligger en sådan risk.

text: Har anstalten Saltvik återfört intagna till eller låtit dem stanna kvar på en avdelning trots kännedom om att det funnits en påtaglig hotbild, i syfte att "uttömma möjligheterna" och därigenom få underlag för att kunna få dem förflyttade till andra anstalter? Anstalten har inte återfört intagna till eller låtit dem stanna kvar på en avdelning trots kännedom om att det funnits en påtaglig hotbild i det syfte som framgår av JO:s fråga. Finns det skäl för avskildhet med anledning av risk för en intagnes säkerhet till liv eller hälsa, placeras den intagne i avskildhet. Går det inte att återplacera den intagne i gemensamhet på anstalten, initierar anstalten ett ärende om förflyttning till annan anstalt. Vilka förutsättningar har Kriminalvården för att i rådande läge förflytta intagna mellan olika anstalter när detta bedöms nödvändigt för deras säkerhet? Kriminalvården arbetar aktivt med att försöka placera intagna så att ordning och säkerhet inte äventyras. Kriminalvården har emellertid mycket begränsade möjligheter att förflytta intagna på grund av den ansträngda beläggningssituationen inom myndigheten. Som exempel kan anges att mellan vecka 10 och 22 år 2024, dvs. den period som omfattar den nu aktuella anmälan, pendlade beläggningsgraden på anstaltsplatser i säkerhetsklass 1 mellan 121 och 127 procent. Möjligheten att förflytta intagna begränsas därtill ytterligare av pågående konflikter mellan kriminella nätverk och grupperingar. Vilka åtgärder måste ett enskilt verksamhetsställe vidta innan frågan om omplacering kan aktualiseras efter en konkret hotbild mot en intagen? Vad görs på nationell nivå för att denna möjlighet fortfarande ska finnas tillgänglig trots beläggningssituationen? Anstalten bör initialt placera den intagne i avskildhet för att utreda hotbilden. Därefter kan verksamhetsstället initiera en omplacering om det bedömer att det finns risk för att den intagne utsätts för hot eller våld av en annan intagen. På nationell nivå arbetar Kriminalvården med att skapa fler platser i häkte och anstalt, vilket bl.a. skulle möjliggöra större flexibilitet vid situationer som den nu aktuella.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill tillägga följande.

text: Av artikel 2 i den europeiska konvention om skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, Europakonventionen, följer bl.a. att envars rätt till liv ska skyddas genom lag. Enligt artikel 3 i konventionen får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Artiklarna anses medföra att staten i vissa fall har en positiv förpliktelse att se till att ge enskilda människor skydd. I linje med detta kan

text: ansvaret att skydda en persons rätt till liv innebära en skyldighet att förhindra att denne på ett oförsvarligt sätt utsätts för livsfara. Staten har ett särskilt ansvar för tillsyn av dem som befinner sig i fängelse eller häkte eller som på annat sätt är berövade friheten. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis [2023, Version 6, JUNO], särskilt s. 70, 78 f. och 94.)

text: Europadomstolen har i flera fall ansett att en överträdelse av artikel 2 har skett när en intagen dödats av andra intagna, och myndigheterna inte vidtagit tillräckliga skyddsåtgärder trots att man känt till eller borde ha känt till att den intagne svävade i fara (se t.ex. Paul och Audrey

text: Edwards mot Förenade Kungariket

text: , no. 46477/99 och Česnulevičius mot Litauen, no. 13462/06).

text: Domstolen har vidare slagit fast att statens positiva förpliktelser enligt artikel 3 innebär att nationella myndigheter har en skyldighet att vidta alla åtgärder som rimligen kan begäras för att förhindra verklig och omedelbar fara för frihetsberövade personers fysiska integritet som myndigheterna hade eller borde ha haft kännedom om. Sådan fara kan bestå i en risk för våld eller övergrepp från medintagna (se t.ex.

text: D.F. mot Lettland

text: , no. 11160/07 och

text: Tautkus mot Litauen

text: , no. 29474/09).

text: Av de europeiska fängelsereglerna framgår att vid placering av en intagen ska behovet av bl.a. skydd och säkerhet beaktas. Det ska även finnas rutiner som säkerställer de intagnas säkerhet och som minimerar risken för våld eller andra händelser som skulle kunna äventyra säkerheten. (Se artikel 17.2 och 52.2 i bilagan till Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec[2006]2-rev till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna.)

text: Bedömning

text: Anmälan till JO AA har beskrivit hur han tydligt förmedlade till anstaltens personal att han löpte en överhängande risk att bli angripen av andra intagna om han återfördes till samma avdelning som han tidigare hade lämnat. Kriminalvården har i sitt remissyttrande kort konstaterat att AA var ”inblandad i ett slagsmål på bostadsavdelningen” samma dag som han kom tillbaka dit. För fullständighetens skull bör det nämnas att det i avskildhetsbeslutet som fattades avseende AA efter denna incident är antecknat att ”Anstaltens övervakningskameror har registrerat att ett antal medintagna går in på [AA:s] bostadsrum och som vi misstänker slår honom”.

text: Jag noterar att Kriminalvården i endast allmänna ordalag har bemött AA:s klagomål i den här delen. Myndigheten har bl.a. angett att anstalten genomförde en noggrann utredning innan han återfördes och vidtog de åtgärder som bedömdes nödvändiga, innefattande vissa omplaceringar. Den information som anstalten inhämtade inkluderade ”trovärdiga uppgifter från [AA]”. Jag utgår ifrån att dessa uppgifter i och för sig inbegrep det som AA har beskrivit i sin

text: anmälan, dvs. att han befann sig i konflikt med flera intagna på avdelningen och riskerade att utsättas för våld av dem.

text: Det är som utgångspunkt svårt för JO att i efterhand uttala sig om huruvida en säkerhetsbedömning som gjorts i ett enskilt fall har varit korrekt. Sådana bedömningar kan också innefatta underrättelseinformation av mer eller mindre känslig karaktär. Jag har inte funnit tillräckliga skäl att närmare undersöka de åtgärder som vidtogs innan AA återfördes till avdelningen eller de upplysningar som inhämtades inför det beslutet. Det innebär att jag inte anser mig ha grund för att uttala kritik mot anstalten Saltvik för den bedömning som gjordes, trots den incident som alltså då snart inträffade. Däremot vill jag med anledning av det som framkommit i ärendet, och i min tillsyn i övrigt, göra vissa uttalanden både avseende anstalten Saltvik och Kriminalvården i stort när det gäller förutsättningarna för att avskilja intagna med hänsyn till deras egen säkerhet. Avskiljande till skydd för den intagnes egen säkerhet Avskiljande till skydd för den intagnes egen säkerhet kan som Kriminalvården har beskrivit i sitt yttrande ske både enligt 6 kap. 4 § FäL och

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 samma lag

text: . Den förstnämnda bestämmelsen reglerar avskiljande på den intagnes egen begäran medan den sistnämnda gäller, såvitt nu är aktuellt, avskiljande med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes säkerhet till liv eller hälsa.

text: I Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt (

text: ) sägs att bestämmelsen i

text: 6 kap. 7 § första stycket 2

text: i första hand bör tillämpas om den hotbild som den intagna upplever bekräftas av övrig utredning. Om så inte är fallet kan

text: 6 kap. 4 §

text: i stället användas. Jag har i grunden inte några synpunkter på denna tolkning av förhållandet mellan de två bestämmelserna men vill utveckla min syn på tillämpningen.

text: Av ordalydelsen i 6 kap. 4 § följer att avskildhet på egen begäran får medges om det är lämpligt. Intagna har således inte någon ovillkorlig rätt till en sådan placering utan den aktuella anstalten ska göra en prövning i varje enskilt fall. I förarbetena till bestämmelsen anges vidare att det för att en intagen ska kunna hållas avskild på egen begäran förutsätts att Kriminalvården har praktiska förutsättningar för detta, t.ex. med hänsyn till anstaltens tillgång till avskildhetsplatser (se

text: prop. 2009/10:135 s. 137

text: f.). Även om uttalandet inte rimligen bör tolkas som ett generellt stöd för att bestämmelsen ska kunna sättas åt sidan vid hög beläggning, så ger det uttryck för att tillämpningen av 6 kap. 4 § i viss mån är beroende av de faktiska förhållandena i en anstalt. I sammanhanget vill jag dock framhålla att myndigheten har en skyldighet att fortlöpande anpassa antalet anstaltsplatser till behovet och utforma anstaltsorganisationen så att den tillgodoser olika behov av övervakning och kontroll (se 7 § förordningen [2023:797] med instruktion för Kriminalvården).

text: Sedan en tid råder en stor platsbrist inom Kriminalvården. Utifrån remissvaret och de iakttagelser som gjordes vid min inspektion i september 2024 drar jag

text: slutsatsen att anstalten Saltvik i princip helt har avskaffat möjligheten till avskildhet på egen begäran mot bakgrund av beläggningssituationen. Detta är problematiskt, eftersom man därigenom också har tagit bort ett viktigt verktyg för att undvika våldsincidenter mellan intagna och trygga säkerheten för enskilda individer.

text: Det får anses vara allmänt känt att det särskilt i anstalter med högre säkerhetsklass finns en kultur bland de intagna av att inte berätta för personalen om medintagnas handlande. Detta bekräftades i samtal med såväl intagna som kriminalvårdspersonal i de besökta anstalterna under den nämnda inspektionsserien (se rapport från JO:s Opcat-enhet ”Dubbelbeläggningens konsekvenser för intagna i anstalt”, s. 43). Om en anstalt regelmässigt kräver att en intagen ”bekräftar” en hotbild mot sig för att få bli avskild – t.ex. genom att berätta från vem eller vilka ett hot härrör – kan denne riskera att försättas i ett svårt läge. Det är just av denna anledning som det är angeläget att möjligheten till avskildhet på egen begäran finns tillgänglig, i vart fall i situationer där en intagen kan lämna trovärdiga uppgifter om en hotbild utan att för den delen vilja eller våga precisera uppgifterna närmare.

text: I min tillsyn har jag sett flera exempel på att bristande tillgång till avskildhet på egen begäran tycks ha lett till våldssituationer. JO tog t.ex. i maj och juli 2025 emot anmälningar från intagna i anstalterna Salberga och Saltvik som bl.a. gällde att de hade utsatts för hot och våld av medintagna efter att ha nekats sådan avskildhet (se JO:s dnr 5213-2025 och 7525-2025). Mot bakgrund av den nyligen genomförda inspektionsserien och att snarlika frågor var under utredning i detta ärende så undersöktes inte klagomålen närmare. Anmälningarna skickades emellertid till både verksamhetsställena och Kriminalvårdens huvudkontor för kännedom när ärendena skrevs av.

text: Sammanfattningsvis är det av stor vikt att Kriminalvården arbetar för att motverka en utveckling i landets anstalter där möjligheten till avskiljande enligt 6 kap. 4 § FäL urvattnas på grund av platsbrist och andra faktiska förhållanden. Beläggningssituationen och riskerna för allvarliga våldsincidenter Utöver placering i avskildhet är såväl inre differentiering som omplacering av intagna centrala verktyg för att undvika olämpliga klientkonstellationer samt hot- och våldssituationer. Det är dock uppenbart att den ansträngda beläggningssituationen inom Kriminalvården innebär väsentliga svårigheter för myndigheten att använda dessa alternativ.

text: I Kriminalvårdens årsredovisning för 2024 beskrivs en trend med ett ökat antal rapporterade incidenter av våld och hot under året. I flera regioner kunde man se en koppling mellan denna trend och kapacitetsökningen. Våldet mellan intagna föreföll enligt myndigheten även ha blivit grövre vilket innebar ökade risker för dödlig utgång. Den övergripande bedömningen var att våldet mellan intagna hade en tydlig koppling till förtätning och dubbelbeläggning. Förtätningen ledde till fler konfliktytor och att flera intagna tvingades samsas på mindre ytor ökade

text: friktionen. Platsbristen och bristen på avskildhetsplatser gjorde det också svårare att flytta intagna. (Se Kriminalvården, Årsredovisning 2024, s. 76 f.)

text: Det framstår som en ofrånkomlig konsekvens av överbeläggningen att Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar av intagna nu är mer komplexa. Möjligheterna att anpassa placeringar efter enskilda bedömningar är också mer begränsade jämfört med vad som var fallet när det fanns ”luft i systemet”. Så sent som 2019 framhöll myndigheten att en beläggningsnivå som ligger nära 100 procent innebär stora risker för det dynamiska säkerhetsarbetet. En normalbeläggning på runt 90 procent ansågs då ge möjlighet att differentiera klienter, omplacera och bryta negativa konstellationer (se Kriminalvårdens promemoria, Ökat klientflöde, Kriminalvårdens samlade bedömning och förslag till åtgärder, 2019-02-27, samt JO 2021/22 s. 261, dnr O 19-2019). Som framgår av myndighetens yttrande i det nu aktuella ärendet låg beläggningsgraden på anstaltsplatser i klass 1 under den tidsperiod som AA:s anmälan avser, dvs. fem år senare, på över 120 procent.

text: Även i detta tveklöst mycket besvärliga läge kan det självfallet aldrig vara godtagbart att intagna inom Kriminalvården utsätts för konkreta risker att drabbas av våld från medintagna. Myndigheten har helt tillbakavisat att anstalten Saltvik har tagit sådana risker för att ”uttömma möjligheter” och få underlag för omplaceringar till andra anstalter. Jag noterar detta men kan samtidigt konstatera att de beskrivningar som befattningshavare på olika nivåer lämnade vid min inspektion tydde på att situationen inte var riktigt så enkel. Som framgått har JO också i tiden därefter fått anmälningar mot anstalten med påståenden om att intagna måste stanna kvar på eller återförs till avdelningar trots att de närmare har förklarat att de varit rädda för att där bli angripna. Det är mycket oroväckande.

text: I den nyss nämnda årsredovisningen uppger Kriminalvården att myndigheten numera tvingas göra ett mer omfattande medvetet risktagande när det gäller placeringen av intagna (se s. 75). Den slutsatsen tycker jag mig också kunna dra utifrån uppgifter i min tillsyn och i mitt uppdrag som nationellt besöksorgan (det s.k. Opcat-uppdraget). Den här utvecklingen är synnerligen bekymmersam eftersom den närmast med nödvändighet innebär en ökad risk för allvarliga våldsincidenter och därmed fara för intagnas trygghet till liv och hälsa. Om ett sådant risktagande drivs allt för långt kan detta komma i konflikt med Sveriges skyldigheter enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: att skydda de intagna från omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. (Se också JO:s beslut den 23 oktober 2025, dnr

text: , och den 18 juni 2025, dnr 9204-2024, som rör liknande förhållanden.) Ytterst kan det även strida mot statens förpliktelser enligt artikel 2 att skydda de intagnas rätt till liv. Det skulle givetvis vara fullkomligt oacceptabelt om en intagen miste livet till följd av våld från en medintagen, och det i efterhand visade sig att Kriminalvården inte hade agerat på konkreta risker som myndigheten känt till eller borde ha känt till. Som tidigare redovisats innefattar statens skyldigheter enligt konventionen att ha

text: Kriminalvården befinner sig i en exceptionell expansionsfas med omfattande om- och nybyggnationer. Det är viktigt att myndigheten inom ramen för dessa skapar utrymme för avskildhetsplaceringar, inre differentiering och omplaceringar när sådana åtgärder är nödvändiga. Detta gäller inte minst mot bakgrund av att Kriminalvården planerar för att minska sin bemanningstäthet i kostnadsbesparande syfte, något som i sig kan innebära risker för att hot- och våldssituationer inte uppmärksammas (se myndighetens rapport ”Åtgärder för att dämpa kostnadsutvecklingen och minska dygnskostnaden i anstalt och häkte”, KV 2024-21368, s. 42 f.).

text: Jag kommer att fortsätta att följa Kriminalvårdens arbete med dessa frågor.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Anton Lindgren har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, anstalten Tygelsjö, för otillåten avlyssning av ett telefonsamtal mellan en intagen och dennes advokat

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 augusti 2023 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Tygelsjö, och en tjänsteman där. Han anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Den 11 augusti 2023 bad han tjänstemannen som också är hans kontaktperson om att få ringa till sin advokat. Han fick då beskedet att telefonsamtalet behövde bevakas, detta med hänvisning till nya regler vid anstalten. Han påpekade att personal inte får avlyssna ett telefonsamtal mellan honom och advokaten, men det respekterades inte av kontaktpersonen. Innehållet i samtalet var mycket känsligt och han kände sig kränkt av tjänstemannens bemötande.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Syd, genom den tillförordnade regionchefen, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Vid samtal med aktuell kontaktman framkommer bl.a. följande. Hon är kontaktperson för AA på anstalten. Den 11 augusti 2023 kom han till henne för att han uppgav sig ha ett akut behov av att ringa sin advokat. De hade nyligen ändrat rutinen för bl.a. samtal till andra myndigheter och advokater då alla förfrågningar skulle gå via kontaktpersonen för att underlätta för centralvakten där samtalen genomförs. Det är kontaktpersonen som följer upp och kontrollerar att det angivna telefonnumret går till den aktuella advokaten och att denne också är registrerad som advokat hos advokatsamfundet. Hon informerade om att hon inte hann med att hjälpa honom under fredagen men arbetade under helgen, och tillfrågade AA om de kunde ringa under lördagen. Detta under förutsättning att hans advokat skulle vara tillgänglig under helgen. AA uppgav att hans advokat alltid svarade när han ringer. Under lördagen den 12 augusti 2023 när de skulle ringa till advokaten hade hon endast tillgång till sin tjänstetelefon som är en mobiltelefon. Hon informerade AA, innan de ringde, om att hon inte kunde låta honom ringa enskilt med denna telefon då det är en mobiltelefon. AA valde ändå

text: att genomföra samtalet med advokaten och de överenskom i telefonen att fortsätta samtalet kommande onsdag. Hon bokade detta telefonsamtal i slussen där AA sedan genomförde samtalet enskilt kommande onsdag. Vid samtal med ansvarig kriminalvårdsinspektör framgår bl.a. följande. Det är väl känt att ifall den intagne har ett pågående rättsligt ärende och det finns behov av att ringa advokat så ska samtalet inte ske med personal närvarande. Tidigare har de intagna fått boka samtalet själva i centralvakten och genomfört dem i slussen enskilt. Då har uppgiften att kontrollera att det finns ett rättsligt ärende och att den som rings upp är advokat fallit på den som sitter i centralvakten. Detta har dock ändrats då arbetsuppgiften blev för betungande för centralvakten och nu går planeringen av dessa samtal via kontaktpersonen. Han kan dock se att den lokala instruktionen kan vara något otydlig gällande hur advokatsamtal ska genomföras och denna kommer att revideras snarast. Den lokala instruktionen, som fanns vid tiden för det aktuella samtalet, för samtal med tjänstetelefon är att frigivningsförberedande samtal såsom samtal till myndigheter, hyresvärd, arbetsgivare etc. kan bokas i centralvakten och telefonen i slussen kan användas, där man kan ringa enskilt. Centralvakten ringer då upp och kopplar samtalet till telefonen i slussen. Övriga samtal som en intagen vill boka ska gå genom dennes kontaktman. Anstalten Tygelsjö har den 9 oktober 2023 fastställt en reviderad lokal instruktion gällande intagnas användande av tjänstetelefon där det tydligt framgår att den intagne ska kunna ringa till advokat i ärende som är av vikt för den intagne. Samtalen ska ske i slussen och de ska kunna genomföras privat.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 7 kap. 5 § 2 st. FäL framgår att elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte avlyssnas.

text: Kriminalvården, region Syds bedömning

text: Av inhämtade uppgifter är det klarlagt att AA vid ett tillfälle inte fick genomföra ett samtal enskilt till sin advokat, enligt gällande regelverk. Detta på grund av att det vid tillfället endast fanns en möjlighet att ringa från kontaktpersonens tjänstetelefon som var en mobiltelefon. En mobiltelefon kan inte överlämnas till en intagen för enskilda samtal då telefonen kan användas till andra samtal och elektronisk kommunikation som inte är tillåten. AA fick dock information av kontaktpersonen innan samtalet genomfördes att den telefon som fanns att tillgå var en mobiltelefon och att han inte kunde lämnas ensam med denna. AA valde då att genomföra samtalet där han och hans advokat överenskom att åter talas vid kommande onsdag. Kontaktpersonen bokade detta kommande samtal, som genomfördes i slussen, där AA fick tala med sin advokat i enskildhet. Det är förstås olyckligt att AA inte fick genomföra det aktuella samtalet till sin advokat enskilt. Det bedöms dock vara en enskild händelse, då det är väl känt på anstalten Tygelsjö att samtal till advokat där det bedöms finnas en rättslig angelägenhet, inte får avlyssnas. AA har uppgett att han kände sig kränkt i samband med att samtalet med advokaten skulle genomföras. Av den redogörelse kontaktpersonen har givit framgår ingenting som skulle kunna uppfattas som kränkande och då ord står emot ord finner Kriminalvården att det svårligen går att utreda vidare. I samband med utredningen av ärendet framkom att anstalten Tygelsjö bedömde att den lokala instruktionen gällande intagnas användande av tjänstetelefon var något otydlig gällande hur samtal till advokat skulle genomföras. Den lokala

text: instruktionen är numera reviderad och implementeras vid personalmöten vilket förväntas bidra till att risken för att en liknande händelse inträffar minimeras. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § andra stycket fängelselagen (2010:610)

text: , som Kriminalvården har hänvisat till, lämnar inget utrymme för någon form av avlyssning av elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat när det rör sig om biträde i en rättslig angelägenhet. Ett eventuellt medgivande till avlyssning medför inte någon rätt att frångå förbudet i bestämmelsen. En annan sak är att kriminalvårdspersonalen kan närvara vid en elektronisk kommunikation för att på den intagnes begäran bistå honom eller henne; bestämmelsen hindrar alltså inte det (se

text: prop. 2009/10:135 s. 86

text: och

text: Det är utrett att AA:s kontaktperson i anstalten närvarade vid och avlyssnade ett telefonsamtal mellan honom och hans advokat, som biträdde AA i en rättslig angelägenhet. AA hade inte begärt tjänstemannens bistånd under samtalet utan önskade tvärtom ett enskilt telefonsamtal med sin advokat. Avlyssningen har därmed skett i strid med

text: 7 kap. 5 § andra stycket fängelselagen

text: . Det inträffade är förstås helt oacceptabelt och anstalten förtjänar allvarlig kritik.

text: Enligt Kriminalvården berodde den otillåtna avlyssningen på ett enskilt förbiseende då anstaltspersonalen är väl förtrogen med det aktuella regelverket. Anstalten uppmärksammade dock vid utredningen av ärendet att den lokala instruktionen för användning av tjänstetelefoner var något otydligt formulerad när det gällde genomförande av advokatsamtal. Instruktionen har nu reviderats och det har informerats om revideringen vid personalmöten. Jag utgår därmed från att något liknande inte inträffar igen, och att anstaltens förutsättningar för att tillgodose ostörda telefonsamtal mellan intagna och advokater är tillfredställande.

text: Ärendet avslutas.

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Henrik Starfelt. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Kritik mot Socialnämnden i Hörby kommun för att nämndens handläggare inom ramen för en utredning har besökt ett barns förskola för att observera barnet utan vårdnadshavarnas samtycke

sammanfattning: Under en s.k. barnavårdsutredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen, SoL, besökte socialnämndens handläggare ett barn i barnets förskola för att observera barnet. Socialnämndens handläggare genomförde vid ett senare tillfälle även ett samtal med barnet i förskolan. Observationen och samtalet genomfördes utan vårdnadshavarnas samtycke. JO konstaterar att eftersom barn i förskolan är mycket unga kan ett besök av socialnämndens handläggare i förskolan antas väcka mindre uppmärksamhet än ett motsvarande besök i ett barns skola. Risken för ett onödigt intrång i barnets integritet är därför avsevärt mindre när det gäller kontakten med ett barn i förskolan än när det gäller barn som är äldre. Samtalet med barnet genomfördes på ett sådant sätt att det inte finns skäl för JO att kritisera socialnämnden för att samtalet genomfördes i förskolan. När socialnämndens handläggare träffar föräldrarna och barnet vid exempelvis ett hembesök kan handläggaren göra vissa iakttagelser om bl.a. föräldrarnas omsorg om barnet och barnets beteende. Iakttagelserna kan vara sådana som ska beaktas i utredningen. I vissa fall kan det även finnas skäl för socialnämndens handläggare att anordna egna observationer av barnet. En utredningsåtgärd i form av en särskilt anordnad ”observation” framstår dock enligt JO som en känslig åtgärd. Det finns en risk för att allmänhetens förtroende för socialtjänsten skadas om nämnden upplevs ”spionera” på enskilda personer. En sådan utredningsåtgärd ryms inte heller inom de regler i SoL som ger socialnämnden rätt att hämta in uppgifter eller att höra barn utan vårdnadshavarens samtycke. Om det barn som ska observeras inte är omhändertaget med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga krävs det enligt JO:s mening samtycke av vårdnadshavaren för att en anordnad observation ska kunna genomföras. JO kritiserar socialnämnden för att observationen av barnet genomfördes på det sätt som skedde.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Socialnämnden i Hörby kommuns handläggning av ett ärende som rörde hennes barnbarn BB (född 2010). Hon anförde bl.a. att socialnämndens handläggare hade samtalat med BB i flickans

text: förskola utan att vårdnadshavarna hade informerats om samtalet innan det ägde rum.

text: Utredning

text: JO lånade in socialförvaltningens journalanteckningar om BB för tiden oktober–december 2014. Av anteckningarna framgick det bl.a. att handläggarna hade besökt förskolan och ”observerat” BB.

text: JO begärde att Socialnämnden i Hörby kommun skulle yttra sig över det som AA hade framfört i sin anmälan i fråga om att handläggaren samtalade med BB utan vårdnadshavarnas samtycke. I remissen angavs att socialnämnden dessutom skulle yttra sig om lämpligheten i att handläggaren hade besökt BB:s förskola för att observera henne.

text: Socialnämndens arbetsutskott anförde i sitt yttrande bl.a. följande:

text: Utredningen har haft fokus på hur barnet har det hos fadern, vilket försvårats av de många återbud och uteblivanden som skett under utredningsperioden. Barnsamtalet har föregåtts av planering enligt nedan. (Avskrift av journalanteckning).

text: Journalanteckning daterad 141031

text: Med anledning av gällande relationer med föräldrarna befarar utredarna att de kan obstruera kontakten med flickan så att hon inte kan prata öppet och fritt. Därför kommer samtalet hållas enligt

text: 11 kap. 10 § Socialtjänstlagen

text: , tredje stycket, gällande barnavårdsutredningar som är till skydd och stöd för barnet. BBICutredning har barnet i fokus. Gällande familjekonflikt visavi delar av socialförvaltningen, försvårar att ha flickan i fokus varvid samtal med henne kommer ske under ovan nämnda paragraf. Detta för att säkerställa att flickan fritt får uttrycka sina känslor, sin historia och sina tankar utan att bli belagd med munkavle. 141106 (torsdag) hölls barnsamtalet med två barnsekreterare närvarande. En barnsekreterare hade två dagar dessförinnan varit på förskolan för att etablera en relation med barnet med lek och pyssel. Den andra barnsekreteraren hade redan träffat barnet tidigare vid hembesök. Barnet hade således kännedom om barnutredarna och såg samtalet som en lek. På söndagen hade flickan berättat för fadern att utredarna hade varit på förskolan och samtalat. Detta föranledde ett ilske utbrott från hela flickans släkt samt denna anmälan. _ _ _

text: Barnsamtalet skedde i ett rum som förskolan tillhandahöll. Rummet var barnorienterat inrett och flickan fick ritblock och kritor vid samtalet. Samtalet fördes med hjälp av så kallade Nalle-kort. Samtalet varade i cirka 15 minuter, sedan uppmärksammade utredarna att flickan blev rastlös och ville lämna rummet, vilket man gjorde. Det var flickans kontaktperson på förskolan som frågade om flickan ville prata med barnsekreterarna enskilt, vilket hon accepterade, då de tidigare lekt med henne. _ _ _

text: Bedömning

text: Enligt l kap.

text: 2 § socialtjänstlagen

text: skall, när åtgärder rör barn, särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver och enligt

text: 3 kap. 5 § andra stycket socialtjänstlagen

text: ska, när en åtgärd rör ett barn, barnets inställning så långt det är

text: möjligt klarläggas. Hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. När socialförvaltningen bedömer att ett samtal med barnet bör äga rum i en utredning och barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan, är det barnet som råder över om något samtal ska hållas. Barnets medgivande är då både en nödvändig och tillräcklig förutsättning. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behöver inhämtas och att samtalet kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja. Även i de fall där barnet inte har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma har socialförvaltningen, med stöd av

text: 11 kap. 10 § tredje stycket Socialtjänstlagen

text: , en möjlighet att vid vissa utredningar höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke. Omsorgsfulla överväganden från socialförvaltningens sida angående behovet av att samtal sker krävs i varje enskilt fall. Undertecknad gör bedömningen att socialförvaltningen/barn- och ungdomsenheten handlagt beslutet kring samtal med flickan i enlighet med gällande lagstiftning och med barnets bästa i fokus. AA kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Verksamheten inom socialtjänsten ska bygga på respekt för enskildas självbestämmanderätt och integritet, och insatser ska genomföras i samverkan med den enskilde som är berörd (1 kap. 1 § jämfört med

text: 3 kap. 5 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan ge skäl till någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 § första stycket

text: SoL).

text: Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd och stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Utredningen ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet (

text: 11 kap. 2 § första stycket

text: SoL).

text: När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information. Ett barn ska också få möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet (

text: 11 kap. 10 § första stycket

text: SoL). Vid en sådan utredning som avses i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL om ett barns behov av skydd eller stöd, får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande (

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL).

text: Bedömning

text: Samtalet med BB utan vårdnadshavarnas samtycke Ett barn som har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan råder över om något samtal ska hållas. Barnets medgivande är då en både nödvändig och tillräcklig förutsättning. Det innebär i sin tur att vårdnadshavarens samtycke till samtalet inte behöver inhämtas och att samtalet kan äga rum mot vårdnadshavarens vilja (

text: prop. 2009/10:192 s. 32

text: f.).

text: När socialnämnden vill höra ett barn som inte har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om samtalet har nämnden en möjlighet att höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke (

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL). Omsorgsfulla överväganden från socialnämndens sida om behovet av att samtal sker krävs i varje enskilt fall. Någon regel om att vårdnadshavarens inställning ska kontrolleras före samtalet finns inte. Rent allmänt gäller dock att en utredning som rör barn ska bedrivas i samråd med barnets vårdnadshavare. Utgångspunkten är alltså att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så långt det är möjligt (se t.ex. JO:s ämbetsberättelse 2012/13 s. 288).

text: Den möjlighet som socialnämnden har att höra barnet utan vårdnadshavarens samtycke med stöd av

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL motiveras av att vårdnadshavarna inte ska kunna hindra att samtal genomförs med barnet när det är sakligt motiverat. Det kan exempelvis vara nödvändigt att samtal hålls med barnet för att socialtjänsten ska få ett tillräckligt underlag för att kunna ta ställning till om nämnden behöver ingripa samt hur behovet av insatser för barnet ser ut (

text: prop. 2009/10:192 s. 16

text: Socialnämnden har i sitt yttrande redogjort för de överväganden som låg till grund för beslutet att höra BB utan vårdnadshavarnas vetskap. Med utgångspunkt från det som nämnden har anfört finns det inte skäl för mig att kritisera socialnämnden i den delen.

text: Samtalet med BB genomfördes i förskolan. Jag har i ett annat beslut från den 26 maj 2016 behandlat frågan om förutsättningar för socialnämnden att söka upp ett barn i skolan för att samtala med barnet i en utredning. Jag uttalar i det beslutet att när socialtjänsten överväger att höra ett barn i barnets skola måste intresset av att få tala med barnet ställas mot barnets behov av skydd för sin integritet. Det är därför viktigt att socialtjänsten i varje enskilt fall gör en bedömning av om socialtjänstens behov av att höra barnet i utredningen överväger risken för att barnet skadas av den uppmärksamhet som socialtjänstens besök i skolan kan medföra (JO:s ärende dnr 4225-2014).

text: Eftersom barn i förskolan är mycket unga kan ett besök av socialnämndens handläggare i förskolan antas väcka mindre uppmärksamhet än ett motsvarande besök i ett barns skola. Om besöket planeras och genomförs i samråd med förskolan kan det ordnas så att inte något annat barn lägger märket till besöket. Risken för ett onödigt intrång i barnets integritet är därför avsevärt mindre när det gäller kontakten med ett barn i förskolan än när det gäller barn som är äldre.

text: Såvitt jag kan se genomfördes samtalet med BB på ett sådant sätt att det inte finns skäl för mig att kritisera socialnämnden för att samtalet genomfördes i förskolan.

text: Besöket i förskolan för att observera BB Den 6 november 2014 besökte handläggaren tillsammans med en familjebehandlare förskolan och talade med BB. Handläggaren besökte även förskolan den 4 november. Syftet med det besöket, som varade i drygt en och en halv timme, var enligt en journalanteckning ”att skapa kontakt med BB och för att se hur hon är med andra barn”. Handläggaren iakttog BB när hon lekte med de andra barnen och under tiden barnen åt mellanmål. Handläggaren deltog även i en del av aktiviteterna och lyssnade på det som BB berättade. De observationer som socialnämndens handläggare gjorde vid tillfället dokumenterades i journalanteckningarna. Observationen av BB hade inte föregåtts av någon diskussion med eller information till BB:s föräldrar.

text: Vid en s.k. barnavårdsutredning får socialnämnden vidta ett antal olika utredningsåtgärder. Utgångspunkten är att utredningen ska bedrivas i samråd med de berörda personerna. Utredningen ska bedrivas så att inte någon i onödan utsätts för skada eller olägenhet och ska inte heller göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet. I

text: socialtjänstlagen

text: finns det inte några bestämmelser som anger i detalj hur en utredning ska genomföras. Socialstyrelsen berör frågan om observationer i sina allmänna råd Handläggning av ärenden som gäller barn och unga (

text: SOSFS 2014:6

text: [S]). Socialstyrelsen anför i den delen bl.a. följande (s. 5):

text: Hur utredningen bör genomföras

text: Uppgifter till utredningen bör hämtas in på ett strukturerat sätt med utgångspunkt i vetenskap och beprövad erfarenhet. Socialnämnden bör träffa barnet såväl med som utan vårdnadshavaren för att genom samtal och observationer bilda sig en uppfattning om barnets situation. Barnet bör ges möjlighet att uttrycka sin åsikt både genom att svara på frågor och berätta fritt. I Socialstyrelsens handbok Handläggning och dokumentation inom socialtjänsten lyfts det fram att observationer vid hembesök eller i annan miljö där den enskilde vistas kan ge värdefull information. Att iaktta samspelet mellan familjemedlemmarna uppges från Socialstyrelsens sida också vara en viktig informationskälla till utredningen (Socialstyrelsens handbok Utreda barn och unga s. 90).

text: Det ligger i sakens natur att när en utredare träffar föräldrarna och barnet vid exempelvis ett hembesök kan utredaren göra vissa iakttagelser om bl.a. föräldrarnas omsorg om barnet och barnets beteende. Vad han eller hon då iakttar kan vara sådant som ska beaktas i utredningen. När det finns skäl att göra en mer ingående observation av t.ex. samspelet mellan föräldrar och barn eller barnets beteende i vissa sammanhang kan det finnas anledning för socialnämnden att anlita särskild expertis, och det kan t.o.m. förekomma att barnet placeras för att man under en längre tid ska kunna iaktta honom eller henne. Jag vill inte utesluta att det i vissa fall kan finnas skäl för socialnämndens utredare att anordna egna observationer av barnet. En utredningsåtgärd i form av en särskilt anordnad ”observation” framstår dock

text: som en känslig åtgärd. Det finns en risk för att allmänhetens förtroende för socialtjänsten skadas om nämnden upplevs ”spionera” på enskilda personer. En sådan utredningsåtgärd ryms inte heller inom bestämmelsen i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL om socialnämndens rätt att hämta in uppgifter eller den i

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL om socialnämndens rätt att höra barn utan vårdnadshavarens samtycke. Om det barn som ska observeras inte är omhändertaget med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga krävs det enligt min mening samtycke av vårdnadshavaren för att en anordnad observation ska kunna genomföras.

text: Handläggarens observation av BB, som också fördes in i journalanteckningarna, var inte spontana iakttagelser som gjordes i samband med ett hembesök eller liknande. Det var i stället fråga om ett planerat besök i flickans förskola med det uttalade syftet att iaktta henne. Vårdnadshavarna hade inte lämnat sitt samtycke till åtgärden. Socialnämnden ska kritiseras för att observationen genomfördes på det sätt som skedde.

text: Vad som i övrigt har framkommit om handläggningen ger mig inte skäl att göra något uttalande.

text: Jag finner skäl att skicka en kopia av beslutet till Socialstyrelsen för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Integritet Sekretess

title: Initiativärende. Fråga om uppgifter som omfattas av sekretess har utbytts mellan självständiga verksamhetsgrenar inom Statens institutionsstyrelse i strid med bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

sammanfattning: Vid JO:s inspektion av Statens institutionsstyrelses LVM-hem Hornö i mars 2017 kom det fram att frågor som gällde de intagnas medicinering och hälsa diskuterades vid möten där flera personalkategorier deltog. Med anledning av iakttagelserna beslutade JO att utreda hur rutinen förhåller sig till bestämmelserna om sekretess i 8 kap. 2 § OSL. I beslutet uttalar JO att den hälso- och sjukvårdsverksamhet respektive socialtjänstverksamhet som Statens institutionsstyrelse bedriver är två olika verksamhetsgrenar som är självständiga i förhållande till varandra i den mening som avses i OSL. Sekretess gäller därför mellan de olika verksamhetsgrenarna. JO konstaterar att det då inte är tillåtet att uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden diskuteras vid exempelvis överlämningsmöten där olika personalkategorier deltar utan att bestämmelserna om sekretess har beaktats. Eftersom det finns visst utrymme för att ha olika uppfattningar om huruvida de aktuella verksamhetsgrenarna är självständiga i förhållande till varandra riktar JO inte någon kritik mot myndigheten för att uppgifter som omfattas av sekretess har utbytts i strid med bestämmelserna i OSL. Det är enligt JO i viss mån nödvändigt att information kan lämnas mellan de olika verksamhetsgrenarna för att garantera att vården som ges är trygg och säker för den enskilde. JO väcker därför frågan hos regeringen om en översyn av lagstiftningen i fråga om det för vissa situationer behövs en bestämmelse som bryter sekretessen i berörda avseenden.

text: Initiativet

text: På uppdrag av JO Stefan Holgersson genomförde Opcat-enheten vid JO den

text: 21 och 22 mars 2017 en inspektion av Statens institutionsstyrelses (SiS) LVMhem Hornö (JO:s ärende med dnr 1722-2017). Vid inspektionen kom det fram att frågor som bl.a. gällde de intagnas medicinering och hälsa diskuterades vid möten där flera personalkategorier deltog.

text: JO Stefan Holgersson beslutade att utreda saken inom ramen för ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: JO begärde att SiS skulle komma in med ett yttrande i fråga om hur institutionens rutin i det nämnda avseendet förhåller sig till bestämmelsen om sekretess i

text: 8 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Yttrandet skulle även belysa hur rutinen förhåller sig till den så kallade inre sekretess som gäller i en myndighets verksamhet.

text: I ett remissvar anförde SiS bl.a. följande:

text: SiS yttrande

text: SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet Någon skyldighet för SiS att bedriva hälso- och sjukvård finns inte men eftersom många av de personer som vårdas inom SiS har omfattande hälsoproblem har SiS tagit på sig ett ansvar att bedriva viss hälso- och sjukvård. Klienter inom LVM-vården lider av ett allvarligt och långvarigt missbruk, men har dessutom ofta omfattande hälsoproblem, både i relation till deras missbruk men även i form av samsjuklighet. Om vården ska bli framgångsrik hos SiS är det viktigt att det vidtas åtgärder avseende samsjukligheten parallellt med missbruket. Även de ungdomar som vårdas på SiS särskilda ungdomshem har ofta hälsoproblem och behöver såväl somatiska som psykiatriska hälso- och sjukvårdsinsatser. Samtliga institutioner har sjuksköterskor anställda. Vidare har institutionerna psykologer som antingen är anställda av SiS eller som arbetar som konsulter. Majoriteten av institutionerna har konsultavtal med läkare. Ett antal institutioner inom ungdomsvården har överenskommelser med lokala kliniker för barn- och ungdomspsykiatri. De flesta institutioner har också en nära samverkan med primärvårdens läkare i närområdet. Hälso- och sjukvårdspersonal finns inte fysiskt tillgänglig på institutionerna alla tider på dygnet eller alla dagar i veckan. Utgångspunkten för SiS verksamhet är en helhetssyn på de klienter och ungdomar som vårdas på SiS institutioner och syftet är att deras sociala och medicinska behov ska tillgodoses på ett sammanhållet sätt. Därför deltar såväl behandlingspersonal som hälso- och sjukvårdspersonal i klientens/ungdomens behandlingsplanering så att de insatser som ges är samordnade och bildar en helhet. SiS är vårdgivare för den hälso- och sjukvård som bedrivs på myndighetens institutioner och har därmed det övergripande ansvaret för myndighetens hälsooch sjukvårdsverksamhet. SiS är indelat i tre verksamhetsområden: SiS ungdomsvård norr, SiS ungdomsvård söder och SiS missbruksvård. Arbetet inom ett verksamhetsområde styrs av en verksamhetsdirektör som är underställd generaldirektören och chef för institutionscheferna inom verksamhetsområdet. Verksamhetsdirektörerna ansvarar för att den hälso- och sjukvårdsverksamhet som bedrivs i respektive verksamhetsområde utifrån de medicinska och geografiska förutsättningar som föreligger inom verksamhetsområdet, organiseras på ett sätt som säkerställer att verksamheten tillgodoser kraven på hög patientsäkerhet och god kvalitet av vården samt främjar kostnadseffektivitet. Det är verksamhetsdirektören som utser verksamhetschefer för den hälso- och sjukvård som bedrivs inom respektive verksamhetsområde. Institutionscheferna är tillika verksamhetschefer. Verksamhetsdirektören anger verksamhetschefens uppgifter, ger direktiv för verksamhetschefens kvalitetsarbete och säkerställer framtagandet av lokala rutiner för det systematiska kvalitetsarbetet (Flik 3 SiS Riktlinjer/Juridik Hälso- och sjukvård inom SiS). Verksamhetschefens uppgifter framgår dels av de bestämmelser som reglerar verksamheten, dels av vad som överenskommits mellan vårdgivaren och verksamhetschefen. Verksamhetschefen ansvarar för patientsäkerheten på sin institution och för den

text: löpande verksamheten vid enheten och ska se till att denna fungerar på ett tillfredsställande sätt. Till uppgifterna hör bland annat att se till att  det medicinska omhändertagandet av patienten tillgodoser kraven på hög patientsäkerhet och god vård,  samverkan och samordning med andra enheter fungerar på ett för patienten tillfredsställande sätt,  det finns de direktiv och instruktioner som verksamheten kräver, och  personalens kompetens upprätthålls.

text: Verksamhetschefen har det samlade ledningsansvaret för hälso- och sjukvårdsverksamheten, och detta kan inte överlåtas till någon annan befattningshavare (Flik 3 SiS Riktlinjer/Juridik Hälso- och sjukvård inom SiS).

text: Från Hornö inhämtat yttrande Institutionschefen vid Hornö har uppgett följande. Det möte som hänvisas till i det uppkomna ärendet är överlämning mellan arbetsskift natt och dag, måndag till fredag. Överlämningen hålls kl. 08:00 och pågår max 15 minuter, och inkluderar även riskbedömning. All personal, oavsett tjänsteroll, deltar i överlämningen i syfte att få en övergripande bild av den aktuella situationen på institutionen, utgångspunkt för dagens arbete och utefter överlämningen kunna planera sin arbetsdag. Nattsamordnaren rapporterar hur föregående kväll och natt har förflutit, måndag morgon redogörs hela helgen. Samordnaren beskriver för varje avdelning och klient om det förekommit några särskilda händelser, incidenter eller hot och våld. Man lyfter även om någon har extra tillsyn eller har skattat högt på BVC. Detta ligger sedan till grund för bedömningarna i ”Checklista vid överlämning” som är en form av riskbedömning som görs vid varje skiftbyte. Efter överlämningsmötet går varje enhet för sig till inlogg och mer ingående genomgång av hur man ska arbeta med klienterna och planering för hur

text: dagens arbete ska läggas upp.

text: Under överlämningsmötet sker inga diskussioner, utan det är informationsöverlämning i syfte att inkommande personal ska kunna ”ta över” arbetet på ett säkert sätt, både vad gäller vården av klienterna och arbetsmiljömässigt för personalen. För att klienterna ska få den vård de har rätt till på ett säkert sätt förekommer det att klienternas medicin eller hälsa nämns på överlämningen. Detta sker dock med hänsyn till sekretessen ytterst begränsat. Det som i så fall tas upp är om en klient är missnöjd med ett visst preparat eller inte ordineras ett preparat, att en klient uppvisar ett förändrat mående/beteende att det behövs särskilda vårdinsatser. Denna information är ytterst viktig för all vårdpersonal för att kunna ge rätt vård, bemötande och besked. Konsekvenserna av informationen, t.ex. behov av extrapersonal eller hämtning av vissa läkemedel, påverkar även andra personalgrupper, vilket gör informationen viktig också för dem. – – –

text: Bedömning

text: Hur förhåller sig Hornös rutin till 8 kap. 2 § O SL? Utgångspunkten för SiS verksamhet är en helhetssyn på de klienter och ungdomar som vårdas på SiS institutioner. Syftet med SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet är att klienternas/ungdomarnas sociala och medicinska behov ska tillgodoses på ett sammanhållet sätt i en integrerad verksamhet. Socialtjänstverksamheten och hälso- och sjukvårdsverksamheten utgör viktiga

text: komplement till varandra och målet är att de insatser som genomförs ska vara samordnade och bilda en helhet. En förutsättning för att SiS ska kunna ge en integrerad och patientsäker vård är att hälso- och sjukvårdspersonalen och behandlingspersonalen kan samverka kring klienten eller den unge. Under de förutsättningar som hälso- och sjukvården bedrivs på SiS, dvs. att hälso- och sjukvårdspersonalen inte finns fysiskt tillgänglig dygnet runt och alla dagar i veckan, måste behandlingspersonal t.ex. känna till om den enskilde har en sjukdom som kräver särskild tillsyn eller en särskild åtgärd. I det självmordspreventiva arbetet runt en klient eller en ungdom måste information kunna lämnas till behandlingspersonal avseende vilken bedömning som gjorts av läkare eller psykolog för att kunna utöva en säker tillsyn. Hälso- och sjukvårdspersonalen måste å sin sida t.ex. få rapport om positiva resultat från drogtester som tagits med stöd av LVU, LVM eller LSU eftersom det kan innebära en allvarlig fara att administrera läkemedel till patienter som är påverkade av alkohol eller narkotika. För att säkerställa en god och säker hälso- och sjukvård för den enskilde är det viktigt att hälso- och sjukvårdspersonalen medverkar i klientens behandlingsplanering. Hälso- och sjukvårdsverksamheten och socialtjänstverksamheten utgör olika verksamhetsgrenar i förhållande till varandra. Det gäller olika sekretessbestämmelser för de olika verksamheterna och det förs olika journaler för socialtjänstverksamheten och hälso- och sjukvårdsverksamheten. Personalen måste därför ha klart för sig vilka arbetsuppgifter som hör till respektive verksamhet. Däremot råder det inte någon organisatorisk gräns mellan de olika verksamheterna på institutionerna. Institutionschefen är även verksamhetschef och har därmed det samlade ledningsansvaret för hälso- och sjukvårdsverksamheten på institutionen. Den yttersta beslutanderätten tillkommer således en för båda verksamhetsgrenarna gemensam befattningshavare. Med utgångspunkt från bl.a. de uttalanden som KU gjorde i bet. 1979/80:37 samt OSEK:s resonemang i

text: SOU 2003:99

text: , bedömer SiS att det krav på självständighet som uppställs i

text: 8 kap. 2 §

text: OSL inte är uppfyllt. Därmed finns det inte heller någon särskild sekretessgräns mellan socialtjänstverksamheten och hälso- och sjukvårdsverksamheten. Skyddet för klienternas/ungdomarnas integritet skyddas i stället av reglerna om s.k. inre sekretess. SiS anser således att Hornös rutin för rapportering-överlämning är förenlig med bestämmelsen om sekretess i

text: 8 kap. 2 §

text: OSL.

text: Hur förhåller sig Hornös rutin i förhållande till den s.k. inre sekretessen Av Hornös yttrande framgår att all personal, oavsett tjänsteroll, deltar i den rapportering-överlämning som sker mellan arbetsskift natt och dag. Syftet är att alla som arbetar på institutionen ska planera sin arbetsdag efter kärnverksamhetens behov. Det förekommer att klienternas hälsa eller medicinering nämns under en sådan överlämning. Det sker dock med hänsyn till den inre sekretessen mycket begränsat. Informationen är ytterst viktig för den personal som deltar i vården eller behandlingen av klienten men även andra personalkategorier behöver sådana uppgifter för att kunna ge rätt bemötande. Vidare kan information behöva lämnas till personalsekreterare eftersom det kan påverka behovet av extrapersonal samt till fastighetstekniker som kan behöva hämta ut vissa läkemedel. Även om det inte finns någon sekretessgräns inom en institution så gäller den inre sekretessen vid allt informationsutbyte mellan personalen. Det innebär att personalen endast får ta del av sekretessbelagda uppgifter i den utsträckning som behövs för att personalen ska kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Den som lämnar information vid ett möte där all personal deltar måste alltid göra en bedömning av vilken information som kan och ska delges alla och vilken information som får lämnas vid ett senare tillfälle (till den personal som är direkt berörd). Hornös rutin för överlämning-rapportering kan uppfattas som att det inte finns utrymme för att göra en sådan individuell bedömning. Hornö kommer därför att förtydliga rutinen i detta avseende. SiS avser också att uppmärksamma samtliga institutionschefer (inom såväl LVM- som LVU-vården) på att de interna rutinerna för rapportering-

text: överlämning inte får vara utformade på ett sådant sätt att personalen lämnar uppgifter som omfattas av sekretess i större omfattning än vad som är nödvändigt i det enskilda fallet.

text: Avslutning

text: Som framgått av det ovan sagda är den vård som SiS bedriver mångfacetterad och innefattar flera skilda hänsyn. Dessa hänsyn måste tas kontinuerligt varje dag och för varje ungdom och klient och löpande anpassas till dennes förutsättningar att tillgodogöra sig den vård som SiS ska tillhandahålla. Som också framgått innefattar denna vård både socialtjänst och hälso- och sjukvård. På ungdomshemmen ingår även skola. SiS är huvudman för denna utbildning. För att tillgodose varje ungdoms samlade behov finns multidisciplinära team bestående av representanter för verksamheten för alla ungdomar. Dessa team gör en sammantagen bedömning av den enskildes behov av insatser. Utgångspunkten för att vården ska kunna utformas i det syfte vården ska ha är att vårdens skilda områden och hänsyn är samordnade till en helhet. Vore det på annat sätt skulle förutsättningarna för SiS möjlighet att ge integrerad vård rubbas på ett påtagligt och för den vårdbehövande negativt sätt. Den information som lämnas från vart och ett av områdena är de uppgifter som är relevanta för vårdens dagliga bedrivande. SiS vill i sammanhanget framhålla att bestämmelserna i 25 kap. 12 § och 26 kap. 9 § OSL gäller uppgiftslämnande mellan olika myndigheter vilket torde innebära att de endast är tillämpliga i förhållandet mellan SiS och andra vårdgivare respektive kommunens socialtjänst. Det är därför nödvändigt för effektivitet och patientsäkerhet att SiS verksamhet är samordnad i en integrerad organisation.

text: Rättslig reglering

text: Vård vid LVM-hem Socialnämnden ska aktivt sörja för att en missbrukare får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket. Vård inom socialtjänsten ska ges en missbrukare i samförstånd med honom eller henne enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Under vissa förutsättningar ska dock en missbrukare ges vård oberoende av eget samtycke (tvångsvård). Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM.

text: LVM-vård lämnas genom hem som är särskilt avsedda för det enligt lagen, s.k. LVM-hem. För missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn finns det LVM-hem som är anpassade för en sådan tillsyn. SiS är huvudman för LVM-hemmen.

text: Inom SiS missbruksvård bedrivs både socialtjänstverksamhet och viss hälsooch sjukvårdsverksamhet.

text: Hälso- och sjukvårdssekretess och socialtjänstsekretess Sekretess för uppgifter inom socialtjänstens område regleras i

text: 26 kap.

text: OSL. Inom SiS missbruksvård bedrivs även hälso- och sjukvårdsverksamhet. För den verksamheten gäller i stället hälso- och sjukvårdssekretess enligt

text: 25 kap.

text: OSL.

text: Sekretess gäller för en uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden inom hälso- och sjukvården om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller

text: henne lider men (

text: 25 kap. 1 §

text: OSL). Detsamma gäller för en enskilds personliga förhållanden inom socialtjänsten (

text: 26 kap. 1 §

text: OSL). Båda bestämmelserna innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att sekretesskyddet för uppgifterna är starkt.

text: Vissa sekretessbrytande bestämmelser Sekretess hindrar inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om en sådan uppgiftsskyldighet följer av en lag eller en förordning (

text: 10 kap. 28 §

text: OSL).

text: Inom hälso- och sjukvården hindrar inte sekretessen att en uppgift om en enskild eller närstående till honom eller henne lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvården till en myndighet inom socialtjänsten, om det behövs för att ge den enskilde nödvändig vård, behandling eller annat stöd om han eller hon t.ex. fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel (

text: 25 kap. 12 §

text: OSL). En motsvarande bestämmelse för uppgifter inom socialtjänsten finns i

text: 26 kap. 9 §

text: OSL.

text: En förutsättning för att de aktuella bestämmelserna ska tillämpas är att informationen behövs för att den enskilde ska få nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Syftet med bestämmelsen är att göra det möjligt för dessa myndigheter att i undantagsfall utbyta uppgifter med varandra för att kunna bistå en person trots att personens samtycke inte kunnat hämtas in. Av förarbetena framgår att möjligheten att lämna ut uppgifter ska användas med urskiljning och varsamhet (

text: prop. 1990/91:111 s. 41

text: Av

text: 10 kap. 2 §

text: OSL följer vidare att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet.

text: Sekretessgränser inom en myndighet En uppgift som omfattas av sekretess får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte något annat anges i OSL eller i en lag eller förordning som OSL hänvisar till. Sekretess gäller även mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet, när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (8 kap. 1 och 2 §§ OSL). I sådana fall gäller alltså en sekretessgräns mellan dessa verksamheter.

text: Verksamhetsgrenar som är självständiga i förhållande till varandra Om olika delar av en myndighets verksamhet tillämpar helt olika sekretessbestämmelser är det fråga om olika verksamhetsgrenar i OSL:s mening (

text: prop. 2008/09:150 s. 359

text: Kravet på att verksamhetsgrenarna ska vara självständiga i förhållande till varandra för att en sekretessgräns ska uppstå mellan grenarna infördes efter ett förslag från konstitutionsutskottet (KU 1979/80:37 s. 12 och 13) när riksdagen behandlade förslaget till

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Konstitutionsutskottet

text: anförde att frågan om när olika verksamhetsgrenar är självständiga i förhållande till varandra får avgöras med ledning av förarbetsuttalandena till bestämmelsen i

text: 2 kap. 8 § tryckfrihetsförordningen

text: (i dess lydelse före den 1 januari 2019, nuvarande

text: 2 kap. 11 § tryckfrihetsförordningen

text: ) Riksdagen beslutade i enlighet med konstitutionsutskottets förslag.

text: Av den angivna bestämmelsen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: följer att en handling som lämnas mellan två olika organ inom samma myndighetsorganisation endast blir en allmän handling hos mottagaren om organen uppträder självständiga i förhållande till varandra. I förarbetena till bestämmelsen uttalade regeringen att omständigheter som är av betydelse för att avgöra om ett organ intar en sådan självständig ställning kan vara att det självständigt förvaltar viss egendom, har viss handlingsfrihet inom en angiven ekonomisk ram eller i övrigt kan vidta vissa faktiska åtgärder självständigt och på eget ansvar (

text: prop. 1975/76:160 s. 152

text: Frågan om det finns en sekretessgräns mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet har behandlats i flera förarbeten (se bl.a.

text: prop. 2003/04:152 s. 248

text: och

text: prop. 2004/05:176 s. 56

text: och

text: prop. 2005/06:200 s. 147

text: och

text: prop. 2006/07:108 s. 45

text: och

text: samt

text: prop. 2007/08:126 s. 162

text: och

text: ). I förarbetena till OSL anförde regeringen att bedömningen av om det finns olika verksamhetsgrenar ska göras på samma sätt som tidigare och att sekretess gäller mellan verksamhetsgrenarna bara om de också är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (

text: prop. 2008/09:150 s. 359

text: och

text: Frågan har bl.a. även belysts av Offentlighets- och sekretesskommittén i betänkandet Ny sekretesslag (

text: SOU 2003:99

text: ). När det gällde de statliga myndigheterna anförde kommittén att i den mån det anges i myndighetens instruktion att det inom myndigheten ska finnas en särskild enhet för en viss verksamhet, har den verksamhet som bedrivs inom enheten i regel ansetts vara en självständig verksamhetsgren. Detsamma har gällt i den mån det i en proposition eller ett annat förarbetsuttalande har angetts att en viss verksamhet ska vara att anse som självständig inom en myndighet. Oftast torde det enligt kommittén dock vara upp till myndigheten själv att bestämma vilka avdelningar eller enheter som ska finnas och vilka uppgifter som ska handläggas inom dessa. Utan någon särskild anvisning i myndighetsinstruktionen anses sällan myndighetens organisatoriska åtgärder medföra att det uppstår självständiga verksamhetsgrenar inom myndigheten. I betänkandet förordade kommittén att de olika självständiga verksamhetsgrenar som finns inom en myndighet skulle komma till uttryck i myndighetens instruktion (se s. 260 och 282 i betänkandet).

text: Bedömning

text: Den hälso- och sjukvårdsverksamhet som SiS bedriver utgör från sekretessynpunkt en självständig verksamhetsgren i förhållande till övriga verksamheter inom SiS SiS är vårdgivare för den hälso- och sjukvård som bedrivs vid SiS LVM-hem. Institutionschefen vid LVM-hemmen är verksamhetschef för hälso- och sjukvården. Inom SiS missbruksvård utgör socialtjänstverksamheten och hälsooch sjukvårdsverksamheten olika verksamhetsgrenar i OSL:s mening, eftersom de hanterar helt olika sekretessbestämmelser. Frågan är om de också är självständiga i förhållande till varandra på så sätt att sekretess gäller mellan de olika verksamhetsgrenarna.

text: SiS har i sitt remissvar anfört att syftet med SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet är att de sociala och medicinska behov som de som vårdas inom SiS har ska tillgodoses på ett sammanhållet sätt i en integrerad verksamhet. Det finns inte någon organisatorisk gräns mellan verksamheterna eftersom institutionschefen även är verksamhetschef för hälso- och sjukvården. Den yttersta beslutanderätten tillkommer därmed en för båda verksamhetsgrenarna gemensam befattningshavare. Enligt SiS är den hälso- och sjukvårdsverksamhet och den socialtjänstverksamhet som myndigheten bedriver därmed inte självständiga i förhållande till varandra, och det finns därför inte heller någon sekretessgräns mellan verksamhetsgrenarna. Sekretess gäller därför inte mellan dessa.

text: Som framgår av Offentlighets- och sekretesskommitténs betänkande anses sällan en myndighets organisatoriska åtgärder medföra att det uppstår självständiga verksamhetsgrenar inom myndigheten, om det inte finns en särskild anvisning i instruktionen om att myndigheten ska bedriva en viss verksamhet.

text: Förordningen (2007:1132)

text: med instruktion för Statens institutionsstyrelse innehåller inte någon anvisning om att myndigheten ska bedriva hälso- och sjukvård. Det sätt på vilket SiS har organiserat sin verksamhet talar också i viss mån emot att det är fråga om självständiga verksamhetsgrenar (jfr KU 1979/80:37 s. 12 och 13).

text: Vid bedömningen av om det är fråga om självständiga verksamhetsgrenar bör ledning även hämtas i den sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 26 a §

text: LVM, och i förarbetena till den bestämmelsen. Enligt den bestämmelsen ska den som tillhör hälso- och sjukvårdspersonalen och är verksam vid ett LVM-hem under vissa förutsättningar underrätta SiS om han eller hon får kännedom om att en intagen har en sådan smittsam sjukdom som utgör en allmänfarlig sjukdom. Motsvarande bestämmelser för de särskilda ungdomshem som SiS ansvar för finns i

text: 12 a § andra stycket lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och i

text: 19 § lagen (1998:603)

text: om verkställighet av sluten ungdomsvård, LSU.

text: När de aktuella bestämmelserna infördes i LVM och LVU anförde regeringen bl.a. följande (

text: prop. 1995/96:23 s. 32

text: Enligt gällande sekretessbestämmelser kan hälso- och sjukvårdspersonal anställda eller anlitade av ett sådant hem normalt inte lämna uppgifter vidare till övrig personal om att någon av patienterna har en smittsam sjukdom. Den enskilde kan dock lämna sitt samtycke till att uppgiften lämnas ut. För andra intagnas och personalens säkerhet bör ett sådant sekretessgenombrott få ske även om den enskilde inte lämnat sitt samtycke i de fall det behövs med hänsyn till smittrisken. De som oberoende av eget samtycke blivit intagna på särskilda ungdomshem eller på LVM-hem skall naturligtvis vara garanterade att inte där utsättas för risk att smittas av allvarliga sjukdomar. Även av den anledningen är det viktigt att föreståndaren kan vidta nödvändiga åtgärder. Med hänsyn till den enskildes integritet bör uppgiftslämnandet begränsas till de fall där det är av särskild vikt att hindra smittspridning. Sekretessgenombrott bör därför kunna ske endast i de fall det är fråga om en samhällsfarlig sjukdom. Bestämmelsen om att SiS ska informeras om att en intagen har en smittsam sjukdom är alltså sekretessbrytande, och införandet byggde på uppfattningen att sekretess vid ett LVM-hem eller ett särskilt ungdomshem gäller mellan hemmens socialtjänstverksamhet och hälso- och sjukvårdsverksamhet. Innebörden av ett sådant synsätt är att verksamheterna är att anse som självständiga i förhållande till varandra.

text: Bestämmelserna utformades med förebild från en i huvudsak motsvarande bestämmelse som gäller för Kriminalvården. Numera finns bestämmelser om sådan skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonal inom Kriminalvården i

text: 18 § häktesförordningen (2010:2011)

text: och

text: 28 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: . Inom Kriminalvården betraktas kriminalvårdsverksamheten och den hälso- och sjukvårdsverksamhet som Kriminalvården bedriver som självständiga i förhållande till varandra. Sekretess gäller alltså mellan dessa olika verksamhetsgrenar (se

text: prop. 2004/05:176 s. 58

text: SiS har i sitt remissvar inte berört de angivna sekretessbrytande bestämmelserna i LVM, LVU och LSU. För egen del anser jag att det redan av det som anförts ovan om bestämmelsen i

text: 26 a §

text: LVM följer att den hälso- och sjukvård som SiS bedriver inom myndigheten från sekretessynpunkt är en självständig verksamhetsgren i förhållande till övrig verksamhet.

text: Uppgifter kan i många fall lämnas mellan verksamhetsgrenarna genom att en intagen vid t.ex. ett LVM-hem lämnar sitt samtycke till det. Om personalen inom hälso- och sjukvården bedömer att det skulle vara av värde för behandlingen av den enskilde att en uppgift om hans eller hennes hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden lämnas till den övriga personalen inom SiS bör detta diskuteras med den enskilde, och den enskilde bör tillfrågas om han eller hon samtycker till att sådana uppgifter lämnas vidare.

text: I annat fall innebär det sagda att uppgifter som omfattas av sekretess inom SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet i princip endast kan lämnas till andra

text: verksamhetsgrenar inom myndigheten efter en sedvanlig sekretessprövning eller om det finns en tillämplig sekretessbrytande bestämmelse som tillåter det. Motsvarande gäller givetvis om det är uppgifter inom SiS socialtjänstverksamhet som behöver lämnas till hälso- och sjukvårdsverksamheten.

text: I vilka fall uppgifter kan lämnas ut efter en sekretessprövning måste avgöras efter en skadeprövning i varje enskilt fall. Skaderekvisitet medger i många fall att uppgifter lämnas om uppgifterna behövs i rent vårdsyfte (

text: prop. 1978/80:2

text: Del A s. 168).

text: Bestämmelsen i

text: 26 a §

text: LVM är, som anförts ovan, ett exempel på när det enligt lag följer en uppgiftsskyldighet som under vissa förutsättningar bryter sekretessen.

text: Vad som föreskrivs i bestämmelser i OSL om uppgiftslämnande till andra myndigheter och överföring av sekretess mellan myndigheter tillämpas enligt

text: 8 kap. 2 §

text: OSL också mellan olika verksamhetsgrenar som är självständiga i förhållande till varandra inom en myndighet. Sekretessen hindrar därför t.ex. inte att en uppgift om en enskild eller en närstående till honom eller henne lämnas mellan SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet och socialtjänstverksamhet om det behövs för att ge den enskilde nödvändig vård, behandling eller annat stöd om han eller hon t.ex. fortgående missbrukar alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel (

text: 25 kap. 12 §

text: OSL). Utgångspunkten är dock att hälsooch sjukvården ska diskutera frågan om utlämnande av uppgifter med den enskilde och att hans eller hennes synpunkt ska respekteras. Undantaget från sekretessen ska användas med försiktighet (

text: prop. 1990/91:111 s. 41

text: och

text: prop. 2007/08:70 s. 135

text: och

text: ). Enligt

text: 10 kap. 2 §

text: OSL utgör sekretess inte heller något hinder mot att en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen innebär att sekretesskyddade uppgifter kan lämnas ut såväl till andra myndigheter som till en självständig verksamhetsgren inom den egna myndigheten om det är nödvändigt för att fullgöra den egna verksamheten. Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465 och 494).

text: LVM-hemmet Hornös rutin är inte förenlig med bestämmelserna i OSL Eftersom det råder sekretess mellan SiS hälso- och sjukvårdsverksamhet och socialtjänstverksamhet är det inte tillåtet att uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som rör hälso- och sjukvårdsverksamheten diskuteras vid exempelvis överlämningsmöten där olika personalkategorier deltar utan att bestämmelserna om sekretess har beaktats.

text: Eftersom det finns visst utrymme för att ha olika uppfattningar om huruvida de aktuella verksamhetsgrenarna är självständiga i förhållande till varandra vill jag inte kritisera SiS för att uppgifter som omfattas av sekretess har utbytts i strid med bestämmelserna i OSL. Med hänsyn till det som har kommit fram i remissvaret finns det inte heller anledning att utgå från annat än att det utbyte av uppgifter som skett ändå har gjorts med urskiljning och efter övervägande i det

text: enskilda fallet. Det finns därför inte heller anledning för mig att kritisera SiS på någon annan grund.

text: Jag förutsätter dock att SiS beaktar det som jag nu har anfört och överväger behovet av att vidta åtgärder.

text: Behov av en översyn av lagstiftningen I beslutet har jag redogjort för min uppfattning i frågan om huruvida SiS hälsooch sjukvårdsverksamhet respektive socialtjänstverksamhet utgör olika verksamhetsgrenar som är självständiga i förhållande till varandra. Enligt min mening gäller sekretess mellan den hälso- och sjukvårdsverksamhet och socialtjänstverksamhet som SiS bedriver om det inte finns någon sekretessbrytande bestämmelse som medger att uppgifter lämnas mellan de olika verksamhetsgrenarna. För vissa situationer finns sekretessbrytande bestämmelser i 25 kap. 12 § och 26 kap. 9 § samt 10 kap. 2 § OSL. De angivna bestämmelserna är dock avsedda att tillämpas med försiktighet och bör alltså inte användas för att regelmässigt lämna information mellan verksamhetsgrenar inom en myndighet. Det är enligt min mening i viss mån nödvändigt att information kan lämnas mellan de olika verksamhetsgrenarna för att garantera att vården som ges är trygg och säker för den enskilde. Av integritetsskäl är det givetvis angeläget att uppgifter bara lämnas i de fall där behovet av ett informationsutbyte är särskilt motiverat. Med utgångspunkten att verksamhetsgrenarna även fortsättningsvis ska anses vara självständiga i förhållande till varandra finns det dock enligt min mening anledning att göra en översyn av lagstiftningen på området för att utreda om det för vissa situationer behövs en bestämmelse som bryter sekretessen.

text: Med hänvisning till det ovanstående får jag härmed, enligt

text: 4 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för riksdagens ombudsmän, väcka frågan om en översyn av lagstiftningen i de hänseenden som berörts. Jag lämnar därför över en kopia av detta beslut till regeringen (Justitiedepartementet och Socialdepartementet).

text: Jag finner också anledning att skicka en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen och till Inspektionen för vård och omsorg för kännedom.

text: Ärendet avslutas.