nyckelord:
Allmänna handlingar
Avsaknad av lagstöd
Dom/domskäl
Rättelse
Sekretess

title: Kritik mot en rådman för hanteringen av en tilltalads adressuppgift

sammanfattning: En rådman får allvarlig kritik för att han av förbiseende angav den tilltalades adress i en brottmålsdom trots att uppgiften var sekretessbelagd. Rådmannen kritiseras också för att han, när han upptäckte sitt misstag, med tuschpenna strök över adressuppgiften såväl i originaldomen som i den stämningsansökan som förvarades i tingsrättens akt.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. rådmannen BB med anledning av att denne i en dom hade angett hans adressuppgifter trots att AA sedan lång tid tillbaka haft skyddade personuppgifter, vilket tingsrätten kände till. Han uppgav vidare att BB hade beklagat det inträffade och i efterhand sett till att ta bort adressuppgiften från akten. AA hade, på grund av det inträffade, känt sig tvungen att flytta.

text: Utredningen

text: Handlingar i Södertörns tingsrätts mål B 8857-07 fordrades in och granskades. Muntliga upplysningar hämtades in från arkivarien CC.

text: I huvudsak följande framkom. Målet inleddes i juli 2007 genom att åklagaren gav in en begäran om att en offentlig försvarare skulle förordnas för AA. Av framställningen framgick att AA hade skyddade personuppgifter och att det var adressuppgiften som var känslig. Tingsrätten höll huvudförhandling i målet, med BB som ordförande, den 22 april 2009. Samma dag avkunnades dom. Domen expedierades den 28 april. I det s.k. domshuvudet fanns AA:s namn och personnummer antecknat medan det angavs att sekretess rådde för adressen. I domen hänvisades vad gäller yrkanden och framlagd bevisning till en bilaga (tingsrättens aktbilaga 3, stämningsansökan i målet). I stämningsansökan angavs bl.a. AA:s adress. Det framgick vidare att någon, i såväl den originaldom som sparats i tingsrättens akt som i det arkiverade exemplaret av aktbilaga 3, med tuschpenna strukit över AA:s adressuppgift.

text: Ärendet remitterades till Södertörns tingsrätt för upplysningar och yttrande över hanteringen av AA:s adressuppgift i den aktuella domen. Av yttrandet skulle

text: framgå såväl anledningen till att adressuppgiften kom att tas med i domen som vilka överväganden som gjordes inför beslutet att ta bort uppgiften från bilagan till originaldomen.

text: Södertörns tingsrätt (lagmannen DD) kom in med ett yttrande och anförde följande. Rådmannen BB, som handlagt och avgjort målet, har i yttrande till mig sagt: ”Jag har handlagt målet och varit ordförande vid huvudförhandlingen varvid domen avkunnades. AA hade s.k. skyddade personuppgifter, men adressuppgiften hade angetts på stämningsansökan. I domen togs stämningsansökan in som en bilaga, och av förbiseende uppmärksammade jag inte att hans skyddade personuppgifter fanns där. Om jag hade gjort det skulle ansökan inte ha bifogats domen utan gärningspåståendet ha skrivits in i domen. Jag hade därefter kontakt med AA per telefon och mail. Han meddelade mig att adressen fanns angiven i domsbilagan och ville att den skulle tas bort. Jag tillmötesgick hans begäran genom att stryka över adressuppgiften. Jag betraktade det inte som en rättelse av dom utan mer som en praktisk åtgärd för att skydda uppgifterna. Jag kan inte nu erinra mig vilka överväganden som i övrigt gjordes.” Jag hänvisar till BB:s yttrande för att besvara remissens tre första frågor. Min bedömning är – trots säkra rutiner som ständigt ses över – att det är uppenbart att ett mycket beklagligt misstag har begåtts och att detta kan förtjäna kritik. AA yttrade sig.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från kammaråklagaren EE. Det framkom därvid att det föreföll som att det inte i åklagarkammarens ärendehanteringssystem (Cåbra) förts in att AA hade skyddade personuppgifter. Detta fick till följd att EE inte uppmärksammade att så var fallet. Om uppgiften hade varit rätt införd i Cåbra hade det med automatik angetts ”sekretess” i stämningsansökans adressfält när denna upprättades.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen har sammanfattningsvis följande framgått. I en framställan till tingsrätten om förordnande av offentlig försvarare angavs att den misstänkte, AA, hade skyddade personuppgifter. Trots att det var adressuppgiften som var känslig angavs den i den stämningsansökan som sedermera gavs in till tingsrätten. När tingsrätten meddelade dom i målet fogades stämningsansökan med adressuppgiften av förbiseende som bilaga till domen. När detta upptäcktes strök BB med tuschpenna över adressuppgiften i såväl originaldomen som den stämningsansökan som förvarades i tingsrättens akt.

text: Vid tidpunkten för det inträffade gällde

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Denna ersattes den 30 juni 2009 av offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , förkortad OSL. Eftersom den nya lagen, i vart fall i nu aktuella avseenden, inte innehåller några nyheter i sak har jag valt att i detta beslut hänvisa till bestämmelser i den nya lagen.

text: Något om s.k. skyddade personuppgifter Uppgifter i folkbokföringen är normalt offentliga. Sekretess gäller endast om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs,

text: 22 kap. 1 §

text: OSL.

text: Det som brukar kallas skyddade personuppgifter är egentligen det samlingsnamn som Skatteverket använder för de olika skyddsåtgärderna sekretessmarkering, kvarskrivning och fingerade personuppgifter.

text: Den skyddsåtgärd som varit aktuell i detta ärende är sekretessmarkering. Sekretessmarkering innebär att det görs en s.k. markering för särskild sekretessprövning i folkbokföringsdatabasen. Det framgår emellertid inte vilken uppgift i folkbokföringen som kan vara känslig. Ofta, som i förevarande fall, är det adressen som utgör den skyddsvärda uppgiften, men även t.ex. namn och uppgifter om anhöriga kan vara känsliga. Markeringen innebär inte att det råder sekretess för uppgifterna utan ska fungera som en varningssignal så att en noggrann prövning görs innan uppgifterna lämnas ut.

text: Det kan visserligen inte krävas att en myndighet regelmässigt kontrollerar om en enskild har en sekretessmarkering i folkbokföringen innan den lämnar ut en adress. Om myndigheten, via Skatteverket eller på annat sätt, får kännedom om att det införts en sekretessmarkering innebär det dock att det föreligger en särskild anledning för myndigheten att göra en skadebedömning i det enskilda fallet (

text: prop. 2005/06:161 s. 55

text: Angivandet av adressuppgiften i stämningsansökan Som ovan angetts var det redan i ett tidigt skede av förundersökningen känt för åklagarkammaren att AA hade skyddade personuppgifter, närmare bestämt sekretessmarkering. Av utredningen har framgått att om det förs in i ärendehanteringssystemet Cåbra att en misstänkt har skyddade personuppgifter anges med automatik ”sekretess” i stämningsansökans adressfält. Av någon anledning har det emellertid inte förts in i Cåbra att AA hade skyddade personuppgifter, vilket bl.a. medfört att EE inte uppmärksammade att så var fallet. Det har i sin tur fått till följd att AA:s adress angavs i stämningsansökan.

text: Det förhållandet att en adressuppgift finns med i en stämningsansökan innebär i och för sig inte att uppgiften blir offentlig när stämningsansökan upprättas eller när den kommer in till tingsrätten. Det innebär dock, vilket detta ärende illustrerar, att risken för ett felaktigt utlämnande av uppgiften ökar. Således bör naturligtvis en adressuppgift för vilken sekretess kan gälla, i enlighet med de rutiner som kammaren tillämpar, inte anges i stämningsansökan. Det är inte meningsfullt att nu försöka utreda varför det inte angavs i Cåbra att AA hade skyddade personuppgifter, men ingenting talar för att det rör sig om något annat än ett beklagligt förbiseende. Detta föranleder mig att betona vikten av att iaktta noggrannhet vid hanteringen av uppgifter som kan omfattas av sekretess.

text: Utlämnandet av uppgifterna Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet får en sekretessreglerad uppgift från domstol eller annan myndighet, blir sekretessbestämmelsen – med vissa här inte aktuella undantag – tillämplig på uppgiften även hos den mottagande domstolen,

text: 43 kap. 2 § första stycket

text: OSL. För alla myndigheter gäller dessutom sekretess för uppgift om bl.a. enskilds bostadsadress om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne kan komma

text: att utsättas för hot eller våld eller lida annat allvarligt men om uppgiften röjs,

text: 21 kap. 3 § första stycket

text: OSL.

text: I förevarande fall har det ända sedan målet inleddes sommaren 2007 varit känt för tingsrätten att AA hade sekretessmarkering och att det var hans adress som var den känsliga uppgiften. Eftersom tingsrätten i det s.k. domshuvudet angett att AA:s adress var sekretessbelagd har den uppenbarligen också gjort bedömningen att AA:s adressuppgifter inte skulle lämnas ut. Trots detta har stämningsansökan i målet – i vilken AA:s adress fanns antecknad – fogats som en bilaga till domen.

text: En sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål eller ett ärende i en domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör att vara tillämplig om uppgiften tas in i en dom eller ett annat beslut i samma mål eller ärende,

text: 43 kap. 8 § första stycket

text: OSL. Att AA:s adressuppgift tagits in i domen innebär således att uppgiften hos tingsrätten sedan dess är offentlig.

text: Ett röjande av en hemlig adressuppgift kan naturligtvis få förödande konsekvenser för den vars adress är skyddad och kan – som i det aktuella fallet – innebära att personen i fråga känner sig tvungen att flytta. Det är därför av största vikt att den som fått förtroendet att behandla sekretessbelagda uppgifter sköter detta med erforderlig omsorg och noggrannhet och att det finns rutiner som minimerar risken för ett felaktigt utlämnande. Jag tvingas konstatera att BB brustit i detta avseende. Jag ser allvarligt på detta och övervägde även inledningsvis om det inträffade gav anledning att anta att BB gjort sig skyldig till brott. Trots vad jag nyss konstaterat angående den bristande noggrannheten och de allvarliga konsekvenser hans brist i det avseendet fick stannade jag dock för att så inte var fallet. BB förtjänar emellertid allvarlig kritik för det inträffade. Raderandet av uppgifterna BB har uppgett att hans åtgärd att med tuschpenna stryka över adressuppgiften såväl i originaldomen som i stämningsansökan var en praktisk åtgärd för att skydda uppgiften, att han inte såg det som en rättelse av domen och att han inte nu kan erinra sig vilka överväganden i övrigt som gjordes.

text: Som ovan angetts kan en uppgift som en gång blivit offentlig inte därefter i samma mål beläggas med sekretess. I och med att domen med adressuppgifterna expedierades – förvisso av misstag – har den sekretess som gällt för uppgiften upphört att gälla vid tingsrätten. Jag kan således instämma i BB:s bedömning att bestämmelserna om rättelse av dom i

text: 30 kap. 13 § rättegångsbalken

text: inte varit tillämpliga.

text: Såväl domen som stämningsansökan i målet utgör naturligtvis allmänna handlingar. Det säger sig självt att en tjänsteman vid den myndighet eller domstol som förvarar en sådan handling inte, utan lagstöd, har rätt att ändra innehållet i den. BB:s åtgärd att med tuschpenna stryka över adressuppgiften har emellertid inneburit att han gjort just det.

text: Det finns självfallet allmänt sett anledning att se mycket allvarligt på att en tjänsteman medvetet ändrar, tar bort eller lägger till uppgifter i en allmän handling. I detta fall har åtgärden visserligen skett med det vällovliga syftet att lindra konsekvenserna för AA av det tidigare misstaget. Vidare har de uppgifter som tagits bort från de allmänna handlingarna varit helt betydelselösa i målet och borde, som redan nämnts, över huvud taget inte ha angetts i stämningsansökan. BB förtjänar likväl kritik för sitt handlande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Göteborg, om förhållandena för och behandlingen av kvinnliga intagna

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA har i en anmälan, som kom in till JO den 23 januari 2007, klagat på förhållandena för de kvinnliga intagna i häktet Göteborg. AA har anfört bl.a. följande. Hon har varit placerad på den kvinnliga gemensamhetsavdelningen ”tjej-gemet”. Under två perioder har hon förflyttats till en manlig avdelning och fått dela bostadsrum med en annan kvinnlig intagen. Personalen lovade att förflyttningen var tillfällig, men dagarna blev snabbt till veckor. Ständiga förflyttningar medför att den trygghet kvinnliga intagna känner i ”tjej-gemet” försvinner. ”Tjej-gemet” är det enda stället hon och andra kvinnliga intagna kan känna sig som kvinnor, eftersom häktet i övrigt enbart är anpassat för manliga intagna. De få kvinnliga intagna får ofta stå åt sidan för männen. Exempelvis finns det inte kläder som passar kvinnorna. De kvinnliga intagna kan inte heller sköta sin hygien, eftersom de får duscha bara varannan dag.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom enhetschefen BB, bl.a. följande. – – –

text: Sakförhållanden m.m.

text: Häktet Göteborg har uppgett följande. Kvinnor som är häktade och som inte har restriktioner placeras i möjligaste mån i anslutning till de lokaler som ligger längst in på häktets plan 7 – det s.k. tjejgemet (gem = utrymme för gemensamhet). Skälet härtill är att häktet där har två mindre lokaler i vilka det finns kök och utrymme för viss besöks- och programverksamhet. Kvinnorna är placerade i enkelrum. Då stort behov av enkelplatser för män med restriktioner har uppstått har kvinnorna fått flytta till dubbelcell i andra ändan av avdelningen. De har ändå haft tillgång till den schemalagda programverksamhet som bedrivs i programlokalerna. Oavsett var kvinnorna är placerade finns daglig tillgång till dusch. Underkläder för kvinnor finns att tillgå.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Enligt

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandling av häktade och anhållna m.fl. får mer än en häktad förvaras i samma rum om det är synnerligen påkallat av utrymmesskäl eller annan särskild anledning. Enligt 6 § Kriminalvårdens häktesföreskrifter (

text: KVFS 2006:3

text: ; nedan benämnda de gamla föreskrifterna), som gäller till och med den 31 mars 2007, skall den som är nyintagen snarast efter ankomsten till häktet få duscha och vid behov förses med häkteskläder. Enligt 25 § skall sänglinne, tilldelade handdukar och underkläder bytas regelbundet. Enligt 26 § skall den intagne ha möjlighet att duscha minst tre gånger per vecka. Enligt 27 § skall nödvändig utrustning för den intagnes personliga hygien tillhandahållas av häktet samt kunna kompletteras på den intagnes egen bekostnad. Den 1 april 2007 träder Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för behandling i häkte (

text: KVFS 2007:1

text: ; nedan benämnda de nya föreskrifterna) i kraft. Enligt 2 kap. 4 § skall den som tas in i häkte vid intagningen erhålla sängkläder, handdukar, nödvändiga basartiklar för den häktades personliga hygien samt vid behov häkteskläder. Kvinnor skall tillhandahållas kläder som är anpassade efter kvinnor. Sängkläder, handdukar och eventuella häkteskläder skall därefter bytas regelbundet utifrån allmänna hygieniska krav. Enligt 2 kap. 6 § skall den häktade ha möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien. JO fann i beslut den 19 februari 2007 (dnr 3180-2006), mot bakgrund av bl.a. de europeiska fängelsereglerna, att som huvudregel måste gälla att den som är häktad har rätt att bära egna kläder.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Förflyttning inom häkte och dubbelbeläggning Platsbristen inom Kriminalvården är välkänd och har flera gånger tidigare varit föremål för JO:s granskning (se t.ex. JO 2004/05 sid. 134). Kriminalvården kan här endast konstatera att det för närvarande pågår projektering och nybyggnad av flera kriminalvårdsanläggningar och att målsättningen härmed är att platsbristen – och därmed behovet av omplaceringar och dubbelbeläggningar – skall försvinna.

text: Personlig hygien Till en början kan konstateras att de gamla föreskrifterna endast reglerar det längsta intervall med vilka de intagna skall ha möjlighet att duscha och att häktet Göteborg även med ledning av de uppgifter AA lämnat uppfyllt de föreskrifternas krav. Av utredningen framgår emellertid att kvinnor som är intagna på häktet Göteborg erbjuds att duscha varje dag oavsett var på häktet de är placerade. Även kraven i de nya föreskrifterna var således redan vid tidpunkten för det inträffade uppfyllda.

text: Kläder Vad gäller kläder anpassade för kvinnor kan Kriminalvården konstatera att häktet Göteborg uppger att det finns sådana underkläder. JO har tidigare redovisat sin uppfattning att det är oacceptabelt att det inte finns kläder som är anpassade för kvinnliga intagna (protokoll fört vid inspektion av anstalten Sagsjön den 12 oktober 2006, JO:s dnr 4786-2006). Det kan här endast konstateras att någon bestämmelse om kvinnokläder inte finns i de gamla föreskrifterna. Enligt de nya föreskrifterna skall emellertid Kriminalvården vid behov tillhandahålla kläder anpassade för kvinnor. I Kriminalvårdens klädkollektion för intagna ingår bland annat kjol samt kortärmad skjorta, chinos och shorts i dammodell. Efter önskemål från kvinnliga intagna kommer ytterligare anpassning att ske. – – –

text: AA har yttrat sig över remissvaret. Hon har vidhållit att intagna som inte sitter på en gemensamhetsavdelning endast får duscha varannan dag. Beträffande privata kläder så har hon hävdat att en intagen enbart får bära privata kläder om någon utomstående tvättar dem. Man får inte heller bära privata kläder i kombination med

text: häktets kläder. De kläder som häktet tillhandahåller är inte heller anpassade för stor- och småvuxna kvinnor.

text: Bedömning

text: Platsbristen inom Kriminalvården och problemet med överbeläggningar och dubbelbeläggning av bostadsrum har vid flera tillfällen behandlats av JO. Dåvarande JO Anna-Karin Lundin uttalade beträffande dubbelbeläggning att en rutinmässig sådan inte kan accepteras ( se JO 2004/05 s.134). Även jag har kritiserat förhållandena inom kriminalvården som bl.a. framtvingat en periodvis mer eller mindre kontinuerlig dubbelbeläggning av rum som är avsedda för endast en intagen. Detta har det dock, som framgår av Kriminalvårdens remissvar, inte varit fråga om i det här aktuella ärendet. Det finns inte heller något förbud mot att förvara mer än en intagen i ett bostadsrum. Jag finner därför inte anledning att närmare kommentera AA:s klagomål om dubbelbeläggning av bostadsrum.

text: År 2006 var andelen kvinnliga intagna i häkte ca sex procent och andelen kvinnor av de nyintagna i anstalt nästan sju procent (Kriminalvård och statistik 2006). Mot den bakgrunden har jag viss förståelse att kriminalvården i stora delar anpassats efter manliga intagna. Genomgående för all kriminalvård är dock att de intagna skall behandlas med aktning för sitt människovärde (se 9 § lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt, kriminalvårdslagen). I det ligger att kvinnor ska behandlas som kvinnor och inte som män. I den delen kriminalvården riktas mot kvinnliga intagna måste den anpassas efter de särskilda behov kvinnor kan ha. En sådan åtgärd kan exempelvis vara att i häkten upprätthålla en gemensamhetsavdelning för kvinnor.

text: Jag noterade vid en inspektion av anstalten Sagsjön den 12 oktober 2006 att det förelåg vissa problem med kläder till de kvinnliga intagna och uttalade i inspektionsprotokollet att det inte är acceptabelt att kvinnor måste bära kläder som är utformade för män (dnr 4786-2006).

text: Kriminalvården anför i detta ärende att det fanns underkläder för kvinnor i häktet. Vidare understryker Kriminalvården att de vid den aktuella tidpunkten gällande häktesföreskrifterna (

text: KVFS 2006:3

text: ) inte innehöll någon bestämmelse om kvinnokläder. Detta är i och för sig riktigt men saknar enligt min mening all betydelse. Föreskrifterna var bara en av många författningar där ”han” användes för att beteckna båda könen. För övrigt kan det konstateras att den aktuella bestämmelsen, 6 §, som reglerade frågan var könsneutral. Enligt denna skulle nyintagna vid behov förses med häkteskläder. Jag anser inte att bestämmelsen kan tas till intäkt för att det skulle vara förenligt med den ovan nämnda principen att intagna inom kriminalvården ska behandlas med aktning för sitt människovärde, att det inte fanns häkteskläder (bortsett från underkläder) som var anpassade för kvinnliga intagna.

text: Häktesföreskrifterna har förtydligats i detta avseende, och där framgår numera direkt att det skall finnas häkteskläder som är anpassade för kvinnor (

text: KVFS 2007:1

text: , 2 kap 4 §). Jag utgår från att kvinnliga intagna numera erbjuds ändamålsenliga och passande kläder i olika storlekar.

text: Av artikel 97.1 i de europeiska fängelsereglerna framgår att häktade skall tillåtas att bära egna kläder om dessa är lämpliga att bära i ett häkte. Jag har tidigare i ett beslut uttalat att den som är häktad har rätt att bära egna kläder (dnr 3180-2006). Jag utgår från att dessa principer även tillämpas i häktet Göteborg.

text: Beträffande den omfattning som kvinnliga intagna ges tillfälle att duscha har AA och Kriminalvården olika uppfattning. Det är inte meningsfullt att utreda saken ytterligare. Jag vill understryka att enligt nu gällande föreskrifter skall en intagen i häkte – oavsett om det är en kvinna eller en man – ha möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien (2 kap. 6 § häktesföreskrifterna).

text: Min förhoppning är att Kriminalvården fortlöpande arbetar med att utforma kriminalvården så att den passar även för kvinnliga intagna. Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om vilken utredning som en socialnämnd bör företa innan nämnden godkänner ett avtal angående vårdnad, boende eller umgänge

text: Den 3–5 oktober 2000 inspekterade JO socialtjänsten vid Hudiksvalls kommundelsnämnd i Hudiksvalls kommun. Därvid granskades bl.a. ärenden inom familjerättens område. I ett protokoll den 15 januari 2001 från inspektionen anförde JO André bl.a. följande.

text: Godkännande av avtal

text: Föräldrar kan träffa avtal rörande vårdnaden om barnet, barnets boende och en förälders umgänge med barnet. Frågan om godkännande av sådana avtal prövas av socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört (se

text: 6 kap. 17 a § föräldrabalken

text: Vid sin prövning av föräldrarnas avtal skall socialnämnden se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Utan hinder av sekretess enligt

text: 7 kap. 4 § första stycket

text: SekrL är en annan socialnämnd, som har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning, skyldig att lämna sådana upplysningar på begäran av den nämnd som skall pröva avtalet.

text: Vid granskningen av socialnämndens godkännande av avtal uppmärksammades ett avtal som gällde AA, född 1986. I det fallet hade föräldrarna kommit överens om att vårdnaden om AA skulle vara gemensam. Modern bodde inom Hudiksvalls kommundel och fadern i en annan kommundel. Nämnden godkände avtalet den 18 augusti 2000.

text: Som framgår av det nyss sagda har socialnämnden en utredningsskyldighet vid godkännande av avtal rörande vårdnad m.m. I lagen har inte närmare angetts vad detta innebär. Enligt förarbetena till lagen (

text: prop. 1997/98:7 s. 120

text: f., se även lagutskottets betänkande 1997/98:LU 12 s. 56 f.) skall dock socialnämnden ha ett lika gott underlag för sin bedömning av godkännandefrågan som en domstol har när den prövar en gemensam ansökan om vårdnad, boende eller umgänge. Om en förälder är bosatt i en annan kommun eller en annan kommundel bör den nämnd som skall godkänna avtalet som regel ta kontakt med den andra nämnden. Om familjen nyligen flyttat till kommunen bör som regel kontakt tas med nämnden i

text: familjens tidigare hemvistkommun. De åtgärder som nämnden har vidtagit för att utreda förutsättningarna för att godkänna avtalet bör dokumenteras.

text: Eftersom fadern i det aktuella fallet var bosatt i en annan kommundel har nämnden inte utan vidare kunnat godkänna avtalet. Såvitt framgår av akten hade nämnden inte någon närmare kännedom om familjen och det framgår inte heller huruvida fadern fram till nyligen bott i Hudiksvalls kommundel. Nämnden (handläggaren) borde därför ha kontaktat den kommundel där fadern bodde för att efterhöra om nämnden där hade några upplysningar att lämna av betydelse för prövningen av avtalet angående vårdnaden.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Anstalt
Långsam handläggning
Sekretess

title: Handläggningen av disciplinärenden och av en begäran från en intagen om ett registerutdrag m.m.

text: Bakgrund

text: AA, som var placerad i kriminalvårdsanstalten Österåker, rapporterades vid sammanlagt fyra tillfällen den 23, 24 och 27 maj 2002 för olämpligt uppträdande mot personalen. Den 30 maj 2002 upprättades vid anstalten ett s.k. differentieringsdokument om ändrad anstaltsplacering för AA. I dokumentet angavs att anledningen till ny placering var att det hade inkommit ett flertal rapporter om AA:s nedvärderande sätt mot personalen och att personalen hade känt sig hotad. Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Kronoberg beslutade den 30 juli 2002, på begäran av Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Norr, om ändrad placering för AA. I enlighet med beslutet förflyttades AA den 12 augusti 2002 från anstalten Österåker till anstalten Norrtälje.

text: Anmälan

text: AA framförde i en skrivelse, som kom in till JO den 30 september 2002, klagomål mot anstalten Österåker och kriminalvårdsinspektören vid anstalten BB och anförde bl.a. följande. Han har inte delgivits rapporterna om olämpligt uppträdande. Förhör har inte hållits med anledning av dem. Han fick kännedom om rapporterna när han efter förflyttningen till anstalten Norrtälje fick läsa differentieringsdokumentet. Differentieringsdokumentet hade tidigare inte delgivits honom. AA anförde i en kompletterande skrivelse att han begärde att få ett KLASutdrag (utdrag ur kriminalvårdens klientadministrativa system, min anmärkning) och att det av det utdrag daterat den 11 juni 2002 som han fick av BB inte framgick att det hade inkommit rapporter om honom. AA begärde slutligen att JO skulle ålägga kriminalvården att stryka över uppgifterna rörande rapporterna i hans behandlingsjournal.

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal lånades in och granskades. Anmälan remitterades därefter till Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Norr för yttrande, särskilt i fråga om den omständigheten att ärendena angående rapporterna inte föreföll att ha avslutats vid tiden för anmälan.

text: I remissvaret anförde kriminalvårdschefen CC att ärendena rörande de fyra rapporterna inte var avslutade vid tidpunkten för AA:s anmälan, att myndigheten den 22 november 2002 har beslutat att rapporterna inte skall föranleda någon åtgärd och att rapporterna inte har handlagts i enlighet med bestämmelserna i 51 § lagen om kriminalvård i anstalt. I ett till remissvaret fogat yttrande anförde BB bl.a. att rapporterna inte kunde delges AA, eftersom personalen som skrivit dem upplevde AA som så obehaglig att de inte hade klarat av att arbeta kvar på avdelningen om han fått kännedom om dem.

text: I ett förnyat remissvar med anledning av AA:s komplettering anförde myndigheten, genom CC, att det framkommit att BB, innan hon till AA överlämnade ett utdrag ur KLAS-registret per den 11 juni 2002, tog bort de sista sidorna där de aktuella rapporterna var dokumenterade, att det inte hade fattats något beslut om sekretess rörande rapporterna och att myndigheten kommer att se över rutinerna för att undvika att denna formellt felaktiga handläggning upprepas.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: I beslut den 13 februari 2004 anförde JO Lundin följande.

text: Rättslig reglering

text: Handläggning av disciplinärenden Frågor om disciplinär påföljd för en intagen, som i väsentlig grad har brutit mot vad som gäller för verkställigheten, skall enligt

text: 51 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) handläggas skyndsamt. Vidare gäller att förhör med den intagne skall hållas innan beslut meddelas. Av

text: 17 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att ett disciplinärende inte får avgöras utan att den intagne har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Enligt bestämmelsen är dock sådan kommunikation obehövlig, bl.a. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga.

text: Begäran om utdrag ur KLAS-registret Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF).

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Kan handlingen inte tillhandahållas utan att en sådan del därav som inte får lämnas ut röjs, skall den i övriga delar göras tillgänglig för sökanden i avskrift eller kopia.

text: En begäran om att få ta del av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på honom

text: att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Om en framställning om att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut skall den som begär handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan.

text: Jag vill därutöver nämna att enligt

text: 26 § första stycket personuppgiftslagen (1998:204)

text: har var och en som ansöker om det rätt att en gång per kalenderår gratis få besked om huruvida myndigheten behandlar personuppgifter som rör den sökande.

text: Bedömning

text: Kriminalvårdsmyndigheten beslutade den 22 november 2002 att rapporterna, som upprättades i maj samma år, inte skulle föranleda någon åtgärd. Någon kritik kan därför i och för sig inte riktas mot att disciplinärendena skrevs av utan att rapporterna först hade kommunicerats med AA eller förhör hade hållits med honom. Som kriminalvårdsmyndigheten har konstaterat uppfyller dock handläggningstiden inte kravet på skyndsamhet i 51 § KvaL.

text: Av BB:s yttrande framgår att hon medvetet underlät att delge AA rapporterna under den tid då han var kvar i anstalten, i stället för att aktivt verka för att disciplinärendena blev avgjorda. BB har därför ett stort ansvar för att ärendena inte handlagts tillräckligt skyndsamt.

text: När det gäller frågan om hanteringen av det utdrag ur KLAS-registret som AA begärde, har framkommit att BB avlägsnade de sidor i utdraget som innehöll uppgifter om rapporterna innan hon överlämnade det till AA. Härigenom har BB på ett anmärkningsvärt sätt åsidosatt de grundläggande bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet.

text: BB har, genom att fördröja disciplinärendenas handläggning och genom att undanhålla AA de delar av utdraget ur KLAS-registret som innehöll uppgifter om de aktuella rapporterna, hållit AA ovetande om rapporterna till dess han förflyttades till en annan anstalt. För sitt förfarande kan BB inte undgå allvarlig kritik.

text: JO kan inte ålägga en myndighet att vidta en viss åtgärd.

text: I övrigt har det inte framkommit något som motiverar något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Försäkringskassan för bristande bemötande, m.m.

text: Anmälan

text: AA klagade på Försäkringskassan och anförde därvid bl.a. följande. I mars 2009 konstaterades att hennes make, BB, hade cancer. Han blev sjukskriven den 18 mars–30 juni 2009. Inför hans sista behandling med cytostatika den 8 juni 2009 ringde hon, för sin makes räkning, till handläggaren i sjukpenningärendet för att efterhöra möjligheten för BB att åka till arbetsplatsen för att som social verksamhet utföra enklare arbetsuppgifter. Hon fick till svar att det inte var tillåtet, men att han fick åka till arbetsplatsen för att fika. Hon förklarade för handläggaren diagnosens allvar och att det var fråga om en kort överlevnadstid. BB hade också ett arbetsskadeärende. I det ärendet ringde handläggaren den 8 juni 2009 och undrade över sjukdomsstatusen, eftersom hon hade sett en anteckning om arbete. AA förklarade vad det handlade om. De ombads att ge in ytterligare information som styrkte arbetsskadan. Den 16 juni 2009 ringde handläggaren i sjukpenningärendet till BB:s mobiltelefon med anledning av Försäkringskassans rutiner efter 90 dagars sjukskrivning. Samtalet tedde sig märkligt. BB förklarade att det bara gått en vecka sedan den senaste behandlingen, att han mådde dåligt och att en ny datortomografi skulle göras den 1 juli 2009. Handläggaren ställde frågor om när han trodde sig kunna återgå i arbete och om prognosen. BB svarade att det kanske var en chans på tusen att han skulle klara sig. Han visste egentligen inte detta, eftersom han inte ville känna till sin prognos. AA ringde direkt upp handläggaren och ifrågasatte hur samtalet hade förts samt förklarade att frågor om prognosen skulle ställas till läkaren. Hon tog även upp att handläggarens anteckningar hade orsakat att handläggaren i arbetsskadeärendet behövde få in ytterligare uppgifter. Handläggaren bad om ursäkt och åtog sig att tala med handläggaren i arbetsskadeärendet. Försäkringskassans agerande medförde att BB ”tappade sugen” och blev sängliggande med en trolig depression. Hans sista tid i livet blev mycket sämre än vad den borde ha varit, vilket även drabbade de anhöriga hårt.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I remissvaret anförde Försäkringskassan bl.a. följande. – – –

text: Bakgrund

text: I Försäkringskassans vägledning Sjukpenning och samordnad rehabilitering (

text: ) version 12, kapitel 20 Rehabiliteringsplan och plan för återgång i arbete, anges hur Försäkringskassans arbete med plan för återgång i arbete ska gå tillväga. En plan för återgång i arbete ska tas fram i ärenden där sjukskrivningen pågår mer än 60 dagar. Syftet med en plan för återgång i arbete är att få överblick över alla de åtgärder och insatser som behövs för att den försäkrade ska kunna få tillbaka sin arbetsförmåga. Genom att Försäkringskassan tidigt i sjukfallet tillsammans med den försäkrade kommer fram till vilket mål som är rimligt och vad som krävs för att komma dit, ökar möjligheterna för att förkorta sjukperioden. En plan för återgång i arbete fyller flera viktiga funktioner. Den säkrar t.ex. den försäkrades delaktighet, tydliggör mot vilket mål den försäkrade strävar, tydliggör vilka insatser som krävs för att nå målet, ger förutsättningar för en mer aktiv handläggning, fungerar som ett verktyg för att Försäkringskassan ska kunna samordna de insatser som andra aktörer står för till en fungerande helhet och gör att alla inblandade aktörer vet sitt ansvar och underlättar uppföljningen av åtgärderna. Planen för återgång i arbete ska tas fram tillsammans med den försäkrade. I de allra flesta fall krävs det ett personligt möte mellan den försäkrade och Försäkringskassans handläggare för att göra en bra plan som fyller sitt syfte och verkligen är ett stöd för den försäkrade för att kunna återgå i arbete. Ibland är det lämpligt att göra en plan i samband med ett avstämningsmöte tillsammans med den försäkrade, Försäkringskassans handläggare, läkare, arbetsgivare, Arbetsförmedlingen m.fl. I vägledningen anges att det alltid är förutsättningarna i det enskilda ärendet som ska avgöra på vilket sätt planen ska tas fram. I undantagsfall kan planen tas fram i samband med telefonsamtal med den försäkrade. När handläggaren har skrivit ned planen ska den skickas till den försäkrade. I vägledningen anges situationer när det inte är möjligt eller inte är lämpligt att göra en plan tillsammans med den försäkrade tidigt i sjukfallet. Som exempel kan nämnas då en försäkrad ligger på sjukhus för vård och att det därmed är för tidigt för att kunna göra en plan eller om en försäkrad är så allvarligt sjuk att det kan uppfattas som stötande att göra en plan för återgång i arbete. Handläggaren ska dokumentera i journalen anledningen till varför en plan inte görs. Handläggaren ska fortsätta att följa ärendet och en plan ska tas fram så snart som möjligt. Det är inte diagnosen som avgör när plan för återgång i arbete ska göras utan prognosen och om det för tillfället går att göra en plan.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande. Handläggning av BB:s sjukfall påbörjades på Försäkringskassan den 27april 2009. En första utredning görs av nationellt försäkringscenter (NFC) i Lund. I journalen samma dag skriver handläggaren om information från Försäkringskassans interna system. I systemet framkommer att det finns en anmälan om närståendevård från och med den 24 mars 2009 och en ansökan om livränta från och med den 18 mars 2009. Det anges att dag 90 i sjukfallet och rehabiliteringskedjan är den 16 juni 2009. Medicinskt underlag utfärdat den18 mars 2009 på hel sjukskrivning finns för perioden 18 mars 2009–30 juni2009. Av underlaget framkommer bland annat följande: Inleder cytostatikabehandling, ”Mycket svårt att förutse i vilken omfattning, om någon, som patienten är förmögen att återgå i arbete delvis under denna period”. Ordination: ”Vila, besöka arbetsplatsen efter ork”. På frågan om prognos – kommer patienten att få tillbaka sin arbetsförmåga i nuvarande arbete – harläkaren kryssat i att det inte går att bedöma. Den 27 april 2009 flyttas ärendet från NFC i Lund till det lokala försäkringscentret (LFC) i Uppsala.

text: Den 30 april 2009 skriver handläggaren att plan för återgång i arbete kommer att göras vid ett senare tillfälle när utfallet av behandlingen kan utläsas. Enligt det nu gällande medicinska underlaget går prognosen inte att bedöma. Förlängt medicinskt underlag avvaktas. Den 4 juni 2009 ringer handläggaren till AA, BB:s fru, som tidigare har sökt handläggaren. AA ställer frågor för sin mans räkning. Av Försäkringskassans journal framgår följande: ”Hon frågar om möjligheter att underpågående sjukskrivning gå till arbetet och utföra några arbetsuppgifter när man känner sig bättre. Informerar om arbetsträning och lite om kriterierna för detta. AA säger att nu när behandling pågår så är han mycket dålig och trött men när han mår bättre så skulle han gärna vilja bidra med något. Informerar att det inte finns några hinder att besöka arbetsplatsen.”

text: Den 16 juni 2009 ringer handläggaren till BB. Följande avsnitt är hämtatur Försäkringskassans journalsystem. ”Ringer till [BB] för att få en uppdatering och för att upprätta en plan för återgång i arbete. [BB] berättar att hans kropp inte svarat på cytostatikabehandlingarna och hans prover är inte bra. Han har ett förlängt medicinskt underlag till och med 30 september på heltid. Ny röntgen är planerad i juli och ny behandlingsperiod efter detta. Han harförhoppningen och avsikten att kunna återgå helt i arbete och besöker arbetsplatsen regelbundet för att också hålla dem uppdaterade. Något datum för när återgång kan ske går inte att säga och generellt är prognosen vid denna diagnos inte god. Han planerar dock att kunna återgå helt när hälsotillståndet tillåter det. Jag informerar och förtydligar att rätt till sjukpenning föreligger och det finns inga frågetecken avseende detta från Försäkringskassan i dagsläget. Upprättar och sänder hem planen.” Av den plan för återgång i arbete som gjordes den 16 juni 2009 och som skickades hem till BB framgår bland annat att medicinsk utredning pågår och röntgen är planerad i juli 2009. Därefter kommer en ny behandlingsperiod troligtvis att påbörjas. Kontinuerlig kontakt med arbetsgivaren och med kollegorna kommer att fortsätta. När hälsotillståndet tillåter kommer återgång i arbete att ske med målsättningen att återgå i arbete på heltid. Uppföljning kommer att ske via telefonsamtal med handläggaren på Försäkringskassan under sjukskrivningen. Läkarintyg kommer kontinuerligt att sändas in till Försäkringskassans inskanningscentral. Parallellt med sjukpenning pågår utredning om rätt till livränta. När Försäkringskassan i Uppsala i oktober 2009 går igenom handläggningen av BB:s sjukfall görs även en genomgång av hans arbetsskadeärende som handläggs av LFC i Norrköping. I arbetsskadeärendet finns journaler från Akademiska sjukhuset. Dessa journaler inkom till Försäkringskassan den29 april 2009. Av journalerna framgår att BB är aktuell för palliativ behandling. I arbetsskadeärendet finns det även Läkarutlåtande – för bedömning avanmäld arbetsskada, som är utfärdat av läkare den 27 april 2009 och som inkom till Försäkringskassan den 4 maj 2009. I utlåtandet har läkaren kryssat ja på frågan om förmågan att skaffa inkomst genom arbete är varaktigt nedsatt. Handläggaren av BB:s sjukfall berättar den 5 oktober 2009 att anledningen till att hon ringde honom den 16 juni 2009 var att hans fru hade ringt till Försäkringskassan några dagar dessförinnan och frågat om möjligheten att kunna besöka arbetsplatsen och utföra lättare arbetsuppgifter. Handläggaren har därmed trott att hans hälsotillstånd har förbättrats. Här följer en beskrivning av vad handläggaren den 5 oktober 2009 har berättat att hon kommer ihåg från telefonsamtalet med BB och hans fru, AA, den 16 juni 2009. När handläggaren ringer till BB på mobiltelefonen den 16 juni 2009 svarar hans fru, AA. Paret befinner sig i bilen. AA lämnar över telefonen till BB och handläggaren stämmer av om det är okej att prata här och nu. BB säger att det går bra. Handläggaren har inget minne av att hon har frågat BB om prognosen utan att hon frågat honom om vad som planeras inom vården. Enligt handläggaren befarade BB att Försäkringskassan skulle ifrågasätta hans rätt till sjukpenning. Handläggaren betonade under telefonsamtalet att Försäkringskassan inte ifrågasatte hans rätt till

text: sjukpenning. Handläggaren bedömde att det var viktigt att han skulle få skriftligt på att sjukpenningrätten var styrkt och valde därför att skriva in det i planen som hon sedan skickade hem till honom. I efterhand säger handläggaren att hon lika gärna hade kunnat skicka ett vanligt brev och i det skrivit att han hade rätt till sjukpenning. Handläggaren förstår under samtalet med BB att det troligen inte är aktuellt med återgång i arbete. Efter samtalet ringer hans fru, AA, upp handläggaren. Handläggaren frågar om hon ska låta bli att skicka hem planen som hon och BB kommit överens om. AA säger att handläggaren ska skicka planen som överenskommits. Handläggaren berättar också den 5 oktober 2009 att hon inte läst handlingarna i arbetsskadeärendet.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan beklagar att BB och hans fru, AA, tog illa vid sig av telefonsamtalet från Försäkringskassans handläggare den 16 juni 2009. Det är olyckligt att handläggaren inte uppmärksammade att det fanns en anmälan om närståendevård och inte tog del av de inskannade handlingarna i arbetsskadeärendet. Där framgick att BB var aktuell för palliativ behandling. Försäkringskassan kan inte se att den journal som handläggaren skrev den4 juni 2009 var otydlig eller felaktig. Utifrån Försäkringskassans vägledning ska plan för återgång i arbete inte göras när en person är så allvarligt sjuk att det kan uppfattas som stötande. En plan för återgång i arbete borde således inte ha gjorts i detta fall. Försäkringskassan beklagar det inträffade. Med anledning av denna anmälan har frågan om lämplig handläggning lyfts till ledningen för LFC i Uppsala. Under september och oktober 2009 har det hållits en utbildning för handläggare inom sjukförsäkringen där det informerats om plan för återgång i arbete, situationer när plan för återgång i arbete inte ska göras samt vikten av att ta del av alla handlingar i ett ärende, och i förekommande fall om möjligt vara observant på att det i andra ärenden som en person har hos Försäkringskassan kan finnas uppgifter som kan påverka vilken väg i handläggningen som väljs i det enskilda fallet. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Det är angeläget att den försäkrade inte i onödan drabbas på grund av omständigheter som beror på hur myndigheten har valt att organisera sin verksamhet. När olika ärenden avseende en person handläggs av olika enheter är det viktigt att respektive handläggare i erforderlig utsträckning känner till relevanta uppgifter om den försäkrade som tillförts i ett annat ärende och att nödvändig kommunikation sker mellan de olika enheterna. Försäkringskassans personal ska givetvis inte bemöta den försäkrade på ett okänsligt sätt.

text: I detta ärende hade samtalet den 16 juni 2009 kunnat föras från helt andra utgångspunkter om handläggaren hade haft kännedom om läkarintyget den 27 april

text: 2009 i arbetsskadeärendet. JO:s ärende visar också att Försäkringskassans handläggare måste iaktta försiktighet vid samtal med svårt sjuka försäkrade för att t.ex. inte i onödan avslöja en prognos. Detta är naturligtvis en uppgift som är grannlaga och som ställer stora krav på handläggaren.

text: Jag vill i sammanhanget även anmärka att det finns anledning för Försäkringskassan att också i andra hänseenden överväga sitt agerande vid telefonsamtal. Redan att den försäkrade uppger att han befinner sig t.ex. i en bil eller på allmän plats borde medföra att Försäkringskassan föreslår att samtalet i stället förs vid ett senare mer passande tillfälle om det inte rör en banal fråga. Som jag ser det kan situationer som de nämnda vara olämpliga för allvarligare samtal oavsett den försäkrades inställning. När denne inledningsvis tillfrågas om sin inställning vet han eller hon ju inte vad som kommer att behandlas i samtalet.

text: Som Försäkringskassan har anfört borde någon plan för återgång i arbete inte ha gjorts i det aktuella fallet på grund av BB:s allvarliga sjukdomstillstånd.

text: Jag är kritisk till det inträffade.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Internetpublicering
Tryck- och yttrandefrihet

title: Kritik mot Bildningsstyrelsen i Avesta kommun för att ha kränkt en anställds yttrandefrihet efter ett kritiskt inlägg på Facebook

sammanfattning: Bildningsstyrelsen har hållit ett klargörande samtal med en anställd med anledning av att hon på sitt privata Facebookkonto uttryckt åsikter om hur kommunens politiker fördelade de ekonomiska resurserna. JO har ansett att åtgärderna stått i strid med det s.k. repressalieförbudet och att de dessutom syftat till att begränsa den anställdas yttrandefrihet.

text: Anmälan

text: AA anmälde den 17 maj 2018 Bildningsstyrelsen i Avesta kommun för att genom påtryckningar ha begränsat hennes yttrandefrihet. Hon framförde bl.a. följande:

text: Hon är anställd av Avesta kommun. Hon hade skrivit en personlig åsikt i sociala medier om hur de styrande politikerna i kommunen fördelade skattemedlen. Några dagar därefter blev hon inkallad till ett samtal med sin chef som upplyste henne om att ordföranden i bildningsstyrelsen hade uttryckt missnöje över det hon skrivit. Hon fick veta att arbetsgivaren tyckte att det var olämpligt att hon som privatperson uttryckte sin åsikt på sociala medier, och hon uppmanades att upphöra med det. Hon trodde att saken därefter var utagerad, men efter några månader blev hon på nytt inkallad till sin chef. Han berättade att de skulle ha ett klargörande samtal om det som hänt och överlämnade ett dokument till henne. Klargörande samtal används av arbetsgivaren som en första åtgärd vid misskötsel. Nästa åtgärd är en skriftlig varning.

text: AA bifogade ett dokument daterat den 3 maj 2018 med rubriken Klargörande samtal med anledning av publicering på Facebook och en skärmbild från kommunens intranät om hantering av misskötselärenden.

text: I dokumentet Klargörande samtal med anledning av publicering på Facebook, som är undertecknat av bildningschefen, anges följande: För offentliganställd finns idag en långtgående yttrande- och meddelarfrihet. Denna har tillkommit dels för att ska ha ”högt i tak” för att kunna föra ett bra

text: samtal om även svåra frågor i den offentliga debatten, men också för att anställda ska kunna slå larm om olika missförhållanden. Samtidigt har rättspraxis utkristalliserat att det finns en lojalitetsplikt i det enskilda anställningsavtalet som begränsar möjligheten för medarbetare hur de kritiserar arbetsgivarens verksamhet gentemot tredje man. (

text: AD 1992 nr 9

text: AD 1986 nr 95

text: AD 1988 nr 67

text: , 1994 nr 79, 1997 nr 59). I korthet innebär detta att man inte får förmedla kritik till tredje man som skadar förtroendet för arbetsgivarens inriktning, produktion, tjänsteverksamhet eller dess brukare och kunder. Vilket krav på lojalitet som arbetsgivaren kan ställa på medarbetarna, som begränsar delar av meddelarfriheten, avgörs dels av medarbetarens förtroendeställning, dels av vilken skada den bristande lojaliteten kan orsaka. Det har kommit till arbetsgivarens kännedom att du publicerat kritik mot de politiska förslag om verksamhetsförändringar och inriktning samt den inriktning på verksamheten som de demokratiskt valda politikerna har gjort. Bl.a. har du gjort kommentarer på Facebook, när det gäller hur de styrande vill fördela ekonomiska medel mellan föreningslivet och de lagstadgade verksamheterna. Arbetsgivaren vill vara tydlig med att säga att ovanstående uppfattningar kan visserligen framföras utan att anställningen är i fara, och att det ligger inom ramen för meddelarfriheten, men i gränstrakten för att kollidera med lojalitetskravet. Dock anser vi att det är olämpligt att fälla sådana kommentarer med hänsyn till den position och förtroendeställning du har, där din uppgift är att bereda och utvärdera olika ekonomiska effekter åt Bildningsstyrelsens politiker och dess förvaltningsledning. Arbetsgivaren vill därför meddela Dig, i form av ett klargörande samtal, det olämpliga med att förmedla personliga åsikter på Facebook om den politiska ledningens förslag som kan undergräva förtroendet för den politiska ledningen, med hänsyn till den förtroendeställning du har inom det ekonomiska området inom Bildningsstyrelsens verksamhet.

text: Utredning

text: JO uppmanade bildningsstyrelsen att lämna upplysningar om och yttra sig över det som AA framfört i sin anmälan.

text: Bildningsstyrelsen (personalchefen BB) lämnade följande yttrande:

text: AA har funktionen inom Bildningsförvaltningen som dess övergripande förvaltningsekonom och jobbar nära med både den politiska ledningen och tjänstemannaledningen. Hon uppbär också funktionen som samordnare av verkställigheten och beredningarna av de övergripande ekonomiska frågorna inom Bildningsförvaltningen. Hon har i denna egenskap också en förtroendefunktion i ekonomiska frågor både gentemot ledningen och kommuninnevånarna med anledning av de frågor som tar sikte på de ekonomiska förhållandena. Under våren 2018 lade AA ut en text på Facebook, där hon kraftfullt kritiserade den politiska ledningen för dess ekonomiska prioriteringar och hur pengar fördelades inom kommunens olika verksamheter. Denna kritik omfattade mycket personliga åsikter och subjektiva värderingar, som visserligen var helt i linje med meddelar- och yttrandefriheten, men som Avesta kommun anser är mindre lämpligt, med hänsyn till den förtroendeposition hon har. Avesta kommun vill framhålla att vi är mycket medveten om att offentliganställda har en omfattande meddelarfrihet och att det står varje medarbetare fritt att ha privata uppfattningar om hur de styrande fördelar sina pengar. Några tidigare aktiviteter från arbetsgivarens sida för att begränsa medarbetarnas

text: yttrandefrihet har därför aldrig gjorts i Avesta kommun och några anmälningar härom har heller aldrig tidigare inkommit, vare sig från enskilda medarbetare eller från fackliga företrädare. Däremot ansåg förvaltningschefen att på det sätt som budskapet var formulerat på Facebook, av AA, så kunde detta innebära vissa problem för omgivningen att tolka huruvida detta var något som hon ansåg som privatperson eller i egenskap av ekonom inom Bildningsförvaltningen. Med anledning av detta förhållande hade förvaltningschef CC ett samtal med AA om det inträffade. Vid detta samtal betonades tydligt – för att förebygga missförstånd – att det som hon uttryckt på Facebook förelåg inom ramen för meddelarfriheten, men att det ansågs olämpligt, med hänsyn till den förtroendeposition som hon har. Viktigt i detta sammanhang är också att notera att ett klarläggande samtal inte är att anse som en bestraffning, repressalie, eller disciplinär åtgärd, enligt vårt kollektivavtal. Endast en skriftlig varning anses vara en disciplinåtgärd enligt Allmänna bestämmelserna § 12, vilken kan betecknas som en bestraffning av en medarbetare vid klandervärt beteende eller uppträdande enligt arbetsrättsliga utgångspunkter, med tanke på hur våra kollektivavtal är utformade. Men någon sådan disciplinär påföljd har alltså inte utdelats till AA p.g.a. händelsen. Vägledande och klarläggande samtal gentemot anställda ges regelbundet i vår verksamhet och är en del av det coachande ledarskap, som är naturlig del för en chef, när händelser inträffar som visserligen i sig är tillåtna, men däremot mindre lämpliga. I samband med det klarläggande samtalet delgavs också en skriftlig sammanfattning av samtalet till henne, där det tydligt framgår, att det som AA framfört i Facebook ligger inom ramen för medarbetarnas meddelarfrihet. Att ändå påstå att arbetsgivaren hävdat motsatsen är därför inte en objektiv slutsats, enligt Avesta kommun, även om AA:s subjektiva och personliga upplevelse av samtalet är ett helt annat. Att våra chefer någon gång förklarar för en medarbetare att ett beteende inte är lämpligt är inte samma som att vi bestraffar vår personal eller anser att detta är otillåtet. Denna typ av kommunikation bör rimligen ligga inom ramen för arbetsledningsrätten.

text: AA kommenterade remissvaret och framförde bl.a. att det står på hennes Facebooksida att den är privat.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO som regel inte utreder klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det beror på att det finns en särskild ordning för hur sådana arbetstvister ska lösas, nämligen genom fackliga förhandlingar eller genom en rättegång enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om rättegången i arbetstvister. Utredningen här har därför inriktats på om bildningsstyrelsens ingripande genom förvaltningschefens samtal med AA och överlämnandet av dokumentet Klargörande samtal med anledning av publicering på Facebook har inneburit en kränkning av AA:s yttrandefrihet.

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: , RF). Yttrandefriheten får endast begränsas genom lag med hänsyn till vissa preciserade ändamål (2 kap. 20–23 och 25 §§ RF). Yttrandefriheten skyddas även genom

text: artikel 10 i Europakonventionen

text: Yttrandefrihet i vissa medier omfattas av särskilda grundlagsregleringar i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Den som använder sin yttrandefrihet i de former som är särskilt reglerade får inte utsättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som uttryckligen är angivna i de grundlagarna. (Se

text: 3 kap. 6 §

text: TF och

text: 2 kap. 6 §

text: YGL, vilka före den 1 januari 2019 motsvarades av

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 4 § tredje stycket

text: YGL.) Detta s.k. repressalieförbud innefattar varje form av repressiv åtgärd mot den enskilde, från tillrättavisningar till de särskilt ingripande åtgärderna som är straffbelagda. Även den som använder sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras genom TF och YGL, dvs. icke grundlagsskyddade medier, är inom ramen för

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF skyddad mot repressalieåtgärder. (Se Axberger i

text: Tryckfrihetsförordningen

text: , 1 januari 2019, Karnov, kommentaren till

text: 3 kap. 6 §

text: och i Yttrandefrihetsgrundlagarna, fjärde uppl., 2019, s. 150 samt bl.a. JO 2018/19 s. 283, dnr

text: .) Grundlagarna tillförsäkrar var och en yttrandefrihet gentemot ”det allmänna”, vilket omfattar bl.a. kommunernas valda församlingar och förvaltningsorgan. Den nyss redovisade lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan alltså fritt ge uttryck för sin uppfattning, även om den egna myndighetens verksamhet, såvida inte tystnadsplikt gäller för uppgifterna. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta eller genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka den anställde om hur han eller hon utnyttjar sin yttrandefrihet. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att den anställde har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan repressalier från sin arbetsgivare, offentligt ge sina synpunkter på verksamheten. Det är en annan sak att en anställd måste vara lojal mot sin arbetsgivare och rätta sig efter de beslut och de direktiv som arbetsgivaren meddelar om hur verksamheten ska bedrivas. Det civilrättsligt reglerade anställningsförhållandet mellan myndigheten och den anställde kan medföra faktiska begränsningar i den enskildes möjligheter att utnyttja sin grundlagsskyddade yttrandefrihet. Den anställde kan t.ex. inte med hänvisning till reglerna om yttrandefrihet kräva att i tjänsten få hålla föredrag eller föreläsningar om sin syn på myndighetens verksamhet. Det innebär emellertid inte att den anställde är förhindrad att fritt uttrycka sina privata åsikter om bl.a. sådana beslut och direktiv. Det finns vidare inget som hindrar att en myndighet bestämmer vad som ska vara myndighetens officiella ståndpunkt i olika frågor och ger en särskild person i uppdrag att uttala sig för myndighetens räkning. Självfallet får inte heller det påverka möjligheterna för den utsedda personen eller någon annan anställd att ge uttryck

text: för sina privata åsikter. (Se JO 2005/06 s. 453, dnr

text: , och JO 2007/08 s. 550, dnr

text: AA uttryckte i ett inlägg på Facebook åsikter om hur kommunens politiker fördelade de ekonomiska resurserna. Det har inte framkommit annat än att det var frågan om hennes privata Facebookkonto. Den närmare utformningen av meddelandet framgår inte av utredningen, men bildningsstyrelsen har uttalat att AA:s inlägg innehöll mycket personliga åsikter och subjektiva värderingar samt att kritiken var helt i linje med yttrandefriheten. Däremot var inlägget enligt bildningsstyrelsen olämpligt med hänsyn till AA:s förtroendeposition i myndighetens verksamhet.

text: Förvaltningschefens åtgärd att hålla ett klargörande samtal med AA i maj 2018 har varit direkt motiverad av hennes inlägg på Facebook. Detta bekräftas av innehållet i den skriftliga sammanfattningen av samtalet, vilken då också lämnades till AA. En myndighet får inte ingripa mot en anställd för att hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att ge uttryck för sina åsikter. Bildningsstyrelsens åtgärder har stått i strid med detta repressalieförbud. Av innehållet i dokumentationen som lämnades till AA kan jag inte heller dra någon annan slutsats än att åtgärderna dessutom syftat till att begränsa hennes yttrandefrihet. Det som bildningsstyrelsen anfört om AA:s position inom förvaltningen medför inte att jag ser mindre allvarligt på det inträffade. Sålunda kan en offentlig arbetsgivares önskan om att värna allmänhetens förtroende för den egna myndigheten inte åberopas till stöd för att vidta sådana åtgärder som det nu varit frågan om mot en anställd som gjort bruk av sin yttrandefrihet i ett sammanhang skilt från tjänsten. Bildningsstyrelsen ska kritiseras för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Allmänna handlingar
Partsinsyn

title: Kritik mot Polismyndigheten Dalarna för handläggningen av framställningar om handlingsutlämnande

sammanfattning: En misstänkts rätt till insyn enligt 23 kap. 18 § rättegångsbalken upphör när en förundersökning läggs ned. En begäran från den enskilde om att få ta del av en nedlagd förundersökning bör därför som utgångspunkt handläggas i enlighet med bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Polismyndigheten Dalarna har i flera avseenden brustit i hanteringen av framställningar om att få del av en nedlagd förundersökning. Myndigheten har inte överlämnat en begäran till det polisområde som hade att pröva frågan om utlämnande, framställningar har inte handlagts i enlighet med tryckfrihetsförordningens skyndsamhetskrav och myndigheten har underlåtit att meddela ett överklagbart beslut när det begärdes. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för bristerna.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 juni 2013 framförde advokaten AA klagomål mot Polismyndigheten Dalarna för handläggningen av hans framställningar om att få ta del av en förundersökning.

text: AA uppgav bl.a. följande. Som förordnad offentlig försvarare begärde han den 12 april 2013 av Polismyndigheten Dalarna, polisområde Ludvika, att få ta del av en nedlagd förundersökning som rörde hans klient. Den 15 april 2013 underrättades han om att ärendet handlades av polisområde Borlänge och ombads vända sig dit.

text: Han begärde ut handlingarna från polisområde Borlänge i ett fax den 16 april 2013. Han skickade en påminnelse om sin begäran den 2 maj 2013. Den 10 maj 2013 fick han besked om att polismyndigheten hade beslutat att han inte skulle få ta del av handlingarna då han sedan den 24 april 2013 inte längre var förordnad som offentlig försvarare.

text: Med stöd av en fullmakt från sin huvudman skickade han den 15 maj 2013 en ny begäran om att få ta del av handlingarna. Han bad vid detta tillfälle om ett överklagbart beslut för det fall hans begäran skulle avslås. Den 23 maj 2013 fattade polismyndigheten beslut om att lämna ut vissa handlingar till honom, efter att polismyndigheten först hade kontaktat hans huvudman och kontrollerat om hon skrivit under den ingivna fullmakten. Övriga handlingar omfattades enligt myndigheten av sekretess. Han informerades även om att han kunde be om ett överklagbart beslut om han inte var nöjd med beslutet. Han fick del av beslutet och handlingarna den 27 maj 2013.

text: AA uppgav att han var kritisk till de långa handläggningstiderna, till att han inte fått något överklagbart beslut trots begäran om det, och till att hans huvudman kontaktats trots att han genom fullmakten visat att han företrädde henne.

text: I de yttranden Polismyndigheten Dalarna (tillförordnade länspolismästaren BB) gav in redogjorde myndigheten för sina rutiner enligt tjänsteföreskrift

text: Handläggning av begäran om att få ta del av allmän handling (187-1). Därutöver anförde polismyndigheten bl.a. följande.

text: Framställningen den 12 april 2013 Det är klarlagt att AA begäran inkom till myndigheten fredagen den 12 april 2013. Den tjänsteman som tog hand om faxet ringde upp AA måndagen den 15 april 2013 och informerade honom om att handlingarna fanns hos familjevåldsroteln i Borlänge. Tjänstemannen minns inte om han själv vidarebefordrade begäran dit.

text: Enligt polismyndighetens bedömning borde begäran utan oskäligt dröjsmål ha vidarebefordrats till familjevåldsroteln i Borlänge i enlighet med vad som gäller enligt

text: 4 § tredje stycket förvaltningslagen

text: om myndigheternas serviceskyldighet. AA borde också ha underrättats om detta.

text: Framställningen den 16 april 2013 Någon begäran har inte diarieförts hos polismyndigheten detta datum. Det är därför oklart om och i så fall när begäran inkom till myndigheten.

text: Framställningen den 2 maj 2013 Den 2 maj 2013 mottog polismyndigheten ett fax där AA, i egenskap av offentlig försvarare, begärde ut förundersökningen i 2000-K1147-13. Skrivelsen diariefördes den 6 maj och fick diarienummer A049.837/2013. Med hänsyn till att begäran gjordes i egenskap av offentlig försvarare var det nödvändigt att klargöra om förordnandet fortfarande gällde. Tingsrätten upplyste handläggaren om att AA förordnande upphörde den 24 april 2013. Beslut i ärendet fattades den 8 maj 2013.

text: Framställningen den 16 maj 2013 Den 16 maj 2013 inkom en ny skrivelse där AA begärde kopior av handlingar i 2000-K1147-13, denna gång med bilagd fullmakt från personen som tidigare varit misstänkt.

text: Det tidigare ärendet, A049.837/2013, avslutades i samband med beslutet som fattades den 8 maj 2013. På grund av detta diariefördes den skrivelse som inkom torsdagen den 16 maj 2013 på nytt och fick då diarienummer A063.741/2013. Handläggningen av denna begäran påbörjades omgående genom att de begärda handlingarna hämtades från arkivet för att underlätta det fortsatta arbetet. Ärendet lades till den handläggare som hanterat det första ärendet. Hon var dock på kurs och återkom först måndagen den 20 maj 2013. När handläggaren var tillbaka påbörjade hon handläggningen av ärendet. Med anledning av hur underskriften på fullmakten såg ut fann handläggaren anledning att anta att AA själv hade undertecknat fullmakten. Den 23 maj 2013 ringde handläggaren upp AA huvudman och frågade henne om hon skrivit under en fullmakt rörande begäran om handlingar. Personen uppgav att hon inte hade skrivit under någon sådan fullmakt men att hon däremot hade gett AA en muntlig fullmakt i samband med att förundersökningen lades ned. Beslut i ärendet fattades torsdag den 23 maj 2013 och skickades till Ludvika Advokatbyrå per post.

text: Polismyndigheten gjorde bedömningen att kravet på skyndsam handläggning inte hade uppfyllts avseende framställningarna den 2 respektive 16 maj 2013.

text: När det gäller den kontakt som togs med AA klient anfördes följande.

text: Den begäran som inkom den 16 maj 2013 gjordes med stöd av en fullmakt. [– – –] Tjänstemannen som gjorde sekretessbedömningen i detta ärende bedömde att det fanns skäl att ifrågasätta fullmaktens äkthet varför huvudmannen kontaktades för att utröna omständigheterna kring fullmaktens tillkomst. Polismyndigheten bedömer att fullmakten är av sådan beskaffenhet att den kan läggas till grund för begäran då den gäller bland annat bevakning av talan mot åklagaren eller den saken eljest kan röra angående misshandel. Begäran om utlämnande av allmän handling får anses vara en del av bevakningen av talan för klientens räkning. Det är dock polismyndighetens bestämda uppfattning att en fullmakt som av någon anledning framstår som mindre trovärdig bör verifieras vilket lämpligen sker genom kontakt med huvudmannen. Beträffande AA klagomål på att han inte fått ett överklagbart beslut trots att han begärt det angavs följande.

text: I den skrivelse som inkom den 16 maj 2013 uttalas att sökanden i annat fall önskar ett skriftligt beslut med tillhörande besvärshänvisning. Denna skrivelse har behandlats som en ny begäran då förutsättningarna för begäran har förändrats såtillvida att begäran denna gång gjordes med stöd av en fullmakt istället för förordnande som offentlig försvarare. Då detta har hanterats som ett nytt ärende är beslutet som fattades den 23 maj 2013 att anse som ett tjänstemannabeslut vilket, enligt

text: 6 kap. 7 §

text: OSL, inte är överklagbart. Polismyndigheten uppgav avslutningsvis att man avsåg att vidta åtgärder för att bättre synliggöra och sprida tjänsteföreskriften genom att utbilda handläggarna på den berörda enheten.

text: Rättslig reglering

text: Den som är part i ett ärende vid en myndighet har som regel rätt att ta del av det som tillförts ärendet, s.k. partsinsyn (se

text: 16 § förvaltningslagen

text: ). Bestämmelsen om partsinsyn enligt

text: förvaltningslagen

text: är dock inte tillämplig i polismyndigheternas brottsbekämpande verksamhet (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: Beträffande förundersökningar regleras rätten till insyn i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: (RB). När en förundersökning läggs ner upphör emellertid den insynsrätt som tillkommer en misstänkt enligt den bestämmelsen eftersom det inte längre kan anses kvarstå någon misstanke. En rätt till insyn kan dock finnas enligt allmänna rättsgrundsatser (se bl.a.

text: RÅ 1995 ref. 28

text: och

text: RÅ 2001 ref. 27

text: ). En begäran från en enskild (eller dennes ombud) om att få ta del av handlingarna i en nedlagd förundersökning bör dock som utgångspunkt handläggas i enlighet med bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). (Se JO 1999/2000 s. 392.)

text: Enligt TF:s bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. Den som begär det har också rätt att mot avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut.

text: Om en anställd vid en myndighet har ansvar för vården av en handling, är det enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL), i första hand han eller hon som ska pröva om handlingen ska lämnas ut. I tveksamma fall ska den anställde låta myndigheten göra prövningen, om det kan ske utan onödigt dröjsmål. Beslutar den anställde att inte lämna ut handlingen eller del av den ska den som begär handlingen informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut därifrån för att beslutet ska kunna överklagas.

text: En begäran om att ta del av en handling ska göras hos den myndighet som förvarar handlingen,

text: 2 kap. 14 §

text: TF. I Regeringsrättens (numera Högsta förvaltningsdomstolen) avgörande

text: RÅ 2007 ref. 68

text: uttalade domstolen att en enskild som begär att få ta del av en allmän handling inte behöver vända sig till det ställe där handlingen förvaras med sin begäran, när myndigheten har lokaler på flera ställen.

text: Bedömning

text: AA framställningar om att få ta del av handlingarna i den nedlagda förundersökningen ska i enlighet med vad som anförts ovan prövas utifrån TF:s regler. Framställningarna den 12 och 16 april 2013 Av utredningen framgår att AA begäran togs emot fredagen den 12 april 2013 av Polismyndigheten Dalarna, polisområde Ludvika, samt att han kontaktades måndagen den 15 april 2013 och ombads skicka sin begäran till polisområde Borlänge. Enligt AA faxade han därför sin begäran till polisområde Borlänge den 16 april 2013. Om detta fax kommit fram till myndigheten har inte kunnat klarläggas.

text: En myndighet ska se till att en framställning om handlingsutlämnande skickas vidare till den inom myndigheten som ska pröva frågan om utlämnande. Polisområde Ludvika och polisområde Borlänge hör till en och samma myndighet. Polisområde Ludvika borde därför snarast ha skickat AA begäran vidare till polisområde Borlänge.

text: Framställningarna den 2 och den 16 maj 2013 När det gäller framställningarna om att få del av den nedlagda förundersökningen den 2 respektive 16 maj 2013 har skyndsamhetskravet i TF inte uppfyllts. Med hänsyn till att AA uttryckligen begärde ett överklagbart beslut i sin framställan den 16 maj 2013 borde ett sådant beslut enligt min mening också ha fattats.

text: Avslutning Polismyndigheten Dalarna kan inte undgå kritik för bristerna i handläggningen av AA framställningar om handlingsutlämnande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för bristande service gentemot en enskild som skrivit in sig hos myndigheten i syfte att skydda sin sjukpenninggrundande inkomst

sammanfattning: I beslutet behandlas frågan om vilken serviceskyldighet Arbetsförmedlingen kan anses ha i de fall en enskild skriver in sig hos myndigheten i syfte att skydda sin sjukpenninggrundande inkomst, SGI. När en enskild skriver in sig hos Arbetsförmedlingen registrerar myndigheten den enskilde i en viss kategori. Registreringen görs bl.a. för att ge underlag för matchning mellan arbetssökande och lediga platser. Ärenden om beräkning av SGI handläggs av Försäkringskassan. Enligt bestämmelsen i 26 kap. 13 § första stycket socialförsäkringsbalken, SFB, gäller SGIskydd under tid då den försäkrade står till arbetsmarknadens förfogande. Enligt 3 § förordningen (2000:1418) om tillämpningen av vissa skyddsbestämmelser för sjukpenninggrundande inkomst omfattar SGI-skyddet även en försäkrad som, utan att vara formellt arbetslös, på grund av hälsoskäl inte kan återgå i arbete hos sin arbetsgivare. Detta gäller förutsatt att den försäkrade är beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som motsvarar den fastställda SGI:n samt aktivt söker arbete och är anmäld hos Arbetsförmedlingen. Det är Försäkringskassan som prövar den försäkrades arbetsförmåga vid bedömningen av SGI. När Försäkringskassan utreder en enskilds SGI och då ska bedöma om den enskilde varit aktivt arbetssökande kan myndigheten behöva ta del av Arbetsförmedlingens kategorisering av arbetssökande. Även om Försäkringskassan inte är formellt bunden av Arbetsförmedlingens kategorisering hänger Arbetsförmedlingens åtgärder vid inskrivning och kategorisering av arbetssökande samman med Försäkringskassans beräkning av SGI. I beslutet konstaterar JO att när olika regelsystem på detta sätt hänger samman men hanteras av olika myndigheter ställer det större krav än annars på de ansvariga myndigheterna att se till att enskilda får hjälp med att ta till vara sina intressen. Detta bör särskilt gälla i de fall när en myndighets beslut eller åtgärd kan få direkt eller indirekt betydelse för vad en annan myndighet beslutar om den enskilde. Detta är viktigt inte minst i ärenden som gäller rätten till vissa ersättningar. I beslutet slår JO fast att Arbetsförmedlingen borde ha informerat en enskild om myndighetens kategorisering av olika sökandekategorier och att andra förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om kan komma att påverkas

text: av kategoriseringen. JO kritiserar Arbetsförmedlingen för att ha brustit i sin serviceskyldighet.

text: Bakgrund

text: AA var under perioden augusti 2015 – september 2016 sjukskriven på heltid och fick med anledning av det sjukpenning från Försäkringskassan. I september 2016 började hon arbeta deltid. I oktober 2016 beslutade Försäkringskassan att avslå AA:s ansökan om sjukpenning, och kassan hänvisade henne till Arbetsförmedlingen för att skydda sin sjukpenninggrundande inkomst, SGI.

text: AA skrev därefter in sig hos Arbetsförmedlingen och var även på ett inskrivningsmöte hos myndigheten den 19 oktober 2016. Utifrån vad som kom fram vid mötet registrerade Arbetsförmedlingen AA i en viss sökandekategori.

text: AA ansökte därefter på nytt om sjukpenning, och Försäkringskassan beslutade i mars 2017 att retroaktivt godkänna hennes ansökan från den 25 december 2016 om att få halv sjukpenning. Försäkringskassan utredde därefter AA:s SGI igen och kom då fram till att hennes SGI inte var skyddad. Försäkringskassan fattade även beslut om återbetalningsskyldighet för AA. Beslutet om ändring av AA:s SGI togs av Försäkringskassan efter det att myndigheten tagit del av uppgifter från Arbetsförmedlingen, närmare bestämt Arbetsförmedlingens registrering av AA i en viss sökandekategori.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetsförmedlingen och uppgav i huvudsak följande. Efter det att Försäkringskassan i oktober 2016 avslog hennes ansökan om sjukpenning uppmanade myndigheten henne att skriva in sig vid Arbetsförmedlingen för att hennes SGI skulle vara skyddad. Efter inskrivningssamtalet i oktober 2016 hörde AA inte av Arbetsförmedlingen, och hon utgick då från att hennes SGI var skyddad. Hon fick ingen information av Arbetsförmedlingen om vilken kategori hon hade placerats i. Hon informerades inte heller om konsekvenserna av kategoriseringen och att den kunde leda till att andra förmåner, t.ex. hennes SGI, påverkades. Om Arbetsförmedlingen hade förklarat för henne vad som krävdes av henne för att hon skulle bli placerad i ”rätt” kategori för att skydda sin SGI hade hon gjort allt för att bli placerad i den kategorin.

text: Utredning

text: Efter att ha hämtat in vissa handlingar från Arbetsförmedlingen begärde JO att myndigheten skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: Arbetsförmedlingen uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande (bilagorna här utelämnade).

text: Bakgrund

text: Sökandekategorier Vid inskrivning hos Arbetsförmedlingen ska arbetsförmedlaren säkerställa att den arbetssökande registreras i rätt sökandekategori. Koden ska motsvara den arbetssökandes faktiska situation vad gäller möjlighet att söka och ta ett arbete. Rätt använda sökandekategorier ger underlag för matchning mellan lediga platser och arbetssökande. Vid valet av sökandekategori utgår Arbetsförmedlingen från en bedömning av sökandens aktuella situation. Detta beskrivs i Arbetsförmedlingens interna handläggarstöd, AFHS 63/2011 Sökandekategorier och i Fallbeskrivningar — tillämpning av sökandekategorier 11 och 14. Se bilaga 1 och 2. I handläggarstödet beskrivs vilken information som ska lämnas till sökanden och när. En arbetssökande som registreras i sökandekategori 14 Arbetssökande med förhinder informeras alltid om att noteringen kan påverka rätten till förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om. Arbetssökande med förhinder informeras också om att för dem som får eller begär arbetslöshetsersättning skickas ett meddelande automatiskt till arbetslöshetskassan. Detta beskrivs i avsnitt 2 i ovan nämnda handläggarstöd, se bilaga 1. — — —

text: Arbetsförmedlingens bedömning

text: Serviceskyldighet Arbetsförmedlingen är måna om att myndigheten ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde i enlighet med bestämmelserna i bland annat

text: förvaltningslagen

text: . Om en enskild kontaktar Arbetsförmedlingen ska hen därmed, när det gäller frågor inom vårt område, ges den hjälp han eller hon behöver för att kunna ta till vara sin rätt. Serviceskyldigheten inom Arbetsförmedlingens område är inte obegränsad, utan myndigheten avgör efter en lämplighetsbedömning, i vilken utsträckning hjälp ska ges. Hjälpen ska lämnas i den mån som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Arbetsförmedlingens anställda ska dock inte svara på frågor eller informera om andra myndigheters regler. Om enskilda eller andra ställer frågor om t.ex. Försäkringskassans regelverk ska Arbetsförmedlingen därför hänvisa dem till Försäkringskassan. Detta är viktigt bland annat mot bakgrund av eventuell skadeståndsskyldighet för Arbetsförmedlingen om en anställd lämnar felaktig information till en enskild. När det gäller arbetssökande som registreras i sökandekategori 14 Arbetssökande med förhinder ska de allmänt informeras om att noteringen kan påverka rätten till förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om. Om de har närmare frågor angående detta ska de hänvisas vidare till aktuella myndigheter. AA uppgav vid planeringssamtalet att hon arbetade 25 %, var för tillfället förhindrad på resterande tid, men hon hade för avsikt att gå upp i arbetstid. AA var inte arbetssökande och uppgav att hon hade anställning i önskad omfattning. Mot bakgrund av dessa uppgifter gjorde arbetsförmedlaren bedömningen att hon skulle registreras i sökandekategori 41 Ombytessökande. Arbetsförmedlingens bedömning att registreringen i denna sökandekategori var korrekt då AA inte hade för avsikt att söka arbete utan i stället gå upp i tid.

text: I Arbetsförmedlingens interna handläggarstöd ska arbetsförmedlaren vid registrering av sökandekategori 14, informera sökanden att registreringen kan påverka rätten till förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om. För sökandekategori 41 saknas motsvarande explicita informationsinstruktion i handläggarstödet. Av Arbetsförmedlingens dokumentation framgår inte att AA fick någon information om att registreringen i sökandekategori 41 kunde komma att tolkas hos Försäkringskassan och därmed påverka rätten till förmåner, ersättningar och stöd som kassan beslutar om. Arbetsförmedlingens bedömning är dock att det ligger utanför myndighetens serviceskyldighet att informera om vad som krävs för att en sökandes SGI inte ska påverkas negativt eftersom det inte är vi, utan Försäkringskassan, som prövar rätten till SGI. Arbetsförmedlingen anser att den situation som uppstått för AA är mycket olycklig. Med anledning av anmälan till JO kommer vi att se över handläggarstödet och de fallbeskrivningar som är kopplade till sökandekategorierna för att se vad som bör och kan förbättras. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt den bestämmelse om myndigheters serviceskyldighet som gällde vid tidpunkten för Arbetsförmedlingens handläggning (

text: 4 § förvaltningslagen

text: [1986:223]) ska en myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt. En motsvarande bestämmelse finns i

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , som har ersatt 1986 års lag.

text: Bedömning

text: Anmälan, och de kompletteringar som därefter kommit in, innehåller flera olika klagomål på Arbetsförmedlingen. Jag har valt att rikta in min granskning på frågan om vilken serviceskyldighet Arbetsförmedlingen kan anses ha i ett fall när en enskild skriver in sig hos myndigheten i syfte att skydda sin SGI.

text: Ärenden om beräkning av SGI handläggs enligt

text: 23 kap. 5 § socialförsäkringsbalken

text: , SFB, av Försäkringskassan. Enligt bestämmelsen i

text: 26 kap. 13 § första stycket 2

text: SFB gäller SGI-skydd under tid då den försäkrade står till arbetsmarknadens förfogande. Vilka försäkrade som kan skydda sin SGI genom att på detta sätt stå till arbetsmarknadens förfogande regleras i förordningen (

text: ) om tillämpningen av vissa skyddsbestämmelser för sjukpenninggrundande inkomst. SGI-skyddet omfattar genom bestämmelserna i förordningen även en försäkrad som, utan att vara formellt arbetslös, på grund av hälsoskäl inte kan återgå i arbete hos sin arbetsgivare. Detta gäller förutsatt att den försäkrade är beredd att anta erbjudet arbete i en omfattning som motsvarar den SGI som Försäkringskassan fastställt samt aktivt söker arbete och är anmäld hos Arbetsförmedlingen (se

text: 3 §

text: förordningen). Skyddet enligt bestämmelsen riktar sig till en försäkrad som inte har rätt till sjukpenning efter

text: prövning enligt

text: 27 kap.

text: SFB, därför att Försäkringskassan har bedömt att den försäkrade kan ta ett annat arbete på arbetsmarknaden (se

text: prop. 2007/08:136 s. 89

text: f.).

text: Det är Försäkringskassan som prövar den försäkrades arbetsförmåga vid bedömningen av SGI. Arbetsförmedlingen registrerar å sin sida arbetssökande i olika kategorier. Detta görs enligt Arbetsförmedlingen bl.a. för att ge underlag för matchning mellan arbetssökande och lediga platser. När Försäkringskassan utreder en enskilds SGI och ska bedöma om den enskilde varit aktivt arbetssökande kan myndigheten behöva ta del av Arbetsförmedlingens kategorisering av arbetssökande (se Försäkringskassans Vägledning 2004:5). Även om Försäkringskassan formellt sett inte är bunden av Arbetsförmedlingens kategorisering när myndigheten bedömer en enskilds SGI hänger enligt min mening Arbetsförmedlingens åtgärder vid inskrivning och kategorisering av arbetssökande samman med Försäkringskassans beräkning av SGI. När olika regelsystem på detta sätt hänger samman men hanteras av olika myndigheter ställer det större krav än annars på de ansvariga myndigheterna att se till att enskilda får hjälp med att ta till vara sina intressen.

text: Vid min bedömning av Arbetsförmedlingens serviceskyldighet i detta ärende har jag tagit del av Arbetsförmedlingens handläggarstöd, AFHS 63/2011. Arbetsförmedlingen redogör där för sin syn på frågan hur långt myndighetens serviceskyldighet sträcker sig. Av handläggarstödet framgår följande (s. 4): Det är viktigt att informera den arbetssökande om de konsekvenser olika sökandekategorier kan medföra. En arbetssökande som registreras i sökandekategori 14, Arbetssökande med förhinder, ska informeras om att noteringen kan påverka rätten till förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om. För den arbetssökande som får eller begär arbetslöshetsersättning innebär det att ett meddelande skickas automatiskt till arbetslöshetskassa. Dokumentera att den arbetssökande fått denna information. Arbetsförmedlingen har i sitt svar till JO hänvisat till att myndighetens serviceskyldighet, enligt myndighetens bedömning, endast avser frågor som rör myndighetens eget verksamhetsområde, och myndigheten har vidare förklarat att dess anställda inte ska svara på frågor eller informera om andra myndigheters regler. Det faktum att Arbetsförmedlingens åtgärder vid inskrivning och kategorisering av arbetssökande kan påverka Försäkringskassans beräkning av SGI innebär, som jag påpekat ovan, att större krav bör kunna ställas på respektive myndighet att lämna den information som den enskilde kan tänkas behöva för att kunna ta till vara sin rätt. Detta bör gälla särskilt i de fall när en myndighets beslut eller åtgärd kan få direkt eller indirekt betydelse för vad en annan myndighet beslutar om den enskilde. Detta är viktigt inte minst i ärenden som likt det här fallet gäller rätten till vissa ersättningar.

text: Arbetsförmedlingen har i sitt svar till JO uppgett att det ligger utanför myndighetens serviceskyldighet att informera om vad som krävs för att en enskild arbetssökandes SGI inte ska påverkas. Jag vill med anledning av detta poängtera att det självfallet inte är Arbetsförmedlingens uppgift att informera en

text: enskild om reglerna om SGI och hur de tillämpas, utan det ansvaret ligger på Försäkringskassan. Frågan i det här ärendet handlar i stället om huruvida Arbetsförmedlingen bör informera en enskild om att myndighetens kategorisering kan komma att påverka rätten till andra förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om för den enskilde. Om Arbetsförmedlingen regelmässigt lämnade sådan information skulle det förenkla för den enskilde att ta till vara sin rätt. Efter att ha fått informationen från Arbetsförmedlingen skulle den enskilde sedan kunna vända sig till t.ex. Försäkringskassan för att få ytterligare svar på sina frågor om olika förmåner som hanteras av den myndigheten.

text: Arbetsförmedlingens handläggarstöd pekar ut ett antal sökandekategorier där den arbetssökande ska informeras om de konsekvenser som de olika kategorierna kan medföra. Utredningen i detta ärende visar dock med tydlighet att även en placering i andra kategorier än de som pekas ut i handläggarstödet kan leda till att andra förmåner påverkas. Det har i min utredning av ärendet inte kommit fram något sakligt motiverat skäl till denna skillnad, och enligt min mening har Arbetsförmedlingen i vart fall utformat sina riktlinjer på ett inkonsekvent sätt.

text: I AA:s fall är det uppenbarligen så att registreringen av henne i en viss kategori kommit att påverka Försäkringskassans bedömning av hennes SGI. AA hänvisades av Försäkringskassan till Arbetsförmedlingen, och hon skrev också in sig hos Arbetsförmedlingen för att skydda sin SGI. Enligt min uppfattning är det rimligt att då förutsätta att Arbetsförmedlingen informerar henne om myndighetens kategorisering i olika sökandekategorier och att andra förmåner, ersättningar och stöd som andra myndigheter beslutar om kan komma att påverkas av kategoriseringen. Det skulle sannolikt ha underlättat för AA att förstå hur de olika myndigheternas regelverk hänger ihop och hur hon skulle kunna agera för att ta till vara sin rätt.

text: Jag noterar att Arbetsförmedlingen nu avser att se över handläggarstödet. Arbetsförmedlingen förtjänar likväl kritik för att myndigheten brustit i sin serviceskyldighet gentemot AA.

text: Ärendet avslutas.