nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Bevis

title: Anmälan mot två åklagare för brister vid handläggningen av resningsansökningar gällande AA

text: Bakgrund

text: Under åren 1994-2001 dömdes AA för ett flertal mord, som han hade erkänt. Han var vid denna tid föremål för rättspsykiatrisk vård p.g.a. tidigare brottslighet. BB var åklagare i samtliga mål.

text: Polisens och åklagarens agerande i samband med förundersökningarna och rättegångarna mot AA har efter anmälningar varit föremål för granskning av Justitiekanslern (beslut den 28 november 2006, dnr

text: ) och riksåklagaren (beslut den 16 februari 2009, dnr ÅM 2008/7371).

text: Justitiekanslern beslutade att inte inleda någon förundersökning eller vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet. Justitiekanslern uttalade bl.a. att det inte fanns anledning att anta att åklagaren hade brutit mot objektivitetsprincipen eller att det hade begåtts några andra allvarliga felaktigheter från åklagarens eller polisens sida. Det fanns enligt Justitiekanslern inte anledning att anta att de brister som må ha funnits i någon eller några av förundersökningarna hade inneburit att domstolarna vilseletts.

text: Inte heller riksåklagaren inledde någon förundersökning, och inte heller något tillsynsärende. I den del ärendet hos riksåklagaren rörde begäran att Åklagarmyndigheten skulle granska handläggningen av förundersökningarna och rättegångarna mot AA och ta ställning till om det som kommit fram skulle ge anledning att initiera ett resningsförfarande, överlämnades ärendet för handläggning till Riksenheten för polismål.

text: Efter att AA tagit tillbaka samtliga sina erkännanden, ansökte han om resning i flera av målen. Nedan redogörs för de mål som är i fråga i förevarande ärende.

text: CC och DD

text: Falu tingsrätts dom (mål nr B 1548-99)

text: Den 22 juni 2000 dömdes AA för mord på CC och DD i Norge år 1981 respektive 1985. Det fanns ingen teknisk bevisning som band honom till brotten. Utredningen hade inriktats på att ställa hans uppgifter mot kontrollerbara fakta. Enligt

text: tingsrätten fanns det ingenting i de objektiva fynd som redovisats i utredningen som på någon enda punkt stred mot innehållet i AA:s berättelse. Berättelsen bedömdes inte vara orimlig. Ett flertal omständigheter gicks igenom. Tingsrätten gjorde därefter en samlad bedömning av vad som förekommit och fann att AA:s erkännande fick stöd i utredningen i sådan grad att det var ställt utom rimligt tvivel att han begått de gärningar som åklagaren påstått.

text: Resningsansökan

text: I april 2011 ansökte AA om resning i målet. Resningsansökan var omfattande. AA hade tagit tillbaka sina tidigare erkännanden och förnekade numera morden. Nya omständigheter och bevis åberopades till styrkande av att de tidigare erkännandena var falska och att AA inte kunde ha utfört morden. Ett flertal förhållanden lyftes fram för att visa varför resning skulle beviljas.

text: Åklagarens yttrande över resningsansökan

text: Tf. chefsåklagaren EE, Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, yttrade sig över AA:s resningsansökan. Vissa avsnitt i yttrandet var skrivna av överåklagaren FF, även han vid Riksenheten för polismål. Yttrandet var omfattande. Domen från Falu tingsrätt behandlades i ett särskilt avsnitt där bl.a. omständigheter som hade förts fram i resningsansökan kommenterades. Det framgick att förhör hade hållits med AA m.fl. EE anförde avslutningsvis följande.

text: Det föreligger således enligt min bedömning i och med ovan redovisade punkter sådana nya omständigheter och bevis som inte förebringats tidigare och som aktuell lagstiftning kräver, och vars förebringande inför tingsrätten sannolikt skulle medfört att AA frikänts från ansvar för brotten, samt det finns även därutöver med hänsyn till de nytillkommande omständigheterna och vad i övrigt framförts synnerliga skäl att pröva om AA förövat de brott för vilka han dömts. EE:s inställning till resningsansökan var att hovrätten borde bevilja resning till förmån för AA.

text: Tillsammans med yttrandet gavs en skrivelse in till hovrätten. Skrivelsen hade kriminalinspektören GG, som varit förhörsledare i den ursprungliga utredningen, på eget initiativ sammanställt. I skrivelsen bemötte GG påståendena i resningsansökan och lyfte fram felaktigheter m.m.

text: Svea hovrätts prövning av resningsansökan (mål nr Ö 3085-11)

text: Genom beslut den 5 april 2012 beviljade Svea hovrätt den sökta resningen och förordnade att målet i dess helhet skulle tas upp på nytt av Falu tingsrätt. Hovrätten gick igenom ett flertal omständigheter och gjorde därefter följande sammanfattande bedömning gällande ansvarsdelen.

text: Vad som framkommit ovan medför sammanfattningsvis att tillförlitligheten av AA:s uppgifter och då särskilt beträffande de centrala delarna av händelse-förloppet kan ifrågasättas. Med beaktande av det bevisläge som förelåg kan det ifrågasättas om det skulle ha förelegat tillräcklig bevisning för att fälla AA till ansvar för brotten, om vad som framkommit i resningsärendet hade varit känt för tingsrätten. Med hänsyn också till att de brott AA dömts för är mycket allvarliga får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om ansvar för brotten. Resning bör därför beviljas i ansvarsdelen.

text: HH

text: Hedemora tingsrätts dom (mål nr B 100/97)

text: Den 2 juni 1998 dömdes AA för mord på HH som försvann i Norge år 1988. Erkännandet var det enda beviset i målet som direkt talade för att HH skulle ha utsatts för den av åklagaren beskrivna gärningen och för att AA skulle vara gärningsmannen. Tingsrätten fann sammanfattningsvis att AA:s erkännande vann stöd av övrig utredning i sådan grad att det var ställt utom rimligt tvivel att han begått gärningen.

text: Resningsansökan

text: I april 2010 ansökte AA om resning i målet. Resningsansökan var omfattande. AA hade tagit tillbaka sitt tidigare erkännande och förnekade mordet. Nya omständigheter och bevis åberopades till styrkande av att det tidigare erkännandet inte var tillförlitligt. Ett flertal förhållanden lyftes fram för att visa varför resning skulle beviljas.

text: Överåklagaren FF, Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, yttrade sig över AA:s resningsansökan. Förundersökningen i målet hade återupptagits för att verkställa viss kompletterande utredning. I yttrandet bemöttes de grunder som hade åberopats för resning. I yttrandet hänvisades även till en skrivelse där kriminalinspektören GG bemötte uppgifterna i resnings-ansökan. Skrivelsen bifogades yttrandet till hovrätten. I flera avseenden anförde FF att det som hade framförts i resningsansökan enligt hans mening inte utgjorde skäl för resning. Samtidigt förde han även fram ett antal omständigheter där tveksamheter förelåg. Enligt FF:s bedömning var omständigheterna i målet sådana att de var ägnade att kasta tvivel över skuldfrågan. Mot den bakgrunden motsatte han sig inte att ansvarsfrågan i målet prövades på nytt.

text: Svea hovrätts prövning av resningsansökan (mål nr Ö 3293-10)

text: Genom beslut den 24 september 2010 beviljade Svea hovrätt den sökta resningen och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av Falu tingsrätt. I hovrättens skäl fördes ett flertal omständigheter fram. Hovrätten uttalade därefter följande.

text: Enligt hovrättens mening är ovan berörda omständigheter sedda i ljuset av det bevisläge som förelåg i målet ägnade att väcka tvivel om AA:s skuld till det brott som han dömts för. Med hänsyn också till att AA dömts för ett mycket allvarligt brott får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om ansvar för brottet. JJ

text: Sundsvalls tingsrätts dom (mål nr B 187-93)

text: Den 21 juni 2001 dömdes AA för mord på JJ, som försvann i Sundsvall år 1980. AA hade erkänt gärningen. Det fanns inte någon teknisk bevisning som band AA till Sundsvall vid tiden för brottet och det fanns inte heller någon utredning som fastställde vad som hänt med JJ. Ett flertal omständigheter gicks igenom. Tingsrätten gjorde en samlad bedömning av vad som förekommit i målet och fann att AA:s erkännande vann stöd i den utredning som förebragts i målet i sådan mån

text: att det var ställt utom varje rimligt tvivel att han begått den gärning åklagaren påstått.

text: Resningsansökan

text: I september 2011 ansökte AA om resning i målet. Resningsansökan var omfattande. AA hade tagit tillbaka sitt tidigare erkännande och förnekade numera mordet. Nya omständigheter och bevis åberopades till styrkande av att det ursprungliga erkännandet var falskt och att AA inte kunde ha utfört mordet. Ett flertal förhållanden lyftes fram för att visa varför resning skulle beviljas.

text: Överåklagaren FF, Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, yttrade sig över AA:s resningsansökan. Yttrandet var omfattande. Domen från Sundsvalls tingsrätt behandlades i ett särskilt avsnitt. För att kunna hålla kompletterande förhör hade förundersökningen i målet återupptagits. Omständigheter som hade förts fram i resningsansökan kommenterades. I flera avseenden anförde FF att det som framförts i resningsansökan enligt hans mening inte utgjorde skäl för resning. Samtidigt förde han även fram ett antal omständigheter där tveksamheter förelåg. FF anförde avslutningsvis följande. Sammantaget är det min uppfattning att en genomgång av utredningsmaterialet och de omständigheter jag anfört ovan, sedda i ljuset av bevisläget i målet, reser sådana tvivel i skuldfrågan att det enligt min mening föreligger synnerliga skäl att på nytt pröva ansvarsfrågan i målet. Hovrättens för Nedre Norrland prövning av resningsansökan (mål nr Ö 889-11) Genom beslut den 18 januari 2012 beviljade Hovrätten för Nedre Norrland den sökta resningen och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av Sundsvalls tingsrätt. I hovrättens skäl behandlades ett flertal omständigheter. Hovrätten uttalade därefter följande. Hovrätten har i resningsärendet ingen möjlighet att göra en bedömning av trovärdigheten och tillförlitligheten av de vid tingsrätten hörda vittnena och deras då muntligen lämnade uppgifter. De berörda omständigheterna sammantaget med det bevisläge som förelåg i målet vid tingsrätten väcker emellertid tvivel om AA:s skuld till det mycket allvarliga brott som han dömts för. Med hänsyn härtill får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om hans ansvar för brottet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot överåklagaren FF för att denne skulle ha åsidosatt sina åligganden i de tre nämnda resningsmålen, och mot tf. chefsåklagaren EE för att denne – jämte FF – skulle ha åsidosatt sina åligganden i Svea hovrätts mål nr Ö 3085-11 gällande resning. Till stöd för sina klagomål gav BB in ett omfattande material.

text: BB anförde i huvudsak följande.

text: Svea hovrätts mål nr Ö 3085-11 (CC och DD) FF och EE har brustit i sina skyldigheter genom att inte förhålla sig kritiskt till de påståenden om fakta och omständigheter som åberopas i resningsansökan, inte beakta den information som funnits tillgänglig om oriktiga och vilseledande

text: uppgifter i resningsansökan, underlåta att vidta de utrednings-åtgärder som borde ha varit självklara mot bakgrund av AA:s återtagna erkännanden och påståendena i resningsansökan och genom att underlåta att påpeka avgörande fakta och omständigheter som ger stöd åt den fällande domen.

text: FF och EE har, i stället för att framhålla de faktorer som talar starkt för tingsrättens uppfattning att det finns betydande bevisvärde i det som AA kunnat prestera i dessa avseenden, systematiskt ägnat sig åt att nedvärdera betydelsen av det som tingsrätten fäst särskild vikt vid. De har varit anmärkningsvärt passiva när det gäller att anlägga åklagarsynpunkter på resningsansökan och okritiskt anslutit sig till den bild av utredningen som AA:s försvarare argumenterat för. Deras inriktning har varit att ifrågasätta tingsrättens prövning och inte att framhålla de omständigheter som ger stöd åt att tingsrätten gjort en korrekt bevisvärdering på tillräckligt underlag. Deras handläggning av ärendet och argumenteringen till stöd för AA avviker helt från det förhållningssätt som förutsätts i rättssystemet och som normalt tillämpas av åklagare som handlägger resningsärenden. Det är inte lätt att förstå varför de hanterat resningsfrågan på detta sätt. Det är dock näraliggande att misstänka att den massiva mediakampanjen har skapat en bild av utredningarna som FF och EE haft svårt att frigöra sig från. Svea hovrätts mål nr Ö 3293-10 (HH) FF har inte skaffat sig den kunskap om utredningsmaterialet som är en förutsättning för ett korrekt åklagararbete. Han presenterar vidare resningsskäl som inte håller måttet om man ser till vad som normalt krävs av substans och bevisvärde för en förnyad prövning av ansvarsfrågan. Kritiken mot handläggningen är densamma som den som framförts gällande mål nr Ö 3085-11 ovan.

text: Hovrättens för Nedre Norrlands mål nr Ö 889-11 (JJ) De allmänna synpunkterna på betydelsen av ett noggrant åklagararbete är desamma som gällande mål nr Ö 3085-11. FF har, på samma sätt som i tidigare resningsmål rörande AA, grundat sitt ställningstagande i resningsfrågan på ofullständig kunskap om vad som förekommit under förundersökningen och under huvudförhandlingen och har i sitt yttrande till hovrätten lämnat sakuppgifter som är felaktiga, vilseledande eller ofullständiga. Han har underlåtit att kontakta utredarna för att försäkra sig om ett sakligt hållbart underlag för bedömning av resningsfrågan. Han har vidare underlåtit att avkräva AA besked i olika väsentliga frågor. Ericsson har som åklagare och motpart till AA brustit i objektivitet genom ett selektivt urval av omständigheter till stöd för resning och med ett obefogat förringande av den stödbevisning som varit avgörande för tingsrättens fällande dom.

text: Bedömning

text: AA har dömts för mord i flera fall där resning senare beviljats. Anmälaren var förundersökningsledare och åklagare i de ordinarie rättsprocesserna. Han har nu framställt klagomål mot två åklagare som varit delaktiga i handläggningen av resningsärendena. Anmälaren är som framgått starkt kritisk till deras insatser. Han har bl.a. anfört att de systematiskt ägnat sig åt att nedvärdera tidigare framlagd bevisning och antytt att de låtit sig påverkas av medieuppgifter.

text: Att det som efter ingående rättsliga processer befunnits ställt bortom rimligt tvivel senare, på det sätt som skett i detta fall, bedöms helt annorlunda, reser grundläggande frågor om tillförlitligheten i den brottsutredande processen som helhet. En mer allmän utvärdering av de rättsliga förfarandena gentemot AA ter sig mot den bakgrunden angelägen. Vad anmälaren här vänt sig mot begränsar sig emellertid till åklagarhandläggningen av resningsärendena. I det hänseendet kan jag inte, bl.a. med tanke på de ganska vida bedömningsramar som måste gälla i sammanhanget, ansluta mig till den kritik som anmälaren framfört.

text: Vid ställningstagandet till om anmälan bör tas upp till mer ingående utredning hos JO beaktar jag vidare att den för JO centrala uppgiften är att övervaka att enskildas grundläggande fri- och rättigheter respekteras i den offentliga verksamheten. Denna anmälan gäller i grunden hur brottsutredande myndigheter ska förhålla sig när en enskild som anser sig oskyldigt dömd söker rättelse. De ska då självfallet iaktta opartiskhet och saklighet. Huruvida de inom den ramen tenderar att se alltför positivt på den enskildes begäran om ny prövning är något som det är mindre angeläget för JO att granska. Det är en sak för Åklagarmyndigheten respektive den berörda polismyndigheten att övervaka och utvärdera. Jag vill i det sammanhanget understryka att det är domstol som beslutar om resning. Det är således rätten, inte åklagaren, som är ansvarig för att det beslut som fattas är rättsenligt.

text: Anmälan föranleder mot denna bakgrund inte några ytterligare utredningsåtgärder från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Dokumentation Förundersökning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, internationella åklagarkammaren i Stockholm, för handläggningen av beslag m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i anmälan till JO kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, City polismästardistrikt, för handläggningen av beslag. Hon anförde i huvudsak följande. Hon hade inte fått tillbaka vissa föremål, t.ex. värdesaker och mobiltelefoner, som tagits i beslag från henne. Vid kontakt med polisen hade hon fått besked om att det inte fanns något gods som tillhörde henne. Hon hade också försökt kontakta inspektören BB utan framgång. Hon, som var frihetsberövad, hade inte heller fått hjälp av polisen att hämta sina tillhörigheter i bostaden. Slutligen ville hon veta om hon hade rätt att kräva ersättning.

type: stycke

text: Utredning

text: Från polismyndigheten infordrades handlingar, varvid bl.a. framgick följande. I samband med en brottsutredning mot AA m.fl. angående grovt koppleri m.m. togs under maj 2005 ett stort antal föremål i beslag. Merparten av beslagen hävdes av åklagare under 2005. Handläggare vid Citypolisens beslagsliggare skickade i maj 2006 en förfrågning till inspektören BB om vad som hade hänt med vissa av beslagen eftersom dessa fortfarande var oredovisade.

text: Den 29 september 2006 inhämtades muntliga upplysningar från BB, varvid bl.a. framkom följande. Alla föremål, beträffande vilka beslagsbesluten hävts och beslut fattats om att de skulle återlämnas, var utlämnade. På grund av hög arbetsbelastning hade han ännu inte lämnat en fullständig redovisning av beslagshanteringen till beslagsliggaren. Han skulle omgående ta tag i detta. – Senare samma dag upplyste BB skriftligen till JO bl.a. följande. En del av det från beslagsliggaren efterfrågade godset hade påträffats i en flyttkartong i utredningslokalerna. Han hade lämnat en del av godset till godsförvaringen och annat hade förstörts/förverkats på roteln. Anledningen till att en del gods förvarats på tjänsterummen var att det ibland hade kommit till användning i samband med förhör. Godshanteringen i det aktuella ärendet var ovanligt rörig. AA var häktad och belagd med restriktioner. Det var därför omöjligt att ta med henne till lägenheten. Hon hade för övrigt inte heller kontaktat honom.

text: Aktuella beslagsprotokoll infordrades därefter från polismyndigheten (godsroteln vid City polismästardistrikt) varvid konstaterades att, under oktober månad 2006, visst tidigare beslagtaget gods hade skickats iväg med post och annat hade förstörts. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av beslagen i följande beslagsprotokoll: 0201-05-3129, 0201-05- 3133, 0221-05-3137, 0221-05-3138, 0201-05-3139, 0221-05-3141, 0221-05-3185, 0221-05-3188, 0221-05-3259, 0221-05-3781 och 0221-05-3784. Polismyndigheten (bitr. länspolismästaren CC) inkom med ett remissvar, till vilket var fogat bl.a. ett yttrande från polismästaren DD (City polismästardistrikt) samt en promemoria upprättad av kriminalinspektören EE och en redogörelse för beslagshanteringen, upprättad av utredningsassistenten FF (de två sistnämnda dokumenten här utelämnade).

text: DD: En första genomgång tydde på att många av de saker som var tagna i beslag hade försvunnit på okänt sätt. Vid fortsatta efterforskningar påträffades dock det mesta inne på utredningsmannens tjänsterum och skickades till AA den 10 oktober 2006. Det har emellertid inte gått att bringa klarhet i vad som hänt med vissa hävda beslag. Sannolikt har detta gods sammanblandats med andra saker som skickats till AA den 10 oktober 2006. Vid kontakt med den anstalt dit föremålen skickades kunde dock inte bekräftas att även dessa föremål kommit dit. Vidare saknas uppgift om vad som hänt med åtta av nio i beslag tagna nycklar (beslagsprotokoll 0221-05- 3781, p. 2); beslaget av den nionde nyckeln har hävts och nyckeln lämnats ut. – I ärendet förekom ett onormalt stort antal föremål i beslag och godset förvarades på olika ställen med bristande samordning, vilket ledde till att utredaren inte hade erforderlig överblick över beslagen. Rutinerna för beslagshanteringen i större ärenden är under översyn.

text: Polismyndigheten framhöll inledningsvis att utredningsarbetet i ärendet hade varit mycket omfattande med sammanlagt ett sextiotal poliser inblandade och ett onormalt stort antal föremål i beslag. Den beslagtagna egendomen hade vidare till stora delar varit sådan att den inte med lätthet gick att dokumentera eller förvara på ett överskådligt sätt. Beträffande de ovan nämnda åtta nycklarna upplystes att nycklarna fanns kvar vid gods- och registerroteln och att det inte funnits något beslut över vad som skulle ske med dem. Berörd åklagare kontaktades den 18 januari 2007 varefter en kopia av ett hävningsbeslut, daterat den 9 november 2005, översändes till polismyndigheten.

text: Polismyndigheten gjorde, efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen, följande bedömning. Polismyndigheten redovisar nedan sin bedömning med att inledningsvis redogöra för vad som framkommit rörande AA:s anmälan till JO. Därefter följer en genomgång av vissa omständigheter i den aktuella beslagshanteringen, vid vilka myndigheten kunnat konstatera brister och/eller oklarheter.

text: AA:s anmälan

text: Polismyndigheten i Stockholms län kan inledningsvis konstatera att de föremål som AA den 11 september 2006 omtalat i sin anmälan till JO, beslagsprotokoll 0221-05-

text: 3129, skickats till henne den 10 oktober 2006 med undantag för ett pass (p. 2) som förverkats och pengar (p. 4-5) som omvandlats till förvar. Polismyndigheten konstaterar att egendomen som hävdes redan den 21 oktober 2005 borde ha återställts till AA tidigare än vad som skett och beklagar dröjsmålet. Mot bakgrund av att rutinerna setts över och att en civilanställd nu ansvarar för beslagshanteringen för aktuella ärendetyper är det polismyndighetens bedömning att handläggningen av beslagen kommer att ske på ett mer rättssäkert sätt framöver. Angående AA:s uppgifter om att hon inte lyckats komma i kontakt med utredningsmannen, får polismyndigheten hänvisa till vad denne anfört i sin skrivelse till JO daterad den 29 september 2006, nämligen att han inte blivit kontaktad.

text: Dokumentationen

text: Polismyndigheten kan notera att det beslagtagna godset inte till alla delar beskrivits med önskvärd noggrannhet i beslagsprotokollen. Som exempel kan nämnas p. 6 (mobiltelefon) i beslagsprotokoll 0221-05-3129, p. 7 (nycklar) i 0221-05-3137 och p. 1 (dator) i 0221-05-3138. Avseende beslagen i protokoll 0221-05-3133 saknas dokumentation (reversal) om vad som hänt med det hävda godset. Det har inte gått att klarlägga att godset verkligen skickats till AA, även om polismyndigheten finner det sannolikt. Under rådande omständigheter kan polismyndigheten endast beklaga denna dokumentationsbrist.

text: Förvaringen

text: Det beslagtagna godset har till vissa delar förvarats på andra platser än vid den ordinarie godsförvaringen. Av utredningsmannens redogörelse framgår att beslag hanterats av ett stort antal poliser under utredningen och att det varit mycket svårt att överblicka beslagshanteringen. I sammanhanget bör särskilt påpekas godsets art och mängd. Det har inte gått att i detalj klargöra av vilken anledning gods förvarats utanför ordinarie godsförråd, men en anledning har varit att föremål har behövt förevisas i samband med förhör. Under alla omständigheter är det sannolikt bristen på samordning i förvaringshänseende som lett till att hävt gods inte kommit att lämnas ut med erforderlig skyndsamhet. Att det gods som skickades till AA den 10 oktober 2006 varit hävt sedan i princip ett år tillbaka är naturligtvis anmärkningsvärt. Polismyndigheten beklagar detta. Med hänvisning till vad City polismästardistrikt anfört gällande översyn av rutiner och hur dagens verksamhet fungerar, är det polismyndighetens uppfattning att risken för en upprepning minimerats. Gällande de åtta nycklarna upptagna i beslagsprotokoll 0221-05-3781, p. 2, har åklagarens hävningsbeslut inte inkommit till polismyndigheten förrän den 18 januari 2007, trots att beslutet är daterat den 9 november 2005. Den utdragna förvaringstiden av nycklarna kan därför inte läggas polismyndigheten till last.

text: Förstört gods

text: Av sammanställningen framgår att vissa beslagspunkter i protokollen 0221-05-3141 och 0221-05-3188 förstörts sedan beslagen hävts. På godsreversalerna finns anteckningar om att utredningsmannen förklarat att godset skulle slängas, i det senare fallet med tillägget att godset var herrelöst. Det gods som förstörts är kondomer, tomma kondomförpackningar, glidmedel, visitkort, kvitton, diverse papper och två lösa nycklar. Vid samtal med utredningsmannen har denne förklarat att samtliga personer i utredningen som skulle kunna tänkas vilja göra anspråk på godset tillfrågades om de vill kännas vid godset innan det förstördes. Eftersom ingen velat ha det har det förstörts. Polismyndigheten kan konstatera att det som huvudregel för hävt beslag gäller att godset ska återställas till den från vilken beslaget skedde. Om den till vilken godset ska återställas uttrycker önskemål om eller samtycker till att det förfars på annat sätt med egendomen, bör emellertid ett sådant förfarande i normalfallet istället godtas och får då snarast ses som en serviceåtgärd från polisens sida (

text: SOU 1995:47, s. 488

text: JO 1974 s. 124). Polismyndigheten anser att omständigheterna i det aktuella ärendet varit sådana att City polismästardistrikt får anses haft fog för sin bedömning att låta förstöra föremålen sedan de funnits herrelösa. Det bör emellertid påpekas att en dokumentation över avståendet av anspråk hade varit önskvärd.

text: Egendom utlämnad till annan

text: Vissa av beslagspunkterna i protokollen 0221-05-3133, 0221-05-3137, 0221-05- 3138, 0221-05-3141 och 0221-05-3781 har, sedan beslaget hävts, lämnats ut till annan person än den från vilket beslaget gjorts. Angående de tre först nämnda protokollen har utredningsmannen förklarat att beslagen kom att dokumenteras på ett sådant sätt att samtliga föremål var tagna från AA, trots att flera kvinnor var boende på adressen och, eller i vart fall, förvarade egendom där. Sedan beslagen hävts lät man kvinnorna var för sig gå igenom egendomen och ange vad som tillhörde dem. Det uppstod aldrig några tveksamheter om vad som skulle lämnas ut till vem eftersom ingen hade någon invändning mot uppdelningen. Samma förfarande tillämpades rörande utlämnandet av egendomen i de två övriga protokollen. JO har i ett avgörande från 1974 uttalat att det vid utlämnande av egendom till annan än den enligt huvudregeln berättigade, måste på ett betryggande sätt kunna styrkas att utlämnandet sker med den berättigades vilja (JO 1974 s. 124). Polismyndigheten finner därför att även förfarandet kring utlämnandet av aktuella beslag bort dokumenteras.

text: Avslutande synpunkter

text: Polismyndigheten finner vid en samlad bedömning att den kritik som kan riktas mot myndigheten hänger samman med den bristande samordning som rått i aktuell beslagshantering. En bidragande orsak till brister i dokumentation och förvaringssätt är sannolikt också den mängd och typ av föremål som varit föremål för beslag. Trots de beskrivna bristerna kan polismyndigheten konstatera att en heltäckande redogörelse över beslagshanteringen kunnat upprättas och att hävt beslag utlämnats (med reservation för åtta nycklar i protokoll 0221-05-3781 p. 2). Avslutningsvis vill polismyndigheten framhålla att dagens beslagshantering för aktuella ärendetyper sker på ett betydligt mer rättssäkert sätt. Det är polismyndighetens uppfattning att de förbättringsåtgärder som skett är tillräckliga för att förhindra en liknande hantering framöver.

text: Vid JO:s granskning av handlingarna uppmärksammades också att ett beslagsprotokoll (0221-05-3781, dvs. det med nycklarna) förekom i flera icke likalydande exemplar. Exemplaren var märkta i ena hörnet som Ex 1, Ex 2 och Ex 3. Ex 3 förekom i två inte helt identiska kopior. På Ex 1 och 2 var antecknat att punkten 1 (en mobiltelefon) hade hävts den 7 juli 2005 av kammaråklagaren GG men enligt de två kopiorna av Ex 3 hade kammaråklagaren HH fattat detta beslut den 25 augusti 2005. Vidare hade enligt Ex 1 del av punkten 2 (en av de nio nycklarna) hävts av HH den 25 maj 2005 medan hon enligt övriga exemplar hade fattat det beslutet den 25 augusti 2005. På den ena kopian av Ex 3 fanns inget beslut antecknat beträffande de övriga åtta nycklarna i punkten 2 men på den andra kopian fanns ett beslut om att detta beslag var hävt men det var något oklart vilken dag så hade skett. Övriga exemplar saknade anteckningar om de åtta nycklarna.

text: Från internationella åklagarkammaren i Stockholm infordrades ett diarieblad i ärendet 109-288-05-25. Såvitt framgick av detta hade HH fattat beslutet att häva beslaget av de resterande åtta nycklarna den 9 november 2005 men åtgärden synes inte ha registrerats i diariet förrän någon gång mellan den 1 september 2006 och den 18 januari 2007.

text: Eftersom det således fanns vissa oklarheter rörande när beslutet att häva beslaget av de åtta nycklarna fattades remitterades ärendet till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över när åklagaren hade fattat det aktuella beslutet samt hur det hade dokumenterats och diarieförts.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren JJ) kom in med ett remissvar i vilket han hänvisade till – och även instämde i – ett bifogat yttrande från chefsåklagaren KK, internationella åklagarkammaren i Stockholm. Vidare hade bifogats ett yttrande från den handläggande åklagaren, HH.

text: HH uppgav i frågan följande.

text: Jag har inget minne av det aktuella beslutet avseende 0221-05-3781 p. 2 men kan generellt konstatera att i de fall jag har missat att åtgärda beslag, dagtecknar jag alltid besluten med korrekt datum. Jag kan nämna att jag i detta mål åtgärdat beslagsnummer 0221-05-3137 p. 2 och p. 18 först den 20 april 2006 trots att detta rätteligen skulle ha skett senast i samband med åtals väckande den 21 november 2005. I ett så stort mål med så många beslagspunkter är det dessvärre lätt hänt att förbise att det saknas beslut rörande någon punkt. Jag kan inte finna någon annan förklaring än att jag efter det att beslaget rörande p. 4 expedierats har upptäckt att en del av p. 2 kvarstått och då fattat beslut om hävning och glömt att på nytt lägga ut protokollet till sekreteraren. Troligen har polisen efterlyst beslutet rörande resten av p. 2 i januari 2007 och beslagsprotokollet faxades då på nytt.

text: KK uppgav bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Den 9 november 2005 har p. 4 hävts och polisen har underrättats. Det har antecknats särskilt ”allt åtgärdat”. Samma dag har resten av p. 2 (8 nycklar) hävts. Besluten är fattade av Kå HH. Den 21 november 2005 har åtal väckts. Besluten rörande de aktuella beslagen har till synes fattats i laga ordning. Det har inte varit möjligt att utröna om beslutet har expedierats eller inte även om så troligen har skett. Polisen har i vart fall uppenbarligen inte mottagit beslutet. Av HH:s yttrande kan det inte uteslutas att hon av förbiseende inte bett sekreteraren expediera beslutet angående p. 2 trots att beslutet angående p. 4 expedierades och en särskild notering gjordes att allt var åtgärdat. Polisen har senare efterlyst beslutet och protokollet med beslutet har då expedierats igen den 18 januari 2007. – – –

text: Bedömning

text: Såsom polismyndigheten har angett har det beslagtagna godset inte till alla delar hanterats och dokumenterats på ett korrekt sätt. Målet har emellertid varit stort och komplicerat. Det kan noteras att beslagen i målet har varit mycket omfattande, svårdokumenterade och att ett stort antal poliser har hanterat beslagen. Besluten rörande aktuellt beslag (de åtta nycklarna; JO:s anm.) har fattats i enlighet med gällande rätt av handläggande åklagaren. Angående underrättelsen till polisen kan det vara så att beslutet, av förbiseende, inte har expedierats i samband med att det diariefördes eller så har inte expedieringen dokumenterats på ett tillfredställande sätt vilket självklart är beklagligt. Någon allvarlig slutlig rättsförlust för enskild synes dock inte ha uppstått.

text: Ärendet återremitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att beslagsprotokollet 0221-05-3781 förekom i fyra icke likalydande exemplar.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice riksåklagaren LL) kom in med ett remissvar till vilket nya yttranden av KK och HH hade fogats.

text: HH uppgav bl.a. att beslutet av GG den 7 juli 2005 att häva beslagspunkten 1 fattades under hennes semester. Eftersom beslutet inte var dokumenterat på åklagarens exemplar utgick hon senare från att beslaget kvarstod när hon den 25 augusti 2005 beslutade att häva punkten. På de två kopiorna av åklagarens ex (Ex 3) har hon gjort samtliga anteckningar, inklusive anteckningen ”p 2 övr nycklar häves”. Den 9 november 2005 fattade hon beslut om punkten 4, vilket expedierades till polisen, och därefter fattade hon ett beslut om hävande av resterande nycklar, dock utan att något datum angavs.

text: KK uppgav bl.a. följande.

text: Beslagsprotokoll upprättas i fyra exemplar. Det som skiljer dem åt från början är att de är numrerade med angivande av till vad respektive exemplar skall användas. (Ex 1 är till beslagsliggare, ex 2 är till förundersökningsprotokoll, ex 3 är åklagarens, ex 4 är reservexemplar.) Detta innebär att anteckningar förs i samma beslagsnummer men på olika handlingar vid olika myndigheter. När åklagaren fattar beslut i frågor om beslag skickas en kopia av beslagsprotokollet till beslagsliggaren. Därför kan ibland flera kopior av åklagarens exemplar förekomma hos polisen. När underrättelse av beslut skett muntligen till polisen, antecknas ibland besluten av polisen. Då ska åklagaren skriftligen dokumentera beslutet. Av materialet kan utläsas att ett beslut av kå GG fattats den 7 juli 2005, vilket inte skriftligen har dokumenterats hos åklagaren däremot hos beslagsliggaren. Kå HH har därefter hävt samma punkt den 25 augusti 2005. Man kan vidare utläsa att resterande del av beslagspunkten 2 (de resterande åtta nycklarna; JO:s anm.) hävts av kå HH utan att beslutet har daterats. Av diariet och stämpel på kopia av åklagarens exemplar, kan utläsas att detta torde ha skett den 18 januari 2007.

text: LL anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: – – – I utskrift den 13 februari 2007 av diariet står antecknat att beslut angående beslag 0221-3781-05 p 2 skulle ha fattats den 9 november 2005. Beslutsdatumet har registrerats i diariet den 18 januari 2007. Detta beslutsdatum har dock den 27 februari 2007 korrigerats i diariet genom att det har antecknats att angivet beslutsdatum var felfört. Korrekt datum för beslutet har i diariet angivits vara den 18 januari 2007.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga bedömningen gjorde LL följande bedömning.

text: Beslagsprotokoll upprättas i fyra exemplar på det sätt som kammarchefen har beskrivit. Aktuella beslagsprotokoll är identiska vad gäller redovisningen av tvångsmedel, d.v.s. tidpunkt och platsen för beslagen samt vad som tagits i beslag. Det som skiljer protokollen åt är anteckningarna om de successiva beslut som har fattats. Anledningen till detta är att de olika exemplaren av beslagsprotokollen fyller skilda funktioner. Exemplar 1 är beslagsliggarens handling för redovisning av

text: verkställda beslag. Exemplar 2 utgör polisens redovisning av beslut om uppgifter rörande användande av tvångsmedel, vilka i enlighet med 20 § förundersökningskungörelsen skall antecknas i förundersökningsprotokollet. I vissa fall använder polisen exemplar 2 i förhörssituationer varvid det kan framkomma att gods kan hävas. Polisen kan då, i syfte att påskynda beslagshanteringen, kontakta åklagaren för att efterhöra om gods kan hävas. Om åklagaren i sådant fall beslutar att häva en godspunkt antecknar polisen beslutet i exemplar 2 och åklagaren antecknar i motsvarande mån beslutet i sitt exemplar, varefter polisen omedelbart kan meddela beslutet till beslagsliggaren. I detta fall utgör exemplar 2 ett bevis om åklagarens beslut och kan sägas vara en kopia av åklagarens exemplar. Åklagarens exemplar, exemplar 3, är beslutsexemplaret. För att utröna vilket beslut som har fattats beträffande ett visst beslagtaget föremål skall således kontroll ske mot åklagarens exemplar. Exemplar 4 är ett reservexemplar. Vad gäller beslagspunkten 1 har beslagsliggaren fått besked om att beslaget hävts av åklagaren GG den 7 juli 2005, troligen genom en kopia av exemplar 2 med besked om åklagarens beslut. Åklagaren GG har försummat att dokumentera beslutet i åklagarens exemplar av beslagsprotokollet. När ordinarie åklagare, HH, återkommit i tjänst har HH utgått från att beslagspunkten 1 fortfarande var i beslag, varför hon beslutade att häva detsamma den 25 augusti 2005. Beslut om samma beslagspunkt har således fattats två gånger. Härvid framkommer vikten av att åklagare alltid dokumenterar beslut om beslag på åklagarens exemplar av beslagsprotokollet. Vad gäller beslagspunkten 2 har HH inte varit tillräckligt tydlig i sitt sätt att datera beslutet, varför det inte har kunnat klargöras när beslutet fattades. Det kan konstateras att det skett senast den 18 januari 2007, dock troligtvis tidigare. Om beslutet fattades tidigare har åklagaren förbisett att expediera beslutet till beslagsliggaren. Att det i diariet tidigare stått att beslutet fattades den 9 november 2005 synes bero på ett misstag vid diarieföringen i samband med att beslutet expedierades till beslagsliggaren i januari 2007. Den nuvarande handläggningen av beslag innefattar många manuella moment, vilket skapar särskilda risker för mänskliga misstag. Jag vill därför avslutningsvis peka på att det för närvarande pågår ett utvecklingsarbete som bl.a. syftar till att åklagare löpande skall ha tillgång till den information som beslagsliggaren fått underrättelse om. I sådan teknisk miljö hade t ex HH sett att annan åklagare redan fattat beslut beträffande beslagspunkten 1.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för brottsutredning (bevisbeslag), eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av ett brott förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag. Om det inte längre finns skäl för beslaget ska det enligt 8 § första stycket omedelbart hävas. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren (8 § fjärde stycket). När ett beslag hävts ska som huvudregel det beslagtagna återställas till den person hos vilken beslaget gjorts.

text: Föremål som tagits i beslag ska väl vårdas och noggrann tillsyn ska hållas däröver (

text: 27 kap. 10 § tredje stycket

text: RB).

text: Över beslag ska föras protokoll, vari ändamålet med beslaget och vad därvid förekommit angives samt beslagtaget föremål noga beskrives (

text: 27 kap. 13 § första stycket

text: RB). JO har vid många tillfällen betonat vikten av att protokollerings-

text: skyldigheten fullgörs och att man av handlingarna klart kan utläsa grunderna för de åtgärder som vidtagits och de ställningstaganden som gjorts (se bl.a. JO 1987/88 s. 91).

text: En åklagare som beslutar om beslag ska enligt Åklagarmyndighetens föreskrifter (

text: ÅFS 2005:30

text: ) om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel dokumentera beslutet. Av dokumentationen ska bl.a. framgå vem som har fattat beslutet och tidpunkten för det. När en åklagare fattar beslut om att häva ett beslag svarar han eller hon enligt 2 § i föreskrifterna för de underrättelser som krävs för att beslutet ska kunna verkställas.

text: Rikspolisstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar, se FAP 102-2. Enligt 6 kap. 2 § ska i en s.k. beslagsliggare antecknas uppgifter om hävande av beslag, förvaring av egendomen, redovisning av egendomen och andra åtgärder som rör egendomen. Av de till föreskriften hörande allmänna råden framgår att, om en polismyndighet har beslutat att viss egendom t.ex. ska oskadliggöras, uppgifter om vidtagna åtgärder bör antecknas i beslagsliggaren.

text: Bedömning

text: Polismyndighetens handläggning Det kan inledningsvis konstateras att det aktuella ärendet var mycket omfattande och att ett stort antal föremål togs i beslag. Ett sextiotal polismän uppges ha arbetat med utredningen och beslagsprotokollen innehöll, enligt uppgift, mer än 150 beslagspunkter. Under en sådan stor utredning är det självfallet viktigt att polisen vinnlägger sig om att ha en god ordning vid beslagshanteringen så att gods t.ex. inte försvinner.

text: Utredningen ger emellertid vid handen att så inte var fallet i ärendet, vilken redan de inledande utredningsåtgärderna i JO:s ärende visade. AA påtalade i sin anmälan hit att hon inte hade fått tillbaka vissa föremål som tagits i beslag från henne. Vid ett inledande samtal med BB uppgav han att alla föremål, beträffande vilka beslagsbesluten hävts och beslut fattats om att de skulle återlämnas, hade lämnats ut. Senare samma dag upplyste han att gods påträffats i en flyttkartong i ett tjänsterum och att godshanteringen i ärendet var ovanligt rörig. Att så var fallet bekräftas också av polismyndighetens remissvar i vilket bl.a. framkommer att under handläggningen av JO:s ärende har delar av det beslagtagna godset påträffats i polishuset och annat har inte kunnat återfinnas. Av yttrandet framgår också att beträffande visst gods som AA efterfrågat i sin anmälan hävdes beslagen redan i oktober 2005 men föremålen återlämnades inte förrän i oktober 2006, dvs. först efter att JO:s handläggare kontaktat polisen i saken. Det dröjde således cirka ett år innan godset återlämnades. En sådan tidsutdräkt är naturligtvis helt oacceptabel. Polismyndigheten har beklagat dröjsmålet.

text: En förklaring till det inträffade uppges vara att förvaringen av det beslagtagna godset uppvisade allvarliga brister. Godset förvarades på flera olika ställen, t.ex. i en utredningsmans tjänsterum, och alltså inte endast vid den ordinarie gods-

text: förvaringen. Det har, enligt polismyndigheten, inte i detalj kunnat klarläggas varför gods förvarades utanför ordinarie godsförråd – en anledning var att föremål behövde förevisas i samband med förhör. Enligt polismyndigheten var det alltså sannolikt bristen på samordning i förvaringshänseende som ledde till att hävt gods inte lämnades ut med erforderlig skyndsamhet. Jag har ingen anledning att ifrågasätta den slutsatsen.

text: Vid polismyndighetens genomgång av ärendet har också kommit fram att det är oklart vad som hänt med vissa föremål. Myndigheten har dock gjort bedömningen att godset troligen sänts till AA i samband med att annat gods skickades till henne i oktober 2006 men att så skett har inte kunnat bekräftas. Jag finner det inte meningsfullt att utreda frågan vidare men kan inte låta bli att uttrycka min förvåning över att det saknas dokumentation över de aktuella åtgärderna, vilka uppges ha vidtagits efter det att hanteringen av beslagen blivit föremål för JO:s granskning.

text: Av utredningen framgår vidare att visst gods förstörts (bl.a. visitkort, telefonkort och nycklar) och att egendom vid olika tillfällen lämnats ut till andra personer än den hos vilken beslaget gjorts. Beträffande det förstörda godset har det i vissa fall på tillhörande reversaler antecknats att BB uppgett att godset ska slängas. Några anteckningar om huruvida samtycke lämnats till att godset förstördes respektive lämnades ut till annan synes inte ha gjorts.

text: Som framgått ska när ett beslag hävts som huvudregel det beslagtagna återställas till den person hos vilken beslaget gjordes. Om den personen medger det kan det beslagtagna godset, när beslaget hävs, i stället förstöras eller lämnas ut till någon annan. Förstörande av annans egendom utan samtycke från den berörde kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Även om egendomen saknar ekonomiskt värde finns det ingen rättslig grund för att utan samtycke förstöra gods som tagits i beslag enligt

text: rättegångsbalken

text: (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 433 och 438 f.).

text: Av polismyndighetens yttrande framgår att gods förstörts först sedan samtliga i utredningen aktuella personer som skulle kunna göra anspråk på godset tillfrågats och förklarat att de inte gjorde något sådant anspråk. Vidare har myndigheten anfört att det inte uppstått något tvivel om vilka föremål som skulle utlämnas till vem. De berörda hade fått ange vilken egendom som var deras och några invändningar mot uppdelningen anfördes inte. Mot bakgrund av polismyndighetens beskrivning av handläggningen har jag inte någon erinran mot de vidtagna åtgärderna. Jag vill dock understryka att det måste stå klart för den som beslutar att egendomen ska förstöras eller lämnas ut till annan att åtgärden sker med samtycke. Detta samtycke ska också dokumenteras. I detta avseende har polismyndigheten brustit i sin hantering.

text: När det gäller dokumentationsfrågan i övrigt delar jag polismyndighetens bedömning att godset inte i alla delar beskrivits med erforderlig tydlighet. Bland annat är vissa beslagtagna mobiltelefoner endast beskrivna med namnet på tillverkaren (0221-05-3129, p. 6 och 0221-05-3781 p. 1). Som framgått ska

text: beslagtagna föremål beskrivas noga i beslagsprotokollet (

text: 27 kap. 13 § första stycket

text: RB). Ett minimikrav får anses vara att de individuella föremålen kan identifieras med hjälp av protokollet (Gunnel Lindberg, a.a., s. 412). Detta är särskilt viktigt då en beslagspunkt avser flera föremål och beslaget upphävs successivt under utredningen. Föremålen måste vara så noggrant beskrivna att det går att följa vilka beslut som fattats och vilka åtgärder som vidtagits beträffande varje föremål (se Gunnel Lindberg, a.a. s. 424). Tekniska föremål kan ofta särskiljas med tillverkningsnummer och liknande individuella kännetecken, något som således inte skett beträffande vissa beslagpunkter.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polisens beslagshantering i ärendet varit behäftad med flera brister för vilka polismyndigheten förtjänar kritik.

text: Särskilt om åklagarens beslut att häva beslaget av åtta nycklar m.m. I ärendet har uppkommit fråga om när åklagaren hävde ett beslag avseende åtta nycklar och när det beslutet expedierades till polisen (0221-05-3781, punkten 2). Vid utredningen hos JO har också kommit fram att det aktuella beslagsprotokollet förekom i flera exemplar med olika innehåll.

text: Den 21 maj 2005 togs nio nycklar på en ring i beslag. Beslaget av en av dessa nycklar förefaller ha hävts av HH den 25 augusti 2005 (som framgått har dock på ett av exemplaren av beslagsprotokollet noterats att detta beslut fattades den 25 maj 2005).

text: I remissvaret till JO uppgav polismyndigheten att de övriga åtta nycklarna fanns kvar vid gods- och registerroteln och att det vid myndigheten inte fanns något beslut om vad som skulle ske med dem. Polisen kontaktade därför under remissförfarandet åklagaren den 18 januari 2007 och fick senare samma dag en kopia av ett hävningsbeslut, som enligt polismyndigheten var daterat den 9 november 2005. Enligt min mening är det dock oklart om detta datum avser aktuellt beslut eller endast ett annat beslut på handlingen. Som framgått saknades också notering om hävningsbeslutet på andra exemplar av beslagsprotokollet.

text: Av remissvaren från Åklagarmyndigheten och berörda åklagare framgår att det inte ens i efterhand varit möjligt att fastställa exakt när det aktuella hävningsbeslutet fattades. HH har inte direkt kunnat minnas händelsen men uppgett att hon den 9 november 2005 fattade ett annat beslut i en beslagsfråga och därefter beslutet om hävande av de åtta nycklarna, dock utan att något datum angavs. Om hon med detta avser att hon fattade beslutet den 9 november 2005 eller vid ett senare tillfälle är oklart. KK har utifrån vad handlingarna utvisat slutligen kommit fram till att beslutet torde ha fattats den 18 januari 2007 medan LL har funnit att beslutet fattades senast den 18 januari 2007, dock troligtvis tidigare.

text: Det kan således konstateras att utredningen inte till fullo kunnat klarlägga när det aktuella hävningsbeslutet fattades, vilket är högst otillfredsställande. HH kan följaktligen inte undgå kritik för att hon inte dokumenterade sitt beslut på ett klart och tydligt sätt. Jag är också kritisk till att hon inte heller såg till att beslutet omgående expedierades till polisen – hon har inte någon annan förklaring till detta

text: än att hon helt enkelt synes ha glömt bort det. Förutom oklarheten beträffande beslutet om nycklarna har LL uppgett att GG i åklagarens exemplar av aktuellt beslagsprotokoll försummat att dokumentera ett annat beslut (p. 1), vilket ledde till att HH fattade samma beslut ett par månader senare. Det inträffade visar på vikten ur bl.a. kontroll– och rättssäkerhetssynpunkt av att beslut om tvångsmedel dokumenteras noggrant och av att åklagaren, vilket även LL framhållit, alltid dokumenterar sina beslut i beslagsfrågor också på åklagarens exemplar av protokollet.

text: Det i ärendet tillämpade systemet med flera exemplar av beslagsprotokollet ökar givetvis riskerna för misstag i beslagshantering och för missförstånd i kommunikationen mellan polis och åklagare. Systemet ställer därför höga krav på polis och åklagare att se till att åtgärder och beslut dokumenteras på ett enhetligt och korrekt sätt. Så har uppenbarligen nu inte skett i ärendet, och det har på grund av dessa brister i dokumentationen inte heller varit möjligt att med ledning av beslagsprotokollen följa vad som verkligen hänt med visst gods. – Det har emellertid nyligen vid polisen införts ett nytt datasystem för elektronisk hantering av bl.a. beslag (betecknat Tvång) varför jag saknar anledning att vidare uttala mig om systemet med beslagsprotokoll i fyra exemplar. Jag har dock noterat att det i annat sammanhang har uppmärksammats vissa brister också i det nya systemet, se Rikspolisstyrelsens inspektionsprotokoll den 21 april 2008 beträffande polismyndigheternas beslagshantering m.m. (dnr CO 128-1365/07).

text: Jag vill slutligen i denna del framhålla att det också åligger polismyndigheten att ha interna bevakningsrutiner beträffande bl.a. ännu inte avslutade beslagsärenden. Det förhållandet att det finns föreskrifter som innebär att åklagaren ska underrätta polisen om beslut i beslagsfrågor befriar nämligen inte polisen från skyldigheten att ha egna rutiner för bl.a. tillsyn och bevakning av godshanteringen. Jag noterar också att handläggare vid beslagsliggaren i maj 2006 skickade en förfrågning till BB om vad som hade hänt med vissa av beslagen. BB borde därför tidigare än vad som nu kom att ske ha kontrollerat saken.

text: Avslutande synpunkter Beslag är ett tvångsmedel som innebär att polisen tillfälligt tar hand om annans egendom. Även om ett beslag således inte i sig medför att en person definitivt berövas sin egendom, utgör beslag likväl ett intrång i den rätt till respekt för egendom som tillkommer varje medborgare. Det är således av stor vikt att handläggningen av beslag sker på ett korrekt sätt och bl.a. därför har polisen ålagts en plikt att vårda beslagtaget gods. I denna vårdplikt ligger givetvis att polisen har en sådan ordning på godset att det inte förkommer.

text: Genomgången av ärendet har visat att det såväl hos polisen som hos åklagaren har förekommit felaktigheter och brister i beslagshanteringen. En så omfattande utredning med över hundra beslagspunkter som det nu varit frågan om medför naturligtvis en ökad risk för misstag. HH har t.ex. i sitt yttrande till JO berättat om ytterligare något misstag hon på grund av ärendets omfattning begick vid beslagshanteringen. Ett ärende av detta slag ställer alltså alldeles särskilt stora krav

text: på polis och åklagare vad gäller noggrannhet och ordning. Det är givet att en förutsättning för en bra beslagshantering också är att det finns en klar och tydlig dokumentation. Jag noterar att rutinerna vid polismästardistriktet har setts över i syfte att undvika att de fel som begåtts upprepas framöver. Jag utgår också från att polisens och åklagarnas nya system för beslagshanteringen bidrar till att förbättra denna så att den framdeles kan bedrivas på ett mer rättssäkert sätt även i mera omfattande ärenden.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte något annat uttalande från min sida än att jag vill nämna att JO inte är behörig att pröva skadeståndsanspråk.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Långsam handläggning

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Hällby, för att en intagen fått vänta länge på att börja studera

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 juni 2019 klagade AA på hur han blivit behandlad i anstalten Hällby. Han anförde i huvudsak följande.

text: Under tre och en halv månad har han försökt få påbörja sina studier. Trots att studievägledaren har sagt att allt är klart tar det tid. Den 3 juni 2019 uttalade vårdaren BB att han är kriminell och inte förtjänar att studera samt att personalen ska ”göra allt för att sega ner processen”. Eftersom BB inte bär namnbricka kan han inte uppge hennes fullständiga namn.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört. Kriminalvårdens remissvar I ett remissvar daterat den 28 oktober 2019 anförde Kriminalvården, region Mitt, genom stf. regionchefen, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från verksamhetsområdet (VO) Hällby samt Kriminalvårdens klientadministrativa system Kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Av den fastställda verkställighetsplanen för AA framgår att den 27 maj 2019 upprättades en individuell studieplan för AA tillsammans med studievägledare. Den 19 juli 2019 skickades en ansökan om studier från anstaltens Lärcentrum och den 5 september 2019 blev AA antagen till kurser och står i kö i väntan på plats. Vidare framgår av verkställighetsplanen att AA sedan ankomsten till anstalten Hällby är anvisad sysselsättning i anstaltens verkstad och att han i augusti 2019 har påbörjat samtalsserien One To One, som är ett enskilt, brottsförebyggande program. Kriminalvårdare BB har i samtal med kriminalvårdsinspektör förnekat att hon har uttalat sig som AA uppger i anmälan.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § FäL framgår att verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott. För varje intagen ska det upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan. Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den intagne och i samverkan med berörda myndigheter. Av 3 kap. 1 § FäL framgår att en intagen ska ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är Kriminalvården som anvisar intagna sysselsättning, och utifrån verkställighetsplanen fastslår vilka insatsbehov som behövs under verkställigheten i syfte att minska risken för återfall i brott. Anstalten Hällby har anvisat AA lämplig sysselsättning, erbjudit deltagande i programverksamhet samt dessutom lagt en planering för studier med anstaltens Lärcentrum. Kriminalvården saknar anledning att ifrågasätta anstalten Hällbys hantering i dessa delar. Det är av största vikt att personal inom Kriminalvården agerar sakligt och korrekt och bemöter intagna med respekt. Anstalten Hällby har tillbakavisat de uppgifter som AA uppgett i anmälan om BB och dennas uttalande. Några brister i bemötandet av AA har inte framkommit.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Därefter hämtade JO in och granskade verkställighetsplanen avseende AA Av en anteckning i planen framgår det att han påbörjade sina studier den 16 januari 2020. Vid en muntlig kontakt med den kriminalvårdsjurist som var föredragande när Kriminalvården besvarade JO:s remiss framkom att det inte finns någon dokumentation eller annan information som ger svar på frågan om varför AA fick vänta på att påbörja sina studier.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för flera av de bestämmelser som har betydelse i ärendet. För egen del finner jag anledning att redogöra för ytterligare några bestämmelser.

text: Enligt 12 § fängelseförordningen ska en intagen, så långt det är möjligt, anvisas sysselsättning som är ägnad att motverka återfall i brott eller som på annat sätt underlättar den intagnes anpassning i samhället. Särskild hänsyn ska tas till den intagnes motivation till förändring.

text: För intagna i kriminalvårdsanstalt får det enligt

text: 24 kap. 10 § skollagen (2010:800)

text: anordnas utbildning som motsvarar kommunal vuxenutbildning. För sådan utbildning ansvarar Kriminalvården.

text: I Kriminalvårdens handbok för vuxenutbildning (

text: ) berörs frågor om bl.a. ansökan, urval och antagning till sådan utbildning.

text: Kriminalvården har beslutat om riktlinjer för tjänstedräkt (

text: ). Av dessa framgår bl.a. att personal vid myndighetens samtliga verksamhetsställen och inom NTE (Nationella transportenheten) ska bära tjänstebricka under tjänstgöring. Tjänstebrickan ska bäras väl synlig i avsedd tjänstebrickshållare på tjänstedräkten. Medarbetarens för- och efternamn och befattning eller funktion ska framgå av brickan. Förnamn får anges med initial.

text: Bedömning

text: Väntan på studieplats Genom utredningen har det kommit fram att det under arbetet med AA:s verkställighetsplan identifierades att han behövde studera för att få högskolebehörighet. Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för att en ansökan om studier skickades från anstaltens Lärcentrum den 19 juli 2019 och att AA blev antagen till kurser den 5 september 2019. Enligt en anteckning i AA:s verkställighetsplan påbörjade han sina studier den 16 januari 2020. AA fick alltså vänta ungefär sex månader på att få börja studera.

text: Både av utredningen i ärendet och av AA:s anmälan framgår det att han var motiverad att studera. Anstalten hade också konstaterat att han hade behov av studier. Att en intagen ges möjlighet att studera för att skaffa sig behörighet för högskoleutbildning får i allmänhet förutsättas vara en viktig del i att underlätta den intagnes anpassning i samhället och i att förebygga återfall i brott. Det är därför mycket olyckligt att AA fick vänta länge på att få påbörja sina studier. Kriminalvården har inte kunnat lämna någon förklaring till att det dröjde, vilket är en brist. Jag konstaterar att det som har kommit fram inte visar att det funnits något godtagbart skäl till att AA fick börja studera först efter sex månader. Kriminalvården kan inte undgå kritik för dröjsmålet. Bemötande Det är allvarligt när en intagen anser sig ha blivit utsatt för dåligt bemötande och förödmjukande behandling av personal inom kriminalvården. Intagna har rätt att bli behandlade med aktning för sitt människovärde. AA:s uppgifter i denna del har emellertid tillbakavisats av Kriminalvården. Ytterligare utredningsåtgärder framstår inte som meningsfulla, och jag kan därför endast konstatera att det inte föreligger grund för att kritisera myndigheten i denna del. Tjänstebricka Kriminalvården har inte kommenterat AA:s påstående om att den vårdare som han nämnt i sin anmälan inte burit namnbricka. Jag nöjer mig med att erinra om att personal vid Kriminalvårdens verksamhetsställen är skyldiga att använda tjänstebricka under sin tjänstgöring.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Dokumentation Samtycke

title: Anmälan mot Socialnämnden i Solna kommun; fråga om det var rätt att hålla barnsamtal inom ramen för en uppföljning enligt 11 kap. 4 a § socialtjänstlagen utan att först ta upp saken med barnens vårdnadshavare

sammanfattning: Inom ramen för en uppföljning enligt 11 kap. 4 a § socialtjänstlagen beträffande två barn samtalade företrädare för nämnden med barnen utan att barnens vårdnadshavare dessförinnan hade fått information om samtalen och möjlighet att meddela sin inställning till åtgärden. Vid en uppföljning enligt 11 kap. 4 a § socialtjänstlagen får ett barn höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande (11 kap. 4 c § och 11 kap. 10 § socialtjänstlagen). JO har i flera tidigare beslut uttalat sig om möjligheten för nämnden att hålla barnsamtal inom ramen för en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen utan att först samtala med barnets vårdnadshavare om saken. JO har då uttalat bl.a. följande: En allmän utgångspunkt är att vårdnadshavarnas inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. När nämnden kontaktar en vårdnadshavare innan ett samtal med barnet äger rum är det inte tillräckligt att enbart informera vårdnadshavaren om att samtal kommer att hållas. Nämnden ska också vid kontakten efterfråga vårdnadshavarens inställning till åtgärden. Om barnet har två vårdnadshavare, ska deras respektive inställning klarläggas. JO uttalar i det här beslutet att det saknas anledning att se annorlunda på saken när det gäller att hålla barnsamtal inom ramen för en uppföljning enligt 11 kap. 4 a § socialtjänstlagen. I sitt remissvar till JO angav nämnden bl.a. att samtalen med barnen genomfördes efter flera misslyckade försök att få kontakt med vårdnadshavaren och att det bedömdes vara nödvändigt att prata med barnen om deras situation. I beslutet finner inte JO anledning att kritisera nämnden för att den inte tillfrågade vårdnadshavaren om hennes inställning till samtal med barnen innan samtalen ägde rum. JO understryker dock i beslutet att överväganden om varför samtal hålls utan att föräldrarna dessförinnan kontaktats ska dokumenteras.

text: Bakgrund och anmälan

text: Den 5 april 2021 inledde Socialnämnden i Solna kommun en uppföljning enligt

text: 11 kap. 4 a § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, efter en avslutad barnutredning beträffande AA:s barn BB och CC. Företrädare för nämnden samtalade med barnen den 26 maj 2021. Därefter avslutades uppföljningen den 1 juni 2021 utan insats.

text: I en anmälan till JO klagade AA bl.a. på att samtalen med barnen hade genomförts utan att hon dessförinnan hade fått information om att de skulle ske. Hon förde vidare fram att hon, till följd av nämndens agerande, inte hade någon möjlighet att förbereda barnen på vad som skulle hända och att barnen mådde dåligt efter det inträffade.

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att nämnden skulle yttra sig över vad AA hade fört fram i sin anmälan. Nämnden skulle även svara särskilt på vissa frågor.

text: Nämnden anförde bl.a. följande i ett remissyttrande:

text: 1. Beslut om uppföljning enligt

text: 11 kap 4 a §

text: SoL fattades 2021-04-05 utifrån den fortsatt höga oron kring barnens hemsituation och då socialtjänsten inte hade lyckats få kontakt med barnen eller fått komma hem till familjen. Föräldrarna hade även erbjudits stöd i form av familjesamtal som de inte svarat på om de avsåg att ta emot. 2. Flertalet överväganden gjordes inför att ta kontakt med barnen på skolan. Innan detta hade många försök gjorts att få kontakt med barnen via föräldrarna för att få barnens bild av sin situation. Då socialtjänsten ej lyckades få till samtal i dialog med föräldrarna och då oron fortsatt var hög utifrån den inkomna orosanmälan från polisen om lägenhetsbråk, belamrad och smutsig/stökig lägenhet, togs kontakt med jurist för att bolla möjligheten att ta kontakt med barnen i skolan. Juristen ansåg att vi hade skäl att gå vidare då vi inte fick tillgång till barnen via föräldrarna. Föräldrarna hade heller inte samtyckt till samtal med barnen under tidigare utredningar år 2009 och 2014. Då vår bedömning var att vi denna gång behöver träffa och samtala med barnen bestämdes att vi behövde göra det i skolan, då vi annars inte fick tillgång till dem. 3. Diskussion hade förts med modern om att vi ansåg det nödvändigt att få till samtal med barnen och vi hade föreslagit flertalet tider både på socialkontoret och i hemmet. Vid dessa tider dök dock inte familjen upp/var inte hemma/öppnade inte dörren. Kontaktförsök gjordes med modern samma dag innan socialtjänsten avsåg att träffa barnen i skolan, men modern svarade inte i telefonen. Efter att samtalen med barnen hade ägt rum på skolan framkom ingenting ytterligare som väckte oro varpå beslut att avsluta uppföljningen togs 2021- 06-01. Barnen samtalade med socialsekreterare om sin vardag, om sina föräldrar samt om den nya lägenheten de flyttat till och utifrån det de berättade gjordes bedömningen att ny utredning ej bör inledas.

text: Till remissyttrandet fogade nämnden sina beslut om att inleda respektive avsluta uppföljningen i fråga om barnen.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: Bedömning

text: JO:s granskning AA har klagat på flera delar av nämndens handläggning. Jag begränsar mina uttalanden till omständigheten att nämnden höll samtal med BB och CC utan att först ta upp saken med AA. Rättsliga utgångspunkter Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet (

text: 1 kap. 1 §

text: SoL). Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande (

text: 1 kap. 2 §

text: SoL). Socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL).

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: När en utredning som gäller barnets behov av stöd eller skydd avslutas utan beslut om insats, får nämnden besluta om uppföljning av barnets situation (

text: 11 kap. 4 a §

text: SoL). En sådan uppföljning får alltså göras om nämnden anser att barnet, utan att det finns sådana förhållanden som motiverar tvångsvård, har ett särskilt behov av stöd eller skydd från socialnämndens sida men samtycke till en sådan åtgärd saknas.

text: Vid en uppföljning enligt

text: 11 kap. 4 a §

text: SoL får nämnden ta de kontakter som anges i

text: 11 kap. 2 § första stycket

text: SoL och samtala med barnet i enlighet med

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL (

text: 11 kap. 4 c § första stycket

text: SoL). Av de nämnda bestämmelserna framgår bl.a. följande: Socialnämnden får, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Ett barn får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande.

text: När det kommer till frågan om att samtala med barn inom ramen för en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL har jag tidigare uttalat bl.a. följande (se

text: JO 2020/21 s. 445

text: Nämnden ska i varje enskilt fall omsorgsfullt överväga om det finns behov av att samtala med ett barn inom ramen för en utredning. Det finns inte någon bestämmelse om att vårdnadshavarnas inställning ska undersökas före ett sådant samtal. Av 1 kap. 1 § och 3 kap. 5 § SoL följer dock att de bör informeras om samtalet innan det genomförs (

text: prop. 2009/10:192 s. 33

text: ). [En] allmän utgångspunkt är att vårdnadshavarens inställning till att samtal hålls med barnet ska efterfrågas och i största möjliga mån beaktas. Frivillig medverkan och bästa möjliga samarbete med barnets vårdnadshavare är alltid att föredra och bör eftersträvas så lång det är möjligt (se t.ex. JO 2016/17 s. 514, dnr

text: och JO 2012/13 s. 288, dnr

text: När nämnden kontaktar en vårdnadshavare innan ett samtal med ett barn äger rum är det inte tillräckligt att den enbart informerar vårdnadshavaren om att samtal kommer att hållas. Nämnden ska vid den kontakten ta reda på vårdnadshavarens inställning till åtgärden. Om barnet har två vårdnadshavare ska deras respektive inställning klarläggas. Vårdnadshavarnas inställning till samtal med barnet ska alltid dokumenteras i barnets ärende. Vid kontakten med nämnden ges vårdnadshavaren en möjlighet att bidra med information om barnet som kan vara värdefull för nämnden att känna till vid det planerade samtalet. Vårdnadshavaren kan också framföra eventuella synpunkter på formerna för samtalet. Som jag nämnt ovan ska nämnden i den mån det går beakta eventuella synpunkter från vårdnadshavarna när det gäller samtal med barnet. Det kan naturligtvis finnas situationer där en vårdnadshavare inte vill att hans eller hennes barn ska tala med nämnden. Vårdnadshavaren har dock ingen möjlighet att bestämma om samtal ska äga rum eller inte. Det är nämnden som beslutar om den saken. Enligt min mening saknas det anledning att se annorlunda på saken när det kommer till barnsamtal som hålls inom ramen för en uppföljning enligt

text: 11 kap. 4 a §

text: SoL.

text: Bedömning i det här fallet Innan socialnämnden genomför ett barnsamtal inom ramen för en uppföljning enligt

text: 11 kap. 4 a §

text: SoL bör utgångspunkten vara att en vårdnadshavare inte bara ska informeras om samtalet utan också få tillfälle att klargöra sin inställning till den åtgärden.

text: Av handlingarna framgår att nämnden den 26 maj 2021 samtalade med BB och CC utan att dessförinnan ha informerat AA om samtalen eller ha frågat henne om hennes inställning till dem. Nämnden har i sitt remissvar framhållit att samtalen genomfördes efter flera misslyckade försök att få kontakt med barnen genom AA och att AA inte hade samtyckt till samtal med barnen i nämndens tidigare utredningar. Nämnden har också angett att den hade en oro för barnen och att den bedömde att det fanns skäl att prata med dem om deras situation.

text: Den möjlighet som socialtjänsten har enligt

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL motiveras av att en vårdnadshavare inte ska kunna hindra att ett sakligt motiverat samtal genomförs med barnet. Ett samtal kan vara nödvändigt för att säkerställa att socialtjänsten får ett tillräckligt underlag och därigenom goda möjligheter att ta ställning till behovet av att ingripa i det enskilda fallet och att avgöra vilka insatser som är nödvändiga (

text: prop. 2009/10:192 s. 16

text: och

text: JO 2013/14 s. 414

text: Nämnden synes ha gjort bedömningen att det var nödvändigt att samtala med barnen och att det var en viktig del av uppföljningen. Det är naturligtvis möjligt att ha olika åsikter i dessa frågor. Det är dock sådana bedömningsfrågor som JO normalt inte uttalar sig om. Jag finner inte skäl att frångå den principen i det här fallet. Enligt min uppfattning saknas det skäl att kritisera nämnden för att samtalen genomfördes med AA:s barn utan att nämnden först informerade henne om dem och frågade henne om vilken inställning hon hade till åtgärden.

text: I de handlingar som jag har tillgång till finns inte de överväganden dokumenterade som nämnden redogjort för i sitt remissvar om behovet av att höra barnen utan att först ta upp saken med AA. Eftersom jag inte har tillgång till allt material som nämnden har om barnen, nöjer jag mig med att understryka att överväganden av det här slaget ska dokumenteras (

text: 11 kap. 5 §

text: SoL och Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS). Med det sagt finner jag inte skäl att uppehålla mig ytterligare vid den saken.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Ett skattekontors handläggning av taxeringsärenden har varit bristfällig i flera avseenden. Dessutom fråga om jäv har uppkommit för tjänsteman som anmälts till JO

text: JO Nordenfelt meddelade den 30 september 2005 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 oktober 2004 begärde AA att JO skulle granska skattekontoret i Halmstads handläggning av vissa ärenden rörande ett bolag som han var ställföreträdare för. AA anförde i huvudsak att handläggningen av bolagets överklaganden varit för långsam samt att Skatteverket underlåtit att vidta föreskrivna taxeringsåtgärder med anledning av Länsrätten i Hallands läns domar den 6 maj 2004. I en komplettering som kom in till JO den 15 november 2004 framförde vidare AA kritik mot att den handläggare som anmälan avsåg hade fortsatt att handlägga ärenden rörande bolaget efter det att anmälan kom in. AA framförde också kritik mot hur denna handläggare agerat i samband med bolagets deklarationsavlämnande taxeringsåret 2003. I ytterligare en komplettering, som kom in till JO den 8 december 2004, klagade AA på att samme handläggare underlåtit att behandla bolagets ansökan om F-skatt med den skyndsamhet sådana ärenden kräver.

text: Utredningen

text: Anmälan samt den skrivelse som kom in till JO den 15 november 2004 remitterades till Skatteverket. I remissvar den 28 januari 2005 anförde Skatteverket, genom skattedirektören BB, följande (en närmare redogörelse för AA:s anmälan har inte tagits med i detta referat).

text: Utredningen

text: Skattekontoret har genom eftertaxering för åren 1998–2001 reducerat bolagets sammanlagda redovisade underskott att utnyttja mot framtida taxeringar. Bolaget har överklagat taxeringarna till länsrätten. Vid taxeringen 2002 beslöt skattekontoret att frångå deklarationen och följdändra i enlighet med skattekontorets tidigare taxeringsbeslut för bolaget. Bolaget överklagade även denna taxering. Eftersom länsrättens domar rörande bolagets taxering för 1998–2001 kunde förväntas inom en nära framtid och skulle påverka taxeringen 2002 valde

text: skattekontoret att avvakta med det obligatoriska omprövningsbeslutet och invänta länsrättsdomarna. I länsrättens domar den 6 maj 2004 fick bolaget bifall till sina yrkanden. Skattekontoret vidtog dock vid denna tidpunkt inga taxeringsåtgärder med anledning av domarna. Skattekontoret överklagade länsrättens domar till kammarrätten. Bolagets överklagande av taxeringen 2002 förblev liggande utan åtgärd hos skattekontoret. Denna gång i väntan på kammarrättens domar. Skattekontoret har, efter AA:s JO-anmälan, i obligatoriskt omprövningsbeslut den 4 november 2004 bifallit bolagets yrkande avseende 2002 års taxering. Överklagandet har därmed förfallit. Skattekontoret har samtidigt vidtagit de taxeringsåtgärder som länsrättens domar avseende åren 1998–2001 föranledde. Åtgärderna medförde inte några debiteringsändringar för bolaget. Vad gäller 2003 års taxering var bolaget vid tidpunkten för länsrättens domar skönstaxerat i avsaknad av deklaration. Beslut om skönstaxering för bolaget fattades den 24 november 2003. Enligt skattekontoret hade vare sig någon deklaration eller kopia av deklaration inkommit till skattekontoret före detta datum trots att föreläggande härom hade skickats den 29 augusti 2003 och övervägande med taxeringsförslag hade skickats den 24 oktober 2003. Först den 25 november 2003 inkom en deklarationskopia. Då kopian inkommit efter beslutet om skönstaxeringen tolkades denna som en begäran om omprövning av taxeringen och kopian lades till handlingarna i avvaktan på länsrättens domar. Bolaget överklagade skönstaxeringen den 17 maj 2004. Skattekontoret väntade med att handlägga överklagandet eftersom man avvaktade kammarrättens domar. Vid skattekontorets genomgång av handlingarna i november 2004 med anledning av JO-anmälan uppmärksammades att vare sig deklarationskopian eller överklagandet var underskrivna i vederbörlig ordning. Skattekontoret har den 4 november 2004, i samband med omprövningsbeslutet avseende bolagets taxering 2002, vid obligatorisk omprövning av taxeringen 2003 beslutat att inte ändra skönstaxeringen. Ärendet är nu överlämnat till länsrätten. Under Skatteverkets utredning har AA i kompletterande skrift till JO den 16 november 2004 bett om ytterligare granskning av skattekontorets handläggning. Efter hans JO-anmälan har skattekontoret beslutat i samtliga bolagets ärenden och överlämnat ett ärende till länsrätten. AA uppmärksammar att samma handläggare har fortsatt handlägga bolagets ärenden trots hans anmälan. Handläggaren är jävig enligt

text: förvaltningslagens

text: jävsbestämmelser och borde därför ha bytts ut. Skatteverket har med anledning av kompletteringen inhämtat nytt yttrande från skattekontoret. Skattekontoret har beträffande jävsfrågan anfört att det inte föreföll rationellt att med anledning av JO-anmälan skilja handläggaren från ärendet. Handläggaren har dock efter den 19 november 2004 inte handlagt några av bolagets ärenden.

text: Skatteverkets bedömning

text: Obligatorisk omprövning och överlämnande till länsrätt I

text: 6 kap.

text: 7 §§

text: taxeringslagen (1990:324)

text: , TL, finns bestämmelser om hur ett överklagande från en skattskyldig skall hanteras. Där framgår bl.a. att Skatteverket skall pröva om överklagandet kommit in i rätt tid och om så är fallet snarast ompröva det överklagade beslutet. Om Skatteverket inte ändrar beslutet som den skattskyldige begär skall ärendet överlämnas till länsrätten. Skattekontoret har som skäl för att vänta med omprövningsbeslut och överlämnande anfört praktiska och som det får förstås processekonomiska hänsyn vid hanteringen av bolagets överklaganden avseende taxeringarna 2002 och 2003. Skatteverkets handläggning skall emellertid följa TL och det är inte Skatteverkets sak att göra egna överväganden huruvida överklaganden skall överlämnas till länsrätten eller inte. Skattekontoret borde således snarast efter det

text: att överklagandena inkom ha omprövat besluten och om ändring inte skett överlämnat ärendet till länsrätten. Enligt Skatteverket är därför den handläggning som skett av bolagets överklaganden klandervärd.

text: Taxeringsåtgärder Av 4 kap. 23 § TL framgår att Skatteverket snarast efter det att en domstol meddelat beslut i ett mål om taxering skall vidta de taxeringsåtgärder som föranleds av domstolens beslut. Det har framkommit att skattekontoret så sent som i november 2004, efter AA:s JO-anmälan, vidtagit de av länsrättens domar den 6 maj 2004 föranledda taxeringsåtgärderna. Skattekontoret har som skäl för sitt handlande angett att man inväntat kammarrättens domar. I TL finns inget stöd för detta handlande och Skatteverket anser att handläggningen också i denna del är klandervärd.

text: Deklaration 2003 En självdeklaration skall enligt

text: 4 kap. 3 § lagen (2001:1227)

text: om självdeklarationer och kontrolluppgifter vara underskriven. Om Skatteverkets handläggare vid granskning finner att inkommen självdeklaration saknar underskrift bör handläggaren som en serviceåtgärd erbjuda den skattskyldige att åtgärda bristen. De grundläggande reglerna om myndighets serviceskyldighet återfinns i

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Myndigheten skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Enligt

text: 7 §

text: FL skall myndigheten underlätta för den enskilde att ha med den att göra. I ärendet har skattekontoret uppgett att deklarationen 2003 kom in först efter beslut om skönstaxering. Skattekontoret hade dessförinnan, trots AA:s uppgift om motsatsen, inte mottagit någon deklaration från bolaget vare sig i original eller i kopia. Det är därför inte visat att bolaget har inkommit med deklaration innan beslutet om skönstaxering. I denna del kan därför inte skattekontoret klandras. När deklarationskopian inkom till skattekontoret borde emellertid handläggaren ha begärt komplettering med bolagets undertecknande. Även vid bolagets överklagande under våren 2004 borde handläggaren ha begärt komplettering av underskrift på överklagandet. Det framgår av utredningen att handläggaren inte ens då det upptäcktes att handlingarna inte var undertecknade begärde in sådan komplettering. Handläggningen är därför också i denna del klandervärd. Skatteverket har konstaterat att skattekontorets handläggning i väsentliga delar varit felaktig. Regionskattekontoret i Växjö kommer med anledning av det inträffade att ge handläggande personal en grundlig genomgång av gällande rutiner och påtala vikten av korrekt handläggning.

text: Jäv Frågan huruvida jäv kan anses föreligga vid handläggningen av ett ärende får prövas från fall till fall. När en handläggare JO-anmäls och när JO tar upp ärendet föreligger enligt Skatteverkets bedömning otvivelaktigt s.k. delikatessjäv enligt 11 § punkt 5 FL. Skatteverket delar därför AA:s uppfattning att jäv föreligger i detta fall.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Handläggaren CC på skattekontoret i Halmstad inkom den 21 september 2005 med en skrivelse i vilken han tillbakavisade påståendet om jäv. Enligt CC handlade han sitt sista ärende rörande AA:s bolag den 4 november 2004. JO:s remiss avseende AA:s anmälan inkom till skattekontoret i Växjö den 8 november 2004.

text: Bedömning

text: Skatteverket har i remissvaret redogjort för aktuell rättslig reglering och bedömt att handläggningen i flera avseenden varit felaktig. Jag instämmer i Skatteverkets bedömning. När det gäller jävsfrågan vill jag emellertid utöver Skatteverkets uttalande anföra följande (jfr JO Kerstin André i JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 252).

text: Vid Skatteverkets handläggning av ärenden gäller jävsbestämmelsen i

text: 11 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. Enligt första stycket 5 i bestämmelsen, som avser s.k. delikatessjäv, är den som skall handlägga ett ärende jävig om det i övrigt, dvs. om punkt 1–4 inte är tillämpliga, finns någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Av

text: 12 §

text: FL följer att den som är jävig inte får delta vid handläggningen av ärendet.

text: Jävsreglerna har till syfte att förhindra misstankar om bristande opartiskhet och ovidkommande hänsyn. Bestämmelserna träffar såväl grundade som objektivt ogrundade misstankar. Med andra ord kan jäv föreligga, även om vederbörande tjänsteman rent faktiskt inte har brustit i kraven på objektivitet och opartiskhet.

text: Det är inte möjligt att uttömmande ange alla de olika situationer i vilka det kan förekomma delikatessjäv. Som ett typiskt exempel kan nämnas att en tjänsteman är nära vän eller har en djup konflikt med en part i ett ärende. Andra fall där jäv kan föreligga är när en tjänsteman står i ett påtagligt beroendeförhållande till en part, t.ex. därför att parten är hans överordnade. Frågan om delikatessjäv kräver en samlad bedömning av omständigheterna i varje särskilt fall. Jag kan för min del inte dela Skatteverkets bedömning att det ”otvivelaktigt” föreligger delikatessjäv om en handläggare JO-anmäls och JO beslutar att utreda ärendet. Även i sådana fall måste en samlad bedömning av omständigheterna göras. Däremot bör naturligtvis handläggaren inte delta vid utarbetande av svar på JO:s remiss (jfr RÅ80 2:68).

text: JO:s granskning i ett enskilt ärende avser i första hand huruvida myndigheten eller domstolen har följt den rättsliga reglering som gäller för ärendeslaget i fråga. Det är inte i första hand frågan om en tjänsteman varit jävig som tilldrar sig intresse från JO:s sida utan huruvida en jävig tjänsteman deltagit vid handläggningen av ett ärende i strid med bestämmelsen i

text: 12 §

text: FL. I det aktuella fallet har handläggaren CC, som anmälan huvudsakligen har riktats mot, efter visst datum, som inte gått att exakt fastställa, inte handlagt några ärenden rörande bolaget. Jag anser att det saknas anledning för mig att bedöma om CC varit jävig.

text: När det gäller hanteringen av bolagets deklaration står ord mot ord om när deklarationsblanketten – i original eller kopia – inkom till skattekontoret. Ytterligare utredning kan inte förväntas bringa klarhet i frågan. Jag anser det därför inte meningsfullt att göra något uttalande i denna del.

text: AA har vidare framfört kritik mot handläggningen av bolagets ansökan om Fskattsedel som enligt hans mening varit för långsam. Jag finner inte anledning att utreda denna fråga. Jag vill dock framhålla den betydelse som en Fskattsedel har för en näringsidkare och betona vikten av en skyndsam handläggning av sådana ärenden. Enligt Riksskatteverkets rekommendationer m.m. om utfärdande och återkallelse av F-skattsedel enligt

text: skattebetalningslagen

text: (RSV S 2000:6) bör en ansökan om F-skattsedel behandlas utan onödigt dröjsmål, normalt inom kortare tid än 14 dagar från ankomstdagen. Är ansökan ofullständigt ifylld eller finns några andra oklarheter som måste redas ut bör handläggningstiden i regel ändå inte överskrida sex veckor.

text: I övrigt har inget framkommit som motiverar ett uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Dokumentation
Förhör
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av förundersökningar om sexuellt utnyttjande av underårig

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 8 oktober 2007, kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland med anledning av handläggningstiden i en förundersökning som avsåg sexuella övergrepp på hennes barn. Hon uppgav i sin anmälan bl.a. att polisanmälan gjorts den 10 april 2007, men att någon utredning ännu inte hade påbörjats.

text: Utredning

text: Handlingar i bl.a. polismyndighetens ärenden K56654-07 och K78779-07 samt Åklagarmyndighetens, åklagarkammaren i Borås, ärende 404A1616-07 infordrades, varvid bl.a. följande kom fram.

text: Efter en anmälan från en barnläkare upprättades den 11 april 2007 en polisanmälan om misstänkt sexuellt utnyttjande av AA:s son BB, då knappt tre år gammal. I anmälan pekades BB:s far CC ut som skyldig till den påstådda gärningen. Ärendet övertogs av åklagare, som inledde förundersökning och gav direktiv i ärendet den 25 april. Det fanns då även en ansökan om besöksförbud i ärendet. Den 16 maj anmälde AA att även nioårige sonen DD utsatts för sexuellt utnyttjande. CC, som inte är far till DD, pekades ut som gärningsman. Förundersökning inleddes den 24 maj och åklagare gav samma dag direktiv.

text: Inspektören EE kallade den 16 juli AA till förhör att hållas den 19 juli. Dagen före förhöret meddelade AA att hon fått förhinder att inställa sig till förhöret. Den 15 augusti övertogs handläggningen av inspektören FF. Hon försökte vid tre tillfällen i augusti och september att få kontakt med AA. Sedan hon i början av oktober skickat en kallelse till AA:s moders adress fick hon kontakt med AA och tid för förhöret bestämdes. Förhör med AA hölls den 22 oktober. Utskriften av förhöret innehöll inte någon anteckning om att AA fått möjlighet att granska förhörsutsagan innan förhöret avslutats. Enligt uppgift från FF var förhöret inte genomläst eller godkänt av AA.

text: Kammaråklagaren GG, som var förundersökningsledare, påminde polisen skriftligen i ärendet den 26 juni, 13 augusti, 2 september samt 3 och 10 oktober.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningen av de båda ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren HH) kom in med ett remissvar, till vilket var fogat en bilaga med bl.a. uppgifter lämnade av chefen för närpolisens utredningsenhet kommissarien JJ och inspektören FF (här utelämnad).

text: Polismyndigheten anförde i sitt yttrande bl.a. följande.

text: Händelseförlopp

text: Brottsärendena lottades på utredningsenheten i närpolisområde Borås och anmäldes för åklagaren som inledde förundersökning och som härefter har lett utredningen med täta direktiv. Det dröjde emellertid innan en utredare kunde utses. De två ordinarie utredarna med särskild kompetens att utreda sexuella övergrepp mot barn vid enheten blev långtidssjukskrivna under våren. Flera ärenden om barnövergrepp, bland annat anmälningarna som avsåg AA:s båda pojkar, fanns då outredda. Ledningen för utredningsenheten agerade genom att varje vecka göra prioriteringar och lägga ut ärenden på andra handläggare så snart någon blev ledig inom polisområdet. Man var även i kontakt med länskriminalpolisen i Göteborg för att få hjälp. AA informerades fortlöpande om utredningsläget. Längre fram under sommaren kunde en förhörsledare frigöras för hennes ärenden. Efter sommarsemestrarna organiserade ledningen för utredningsenheten en liten utredningsgrupp för att komma igång med handläggningen av samtliga ärenden som rörde barnövergrepp. Kort efter det att utredaren började arbeta med AA:s ärenden förklarade AA att hon inte kunde samarbeta med honom, En ny utredare fick utses. Till att börja med hade den nya utredaren svårigheter att komma i kontakt med AA men så småningom kunde hon höra både AA och de två yngsta sönerna. Utredaren har haft täta kontakter med åklagaren, AA och sönerna. Den yngste är hörd två gånger. Nya förhör med barnen är planerade i januari 2008. En särskild företrädare är utsedd för den yngste pojken. – – –

text: Bedömning

text: Det allmänna kravet på skyndsamhet vid förundersökning enligt

text: 23 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (torde vara 4 § som avses – JO:s anmärkning) och det särskilda skyndsamhetskravet när målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år enligt 2 a § förundersökningskungörelsen är inte uppfyllda. Det dröjde för länge innan arbetet med utredningen kom igång, vilket berodde på det plötsliga bortfallet av två nyckelpersoner med särskild kompetens för barnutredningar. Man prövade olika vägar att finna en lösning på den akuta bristen på förhörsledare och man organiserade en särskild utredningsgrupp för dessa ärenden. I dag utreds AA:s ärenden med den skyndsamhet som kan krävas. Polismyndigheten får trots dröjsmålet anses ha tagit ansvar för verksamheten enligt

text: 7 § verksförordningen (1995:1322)

text: genom den handlingskraft och duglighet som ledningen vid utredningsenheten visade. JO har vid ett flertal tillfällen kritiserat polismyndigheten för långsam handläggning av förundersökningar. Självfallet har myndigheten tagit till sig kritiken. Som en inledande åtgärd för att komma till rätta med de brister som föreligger när det gäller balanshanteringen pågår en internkontroll av balanserna inom hela myndigheten.

text: Rapporten över kontrollen och förslag till åtgärder förväntas vara klar inom de närmaste månaderna.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från GG och chefsåklagaren KK, som uppgav följande.

text: GG

text: Efter att polisanmälan gjordes i det aktuella ärendet inleddes omgående förundersökning och hon gav direktiv till polisen. I ärendet fanns också en ansökan om besöksförbud för den misstänkte gentemot målsägandenas mor. Direktiven hon inledningsvis gav polisen gällde både utredningen om de påstådda brotten mot barnen och utredning av omständigheterna som skulle ligga till grund för att meddela besöksförbud. Frågan om besöksförbud gick inte att avgöra innan ytterligare utredning genomförts. Under våren 2007 hade polisen i Borås en mycket ansträngd personalsituation. Ett stort antal barnärenden blev därför liggande i balans hos polisen. Under hösten 2007 inrättades en särskild grupp som hade i uppgift att ta sig an dessa ärenden. I det aktuella ärendet har hon själv påmint och varit aktiv och pådrivande. Hon tog upp problemen med att ärenden som det aktuella inte blev utredda med sin chef, chefsåklagaren KK, både på kammarmöten och i enskilda samtal. Han kände till problemen och hade kommunicerat med polisen om dem. Hon påminde polisen om just denna utredning strax före sommaren 2007. När hon kom tillbaka från semestern i mitten av augusti upptäckte hon att ingenting hänt i ärendet, vilket gjorde henne upprörd. Hon påminde därför polisen skarpt. FF tog då över ärendet, varefter utredningen har bedrivits med normal handläggning och skyndsamhet. Efter att modern hörts i ärendet, fattades omedelbart beslut i frågan om besöksförbud. Nu har barnen hörts vid flera tillfällen och den misstänkte ska höras inom kort. Därefter kommer hon på nytt att ta ställning till om utredningen ska fortsätta. Den första polisanmälan som gjordes avsåg endast ett barn. Någon månad senare anmäldes brott mot ytterligare ett barn. Det tillkom då nya omständigheter och uppgifter att ta ställning till, vilket gjorde ärendet något mer komplext. I övrigt har den aktuella utredningen varit av relativt normal beskaffenhet.

text: KK

text: Han är väl medveten om de problem som funnits med barnutredningar hos Boråspolisen såväl i allmänhet som beträffande just denna utredning. GG har kontinuerligt hållit honom underrättad om ärendet. Han har haft kontakt med polisens ledning och påtalat att situationen varit helt oacceptabel. Sådana kontakter har förekommit vid möten på chefsnivå, vid samverkansmöten och under hand med chefen för kriminalavdelningen.

text: Av handlingar som därefter infordrades från åklagarkammaren framgick följande. AA ansökte i ärendet om besöksförbud. I åklagarens direktiv den 25 april 2007 anges att åklagaren med anledning härav ville ha besked om AA på något sätt varit utsatt för brott. Åklagaren påminde därefter ett antal gånger i ärendet och i påminnelser bl.a. den 26 juni och den 13 augusti erinrade hon om att det fanns en ansökan om besöksförbud. Beslut i frågan om besöksförbud meddelades den 13 november. CC antecknades som skäligen misstänkt i ärendet den 8 februari 2008. Den 6 mars polisanmälde AA CC för sexuella övergrepp på ytterligare ett barn. GG beslutade den 11 mars att lägga ned förundersökningen avseende samtliga anmälningar.

text: Bedömning

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt arton år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara samt ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: Frågor om besöksförbud prövas av åklagare och ska handläggas skyndsamt (6 a § första stycket och 7 § lagen [1988:688] om besöksförbud). För utredning av frågor om besöksförbud får åklagaren anlita biträde av polismyndighet (

text: 9 § första stycket nämnda lag

text: Enligt Åklagarmyndighetens föreskrifter om besöksförbud (

text: ÅFS 2005:27

text: ) ska beslut i fråga om besöksförbud meddelas inom en vecka från det att ansökan om besöksförbud kommit in eller av annan anledning tagits upp vid åklagarkammare, om inte särskilda skäl föreligger med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra omständigheter.

text: Den aktuella förundersökningen avsåg bl.a. sexuellt utnyttjande av barn och i ärendet hade åklagaren även begärt polismyndighetens biträde när det gällde en fråga om besöksförbud.

text: Av utredningen framgår att en handläggare i ärendet kunde utses vid polismyndigheten först efter tre månader och att det därför dröjde drygt tre månader innan någon åtgärd över huvud taget vidtogs i ärendet. Polismyndigheten har som skäl till detta i huvudsak anfört att vakanser när det gällde personal med särskild kompetens i fråga om barnutredningar plötsligt uppstod. Även med beaktande av vad som anförts om arbetssituationen och de åtgärder myndigheten vidtog för att försöka komma till rätta med denna, är det emellertid enligt min mening helt oacceptabelt att ett ärende av det aktuella slaget blir liggande i tre månader utan att en utredare ens kan utses. Dröjsmålet med att dela ut ärendet till en handläggare framstår som särskilt anmärkningsvärt med hänsyn till att åklagaren i direktiven den 25 april 2007 och i påminnelse därefter erinrat om att det fanns en ansökan om besöksförbud från AA.

text: När åtgärder för att påbörja utredningen väl vidtogs i juli blev handläggningstiden fördröjd delvis p.g.a. omständigheter hänförliga till AA. Vid denna tid borde polisen dock – med hänsyn till vad ärendet rörde och att handläggningen redan då hade dragit ut på tiden – ha arbetat mer aktivt och med större skyndsamhet än vad som skedde för att verkställa de direktiv som åklagaren gett.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att polismyndigheten förtjänar kritik för den utdragna handläggningstiden i ärendet.

text: Med anledning av vad som kommit fram om att AA inte granskat och godkänt uppteckningen av sin förhörsutsaga vill jag erinra om bestämmelsen i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB. Av denna följer att en granskning av förhörsutsagan enligt huvudregeln ska ske innan förhöret avslutas.

text: Det var GG som i egenskap av förundersökningsledare hade det övergripande ansvaret för utredningen. Hon har i sitt inledande direktiv den 25 april 2007 angett att AA ansökt om besöksförbud och med anledning härav begärt biträde av polisen med viss utredningsåtgärd. Enligt min mening bör åklagaren i samband med en sådan begäran, i syfte att påskynda polisens åtgärder, ange att beslut i frågan om besöksförbud ska vara fattat inom en vecka (se

text: JO 2007/08 s. 81

text: ). Jag konstaterar att så inte har skett i detta fall. Av handlingarna framgår vidare att åklagaren erinrat om de först givna direktiven i ett nytt direktiv den 24 maj och påmint i ärendet den 26 juni 2007, varvid hon särskilt nämnt ansökan om besöksförbud. Hon borde, enligt min uppfattning, tidigare ha försökt att påskynda handläggningen så att hon i vart fall kunde ta ställning i frågan om besöksförbud. Jag noterar emellertid att GG kontinuerligt hållit kammarens chef underrättad om ärendet.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.