nyckelord: Omprövning Överklagande

title: Initiativärende mot Örebro läns allmänna försäkringskassa angående handläggningen av en begäran om omprövning enligt 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring

text: I ett den 15 november 2001 meddelat beslut anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Örebro läns allmänna försäkringskassa den 17–19 oktober 2000 (dnr 3125-2000) granskade jag bl.a. ärenden gällande arbetsskadeförsäkring. I ett av dessa ärenden framkom följande.

text: Socialförsäkringsnämnd 1 i Örebro hade den 9 mars 2000 avslagit en ansökan om förtidspension. Sedan den försäkrade (AA) överklagat beslutet hade nämnden den 15 juni 2000 ändrat sitt beslut och i stället beviljat sjukbidrag under en tvåårsperiod.

text: I sitt ändringsbeslut hade nämnden åberopat 20 kap. 10 a § 3 AFL. Enligt den bestämmelsen skall försäkringskassan ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt lagen, som har fattats av kassan och inte har prövats av domstol om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

text: Såvitt framgår av nämndens motivering till sitt beslut den 15 juni 2000 hade den – bortsett från överklagandet – inget nytt material att tillgå i ärendet. Vid inspektionen ifrågasatte jag om nämndens första beslut kunde sägas ha blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak. Det är med andra ord tveksamt om det nämnda lagrummet kan åberopas när nämnden ändrar sin bedömning på detta sätt. – Jag beslutade att låta utreda frågan i ett på mitt initiativ upplagt ärende.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över en promemoria, som i huvudsak innehöll det som upptagits ovan.

text: I sitt svar anförde försäkringskassan – direktören BB – följande.

text: Bakgrund

text: AA hade ansökt om förtidspension den 22 juni 1999. Av ansökan framkom att AA saknade arbete, utförde mycket lite hushållssysslor och inte talade svenska. Enligt kungörelse (

text: ) med vissa bestämmelser rörande ansökan om pension enligt lagen om allmän försäkring m.m. framgår av

text: 4 §

text: att till ansökan om förtidspension skall bifogas läkarutlåtande på fastställd blankett. Läkarutlåtande av den 13 oktober 1999 från distriktsläkare CC inkom till försäkringskassan. Enligt hans bedömning var det väl möjligt att pat, om hon haft en stabil kulturell och social bakgrund, skulle kunna klara ett anpassat arbete, men utifrån pat:s förutsättningar ter det sig helt orealistiskt att hon någonsin kommer att kunna stå till arbetsmarknadens förfogande. Försäkringsläkare J.H. bedömde den 26 oktober 1999 att ytterligare utredning skulle behövas för att kunna bedöma om hon skulle kunna klara ett anpassat arbete eller inte och föreslog en remiss för funktionsanalys vid Integration & Rehabilitering. Behandlande läkare CC skickade den 22 december 1999 in en komplettering där han ändrade sin tidigare bedömning och uttalade att han inte tror att AA hade förutsättningar att klara någon form av arbete. Enligt

text: förvaltningslagen

text: 4 §

text: har myndigheter ett övergripande ansvar att lämna upplysning och vägledning gentemot enskilda. Myndigheten har enligt samma lag

text: 7 §

text: även ett allmänt krav på handläggning av ärenden och ett utredningsansvar. Socialförsäkringsnämnds 1 motivering till beslutet den 9 mars 2000 om avslag på ansökan om förtidspension var att ”Befintligt underlag styrker inte att den försäkrades arbetsförmåga är nedsatt med minst en fjärdedel p g a sjukdom. Ansökan måste därför avslås”.

text: Försäkringskassan skall med anledning av överklagan pröva dels att överklagan inkommit i rätt tid, dels om det föreligger skäl att ändra beslutet med stöd av bestämmelserna i 20 kap. 10 § a lagen om allmän försäkring. Skyldigheten att ändra gäller 1. om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, 2. om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag, 3. om beslutet blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak. Av förarbetena framgår att med uppenbart felaktig rättstillämpning avses såväl tillämpning av gällande bestämmelser som av vid beslutet gällande rättspraxis.

text: Försäkringskassans bedömning

text: Försäkringskassan delar JO:s bedömning att det kan vara tveksamt om en annan bedömning på samma underlag kan utgöra skäl för ändring enligt aktuellt lagrum utan att man tydligt anger vari felaktigheten består. Försäkringskassan har efter det nu aktuella ärendet, men innan JO:s inspektionsbesök, tagit fram vissa riktlinjer för vad man bör tänka [på] vid prövningen av om ett beslut kan/ska ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL eller inte. Rätten till förtidspension för den som inte är förvärvsarbetande skall bedömas utifrån förmågan att omsätta eventuellt hushållsarbete i ett arbete på öppna marknaden eller förmågan att klara ett normalt arbete. Av

text: prop. 1996/97:28 s 17

text: framgår att om sjukdomen medför att den försäkrade enbart kan klara ett speciellt arbete som endast förekommer i mycket begränsad utsträckning kan det inte vara rimligt att bedöma hans arbetsförmåga i förhållande till detta arbete med mindre än att han faktiskt erbjuds detta arbete. I det aktuella ärendet bedömde behandlande läkare att AA inte hade förutsättning att klara något arbete. Försäkringsläkaren hade tidigare bedömt att det enda som AA eventuellt skulle kunna klara var ett anpassat arbete. Detta underlag bedömde

text: socialförsäkringsnämnden inte styrka nedsättning med en fjärdedel på grund av sjukdom. Riksförsäkringsverket har inte överklagat försäkringskassans beslut att ändra beslutet med hänvisning till uppenbart felaktig rättstillämpning och att det medicinska underlaget styrkte rätt till sjukbidrag med beaktande av de krav som ställs i 7 kap. 3 § lagen om allmän försäkring. Den försäkringsmässiga bedömningen i ärendet har därmed inte prövats i domstol.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag understryka, att jag inte kan uttala mig om själva sakfrågan i ärendet, dvs. om AA var berättigad till någon pensionsförmån eller inte. En sådan fråga skall nämligen avgöras av försäkringskassan och – i de fall kassans beslut överklagas – av allmän förvaltningsdomstol. Min granskning av detta ärende är i stället inriktad på den formella sidan av saken.

text: Socialförsäkringsnämndens tillämpning av 20 kap. 10 a § AFL Det jag tagit upp i detta ärende – och som jag ifrågasatte när jag granskade det aktuella ärendet vid inspektionen – är om försäkringskassan gjorde rätt när den åberopade

text: 20 kap. 10 a § 3 lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) för att kunna ändra sitt tidigare beslut.

text: Som framgått ovan skall försäkringskassan enligt nämnda bestämmelse ändra ett beslut om försäkring enligt AFL, som har fattats av kassan och inte har prövats av domstol, bl.a. om beslutet blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstilllämpning eller annan liknande orsak. Lagrummet kan sägas ange de minimikrav som skall gälla för försäkringskassans skyldighet att ändra ett beslut som i efterhand framstår som felaktigt. – Jag går inte in på de två övriga ändringsgrunderna (uppenbar oriktighet på grund av förbiseende resp. uppenbara brister i beslutsunderlaget), eftersom de inte är aktuella här.

text: Frågan om omprövning enligt 20 kap. 10 a § AFL tas rutinmässigt upp i samband med att den enskilde överklagar försäkringskassans beslut. För ärenden som prövats av socialförsäkringsnämnden torde försäkringskassorna som regel tillämpa den rutinen, att en tjänsteman vid kassan bedömer om en ändring kan bli aktuell. Om så inte är fallet, skall överklagandet och övriga handlingar skyndsamt överlämnas till länsrätten. Finner tjänstemannen däremot att nämndens beslut bör ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL tas den frågan upp av nämnden.

text: I det av mig granskade ärendet hade socialförsäkringsnämnden avslagit AA:s ansökan om förtidspension. Sedan hon överklagat beslutet togs ärendet åter upp i nämnden. I protokollet från nämndens sammanträde den 15 juni 2000 antecknades följande som nämndens beslut. Socialförsäkringsnämnden finner vid prövning enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring [anledning] att ändra sitt tidigare beslut den 9 mars 2000. Nytt beslut: Helt sjukbidrag fr.o.m. mars 1999 t.o.m. mars 2001. Pensionsfallsår 1999. Motivering framgår av bilaga. I bilagan angavs följande motivering till socialförsäkringsnämndens beslut.

text: Vid socialförsäkringsnämndssammanträde den 9 mars 2000 beslutades att avslå den försäkrades ansökan om förtidspension då arbetsförmågan inte bedömdes vara nedsatt med minst en fjärdedel på grund av sjukdom. Den försäkrade har i skrivelse som inkom den 26 april 2000 överklagat fattat beslut och hävdar att hon lider av ett flertal sjukdomar sedan flera år tillbaka. Hon har via socialtjänsten deltagit i ett Sara-projekt innebärande sy, klippning, läsa svenska och skriva. Deltog tre veckor varefter hon på grund av sjukdom slutade. I läkarutlåtande som inkom den 13 oktober 1999 från dl CC, AA:s vårdcentral, anges att den försäkrades somatiska tillstånd kompliceras av sociokulturella faktorer. Det är möjligt att om hon nu haft en stabil kulturell och social bakgrund skulle kunna klara anpassat arbete, men utifrån patientens förutsättningar ter det sig helt orealistiskt att hon någonsin kommer att kunna stå till arbetsmarknadens förfogande. Försäkringskassans försäkringsläkare har granskat ärendet den 26 oktober 1999 och finner att underlaget behöver kompletteras med en funktionsanalys vid Integration & Rehabilitering och föreslår att den försäkrade remitteras dit. Utifrån de handlingar som finns i ärendet så har försäkringskassan inte tillräckligt med underlag för att kunna ta ställning till den medicinska nedsättningen vad gäller omfattning och varaktighet. Vidare utredning krävs för att ta ställning [till] den försäkrades ansökan. I avvaktan på ytterligare utredning och att behandlande läkare anger att om möjligt är det anpassat arbete som avses skall den försäkrade vara berättigad till ett helt sjukbidrag. Hon anses vara berättigad till ett helt sjukbidrag fr.o.m. mars 1999 t.o.m. mars 2001 och att man under denna tid vidare utreder den försäkrades arbetsförmåga. Pensionsfallsåret fastställs till 1999 då läkarutlåtandet styrker att en medicinsk nedsättning föreligger.

text: Som framgår av det ovanstående har socialförsäkringsnämnden grundat sitt beslut på ett underlag som förelåg redan vid tiden för det ursprungliga beslutet. Nämnden har således gjort en ny – och annan – bedömning av materialet. I sitt ändrade beslut delade nämnden försäkringsläkarens uppfattning att ytterligare utredning krävdes för att kunna ta ställning till den medicinska nedsättningens omfattning och varaktighet.

text: Jag kan för min del inte utläsa av nämndens motivering att ändringen skulle ha skett på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning. Inslaget av tillämpning av författningsbestämmelser eller stadgad rättspraxis förefaller också ha varit måttligt i ärendet; det nämnden hade att ta ställning till i ändringsbeslutet var ju snarare vilka konsekvenser det medicinska underlaget hade för ärendets fortsatta handläggning. Enligt min mening borde nämnden betydligt klarare ha redovisat i ändringsbeslutet vari den uppenbart felaktiga rättstillämpningen bestod.

text: I 20 kap. 10 a § AFL anges som alternativ till ”uppenbart felaktigt rättstillämpning” att beslutet blivit oriktigt på grund av ”annan liknande orsak”. Som exempel på vad som avses med detta har nämnts att beslutsfattaren har misstagit sig i fråga om en faktisk omständighet som ingår i beslutsunderlaget. Det är naturligtvis möjligt, att nämnden ansåg sig tillämpa den senare grunden för sitt ändringsbeslut. Inte heller detta framgår i så fall av beslutets motivering.

text: Innan jag lämnar denna fråga vill jag erinra om uppenbarhetskriteriets existens. Avsikten med den aktuella regeln är att ändring av ett beslut skall kunna göras på detta sätt endast om vissa kvalificerade felaktigheter föreligger. En försäkringskassa bör därför vid sin tillämpning vara observant på att tillämpningen av lagrummet inte tänjs utanför det område det är avsett för.

text: Ytterligare möjligheter till ändring av beslut 20 kap. 10 a § AFL innefattar, som framgår ovan, en miniminivå för försäkringskassans skyldighet att ändra ett felaktigt beslut. En annan sak är att försäkringskassan ändå kan ha befogenhet att i vissa situationer ändra ett redan fattat beslut. En sådan befogenhet följer av de principer som utvecklats i praxis och som innebär att förvaltningsbeslut endast i begränsad omfattning vinner s.k. negativ rättskraft. Detta gäller i synnerhet för avslagsbeslut. En myndighet har således möjlighet att ändra ett sådant beslut till den enskildes förmån, därtill oavsett om beslutet vunnit laga kraft eller inte. En sådan ändring kan göras även om det inte förekommit några direkta felaktigheter; det räcker med att myndigheten gjort en ny lämplighetsbedömning. – Myndighetens befogenhet att ändra ett beslut inskränks dock av principen om litispendens, som innebär att beslutsmyndigheten inte får ändra sitt beslut sedan ärende efter överklagande överlämnats till högre instans.

text: Av det jag nu sagt följer således att en försäkringskassa har möjlighet att under vissa förutsättningar och utan att behöva åberopa 20 kap. 10 a § AFL ändra beslut till den försäkrades förmån. Kassans vidare hantering av överklagandet Avslutningsvis vill jag påpeka följande. Genom sitt ändringsbeslut kom socialförsäkringsnämnden efter sin nya prövning att bevilja AA sjukbidrag. Eftersom hon – såvitt framgår – hade ansökt om förtidspension kan ändringen inte sägas ha skett på det sätt som den försäkrade begärt. Överklagandet borde därför ha behandlats som ett överklagande av socialförsäkringsnämndens omprövningsbeslut. Detta följer av

text: 28 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . Försäkringskassan borde med andra ord ha överlämnat ärendet till länsrätten.

text: Av det jag anfört ovan framgår sammanfattningsvis att jag är kritisk till försäkringskassans handläggning av ärendet i behandlade hänseenden. Med dessa ord avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Beslut Information Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Ett initiativärende rörande försäkringskassas handläggning av en inkommen handling, vilken rubricerats som ett överklagande

org: jo

text: I ett den 12 november 2001 meddelat beslut anförde JO Pennlöv följande.

type: stycke

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid min inspektion av Örebro läns allmänna försäkringskassa den 17–19 oktober 2000 (dnr 3125-2000) framkom följande i ett av de granskade ärendena gällande arbetsskadeförsäkring.

text: I ärendet hade arbetsskadeanmälan, som avsåg AA, inlämnats den 15 juni 1999. Försäkringskassan skickade den 9 juli samma år ett informationsbrev till henne. Hon kom den 3 september 1999 in med en såsom överklagande rubricerad handling. I handlingen angavs det överklagade beslutet vara fattat den 9 juli 1999. Med anledning av detta skickade kassan den 17 september 1999 ett brev till AA vari framgick bl.a. att ingen prövning hade skett eftersom inga ersättningsanspråk kommit in till kassan. Kassan anförde vidare att den, eftersom inget beslut fattats, inte skulle skicka över handlingen till länsrätten. – Jag beslutade att i ett särskilt ärende låta utreda kassans handläggning av det brev som kom in från den försäkrade den 3 september 1999.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över en promemoria, som innehöll det som upptagits ovan.

text: I sitt svar anförde försäkringskassan – direktören BB – följande.

text: Försäkringskassans bedömning

text: I den arbetsskadeanmälan som inkom den 15 juni 1999 (– – –) anges att AA fått ryggproblem av att arbeta som färdtjänstchaufför. Sjukhistorik saknades (– – –). Handläggaren uppfattade anmälan som ett statistikfall och det vanliga informationsbrevet skickades ut i och med att anmälan registrerades. AA uppmanades i informationsbrevet att kontakta försäkringskassan om hon hade ersättningsanspråk som hon ville ha prövade. Av informationsbrevet framgick vidare att ”Har du inte haft kostnader eller inkomstminskning prövas inte din anmälan nu utan arkiveras på försäkringskassan för eventuell prövning om kostnader skulle uppstå enligt ovan.”

text: Skrivelsen rubricerad ”Överklagande av beslut den 9 juli 1999” inkom den 3 september 1999 från AA med begäran om anstånd i tre månader att utveckla talan. Det är endast beslut som kan överklagas enligt bestämmelserna i

text: förvaltningslagen

text: och lagen om allmän försäkring. Förhållandet att en försäkrad rubricerar sin skrivelse som ”Överklagande” innebär inte att skrivelsen är en överklagan enligt angivna lagrum. Försäkringskassan uppmanade på nytt AA att tala om vilka ersättningsanspråk hon ville ha prövade. Det fanns inte några indikationer som pekade på att försäkringskassan hade en skyldighet att ex officio pröva hennes arbetsskadeanmälan. Försäkringskassan informerade på nytt om att om hon inte inkom med något yrkande skulle hennes anmälan arkiveras tills vidare i avvaktan på om hon i framtiden fick kostnader eller inkomstförlust på grund av de besvär som anmälan avsåg. Försäkringskassan har inte avvisat något yrkande om prövning av ersättningsanspråk utan endast bekräftat att kassan har mottagit arbetsskadeanmälan och informerat om reglerna för prövning.

text: Bedömning

text: AA lämnade i juni 1999 in en anmälan om arbetsskada till försäkringskassan. Den 9 juli 1999 skickade kassan en skrivelse till henne. I denna informerade kassan bl.a. om att hon skulle vända sig till kassan om hon hade anspråk på ersättning. AA uppfattade uppenbarligen kassans skrivelse som ett beslut. Hon inkom nämligen den 3 september 1999 med en skrift, i vilken hon sade sig överklaga försäkringskassans beslut av den 9 juli.

text: Av försäkringskassans yttrande hit framgår att den inte anser sig ha fattat något beslut i AA:s arbetsskadeärende. Den fråga som jag behandlar i detta ärende är emellertid enbart hur försäkringskassan skulle ha hanterat den skrift som AA gav in den 3 september 1999. Jag tar således inte ställning till om kassans brev av den 9 juli 1999 innefattade något beslut eller om det i så fall kunde överklagas.

text: När ett överklagande kommer in till försäkringskassan skall den i första hand göra två saker: pröva om överklagandet kommit in i rätt tid och – i förekommande fall – pröva om beslutet bör ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Därefter skall överklagandet och handlingarna överlämnas till länsrätten för prövning. Jag vill särskilt understryka, att det inte ankommer på försäkringskassan att avgöra om det föreligger ett beslut och – om så skulle vara fallet – om detta är överklagbart; det är en uppgift för den instans som har att pröva överklaganden av kassans beslut, dvs. i första hand länsrätten. Kassan hade alltså bort överlämna AA:s skrift dit. Jag förutsätter att den snarast ser till att så sker.

text: Med den kritik som ligger i det jag nu sagt avslutar jag ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Beslut Överklagande

title: Kritik mot Svea hovrätt för handläggningen av ett överklagande som innefattade ett yrkande om hänvisning enligt 10 kap. 20 § första stycket rättegångsbalken

sammanfattning: Södertörns tingsrätt avvisade anmälarens talan om äktenskapsskillnad eftersom tingsrätten inte var behörig domstol. Anmälaren överklagade beslutet till Svea hovrätt. Hovrätten meddelade inte prövningstillstånd. I JO:s beslut får hovrätten kritik för att inte ha uppfattat anmälarens överklagande som ett yrkande om hänvisning till rätt tingsrätt enligt 10 kap. 20 § första stycket rättegångsbalken och därmed för att inte ha meddelat prövningstillstånd i målet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Svea hovrätt för handläggningen av ett mål om äktenskapsskillnad.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade dagboksblad och det slutliga beslutet i Södertörns tingsrätts mål T 3110-14 samt dagboksblad, överklagandet och beslutet i Svea hovrätts mål Ö 4790-14. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Den 3 mars 2014 lämnade AA in en ansökan om äktenskapsskillnad till Södertörns tingsrätt. Den 9 maj 2014 beslutade tingsrätten att avvisa AA:s talan med motiveringen att tingsrätten inte var behörig att ta upp målet till prövning. AA överklagade tingsrättens beslut. I överklagandet skrev hon bl.a. att hon ville att tingsrätten skulle se till att handlingarna hamnade där de hörde hemma och att målet avslutades. Den 18 juni 2014 beslutade hovrätten att inte meddela prövningstillstånd.

text: Ärendet remitterades till hovrätten för yttrande över handläggningen av AA:s överklagande, särskilt i fråga om hur handläggningen förhöll sig till bestämmelsen om hänvisning i

text: , RB, och rättsfallet

text: NJA 2012 s. 179

text: Hovrätten (presidenten BB) lämnade ett remissvar tillsammans med yttranden från hovrättslagmannen CC och hovrättsrådet DD.

text: DD anförde följande: Det aktuella målet föredrogs av fiskal för avgörande för en sits bestående av undertecknad, ordförande, hovrättsrådet EE, referent, och adjungerade ledamoten FF. Efter en förnyad genomgång av handlingarna i hovrättens akt kan jag dessvärre inte annat än konstatera att vi vid handläggning av målet – p.g.a. förbiseende – gjort en felaktig rättstillämpning. Som en följd har vi underlåtit att meddela prövningstillstånd trots att ett sådant tillstånd bort meddelas. CC hade inte något att tillägga, och BB hänvisade till dessa yttranden.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 10 kap. 20 § första stycket

text: RB kan en hovrätt som förklarar att en tingsrätt inte är behörig att ta upp ett mål som har inletts där, hänvisa målet till en behörig tingsrätt om en part yrkar det.

text: Av rättsfallet

text: NJA 1993 s. 119

text: framgår att om en tingsrätt har avvisat en talan därför att tingsrätten inte är rätt forum får käranden begränsa sitt överklagande till ett yrkande som endast går ut på att hovrätten ska hänvisa målet till rätt tingsrätt. I rättsfallet

text: NJA 2012 s. 179

text: konstaterar Högsta domstolen att trots att tingsrättens avvisningsbeslut inte är oriktigt får det i en sådan situation anses att prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten enligt grunderna för bestämmelsen i

text: 49 kap. 14 § 1

text: RB (s.k. ändringsdispens).

text: AA:s överklagande till hovrätten får anses ha innefattat ett yrkande om ett hänvisningsbeslut. Jag delar därför den bedömning som hovrätten har gjort i sitt remissvar, nämligen att prövningstillstånd borde ha meddelats. Hovrätten kan inte undgå kritik för sin handläggning av överklagandet.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot en kommunal nämnd för att den avslutat ett skadeståndsärende hos kommunen utan att ge besked om kommunens inställning till skadeståndsyrkandet

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO anmälde AA och hans dotter BB Överförmyndarnämnden i Solna kommun med anledning av handläggningen av ett skadeståndsärende. De uppgav bl.a. följande. I beslut den 30 mars 1999 (ärende dnr 4367-1997) uttalade JO Jan Pennlöv kritik mot Överförmyndarnämnden i Solna kommun för handläggningen av ett ärende rörande beslut om arvode till en dåvarande medförmyndare för BB JO yttrade bl.a. att nämnden inte kunde anses ha varit behörig att fatta beslut om arvode till medförmyndaren. På grund av de kostnader m.m. som överförmyndarnämndens felaktiga handläggning av ärendet orsakade begärde AA skadestånd genom en skrivelse till kommunen. Kommunen överlämnade ärendet till sitt försäkringsbolag, Skandia, som avvisade skadeståndsanspråket. Kommunen hade inte själv tagit ställning till skadeståndsyrkandet och meddelat något beslut i saken, vilket ålegat kommunen.

text: Utredning

text: Vid telefonsamtal den 14 oktober 1999 med stadsjuristen i Solna kommun, CC, upplystes bl.a. att försäkringsbolaget Skandia i juni 1999 lämnade besked med anledning av AA:s skadeståndsyrkande och att överförmyndarnämndens ärende om detta sedan avslutades.

text: I inhämtat protokoll från överförmyndarnämndens sammanträde den 31 augusti 1999 angavs bl.a. följande.

text: Ärendet har varit föremål för granskning av försäkringsbolaget Skandia. Eftersom det inte är styrkt att någon skada uppstått avvisar försäkringsbolaget Skandia ersättningsanspråk för Solna stads räkning. Överförmyndarnämnden lägger ärendet till handlingarna. Anmälan remitterades därefter till överförmyndarnämnden. Till remissen fogades en kopia av ett beslut av JO Rune Lavin den 18 februari 1998 (ärende dnr 1361- 1997) angående kommuners skyldighet att ge besked om sin egen inställning till skadeståndsyrkanden.

text: I yttrande den 14 december 1999 anförde överförmyndarnämnden bl.a. följande. Skandias besked i ärendet daterat den 30 juni inkom till AA och kommunen, varvid Skandia för Solna kommuns räkning avvisade skadeståndsanspråket eftersom man inte fann det styrkt att någon skada uppstått. Överförmyndarnämnden informerades den 31 augusti 1999 om Skandias bedömning. AA begärde överprövning av beslutet hos Skandias oberoende kundombudsman, som efter granskning av Skandias bedömning den 9 september 1999 meddelade AA och kommunen att han inte rekommenderade någon ändring av beslutet. I likhet med JO:s ställningstagande i ärende dnr 1361-1997 konstaterar överförmyndarnämnden att eget beslut skall avges även om bedömningen av skadeståndsanspråket inte skiljer sig från försäkringsgivarens. Nämnden kommer naturligtvis att verka för att en sådan rutin efterlevs. Vidare kan meddelas att nämnden tidigare denna dag fattat sådant beslut i skadeståndsfrågan. AA kommenterade remissvaret.

text: JO Berggren anförde i ett beslut den 5 september 2000 bl.a. följande.

text: JO Rune Lavin har i det ovan nämnda beslutet den 18 februari 1998 (ärende dnr 1361-1997) uttalat att det givetvis står en kommun fritt att lämna över ett anspråk på skadestånd till sitt försäkringsbolag. Om detta avböjer att utge ersättning måste det emellertid anses ankomma på kommunen att lämna den som har begärt skadestånd ett besked om kommunens egen inställning i frågan. Det faktum att ersättning inte bedöms kunna utges enligt en viss försäkring som kommunen har innefattar ju inte ett fullständigt besvarande av framställningen.

text: Jag instämmer i dessa uttalanden. Överförmyndarnämnden har således brustit i handläggningen genom att i beslutet den 31 augusti 1999 avsluta ärendet utan att ge besked om sin egen inställning till skadeståndsyrkandet.

text: Av remissyttrandet framgår att överförmyndarnämnden numera är medveten om den nyss nämnda skyldigheten och att nämnden sedermera fattat beslut i skadeståndsfrågan. Jag finner därför inte anledning att gå vidare i saken.


title: Handläggningen av en begäran att få ut ett mycket stort antal allmänna handlingar

text: Anmälan

text: Sveriges automatägares riksförbund (SVAR) riktade i en anmälan den 18 oktober

text: 2000 kritik mot Lotteriinspektionen och uppgav bl.a. följande.

text: SVAR begärde i skrivelser till Lotteriinspektionen den 3 och 4 september 2000 att få ta del av allmänna handlingar. Framställan upprepades därefter vid flera tillfällen muntligt. Trots detta, och att det inte för inspektionen kunde råda tvivel om att SVAR ville ta del av handlingarna löpande vartefter de sekretessprövats, hade ännu vid tiden för anmälan inte någon handling lämnats ut. Inte heller hade inspektionen lämnat något besked om när ett utlämnande tidigast skulle komma att ske fastän SVAR uttryckligen begärt detta.

text: Utredning

text: Efter remiss uttalade Lotteriinspektionen, generaldirektören AA, den 4 december

text: 2000 bl.a. följande.

text: – – – Inledningsvis kan följande nämnas om SVAR:s hemställan om utfående av allmänna handlingar. SVAR hemställde i skrivelse till Lotteriinspektionen den 3 september 2000 om utfående av kopior på alla inkommande, utgående, upprättade samt i övrigt förekommande handlingar hos Lotteriinspektionen avseende juni, juli och augusti 2000. Därtill önskades kopior av varje dagboksblad som hör till var ärendeakt, samt även kopior av ev. anteckningar som gjorts i eller på ärendekonvoluten, och därtill kopior av ev. inkomna (eller upprättade) men ej diarieförda handlingar; dvs. av handlingar som – utan att vara diarieförda – på annat sätt hålls ordnade inom myndigheten, avseende den aktuella tidsperioden. Slutligen påminde SVAR om vikten av att handlingarna kan utlämnas skyndsamt, och bad inspektionen att omgående meddela vid vilken tidpunkt kopiorna var klara. I samma skrivelse begärdes också upplysningar om huruvida polisanmälningar som Lotteriinspektionen ingett, lett till åtal och fällande dom. I skrivelse till SVAR den 4 september 2000 lämnade Lotteriinspektionen svar i den sistnämnda frågan. I ny skrivelse den 4 september 2000 erinrade SVAR om att kopior av handlingarna skall översändas löpande.

text: Vid besök hos Lotteriinspektionen den 14 september 2000 begärde SVAR ut allmänna handlingar även för perioden den 1–14 september 2000. Ärendet har hos Lotteriinspektionen handlagts av chefsjuristen BB. Den 22 september 2000 ringde BB upp ordföranden i SVAR, CC, för att få klarhet i hur framställan skulle förstås, varvid CC uppgav att SVAR ville ha ut samtliga handlingar hos myndigheten för perioden juni, juli och augusti. Om det dock skulle visa sig vara fler än 10 000 sidor önskade CC att Lotteriinspektionen skulle kontakta honom. Några propåer har därefter inte av SVAR riktats till BB om att utlämna handlingar löpande. Inte heller har några muntliga påstötningar om utlämnande av handlingar gjorts hos enhetschefen DD, vilket SVAR gör gällande i sin anmälan. Vid sammanträde den 2 november 2000 i Strängnäs mellan Lotteriinspektionen och SVAR lämnade Lotteriinspektionen en utförlig redogörelse för ärendets handläggning. Inledningsvis kan således konstateras att SVAR begärt ut samtliga allmänna handlingar som förvaras hos Lotteriinspektionen för perioden juni– augusti 2000 samt även alla diarieförda handlingar för perioden 1–14 september 2000. Vidare kan konstateras att Lotteriinspektionen löpande haft kontakter med SVAR i ärendet. Den mycket omfattande framställning om utlämnande av allmänna handlingar som SVAR ingett till Lotteriinspektionen berör således hela myndighetens verksamhetsområde. Mot bakgrund härav får följande redogörelse lämnas om Lotteriinspektionens ansvarsområde, organisation och verksamhet. – – –

text: I sin myndighetsroll som tillståndsmyndighet har Lotteriinspektionen att ta del av en omfattande mängd företagshemligheter. I ansökningshandlingarna för bl.a. kasinospel och automatspel skall enligt

text: lotterilagen

text: bifogas handlingar som omfattas av sekretess enligt

text: 8 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Det skall särskilt nämnas att restauranger som har kasinospel ofta också har automatspel, vilket innebär att samma kund kan ha flera pågående ärenden om tillstånd och tillsyn hos Lotteriinspektionen. Angående SVAR:s kritik av att handlingar inte lämnas ut löpande får då följande anföras. SVAR har således begärt ut en mycket omfattande mängd handlingar från Lotteriinspektionen. De sekretessbedömningar som måste göras är av kvalificerad art. Många av dessa handlingar omfattas av sekretess då det bl.a. rör de sökande företagens verksamhet och då samma företagare ofta har flera olika ärenden om tillstånd pågående samtidigt. Vidare berörs hela Lotteriinspektionens inspektionsoch tillsynsverksamhet. Vad bl.a. gäller den anonyma inspektionsdelen är det av avgörande vikt för myndighetens funktion att planläggningen av denna inte kommer till allmänhetens kännedom. För att kunna pröva utlämnandet måste därför Lotteriinspektionen ha en helhetsbild av hela materialet, vilket föreligger först när hela materialet är framtaget. Ett så omfattande utlämnande kan möjliggöra pusselläggning och därmed kartläggning av myndighetens hela kontrollverksamhet. Prövningen i denna del måste därför göras vid ett tillfälle (se

text: RÅ 1989:111

text: ). Vad gäller ansökningar och tillstånd föreligger som sagts ovan att samma sökande ofta förekommer i flera ärenden varför prövningen måste ske vid ett tillfälle. Slutligen kan nämnas att alla de polisanmälningar som myndigheten gör givetvis oftast har sin bakgrund i den anonyma delen av myndighetens kontrollverksamhet. SVAR har redan i telefonsamtalet den 22 september 2000 särskilt begärt att få besked från Lotteriinspektionen om antal begärda sidor överstiger 10 000. Någon oklarhet om att handlingar inte skulle lämnas ut löpande kan därför inte ha förelegat hos SVAR. I november har vidare Lotteriinspektionen haft sammanträde med SVAR där bl.a. en redogörelse lämnats över ärendets hantering. Avslutningsvis får Lotteriinspektionen anföra att handläggningen av ärendet har medfört ett mycket stort arbete hos myndigheten och föranlett mycket övertidsarbete

text: för personalen. Lotteriinspektionen ämnar fatta beslut i SVAR:s ärende inom en snar framtid. SVAR kommenterade remissvaret.

text: Lotteriinspektionen meddelade beslut i ärendet den 30 januari 2001.

text: I beslut den 15 mars 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Som framgått var det material som SVAR önskade få ut synnerligen omfattande, eller ca 10 000 sidor. Materialet bestod till stor del av handlingar med uppgifter för vilka sekretess gäller. Jag anser därför inte att det finns skäl att kritisera Lotteriinspektionen för den tid det tog innan slutlig prövning skedde.

text: När det sedan gäller frågan om SVAR fortlöpande bort ha fått besked om Lotteriinspektionens sekretessprövning, har inspektionen åberopat ett avgörande av Regeringsrätten (

text: RÅ 1989 ref. 111

text: ). I det avgörandet uttalades bl.a. att, med hänsyn till omfattningen av utlämnandeyrkandet i det fallet, skadebedömningen måste ske med utgångspunkt i att information kunde utvinnas genom ”pusselläggning” och att det fanns risk för att ett utlämnande av ett stort antal uppgifter om likartade förhållanden sammantaget kunde medföra skada även om uppgifterna var för sig var harmlösa. Jag ifrågasätter inte att ett liknande synsätt varit motiverat i detta fall. Det finns därför inte någon grund för kritik mot Lotteriinspektionen i detta hänseende.

text: Med dessa besked avslutar jag ärendet.


nyckelord:
Behörighet
Beslut
God man/förvaltare

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Hallands län för att myndigheten överträtt sin behörighet vid handläggningen av ett tillsynsärende beträffande en överförmyndarnämnds arvodesbeslut

sammanfattning: En överförmyndarnämnd hade beslutat om arvode till en förvaltare för åren 2007 och 2008. I ett tillsynsärende har länsstyrelsen uttalat att de beslutade arvodena är för höga och redovisat sin uppfattning om hur överförmyndarnämnden borde ha beslutat. Länsstyrelsen har också ålagt nämnden att besluta på visst sätt beträffande arvodet för 2009. Det är emellertid inte länsstyrelsens uppgift att pröva om ett arvodesbeslut är riktigt i sak och ett sådant åläggande som utfärdats saknar laglig grund. Länsstyrelsen har överträtt sin behörighet och jag riktar därför allvarlig kritik mot myndigheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Kungsbacka kommun med anledning av nämndens beslut om arvode till en förvaltare för åren 2007 och 2008. Enligt AA:s uppfattning hade nämnden beviljat förvaltaren för höga arvoden och han uppgav att han med anledning härav hade gjort en anmälan mot nämnden till Länsstyrelsen i Hallands län. Han uppgav vidare att överförmyndarnämnden hade ignorerat den kritik från länsstyrelsen som hans anmälan föranlett.

text: Av till anmälan fogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: I beslut den 26 oktober 2009 (dnr 203-4501-09) riktade länsstyrelsen anmärkning mot överförmyndarnämndens beslut om arvode till en förvaltare och ålade nämnden att senast ett visst datum återrapportera till länsstyrelsen vilken åtgärd som nämnden vidtagit med anledning av anmärkning i ärendet. I beslutet skrev länsstyrelsen att de utbetalade arvodena (62 000 kr respektive 72 095 kr) var för höga med hänsyn till uppdragets krav samt att förvaltarens arvodesanhållningar var bristfälliga och saknade närmare specifikation. Vidare skrev länsstyrelsen att ett skäligt arvode till förvaltaren i detta uppdrag var ett normalarvode om ca 10 000 kr och "med hänsyn till ovanstående bör överförmyndarnämnden snarast justera arvodet till ett normalarvode för förvaltaren för nästa redovisningsperiod".

text: Av överförmyndarnämndens återrapportering till länsstyrelsen i december 2009 framgick att nämnden med anledning av länsstyrelsens beslut avsåg att utarbeta nya blanketter i syfte att tydliggöra redovisningen av gode mäns och förvaltares arbetsinsatser och tidsåtgång. I samband härmed skrev nämnden att man ansåg sig på goda grunder ha bedömt skäligheten i utgivna arvoden och påpekade att nämndens beslut om arvode kan överklagas till tingsrätt, som då har att ta ställning till skäligheten av belopp. Vid länsstyrelsens inspektion av överförmyndarnämnden den 15 december diskuterades det aktuella ärendet och i protokollet från inspektionen (dnr 203-26891-09) står bl.a:

text: Länsstyrelsen anser dock inte att överförmyndarnämndens återrapportering om nya blanketter är en tillräcklig åtgärd i arvodesdelen. Enligt länsstyrelsens mening skall förvaltarens arvode beräknas enligt Kommunförbundets riktlinjer i procent av basbeloppet. Länsstyrelsen framställer därför krav på ny återrapportering beträffande förvaltarens arvode. Överförmyndarnämnden ska senast 2010-02-15 inkomma med ny återrapportering om arvodet.

text: Överförmyndarnämnden skrev vid sin förnyade återrapportering till länsstyrelsen i februari 2010 att det var nämndens bestämda uppfattning att beslut om arvode ska fattas med stöd av bestämmelserna i

text: 12 kap. 16 § föräldrabalken

text: (FB) och att det härav följer att det står nämnden fritt att avgöra hur storleken på beloppet ska beräknas.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till länsstyrelsen för yttrande dels om vilken rättskraft länsstyrelsens beslut i tillsynsärenden har, dels om länsstyrelsen har möjlighet att genom beslut i ett tillsynsärende ålägga en myndighet att vidta vissa åtgärder. Länsstyrelsen inkom, genom chefsjuristen BB och länsjuristen CC, med ett remissvar och anförde följande.

text: Länsstyrelsen Halland besvarar JO:s frågor enligt följande. 1. Länsstyrelsens beslut saknar rättskraft. 2. Länsstyrelsen får ålägga överförmyndaren att inom viss tid underrätta länsstyrelsen om vilka åtgärder som har vidtagits med anledning av en anmärkning, enligt 23 § förmynderskapsförordning. Om överförmyndarnämnden efter anmärkning inte vidtar någon lämplig åtgärd så kan inte länsstyrelsen göra något åt detta.

text: Ärendet

text: Ärendet hos länsstyrelsen avser anmälan mot överförmyndarnämnden i Kungsbacka kommun om förvaltararvode m.m. Arvode till förvaltare regleras i

text: 12 kap 16 § föräldrabalken

text: . För arvodering tillämpas normalt SKL:s förslag till ersättningsregler, cirkulär 07:74. För länsstyrelsens tillsyn finns bestämmelser i bl.a. 20 § förmynderskapsförordning (

text: ). Av bestämmelsen framgår att länsstyrelsen ska granska om överförmyndarens handläggning följer reglerna i

text: föräldrabalken

text: och denna förordning och även i övrigt sker på ett rättssäkert och lämpligt sätt. Huvudmannen DD är 87 år gammal och har ett särskilt boende och normal ekonomi. Den förordnade förvaltaren har ett vanligt förvaltaruppdrag utan krav på advokatkompetens. Överförmyndarnämnden har i detta ärende inte följt samma

text: ersättningsregler (SKL:s) som nämnden normalt tillämpar i andra godmans- och förvaltaruppdrag. Enligt länsstyrelsens mening ska lika fall behandlas lika vid arvodering i godmans- och förvaltaruppdrag. Vidare får huvudmannen själv betala arvode och drabbas således personligen av det höga arvodet. Länsstyrelsen konstaterar även att det inte finns någon som bevakar huvudmannens rätt i arvodesdelen. Svårigheterna i uppdraget beror dock inte på huvudmannen, enligt länsstyrelsen. Överförmyndarnämndens handläggning av förvaltararvodet i detta ärende har inte skett på ett rättssäkert och lämpligt sätt, enligt länsstyrelsen.

text: Ärendet remitterades därefter på nytt till länsstyrelsen för yttrande över länsstyrelsens handläggning av det aktuella tillsynsärendet och därvid särskilt vad länsstyrelsen avsett med de ovan citerade formuleringarna i dels beslutet den 26 oktober, dels protokollet den 15 december 2009. Länsstyrelsen anförde i sitt remissvar, som även detta avgavs av BB och CC, bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen anser att SKL:s riktlinjer för arvodering skall tillämpas. Enligt länsstyrelsen skall förvaltaren redovisa utfört arbete under året och överförmyndarnämnden skall därefter självständigt sätta ett skäligt arvode. Överförmyndarnämnden har i detta ärende endast godkänt begärt arvode från förvaltaren och frångått normal tillämpning av SKL:s riktlinjer. Nämnden tycks ha en särskild överenskommelse med EE om arvode. Länsstyrelsen avser att överförmyndarnämnden ska tillämpa SKL:s riktlinjer i framtiden, d.v.s. för nästa redovisningsperiod från år 2010. Länsstyrelsens beslut påverkar således inte redan utbetalda arvoden. Länsstyrelsen har också framfört detta muntligt i diskussion med överförmyndaren. Länsstyrelsen anser att SKL:s riktlinjer skall följas oavsett blankettens utformning. Blanketten är ett underlag för överförmyndaren att sätta ett rättvist och skäligt arvode. Länsstyrelsen har även i diskussionen med överförmyndaren framfört möjligheten att tillsätta en god man för att bevaka huvudmannens rätt i arvodesdelen. Förslaget har blivit utan resultat. Överförmyndarnämnden kan också byta förvaltare. Länsstyrelsen anser att det höga arvodet är oskäligt och får ekonomiska konsekvenser för huvudmannen som inte kan bevaka sin rätt.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 12 kap. 16 §

text: FB stadgas att förordnade förmyndare, gode män och förvaltare har rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande (första stycket). Beslut om arvode och ersättning för utgifter fattas av överförmyndaren, som dessutom bestämmer i vad mån arvodet och ersättningen ska betalas med medel som tillhör den enskilde (andra stycket). Överförmyndarens beslut om arvode och ersättning överklagas till tingsrätt (

text: 20 kap. 6 §

text: FB).

text: Av

text: 19 kap. 17 § första stycket

text: FB framgår att länsstyrelsen ska utöva tillsyn över överförmyndares och överförmyndarnämnders verksamhet. I andra styckets första strecksats samma lagrum erinras om att länsstyrelsen ska stödja överförmyndare med rådgivning för att främja en enhetlig rättstillämpning. Det rör sig dels om rådgivning i enskilda frågor, dels om mer generella råd. Rådgivningen bör dock inte avse hur det ska förfaras i ett visst konkret ärende utan mer inriktas på sådant

text: som tolkningen av en viss lagregel och upplysningar om praxis och metodfrågor (se Walin m.fl.,

text: Föräldrabalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 19 kap. 17 §

text: FB). Bestämmelsen kompletteras av föreskrifter i

text: 23 §§

text: förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: . Härav framgår bl.a. att länsstyrelsen ska genomföra inspektioner och därvid granska om överförmyndarens handläggning följer reglerna i

text: föräldrabalken

text: och nämnda förordning och även i övrigt sker på ett rättssäkert och lämpligt sätt (

text: 20 § andra stycket

text: ). Om länsstyrelsen vid granskningen finner anledning att rikta anmärkning mot överförmyndarens handläggning, ska anmärkningen och skälen till den antecknas i inspektionsprotokollet. Länsstyrelsen kan vidare ålägga en överförmyndare att rapportera vilka åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med påpekade missförhållanden (

text: 23 §

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet har framkommit att länsstyrelsen i ett beslut den 26 oktober 2009 riktade en anmärkning mot överförmyndarnämndens beslut om arvode till en förvaltare och ålade nämnden att återrapportera till länsstyrelsen om vilken åtgärd nämnden vidtagit med anledning av anmärkningen. I beslutet skrev länsstyrelsen bl.a. att de utbetalade arvodena var för höga och att skäligt arvode till förvaltaren enligt länsstyrelsens uppfattning uppgick till ett normalarvode om ca 10 000 kr samt "med hänsyn till ovanstående bör överförmyndarnämnden snarast justera arvodet till ett normalarvode för förvaltaren för nästa redovisningsperiod". Sedan överförmyndarnämnden återrapporterat till länsstyrelsen, uttalade länsstyrelsen i samband med en inspektion av överförmyndarnämnden den 15 december 2009 att nämndens vidtagna åtgärd att utarbeta nya blanketter inte var tillräcklig och att enligt länsstyrelsens mening skulle förvaltarens arvode beräknas enligt vissa angivna riktlinjer. Länsstyrelsen krävde därför en ny återrapportering beträffande förvaltarens arvode.

text: Som ovan redovisats syftar länsstyrelsens tillsyn över överförmyndarverksamheten bl.a. till att säkerställa att ärenden handläggs på ett rättssäkert och i övrigt lämpligt sätt i enlighet med lag. Länsstyrelsens granskning kan mynna ut i uttalanden om att överförmyndaren i sin handläggning i något hänseende inte svarar mot ställda och definierade krav. Några särskilda sanktioner står dock inte länsstyrelsen till buds annat än den kritik som kan riktas mot den granskade myndigheten. Som regel är länsstyrelsens tillsynsbeslut i ärenden som rör överförmyndares verksamhet inte verkställbara eller på annat sätt bindande och har inte heller i övrigt sådana rättsverkningar att de kan överklagas (se Walin m.fl.,

text: Föräldrabalken

text: , En kommentar på Internet,

text: 19 kap. 17 §

text: FB).

text: Länsstyrelsens uppgift är inte att ta ställning till om ett arvodesbeslut är riktigt i sak. Denna prövning av överförmyndarnämndens beslut är uteslutande förbehållen allmän domstol efter överklagande av beslutet.

text: Trots det har länsstyrelsen i sitt beslut och sitt protokoll tagit ställning till hur stort arvode förvaltaren borde ha haft för åren 2007 och 2008. Enligt min mening kan vidare länsstyrelsens uttalanden inte uppfattas på något annat sätt än att

text: länsstyrelsen härmed ålagt överförmyndarnämnden att besluta på visst sätt i sak vid prövningen av arvodet för 2009. Att så varit fallet bekräftas även av vad länsstyrelsen skrivit i sina remissvar till JO. Det är tydligt att också överförmyndarnämnden uppfattat länsstyrelsens uttalanden på detta sätt och reagerat mot det genom att påpeka att det står nämnden fritt att avgöra hur arvodet ska beräknas och att det är tingsrätten som efter överklagande har att ta ställning till nämndens beslut.

text: Länsstyrelsen har enligt min uppfattning på ett anmärkningsvärt sätt överträtt sin behörighet. Förutom att det var fel av länsstyrelsen att ta ställning till och göra uttalanden om överförmyndarnämndens arvodesbeslut i sak, saknar ett sådant åläggande som utfärdats laglig grund. Länsstyrelsen förtjänar därför allvarlig kritik.

text: AA:s klagomål mot överförmyndarnämnden och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Diarieföring
Dokumentation
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för handläggningen av betalning i ett utsökningsmål

sammanfattning: Ett bolag betalade sin skuld hos Kronofogdemyndigheten. Myndigheten får kritik för dröjsmål med att bokföra betalningen.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Kronofogdemyndigheten och Skatteverket och uppgav följande.

text: Skatteverket överlämnade felaktigt en skuld för ett bolag till Kronofogdemyndigheten för verkställighet. Efter att Skatteverket hade satt ned skulden återtogs begäran om verkställighet. Grundavgiften på 600 kr plus ränta hos Kronofogdemyndigheten kvarstod dock. Som ombud för bolaget betalade hon den 7 juli 2011 in pengar på myndighetens konto motsvarande grundavgiften. Pengarna fanns på myndighetens konto påföljande dag. Några dagar senare betalade hon även räntan. Betalningarna bokfördes emellertid inte förrän den 20 juli 2011. Detta trots att hon skickade in kvitton på att betalning gjorts samt kontaktade myndigheten på telefon för att skynda på handläggningen. Den 19 juli 2011 kontaktade myndigheten företrädaren för bolaget och uppgav att skulden på 605 kr kvarstod. Bolaget gjorde då ännu en inbetalning. Till följd av underlåtenheten att registrera betalningen direkt lämnade Kronofogdemyndigheten, under tolv dagar, ut felaktiga uppgifter till kreditupplysningsföretagen avseende bolaget.

text: Utredning

text: Kronofogdemyndighetens handläggarnoteringar beträffande bolaget begärdes in och granskades.

text: Vidare inhämtades muntliga upplysningar från kronoinspektören BB som uppgav bl.a. följande. AA var i kontakt med kundcenter den 14 juli 2011 angående bolagets skulder. AA meddelade att skulden hade betalats en vecka tidigare och att räntan skulle betalas samma dag. Kronofogdemyndigheten kontaktade den 18 juli 2011 bolaget angående inbetalning av kvarstående skuld om 605 kr. Vid kontakten med bolaget den 18 juli 2011 hade någon betalning inte registrerats i utsökningsregistret. Betalningen registrerades den 19 juli 2011.

text: Kronofogdemyndigheten anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av betalningar från bolaget i juli 2011.

text: I remissvaret hänvisade Kronofogdemyndigheten, genom verksamhetschefen CC, inledningsvis till ett yttrande från Enheten för verkställighet öst och försäljning (här utelämnat) och anförde sedan följande.

text: Bakgrund

text: Av enhetens yttrande och uppgifter i Kronofogdemyndighetens utsöknings- och indrivningsdatabas framgår följande. Den 3 juli 2011 överlämnade Skatteverket en skuld om 100 940 kr för verkställighet till Kronofogdemyndigheten. Skulden fick skuld nr 1 i utsöknings- och indrivningsdatabasen och avsåg ett underskott på skattekontot. Den 7 juli 2011 beslutade Skatteverket om nedsättning av skulden varvid den återkallades från verkställighet. Kvar i Kronofogdemyndighetens register fanns då en skuld om 605 kr, varav 600 kr avsåg grundavgift och 5 kr ränta. Den 7 juli 2011 betalade - - - (nedan Bolaget) ombud in 600 kr till Kronofogdemyndighetens postgirokonto. Pengarna kom till Kronofogdemyndighetens konto den 8 juli 2011. Vid telefonkontakt med myndigheten fick Bolagets ombud information om att någon betalning inte syntes och att det i vart fall återstod obetald ränta om 5 kr. Den 14 juli 2011 betalade ombudet därför in 6 kr. Ombudet kontaktade Kronofogdemyndigheten per telefon vid flera tillfällen för att stämma av att betalningen hade registrerats. Den 18 juli 2011 kontaktade Kronofogdemyndigheten genom DD Bolaget per telefon och uppgav att skulden fortfarande inte var betald i Kronofogdemyndighetens register. Den 20 juli 2011 betalade Bolaget på nytt in 605 kr. Den 19 juli 2011 krediterades inbetalningen som gjordes den 7 juli 2011 på skulden. 5 kr krediterades på ränta och 595 kr på grundavgift. Betalningen om 6 kr fanns på Kronofogdemyndighetens konto den 15 juli 2011. När den registrerades i Kronofogdemyndighetens system var skulden redan reglerad genom registreringen av den tidigare betalningen. Beloppet om 6 kr återbetalades inte till Bolaget utan överfördes till Kronofogdemyndighetens a-målskonto. De 605 kr som betalades in den 19 juli 2011 bokfördes den 25 juli 2011 och återbetalades samma dag till Bolaget. Kronofogdemyndigheten har den 15 december 2011 bifallit Bolagets begäran om rättelse av registeruppgifter om den aktuella skulden. Uppgifterna har blockerats i Kronofogdemyndighetens register.

text: Tillämpliga regler

text: Enligt

text: 9 § förordning (2000:606)

text: om myndigheters bokföring ska kontanta inbetalningar bokföras senast påföljande arbetsdag. Andra ekonomiska händelser ska bokföras så snart det kan ske. Av

text: 8 kap 17 § första stycket utsökningsbalken

text: följer att verkställigheten ska avbrytas om influtna medel förslår att täcka sökandens fordran och fordringar med lika eller bättre rätt till betalning ur medlen samt kostnad som ska tas ut i målet. I

text: 13 kap 20 a § andra stycket utsökningsbalken

text: framgår att Kronofogdemyndigheten inte är skyldig att betala ut belopp som understiger 25 kr. Om beloppet inte betalas ut tillfaller det staten.

text: Kronofogdemyndighetens bedömning

text: Det är ostridigt att verkställigheten skulle ha upphört när Bolagets ombud betalade in skulden till Kronofogdemyndigheten. Kronofogdemyndigheten är organiserad så att inbetalningar som kommer in till myndigheten registreras in i aktuellt mål av ett Medelshanteringsteam. Det finns Medelshanteringsteam på fem orter i Sverige. Under sommaren 2011 förekom balanser inom Kronofogdemyndighetens Medelshanteringsteam. Balanserna innebar att det tog tid innan betalningar registrerades in i de mål där de hörde hemma. Balanserna berodde dels på ett oplanerat driftstopp dels på att det var semesterperiod. I mitten av juli 2011 uppgick handläggningstiden till ca sju arbetsdagar från det att en betalning kom in till Kronofogdemyndighetens konto till dess att den var krediterad på aktuell skuld. Kronofogdemyndigheten är medveten om vikten av att inbetalningar hanteras och registreras utan dröjsmål så att Kronofogdemyndighetens register hela tiden är uppdaterade. Det är naturligtvis självklart att Kronofogdemyndigheten inte ska jobba vidare med mål som är betalda. Kronofogdemyndigheten arbetar för att undvika att det ska uppstå balanser som medför en handläggningstid innan en betalning kan registreras in i ett mål. För det fallet att situationen ändå skulle uppstå på nytt är det viktigt att information om detta sprids inom myndigheten så att Kronofogdemyndighetens handläggare kan vara extra lyhörda om gäldenären berättar att denne har betalat skulden. Informationen finns redan i dag tillgänglig på Kronofogdemyndighetens intranät, men det är viktigt att den används. Det är beklagligt att Bolagets ombud kontaktade Kronofogdemyndigheten vid flera tillfällen utan att få hjälp. Kronofogdemyndigheten beklagar djupt de olägenheter som fördröjningen av bokföring av betalningarna har medfört för Bolaget. Vidare har Kronofogdemyndigheten noterat och tagit till sig av den kritik som har framförts i dnr 4408-2011.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att betalning för bolagets skulder avseende grundavgift och ränta kom in på Kronofogdemyndighetens konto den 8 respektive den 15 juli 2011. Trots det registrerades den första betalningen inte förrän den 19 juli.

text: Som Kronofogdemyndigheten angett ska kontanta inbetalningar bokföras senast påföljande arbetsdag medan andra ekonomiska händelser ska bokföras så snart det kan ske. Verkställigheten ska avbrytas när betalning görs. Det är därför viktigt att inbetalningar bokförs på ett korrekt sätt. Så har inte skett i det aktuella ärendet. Myndigheten har beklagat det inträffade men kan inte undgå kritik för detta.

text: Kronofogdemyndigheten har uppgett att anledningen till det inträffade är att medelshanteringen på grund av ett oplanerat driftstopp och sämre bemanning i semestertider låg efter med registrering av betalningar. Myndigheten har uppgett att man arbetar för att undvika att liknande balanser ska uppstå. Det är givetvis tillfredsställande. Man har också påpekat att om en liknande situation skulle uppstå är det viktigt att information om detta sprids internt. Jag delar förstås den uppfattningen. Det är inte godtagbart att myndigheten kontaktar en enskild och uppger att en skuld fortfarande är obetald när så inte är fallet. Jag vill därför

text: framhålla vikten av att myndigheten, om en liknande situation uppstår på medelshanteringen, ser till att övrig personal snabbt nås av information om detta.

text: Jag har under senare tid i flera ärenden uttalat kritik mot Kronofogdemyndigheten för brister i handläggningen av betalningar och hanteringen av utmätta medel (JO:s dnr 4408-2011, 2427-2011 och 4466-2011). Jag har i besluten påpekat att myndighetens medelshantering är en viktig del av verksamheten som kan ha stor betydelse för den enskilde. Det är därför, även för förtroendet för verksamheten, viktigt att den handläggningen är korrekt.

text: Klagomålen mot Skatteverket och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Bistånd Hembesök Proportionalitetsprincipen Samtycke

title: Stadsområdesnämnd Öster i Malmö kommun får kritik för att inte ha avbrutit ett hembesök i en utredning om rätt till bistånd när syftet med besöket ändrades

sammanfattning: En kvinna ansökte hos en stadsområdesnämnd om ekonomiskt bistånd till bl.a. hemutrustning. Nämnden genomförde ett anmält hembesök hos kvinnan för att utreda hennes behov av bistånd till hemutrustning. Under hembesöket ändrades syftet med besöket från att utreda kvinnans behov av hemutrustning till att utreda om hon var sambo och om hon överhuvudtaget hade rätt till bistånd av nämnden för sin försörjning. En fråga i ärendet är bl.a. om kvinnan samtyckte till att hembesöket fortsatte med det ändrade syftet. JO uttalar i beslutet att det är av grundläggande betydelse för socialtjänstens arbete att en utredning om bistånd genomförs i samråd med och med samtycke av den enskilde. Socialnämnden ska under en utredning kontinuerligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. Socialnämnden har möjlighet att genomföra hembesök i en utredning om rätt till bistånd endast om den enskilde samtycker till det. Enligt JO kan det ifrågasättas om kvinnan förstod att hennes samtycke krävdes för att handläggarna skulle kunna fortsätta hembesöket och att hon hade möjlighet att avbryta besöket när syftet ändrades. Nämnden borde därför enligt JO ha avbrutit hembesöket när syftet med besöket ändrades och tagit upp frågan om samtycke vid ett senare tillfälle. Genom att inte avbryta hembesöket åsidosatte nämnden principer som är av grundläggande betydelse för socialtjänstens arbete. JO kritiserar stadsområdesnämnden för detta.

text: Bakgrund

text: AA ansökte i november 2015 hos Stadsområdesnämnd Öster i Malmö kommun om ekonomiskt bistånd till uppehälle, hyra och medicin för december 2015 samt hemutrustning. Stadsområdesnämnden avslog AA:s ansökan i december

text: 2015 i den delen ansökan avsåg bistånd till hemutrustning och biföll hennes ansökan i övriga delar. AA överklagade beslutet vad avsåg ansökan om bistånd till hemutrustning. Med anledning av överklagandet genomförde stadsområdesnämnden den 29 december 2015 ett hembesök hos AA för att utreda hennes behov av bistånd till hemutrustning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB, som uppgivet ombud för AA, på Stadsområdesnämnd Öster i Malmö kommun och anförde i huvudsak följande:

text: Den 29:e december 2015 ringde AA:s socialsekreterare upp AA. Samtalet fördes på svenska. AA har inte studerat svenska mer än en månad på SFI och förstår eller talar svenska i mycket begränsad omfattning. Det AA förstod av telefonsamtalet med socialsekreteraren var att denna skulle komma hem till henne och att hon skulle göra det för att de skulle gå igenom vilken hemutrustning som AA saknade och vad hon skulle kunna söka bistånd för. När AA tidigare haft möten med socialtjänsten har det närvarat en ungersktalande tolk. Men när socialsekreteraren och dennas kollega kom hem till AA den 29 december 2015 var det ingen tolk med. AA förstod inte vad socialsekreterarna sa men förstod att de skulle se sig om i hennes lägenhet och hon visade dem vardagsrummet och köket. Eftersom det inte var någon tolk med ringde hon själv upp en väninna för att denna skulle kunna hjälpa henne förstå vad socialsekreterarna sa. När socialsekreterarna kom ut till köket i lägenheten sa socialsekreteraren till AA: ”Kan du öppna skåpen?”. AA gjorde detta. I köket hängde det en räkning på kylskåpet som var adresserad till AA:s före detta sambo. När socialsekreterarna såg denna började de ställa frågor om detta till AA. AA förstod på sin väninna som översatte delar av det som sades att socialsekreterarna trodde att AA:s före detta sambo fortfarande bodde i lägenheten. AA försökte förklara att hon hade räkningen hemma hos sig för att den gällde hennes barns I-pad och att hennes före detta sambo inte bodde med henne och barnen. Hon vet inte om socialsekreterarna förstod detta. Efter det gick socialsekreterarna ut i hallen och till badrummet och sa till AA att hon skulle öppna skåpen och garderoberna där. AA förstod inte varför hon skulle göra detta eftersom det som socialsekreterarna kommit för att titta på var om hon och barnen behövde mer möbler och köksutrustning. Något som hon rimligtvis inte hade i garderoberna eller i badrumsskåpen. AA frågade varför socialsekreteraren skulle titta i skåpen och garderoberna. AA:s väninna sa till AA att: ”Det är hennes jobb”. AA upplevde hela besöket som mycket kränkande. Hon förstod mycket lite av vad socialsekreterarna sa och upplevde det som ett intrång när socialsekreterarna gick runt i hennes hem och sa till henne att hon måste öppna alla skåp och visa allting i lägenheten. Hon fick ingen information, som hon förstod, om att hon inte var tvungen att göra detta och att socialsekreterarna endast har rätt att se sig om och öppna skåp och garderober om de fått hennes samtycke. AA upplevde det som att hon var tvungen att göra så som socialsekreterarna sa åt henne att göra. Hon upplevde att socialsekreterarna var som poliser och att det var en obehaglig situation. AA var visserligen informerad om att socialsekreterarna skulle komma hem till henne och vad som var syftet med besöket men eftersom det inte närvarade någon tolk har hon inte fått den information som hon haft rätt att få angående sina rättigheter att neka socialsekreterarna tillträde till delar av hemmet. AA har inte heller lämnat sitt samtycke utan kände sig tvingad att göra det som socialsekreterarna sagt åt henne att göra. AA:s väninna tolkade inte allt som sades utan förklarade bara för AA vad socialsekreterarna sa åt AA att göra. I och med att socialsekreterarna vid besöket även började ifrågasätta huruvida AA bodde själv i lägenheten med sina barn förändrades även det ursprungliga syftet med besöket. Syftet ändrades från att ha rört möjligheten för AA att få bistånd för möbler och hemutrustning till en långt mer ingripande granskning av AA:s rätt att få ekonomiskt bistånd överhuvudtaget. AA:s uppfattning är att Stadsområdesnämnd Öster i Malmö kommun vid hembesöket har kränkt såväl hennes grundlagsskyddade rätt till integritet som hennes rätt till privatliv. Eftersom samtycke är en förutsättning för att socialtjänsten överhuvudtaget ska få tillträde till en biståndssökandes hem och

text: utrymmen i hemmet åligger det socialtjänsten att säkerställa att den enskilde individen har förstått och lämnat sitt samtycke. Genom att inte, i en sådan situation, anlita en tolk har socialtjänsten uppenbart riskerat rättssäkerheten. AA har genom detta förfarande utsatts för en kränkning eftersom socialtjänsten har gjort ett intrång i hennes hem.

text: Utredning

text: JO begärde att Stadsområdesnämnd Öster i Malmö kommun skulle yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan till JO. I remissvaret anförde stadsområdesnämnden bl.a. följande (bilagor här utelämnade):

text: Yttrande

text: Bakgrund

text: AA ansökte den 30 november 2015 om ekonomiskt bistånd hos Stadsområdesnämnd Öster i Malmö stad för december månad 2015 till uppehälle, hyra, medicin och hemutrustning. Ansökan avslogs den 2 december 2015 i den delen ansökan avsåg bistånd till hemutrustning och beviljades i övriga delar. Klienten överklagade den 18 december 2015 beslutet och uppgav som en ny omständighet att hennes barn sov i hennes säng. Uppgifterna ledde till att ett hembesök bokades med klienten. Det är detta hembesök som klienten i sin anmälan till JO framfört som kränkande och felaktigt utfört. Grundat på det som framkom vid hembesöket vidhöll stadsområdesnämnden sitt beslut att inte bevilja bistånd till hemutrustning. Förvaltningsrätten i Malmö har i dom den 20 maj 2016 avslagit klientens överklagande av beslutet. Klienten har även överklagat stadsområdesnämndens beslut av den 22 januari 2016 att inte bevilja ekonomiskt bistånd för februari månad 2016. Även denna överklagan avslogs av förvaltningsrätten i dom den 20 maj 2016.

text: Hembesöket

text: Den 29 december 2015 ringde ansvarig handläggare till klienten och föreslog ett möte på socialkontoret. Syftet med mötet var att ge klienten möjlighet att förklara behovet av hemutrustning och att detta vid behov skulle kunna ske med hjälp av en kollega till handläggaren som talade ungerska. Klienten förklarade att barnen inte var på förskolan utan hemma och att hon själv skulle börja skolan klockan 12.00. Handläggaren frågade då om hon och en kollega i stället kunde komma på hembesök för att se vilken hemutrustning som fattades, vilket klienten uppgav gick bra. Besöket bokades till klockan 09.30. Handläggaren frågade hur man kommer in i porten och klienten förklarade detta. Samtalet skedde utan tolk och handläggaren uppfattade att klienten förstod allting. Klienten släppte in handläggaren och kollegan efter att de presenterat sig. Handläggaren förklarade åter syftet med hembesöket och hur det skulle gå till. Klienten blev flera gånger och med olika formuleringar tillfrågad om hembesöket fick genomföras och hon svarade varje gång att detta gick bra. Klienten informerades om rätten att säga nej till hembesöket och rätten att avbryta det. Innan klienten visade handläggarna runt i lägenheten samtalade de om skolan och barnen och klienten gjorde sig förstådd i samtalet. Handläggaren anpassade sitt språk genom att prata extra långsamt och tydligt och genom att inte använda långa och/eller svåra ord, vilket är brukligt i samtal med personer som inte talar flytande svenska. Handläggaren bad klienten visa dem vardagsrummet och klienten sa att de själva kunde se sig omkring då hon inte hade något att dölja. Handläggaren förklarade att klienten behövde gå före och visa dem runt. I köket ombads klienten öppna köksskåpen för att man skulle kunna se vilka köksredskap som fattades. Klienten ursäktade sig över att hon inte hunnit lägga undan maten som var kvar från julfirandet. I köket lade handläggaren märke till att räkningar adresserade till klientens före detta sambo på hans nya adress hängde på kylskåpet. Handläggaren visade klienten räkningarna och frågade var den före detta sambon

text: bor någonstans. För första gången under hembesöket svarade klienten att hon inte förstod. Klienten blev också påtagligt upprörd och uppfattades "försvara" sig. Handläggaren sa till klienten att hon inte behövde svara på frågan om hon inte förstod. Klienten sa då att hon ville ringa en väninna som skulle tolka åt henne. Klienten ringde upp väninnan och satte på högtalartelefonen. Resten av hembesöket pratade klienten sitt modersmål med väninnan som tolk. Handläggaren förklarade att hon hade sett räkningarna och frågade igen om den före detta sambon bodde i lägenheten. Under tiden som väninnan översatte åt klienten observerade handläggaren en skokartong med herrskor och frågade vem skorna tillhörde. Klienten svarade att skorna tillhörde hennes före detta sambo. Handläggaren förklarade att utifrån vad som observerats i lägenheten behöver det utredas om före detta sambon bor kvar i lägenheten. Klienten tillfrågades om hon kunde visa fler av den före detta sambons tillhörigheter, t.ex. genom att öppna garderober och badrumsskåp. Handläggaren förklarade flera gånger att det var frivilligt att visa runt och öppna garderober och badrumsskåp och att hon hade möjlighet att säga nej. Handläggarna uppfattade inte vid något tillfälle att klienten ville avbryta besöket. Båda handläggarna har uppgett att de genom hela hembesöket kände sig välkomna. I samband med att syftet med besöket förändrades och handläggarna även ville se om det fanns fler av den före detta sambons tillhörigheter i lägenheten svarade klienten att han hade flyttat i juni, att det var "ok" att handläggarna tittade i garderober och badrum och visade med en gest med handen att handläggaren fick öppna dörrar. Handläggaren förklarade att det är klienten som måste visa dem och själv öppna skåp och dörrar. Klienten öppnade även en garderob som innehöll den före detta sambons tillhörigheter trots att handläggarna tackat nej till att se just den garderoben. Klienten är i alla sina kontakter med stadsområdesnämnden mycket tydlig i vad hon vill och uppfattas ha god förmåga att bevaka sina rättigheter. Under besöket uppstod ingen situation där handläggarna kände att de tvingade sig på klienten. Handläggarna har goda kunskaper om hur hembesök ska genomföras och att hembesök alltid grundar sig på frivillighet. Handläggaren har även uppgett att de skulle avbrutit besöket omedelbart om klienten hade signalerat att hon inte hade velat fortsätta besöket.

text: Yttrande och bedömning

text: Stadsområdesnämnden vill inledningsvis framhålla att det naturligtvis är mycket beklagligt att klienten känt sig kränkt av hembesöket. Stadsområdesnämnden är medveten om JO:s praxis på området och under vilka förutsättningar ett hembesök får genomföras. Även de berörda handläggarna känner till detta. Stadsområdesnämnden anser att hembesöket har genomförts i enlighet med de lagliga förutsättningarna. När det gäller frågan om samtycke har klienten tillfrågats om hon gick med på hembesöket. Hembesöket var frivilligt och inte i något skede, vare sig i samband med att hembesöket bokades in eller i ett senare skede när hembesöket genomfördes, har besöket villkorats så att klienten kunde få uppfattningen att det var en påtvingad åtgärd för att erhålla bistånd. Tvärtom erbjöds hon även ett möte på socialkontoret men det passade klienten sämre. Under hembesökets genomförande har klienten flera gånger fått information om att besöket var frivilligt. Handläggarna upplevde inte vid något tillfälle att klienten kände sig tvingad att genomföra hembesöket. I den situation då klienten blev upprörd valde klienten att ringa sin väninna för att få hjälp med tolkningen. Inget i hennes agerande gav handläggarna uppfattningen av att hon egentligen ville avbryta besöket. Hade handläggarna uppfattat detta hade de inte fortsatt med hembesöket. När socialnämnden bedömer om ett besök är frivilligt uppmärksammar man inte bara de ord som används, utan är även uppmärksam på klientens signaler och förmåga att själv ta ställning. Klienten i fråga har i tidigare kontakter haft god förmåga att framföra vad hon själv önskar och vill, och det fanns inte några tvivel om att hembesöket var frivilligt. Stadsområdesnämnden anser därför att de grundläggande fri- och rättigheterna i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: inte har åsidosatts. Även det sätt på vilket hembesöket

text: genomfördes, att det var klienten som öppnade skåp och visade handläggarna runt, innebar att de grundläggande fri- och rättigheterna respekterades. Syftet med hembesöket var att utreda behovet av bistånd för hemutrustning. Under besökets genomförande framkom ny information, vilken medförde att handläggarna även ville utreda om klienten var sambo. Det stämmer således att syftet med hembesöket förändrades under besökets gång. I en sådan situation är det särskilt viktigt att kommunicera det nya syftet med klienten och att i samband med detta vara uppmärksam på klientens reaktion och förmåga att frivilligt ta ställning till de förnyade omständigheterna. Om det uppstår tveksamheter kring om klienten förstår vad som händer eller om klienten önskar fortsätta med hembesöket utifrån det nya syftet, överväger man i stället att erbjuda klienten en ny tid för hembesök och skälig tid att ta ställning till detta. Något absolut förbud att fortsätta ett hembesök där syftet förändras är emellertid inte en rimlig utgångspunkt. Viktigt är i stället lyhördhet inför klientens reaktioner. Stadsområdesnämnden anser att handläggarna i tillräcklig omfattning, utifrån den enskilda klientens situation, försäkrade sig om att hembesöket kunde fortsätta med nytt syfte. Klienten fick information om det nya syftet och informerades återigen om att hon hade rätt att avbryta hembesöket. Klienten samtyckte till att fortsätta. Att klienten agerade genom att bli upprörd, ringa till sin väninna och öppna en garderob med före detta sambons tillhörigheter tyder enligt stadsområdesnämnden också på att klienten fullt ut förstått det nya syftet. Som har beskrivits ovan har även handläggarna uppgett att om klienten inte velat fortsätta hade besöket omedelbart avbrutits. Bedömningen är att klienten har förmåga att våga säga ifrån och avbryta ett hembesök. I anmälan tas även frågan om rätten till tolk upp. I

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges bl.a. att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska bör myndigheten vid behov anlita tolk. Någon absolut rätt till tolk vid samtliga myndighetskontakter finns enligt

text: förvaltningslagen

text: inte. I stället "bör" myndigheten "vid behov" anlita tolk. Detta innebär att myndigheten måste bedöma behovet av tolk utifrån den enskilda klientens språkkunskaper och typen av handläggningsåtgärd/möte med klienten. Talar en klient viss svenska eller finns något annat gemensamt språk, kan vissa handläggningsåtgärder, t.ex. inbokning av ett möte, ske utan tolk, medan andra åtgärder bör genomföras med tolk. Hembesöket som genomfördes hos klienten bedömdes kunna genomföras utan tolk, mot bakgrund av såväl klientens språkkunskaper som besökets art. Klienten har bott i Sverige sedan 2011 och har i tidigare kontakter med myndigheten kunnat kommunicera till viss del på svenska. Hennes språkkunskaper är sådana att hon kunde ta ställning till om hon ville boka in ett hembesök, att hon kunde förstå syftet med hembesöket och genomföra detsamma. Hon sa även ifrån under hembesöket när hon inte längre förstod. Syftet med besöket var att fastställa vilken hemutrustning som saknades. Ett sådant hembesök kan göras utan att klienten behöver redogöra för några närmare omständigheter i ärendet. Efter att syftet med hembesöket förändrades ombads klienten svara på om den före detta sambon bodde i lägenheten, vems skorna var och vidare förklarades det nya syftet för henne och det upprepades att besöket var frivilligt. Även om handläggaren uppfattade att klienten förstod det som sades, så fanns klientens väninna med per telefon som tolk under de momenten. Stadsområdesnämnden anser därför inte att det var nödvändigt att ha tolk för att kunna fortsätta hembesöket. Sammantaget fanns det inga tveksamheter kring att klienten förstod i vilket syfte hembesöket bokades in. Inget under besöket tydde heller på något annat än att klienten förstod det som sades. Den omständigheten att klienten blev upprörd när handläggaren började ställa frågor kring klientens före detta sambo tyder också på att klienten förstod vad handläggaren sa. Dessutom valde klienten att ringa en väninna som kunde tolka och den frågan som klienten hade uppgett att hon inte förstod upprepades med hjälp av väninnan. Hembesöket fortsatte sedan med hjälp av väninnan som tolk. Även om väninnan inte är en tolk i den bemärkelsen som avses i

text: förvaltningslagen

text: , anser stadsområdesnämnden att klientens språkkunskaper sammantaget med den omständigheten att hon ringde sin väninna som hjälpte till, innebär att något behov av en tolk i

text: förvaltningslagens

text: mening inte uppstod.

text: Hembesöket har genomförts av en erfaren socialsekreterare och en erfaren ekonomihandläggare, som båda arbetat flera år i verksamheten. Sammanfattningsvis anser Stadsområdesnämnd Öster att dessa har respekterat klientens rätt till självbestämmande och integritet och de grundläggande fri- och rättigheterna samt att hembesöket har genomförts i enlighet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser. BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Försörjningsstöd lämnas för bl.a. livsmedel, medicin och boende (

text: 4 kap. 3 §

text: SoL). Bistånd för livsföring i övrigt avser bl.a. bistånd till hemutrustning såsom möbler och husgeråd (se

text: prop. 2000/01:80 s. 92

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning när någon har ansökt om bistånd (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). Syftet med en sådan utredning är att klarlägga vilka behov som den enskilde har och om han eller hon kan få behovet tillgodosett på annat sätt än genom bistånd från socialnämnden.

text: En utredning om bistånd ska genomföras med respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet (

text: 1 kap. 1 §

text: SoL). Utgångspunkten är alltså att den sökande medverkar i utredningen och att den genomförs tillsammans med den enskilde (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL). Dessa principer är av grundläggande betydelse för socialtjänstens arbete. Detta innebär att socialnämnden i sin utredning om rätt till bistånd ska ha som utgångspunkt att den enskilde har rätt att själv bestämma över sin situation. Socialnämnden ska i sin utredning också kontinuerligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose.

text: Socialnämnden kan i vissa utredningar om rätt till bistånd ha ett befogat intresse av att få genomföra hembesök hos den enskilde för att kunna bilda sig en uppfattning om den enskildes behov av och rätt till bistånd. En myndighet får dock inte göra en undersökning av den enskildes bostad utan vidare. Bestämmelsen om skydd mot undersökning av en enskilds bostad finns i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF. Även bestämmelsen i artikel 8 punkt 1 i Europakonventionen, om att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt hem, ger ett skydd för den enskildes bostad. Av

text: 2 kap. 6 §

text: RF framgår att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som görs av en myndighet, oavsett syftet med undersökningen (

text: prop. 1973:90 s. 246

text: ). Skyddet mot intrång i

text: 2 kap. 6 §

text: RF får endast begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Utgångspunkten är därför att en myndighet inte får undersöka den enskildes bostad om det inte finns lagstöd för det. Någon lagbestämmelse som ger socialnämnden rätt att i en utredning om rätt till bistånd genomföra hembesök och undersöka den enskildes bostad finns

text: inte. Skyddet mot intrång i

text: 2 kap. 6 §

text: RF gäller dock endast påtvingade ingrepp (

text: prop. 2005/06:29 s. 25

text: f.). Detta innebär att socialnämnden har möjlighet att genomföra hembesök i en utredning om rätt till bistånd om den enskilde samtycker till det. Samtycket till hembesök måste dock vara verkligt, dvs. det får inte vara fråga om ett samtycke som den enskilde av olika skäl känner sig tvungen att lämna. Socialnämnden bör också före hembesöket diskutera frågan om hembesök med den enskilde så att denne får en riktig möjlighet att ta ställning till om han eller hon vill acceptera det intrång i hans eller hennes integritet som ett hembesök utan tvekan utgör.

text: JO har i flera beslut uttalat sig om förutsättningarna för att genomföra hembesök i en utredning om rätt till bistånd (se bl.a. JO 2011/12 s. 377, dnr

text: , JO 2011/12 s. 392, dnr

text: , och JO 2013/14 s. 387, dnr

text: I

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , som gällde vid tidpunkten för det aktuella hembesöket, anges att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska bör myndigheten vid behov anlita tolk. Bestämmelsen gäller alla ärenden och är inte inskränkt till ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Däremot förutsätter bestämmelsen att myndigheten prövar om det finns något verkligt behov av att anlita tolk i det enskilda fallet. Bestämmelsen ger alltså inte stöd för något rutinmässigt anlitande av tolk. Behovet av tolk ska i stället bedömas objektivt från fall till fall. Vid bedömningen kan den enskildes språkkunskaper, ärendets art, ärendets betydelse för den enskilde och de språkkunskaper som myndighetens egen personal har beaktas. (Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: , 31 maj 2010, Zeteo, kommentaren till

text: 8 §

text: Hembesöket i det aktuella fallet

text: AA och stadsområdesnämnden har olika uppfattningar om huruvida AA samtyckte till hembesöket som sådant. AA har uppgett att hon inte uppfattade att handläggarna frågade henne om hon samtyckte till hembesöket. Av utredningen framgår dock att handläggarna i första hand erbjöd AA en mötestid på kontoret, tillsammans med en ungerskspråkig handläggare, men att tiden inte passade för AA. Hon valde därför att i stället acceptera ett hembesök. Handläggarna frågade också AA, både före hembesöket och när de kom hem till henne, om hon samtyckte till besöket. Det saknas skäl för mig att ifrågasätta de uppgifter som nämnden har lämnat, och jag kan därför inte dra någon annan slutsats än att AA samtyckte till hembesöket. Hembesöket har därmed, i alla fall inledningsvis, inte utgjort ett intrång i AA:s bostad i strid mot

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Hembesöket kan heller inte anses ha skett i strid mot artikel 8 punkt 1 i Europakonventionen.

text: AA har ifrågasatt varför stadsområdesnämnden inte anlitade en tolk vid hembesöket. Som jag redogjort för ovan ska myndigheten göra en bedömning av behovet av tolk i varje enskilt fall. I detta fall var det inledningsvis endast fråga om att bedöma behovet av hemutrustning, något som inte kräver någon

text: långtgående utredning eller medverkan från den enskilde. Jag har därför inga synpunkter på den bedömning som stadsområdesnämnden gjorde inför hembesöket i frågan om behov av tolk.

text: Av utredningen har det kommit fram att stadsområdesnämndens syfte med hembesöket ändrades under besökets genomförande, från att utreda AA:s behov av hemutrustning, till att utreda om AA var sambo. Syftet med besöket har alltså ändrats till att avse om AA överhuvudtaget hade rätt till bistånd av nämnden för sin försörjning. Stadsområdesnämnden har uppgett att AA samtyckte till att hembesöket fortsatte med det ändrade syftet och att handläggarna vid upprepade tillfällen informerade henne om att hon kunde välja att avbryta hembesöket.

text: Jag har viss förståelse för hur nämndens handläggare uppfattade situationen vid hembesöket. Det bör dock i sammanhanget beaktas att nämnden vid tidigare möten med AA valt att använda sig av en tolk. Jag kan inte uppfatta detta på annat sätt än att nämnden har ansett att AA hade behov av tolkstöd för att kunna ta till vara sina rättigheter, ta till sig den information som nämnden delgav henne och lämna korrekt information av betydelse för sin rätt till bistånd. Därtill behöver man beakta att ett hembesök inte sällan är en ovan och stressande situation för den enskilde att hantera och att denne, såsom biståndssökande, befinner sig i ett underläge i förhållande till nämndens handläggare. Det är tydligt att AA under besöket blev upprörd när frågan om samboskapet kom upp. Nämndens handläggare borde då ha försäkrat sig om att AA verkligen samtyckte till att fortsätta hembesöket, nu med det förändrade syftet. Detta lät sig inte göras utan stöd av en tolk mot bakgrund av AA:s bristfälliga kunskaper i svenska och tidigare konstaterade tolkbehov. Det förhållandet att AA:s väninna tolkade över telefon kan inte anses ha varit tillräckligt eftersom det är osäkert om relevant information översattes i tillräcklig utsträckning. Det kan därför ifrågasättas om AA förstod att hennes samtycke krävdes för att handläggarna skulle kunna fortsätta sitt besök och att hon hade möjlighet att avbryta hembesöket när syftet ändrades.

text: Som jag angett ovan är det av grundläggande betydelse att en utredning om bistånd genomförs i samråd med och med samtycke av den enskilde. Socialnämnden ska under en utredning kontinuerligt väga det intrång i den personliga integriteten som en utredning medför för den enskilde mot de intressen som myndigheten ska tillgodose. Jag anser att stadsområdesnämnden borde ha avbrutit hembesöket när syftet med besöket ändrades till att utreda om AA var sambo och tagit upp frågan igen vid ett senare tillfälle, med hjälp av en tolk. Stadsområdesnämnden har genom att inte avbryta hembesöket åsidosatt principer som är av grundläggande betydelse för socialtjänstens arbete. Stadsområdesnämnden ska kritiseras för detta.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Serviceskyldighet

title: Uttalanden rörande omfattningen av allmänhetens möjligheter att per telefon komma i direkt kontakt med en myndighets tjänstemän; särskilt fråga om skyldigheten att lämna ut tjänstemännens direktnummer

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Knivsta vårdcentral, Landstinget i Uppsala län. Han ifrågasatte därvid den rutin som gäller vid mottagandet av telefonsamtal, nämligen att telefonisten tar emot telefonsamtalet och att sedan personalen ringer upp den som ringt samt att telefonisten (som tar emot samtalet) sitter på en annan myndighet, dvs. Knivsta kommundelskontor. Vidare har han gjort gällande att hans begäran om att få del av en tjänstemans direkttelefonnummer inte har efterkommits.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Styrelsen för habilitering, tandvård och primärvård, Landstinget i Uppsala län, för utredning och yttrande.

text: Primärvården anförde genom ordföranden BB och biträdande primärvårdsdirektören CC bl.a. följande i remissvar (åberopad bilaga har här utelämnats).

text: På husläkarmottagningen i Knivsta infördes för nära tio år sedan ett telefonkösystem – Telekö. Systemet har nu utvecklats till ett system som benämns TeleQ. Det fungerar så att den uppringande personen kommer till en taldator där man efter en inledande information uppmanas att lämna sitt telefonnummer antingen genom att knappa in det på sin telefon eller lämna det muntligt till en telefonsvarare. Där kan även andra meddelanden lämnas. Systemet lämnar därefter ett besked till personen när han/hon kan förvänta sig att bli uppringd. Mottagningssköterskorna kan sedan i tur och ordning besvara samtalen. I allmänhet sker detta senast inom 60 minuter. I vissa situationer med hög belastning kan tiden bli något längre. Systemet har införts på ett tiotal mottagningar i länet och har i de flesta fall befunnits fungera mycket bra. Av bilaga framgår TeleQ-systemets funktion och effekter mer i detalj. Vår uppfattning är att det inom många myndigheter är vanligt att på motsvarande sätt hantera telefonköproblematiken. Primärvården genomför regelbundna mätningar av patienttillfredsställelsen avseende bland annat telefontillgänglighet. Dessa visar att Knivsta husläkarmottagning har mycket goda värden. Genomsnittligt ligger husläkarmottagningarna i länet på 67 % nöjda patienter medan Knivsta i senaste mätningen har 92 % nöjda patienter. Det kan också tilläggas att patienterna i Knivsta tillmäter telefontillgängligheten betydligt större betydelse än patienter i andra länsdelar.

text: Inget system är fullkomligt utan har i allmänhet både positiva och negativa effekter. Vi har inom Primärvården bedömt att fördelarna med TeleQ klart dominerar för både patienter och personal. Man kan ringa till mottagningen hela dagen och alla uppringande får tala med mottagningspersonalen i turordning. Man behöver inte vänta länge i en telefonkö och samtalskostnaden blir tack vare det låg. Personalens arbetsmiljö påverkas positivt då arbetet blir mindre stressande. AA pekar dock på en av nackdelarna. Kan man som patient av någon anledning inte ta emot återringningen från mottagningen uppkommer problem vilket vi har förståelse för. Det går dock att lämna ett muntligt besked på vilket sätt mottagningspersonalen kan söka personen, t ex mobiltelefon, annan tidpunkt osv. Utöver sjuksköterskerådgivningen och tidsbeställningen som kopplats via TeleQ finns dagligen möjlighet att under telefontid ringa direkt till olika husläkare. Möjlighet finns också att utnyttja fax eller e-post för att komma i kontakt med mottagningen. Vi kommer att diskutera en ändring av svarsbeskedet i TeleQ så att den uppringande får beskedet att vid befarad allvarlig sjukdom ta direktkontakt med SOS Alarmering på 112. Just i Knivsta finns alltid möjlighet att i sådana allvarliga fall ringa till växeln och direkt bli kopplad av telefonist till husläkarmottagningen. Det är korrekt att landstinget och Knivsta kommundel samarbetar i en gemensam televäxel. Vi anser dock inte att det på något negativt sätt påverkar invånarnas möjlighet att komma i kontakt med mottagningen utan snarare tvärt om. I televäxeln svarar alltid en telefonist under dagtid. Växelsamarbetet är ett exempel på där myndigheter samarbetar för att på ett effektivare sätt utnyttja resurserna vilket vi menar är vanligt förekommande. Telefon- och öppettider är utöver de skyltar som finns på plats på husläkarmottagningen annonserade dels i en särskild informationsbroschyr – Blå katalogen – som delas ut till samtliga hushåll i länet dels i en kortare form i den vanliga telefonkatalogen samt som samhällsinformation i den lokala tidningen Knivstanytt. AA tar i sin skrivelse också upp frågan om tillvägagångssättet i växeln med att ej utlämna uppgift om direktnummer till en sjuksköterska. Samtliga telefoner som finns på mottagningen är möjliga att nå via direktnummer. De flesta nummer stängs av under icke telefontid för att inte störa patientarbetet medan några få är öppna. Avsikten med de öppna direkttelefonerna är att tillmötesgå behovet att andra vårdgivare som t ex sjukhusavdelningar och kommunala distriktssköterskor i tjänsten enkelt ska kunna kommunicera med mottagningen om enskilda patienter. Dessa telefoner är inte avsedda för vanliga patientsamtal med invånare. Vid mycket brådskande ärenden, svår sjukdom eller olycksfall kan man alltid via växeln nå någon på läkarmottagningen. Vi är medvetna om att det inte finns någon formell möjlighet att med stöd av sekretesslagen hemlighålla dessa nummer. Av den anledningen kommer vi i fortsättningen att hantera dessa ärenden enligt sekretesslagen. Vi är övertygade om att dessa telefonnummer skulle förlora sin funktion och telefonsystemet på sikt spolieras om de blev allmänt spridda.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera yttrandet.

text: I beslut den 10 mars 2000 anförde stf JO Norell Söderblom följande.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet återfinns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Av

text: 4 §

text: framgår bl.a. att varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde samt att frågor från enskilda skall besvaras så snart som möjligt. Enligt

text: 5 §

text: skall myndigheterna ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Om särskilda tider för detta är bestämda, skall allmänheten underrättas om dem på lämpligt sätt.

text: Av landstingets remissyttrande framgår bl.a. hur telefonkösystemet fungerar och att 92 procent av patienterna i den ”senaste” mätningen var nöjda med telefontillgängligheten vid Knivsta husläkarmottagning mot genomsnittliga 67 procent i länet. Med beaktande härav finner jag inte skäl att ifrågasätta själva telefonkösystemet. Inte heller kan jag se att systemet med den gemensamma telefonväxeln skulle medföra att den s.k. serviceskyldigheten åsidosätts.

text: AA har vidare ifrågasatt att han inte fått del av ett av honom begärt direkttelefonnummer till en sjuksköterska.

text: Jag vill med anledning härav anföra följande. Tjänstemän vid myndigheter skall vara tillgängliga för allmänheten på så sätt att varje tjänsteman skall kunna nås personligen eller genom en annan tjänsteman, t.ex. en sekreterare. Detta får anses följa av ovan redovisade bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: beträffande myndigheters serviceskyldighet. Härmed är inte sagt att varje enskild tjänstemans telefonnummer måste vara tillgängligt.

text: Av utredningen framgår att mottagningens olika direktnummer till vårdpersonalen främst är avsedda för internt bruk. Det framgår emellertid inte hur dessa direktnummer är dokumenterade inom myndigheten. De skäl som anförts till stöd för tillämpade rutiner har onekligen fog för sig. I allmänhet är förfarandet lagligt därför att direktnummer, som endast finns upptagna i interna telefonlistor och som inte tas om hand för arkivering, får betraktas som arbetsmaterial. Vid sådant förhållande föreligger heller ingen skyldighet enligt bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och sekretesslagen att lämna ut listorna eller uppgifter därur. Är direktnumren däremot intagna i en allmän handling (jfr

text: 2 kap.

text: TF) föreligger en skyldighet att lämna ut dem. Något sekretesskydd finns i så fall inte.

text: Med dessa besked avslutas ärendet.