avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Borås kommun m.fl., om handläggningen av en ansökan om förvaltarskap; bl.a. åtgärder för att finna lämplig ställföreträdare

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO, som ombud för BB, klagomål mot Överförmyndarnämnden i Borås kommun, Överförmyndaren i Eksjö kommun och – som det får förstås – Borås tingsrätt. Klagomålen avsåg att ett ärende om anordnande av förvaltarskap för BB avslutades på grund av att det inte gick att hitta en för uppdraget lämplig person och, som det får förstås, att anhöriga till BB inte informerades om att det förelåg problem med hitta en förvaltare för BB.

text: Anmälaren anförde följande. Överförmyndarnämnden i Borås kommun hade i uppdrag att till tingsrätten lämna förslag på förvaltare för BB. Innan något förslag lämnats ändrade BB sin folkbokföringsort till Eksjö kommun och ärendet flyttades till överförmyndaren för den kommunen. Överförmyndaren i Eksjö kommun lyckades inte heller hitta någon förvaltare åt BB, men det fanns en släkting till BB som var villig att åta sig uppdraget som förvaltare.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Överförmyndarnämnden i Borås kommun, Överförmyndaren i Eksjö kommun och Borås tingsrätt för yttrande.

text: Lagmannen vid Borås tingsrätt, CC, hänvisade i sitt remissvar till ett yttrande av rådmannen DD vid samma tingsrätt. I detta yttrande anfördes bl.a. följande. Den 5 mars 2007 inkom från Socialtjänsten i Borås en anmälan om behov av förvaltare för BB. Eftersom socialtjänsten inte tillhör kretsen av behöriga sökande tog tingsrätten upp frågan med stöd av

text: 11 kap. 15 § tredje stycket föräldrabalken

text: . Till anmälan fogades socialutredning, journalutskrift från Sahlgrenska Universitetssjukhuset om neuropsykologisk undersökning samt uppgift om att ett antal olika vårdinstanser förklarat sig inte kunna skriva läkarintyg på grund av att man saknade kännedom om BB och hennes problematik. Tingsrätten infordrade yttrande från överförmyndarnämnden i Borås som utmynnade i att nämnden inte hade någon erinran mot förvaltarskap om tingsrätten fann skäl att anordna ett sådant. Överförmyndarnämnden begärde att få återkomma med förslag på förvaltare eftersom den senast tillfrågade hade avböjt uppdraget.

text: Tingsrätten förordnade sedan advokaten EE som offentligt biträde åt BB. I yttrande anförde EE att BB motsatte sig förvaltarskap på grund av att hon inte hade behov av förvaltare utan väl hade förmåga att förvalta sin egendom och sörja för sin person. Den 10 september 2007 höll tingsrätten sammanträde där BB, EE och företrädare för överförmyndarnämnden var närvarande. Vid sammanträdet vidhöll BB sin negativa inställning till förvaltarskap. Mitt minne av sammanträdet är i dag fragmentariskt men det är min uppfattning att det som kom fram under sammanträdet tillsammans med handlingarna visade att det fanns förutsättningar för att anordna förvaltarskap för BB. Det fanns dock ingen möjlighet att meddela ett sådant beslut vid sammanträdet eftersom det fortfarande inte fanns något förslag till förvaltare. Sammanträdet utmynnade därför i beskedet att beslut skulle meddelas vid ett senare tillfälle. Överförmyndarnämnden fortsatte sina ansträngningar att finna någon som var villig att åta sig uppdraget som förvaltare. Ännu under juli månad 2008 var överförmyndarnämnden inte beredd att säga att det var utsiktslöst att finna en förvaltare men den 1 augusti 2008 kom ett sådant besked. EE bereddes då tillfälle att slutföra BB:s talan. Den 1 september 2008 konstaterade tingsrätten i slutligt beslut att förvaltarskap inte kunde anordnas för BB eftersom det befunnits utsiktslöst att finna någon som ville åta sig uppdraget som förvaltare. Tingsrätten har inte haft som rutin att anteckna kontakter med tilltänkta gode män eller förvaltare i de fall dessa avböjt uppdraget. Det går därför inte att i dag närmare redogöra för vilka kontakter tingsrätten hade för att finna någon som var villig att åta sig uppdraget som förvaltare för just BB. Under de senaste åren har emellertid frågan om hur tingsrätten skall kunna finna gode män och förvaltare i de fall det inte finns något förslag varit föremål för många överväganden. Bakgrunden är följande. Under några år har det inkommit många anmälningar från socialtjänsten i Borås stad om behov av god man eller förvaltare. Tingsrätten har ansett sig skyldig att ta upp dessa anmälningar med stöd av

text: . Det förekommer också relativt många ansökningar från enskilda där det framgår att ansökan upprättats av och i många fall även initierats av socialtjänsten. Den bakomliggande orsaken tycks vara att överförmyndarnämnden och socialtjänsten har helt olika uppfattningar om i vilka fall godmanskap eller förvaltarskap bör anordnas. Detta leder till att överförmyndarnämnden i en stor del av de ärenden som emanerar från socialtjänsten avstyrker att godmanskap eller förvaltarskap anordnas. I de nu avsedda fallen har det regelmässigt saknats förslag på god man eller förvaltare. Där överförmyndarnämnden tillstyrker godmanskap eller förvaltarskap åtar nämnden sig regelmässigt att inkomma med förslag på en för uppdraget lämplig person. I övriga fall brukar tingsrätten, när tingsrätten kommer fram till att förutsättningarna är för handen, underrätta överförmyndarnämnden om att tingsrättens har för avsikt att anordna godmanskap eller förvaltarskap och hemställa om förslag på en för uppdraget lämplig person. Så länge överförmyndarnämnden har arbetat för att ge ett förslag har tingsrätten normalt inte vidtagit några egna åtgärder för att finna en lämplig person. Det har framstått som lämpligast att vända sig till överförmyndarnämnden för att få förslag eftersom överförmyndarnämnden har den bästa överblicken över lämpliga personer och dessutom har möjligheten att se till att uppdragen sprids på ett rimligt sätt. Eftersom det i ett antal fall blivit så att överförmyndarnämnden inte kunna ge något förslag har tingsrätten tvingats fundera över möjligheten att själv finna någon som vill åta sig uppdragen. Det kan då först konstateras att tingsrätten inte har eller kan skapa någon egen kader av personer som åtar sig dylika uppdrag. Tingsrätten är således hänvisad till samma grupp av personer som den ur vilken överförmyndarnämnden hämtar sina förslag och det har vid sonderingar visat sig vara svårt att lyckas där nämnden tidigare misslyckats. Skälen till att tillfrågade personer avböjer tycks följa två huvudlinjer.

text: Den tillfrågade avböjer på grund av att han eller hon har uppfattningen att huvudmannen på något sätt är särskilt krävande, och därför befarar att uppdraget skall bli särskilt besvärligt. Den tillfrågade har fått klart för sig att överförmyndarnämnden avstyrkt anordnande av godmanskap eller förvaltarskap och ser därför en risk för att nämnden skall överklaga ett beslut om anordnande och därmed en risk för att uppdraget blir kortvarigt. Tingsrätten har övervägt möjligheten att i särskilt angelägna fall vidtala en advokat eller annan praktiserande jurist men har inte förverkligat detta i vetskap om att kommunens riktlinjer för ersättning till gode män och förvaltare knappast kan möta de förväntningar på ersättning som denna grupp har. Tingsrätten har givetvis inga möjligheter att göra några utfästelser om högre ersättningsnivåer. De fall där det visat sig inte vara möjligt att finna någon som vill åta sig har berett tingsrätten mycket huvudbry. Någon vägledning i förarbeten eller praxis har inte stått att finna. Det är inte förenligt med

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser, och för övrigt inte heller rimligt, att besluta om godmanskap eller förvaltarskap utan att samtidigt förordna någon för uppdraget som god man eller förvaltare. Tingsrätten har därför inte kunnat finna någon annan möjlighet än att avstå från att anordna godmanskap eller förvaltarskap trots att behovet funnits. En motvilja mot att fatta ett sådant beslut har lett till att tingsrätten, i förhoppningen om att det trots allt skall gå att lösa problemet, kommit att låta en måhända alltför lång tid löpa innan beslutet fattats. Anmälningar från socialtjänsten om behov av god man eller förvaltare förekommer endast i Borås stad. Från de övriga fem kommuner som ingår i tingsrättens domsaga kommer inte denna typ av anmälningar. Svårigheterna att finna personer som vill åta sig uppdrag är i huvudsak koncentrerade till Borås stad även om det i någon av de andra kommunerna förekommit något eller några fall där det varit svårt att finna förvaltare för personer som uppfattats som särskilt krävande.

text: Överförmyndarnämnden i Borås kommun, genom ordföranden FF, anförde i remissvar bl.a. följande.

text: Den 27 mars 2007 erhöll överförmyndarnämnden en begäran om yttrande från Borås tingsrätt. Tingsrätten ville att överförmyndarnämnden skulle yttra sig över en anmälan om behov av förvaltare för BB som socialtjänsten i Borås Stad skickat till tingsrätten. Av de uppgifter som framkom av anmälan fann överförmyndarnämnden att det fanns skäl att tillstyrka att förvaltarskap anordnades för BB. Vidare gjorde överförmyndarnämnden bedömningen att ett eventuellt uppdrag som förvaltare för BB skulle bli mycket krävande, något som kraftigt begränsade tillgången på möjliga ställföreträdare att klara av ett så krävande uppdrag. Överförmyndarnämnden har härefter, under perioden 2007-03-27-008-08-29, gjort sex tjänliga försök att hitta någon villig att åta sig förvaltarskapet för BB, detta trots att någon sådan skyldighet inte åvilar nämnden. Skälet till att endast sex personer tillfrågats under denna period är helt enkelt, som tidigare nämnts, att antalet ställföreträdare med tillräcklig erfarenhet att klara av ett så pass tungt uppdrag är väldigt begränsat. Överförmyndarnämnden meddelade 2008-08-01 Borås tingsrätt att det föreföll mycket svårt att finna en förvaltare i detta ärende. I slutet på augusti 2008 erhöll överförmyndarnämnden information om att BB inte längre var folkbokförd i Borås kommun utan i Eksjö kommun. Vid kontroll med Skatteverket framkom att uppgifterna stämde och att BB varit folkbokförd i Eksjö kommun sedan 2008-07-09. Då behörig överförmyndare i frågor om förvaltarskap är den där den enskilde är folkbokförd överflyttades ärendet till Överförmyndaren i Eksjö kommun 2008-08-29. Den 4 september 2008 inkommer ett beslut från Borås tingsrätt varav framgår att tingsrätten finner att förvaltarskap inte kan anordnas för BB då det befunnits utsikts-

text: löst att finna någon som vill åta sig uppdraget som förvaltare för henne. Detta beslut vidarebefordrades till Överförmyndaren i Eksjö kommun. Den 25 februari 2009 återkommer ärendet från Överförmyndaren i Eksjö kommun. Då tingsrätten redan fattat beslut i ärendet vidtar överförmyndarnämnden ingen åtgärd i ärendet. I månadsskiftet mars - april 2009 får överförmyndarenheten ett telefonsamtal från socialtjänsten som uppgav att BB:s mammas make var villig att åta sig förvaltarskapet för BB. Socialtjänsten fick då besked om att tingsrätten fattat beslut i ärendet 2008-09-01, men att frågan om anordnande av förvaltarskap givetvis kan aktualiseras igen. De fick också information om att det snabbaste tillvägagångssättet torde vara att BB:s anhöriga skickar en ansökan direkt till tingsrätten och att de i ansökan anger att BB:s mammas make är villig att åta sig uppdraget. Skälet till att överförmyndarnämnden i detta skede inte tog upp frågan om anordnande av förvaltarskap ex officio var att ett sådant tillvägagångssätt bedömdes ta längre tid då överförmyndarnämnden saknar juridisk möjlighet att begära in ny utredning i ärendet.

text: GG, överförmyndare i Eksjö kommun anförde i remissvar bl.a. följande.

text: Det första som jag fick var ett telefonsamtal från föreståndaren på boendet – – –. Föreståndaren frågade mig vem som var förvaltare för BB. Jag svarade, att jag inte har någon person med det namnet eller personnumret i registret. Min fråga till föreståndaren blev varifrån BB kommer. Jag fick beskedet, att BB kommer från Borås. Jag uppmanade då föreståndaren att kontakta överförmyndaren i Borås. Överförmyndaren i Borås kontaktade handläggaren på överförmyndarexpeditionen i Eksjö om att detta ärende kommer att flyttas över till överförmyndaren i Eksjö. Samtidigt meddelades att ärendet inte var klart utan låg på Borås tingsrätt för beslut. Akten kom till överförmyndaren i Eksjö. I akten fanns inget protokoll om beslut från tingsrätten i Borås. Min tanke var då, att Borås tingsrätt hade överflyttat ärendet till Eksjö tingsrätt med tanke på att BB faktiskt var skriven i Eksjö. Jag förväntade mig ett föreläggande om yttrande i ärendet från tingsrätten i Eksjö. Under tiden talade jag med några tänkbara förvaltare om ett eventuellt förvaltarskap som kunde bli aktuellt för BB. Så småningom kom Borås tingsrätts protokoll via överförmyndaren i Borås till överförmyndaren i Eksjö. I protokollet framgick att det befunnits utsiktslöst att finna någon som ville åta sig uppdraget som förvaltare för BB. Jag tog för givet att tingsrättens beslut skulle överklagas. Detta blev inte fallet vad jag känner till. Överförmyndaren i Borås begärde att få handlingarna tillbaka. Handlingarna översändes till överförmyndaren i Borås. Den tid Överförmyndaren i Eksjö hade på sig att påbörja en utredning var alldeles för kort, då BB:s folkbokföringsort Eksjö upphörde 2008-09-30. – – –

text: Han ansåg sig inte ha någon skyldighet att informera BB om att ärendet flyttats till annan kommun, då rutinerna är sådana att berörd tingsrätt översänder beslutsprotokoll. Överförmyndaren i den avlämnande kommunen i detta fall Borås, borde ha meddelat BB att ärendet var överflyttat till överförmyndaren i Eksjö. – – –

text: BB:s mamma har varit i kontakt med handläggaren på Eksjö överförmyndarexpedition och fick då upplysningen att ärendet var översänt till överförmyndaren i Eksjö. Det informerades också om Borås tingsrätts beslut. – – –

text: Att det fanns en person inom släkten som var villig att åta sig förvaltaruppdraget var för mig helt nytt. – – –

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Åtgärder för att hitta en förvaltare m.m. Enligt

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: (FB) prövas ansökningar om förvaltarskap av rätten. Av samma bestämmelse framgår att rätten, när den meddelar ett beslut om att anordna förvaltarskap, samtidigt ska förordna en förvaltare att utföra uppdraget. Av

text: 11 kap. 16 §

text: FB framgår att rätten har utredningsansvaret i ärenden om förvaltarskap och har att ta in yttranden samt det underlag som behövs för att kunna ta ställning i ärendet. Överförmyndaren är enligt

text: 11 kap. 16 § fjärde stycket

text: FB på anmodan av rätten skyldig att lämna rätten sådana uppgifter som kan vara av betydelse i ärendet. Rätten ska enligt 11 kap. 15 § tredje stycket självmant ta upp frågor om anordnande av godmanskap när det finns anledning till det. – Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndaren även gälla överförmyndarnämnd.

text: Jag har i ett beslut den 15 maj 2008 i ärende med dnr 3903-2006 (Gävleärendet) uttalat att överförmyndarens skyldighet att enligt

text: 11 kap. 16 § fjärde stycket

text: FB yttra sig till domstolen måste anses innefatta att även lämna förslag på god man eller förvaltare. I beslutet uttalade jag, såvitt avser denna fråga, bl.a. följande.

text: I sistnämnda del är viktigt att hålla i minnet att överförmyndaren förordnar ett stort antal ställföreträdare, särskilt gode män, utan att tingsrätten över huvud taget involveras, se 11 kap. 1-3 §§, 4 § sista stycket och 7 § sista stycket FB. Överförmyndaren ansvarar också för tillsynen över samtliga ställföreträdare, se

text: 16 kap. 1 §

text: FB. Det är inte lyckat att tingsrätten i det läget bygger upp en separat rekryteringsorganisation för vissa av dessa ärenden, och något sådant skulle inte heller ligga i linje med det pågående reformarbetet inom domstolarna. Härtill kommer att överförmyndaren med sin kommunala förankring och lokalkännedom rimligen bör ha betydligt större möjligheter än tingsrätten att hitta lämpliga ställföreträdare och att göra den referenstagning och annan kontroll som bör föregå ett förordnande. Trots att överförmyndaren har skyldighet att på tingsrättens anmodan lämna förslag på lämplig ställföreträdare har tingsrätten i enlighet med officialprincipen ett eget ansvar för att utredningen i dessa slag av ärenden är tillräcklig. Det åligger således domstolen att se till att den har det underlag som behövs för att fatta beslut i ärendet.

text: I förevarande fall inkom den 5 mars 2007 till Borås tingsrätt en anmälan från socialtjänsten i Borås kommun om behov av förvaltare för BB. Tingsrätten begärde in ett yttrande från Överförmyndarnämnden i Borås kommun, som tidigt konstaterade att BB var i behov av förvaltare. Nämnden vidtog därefter flera försök att hitta en för uppdraget lämplig ställföreträdare, dock utan att lyckas. I beslut den 1 september 2008 konstaterade tingsrätten att förvaltarskap inte kunde anordnas på grund av att det bedömdes som utsiktslöst att finna någon som kunde åta sig uppdraget. Det hade då gått ett och ett halvt år sedan ansökan om förvaltarskap inkom till tingsrätten.

text: Det är angeläget att frågor om anordnande av förvaltarskap handläggs skyndsamt. Jag är dock väl medveten om att det i vissa fall kan vara svårt eller till och med omöjligt att hitta en person som är lämplig och villig att åta sig ett sådant uppdrag. Som det får förstås vidtog både tingsrätten och Överförmyndarnämnden i Borås

text: kommun flera försök att finna en för uppdraget lämplig förvaltare, men åtgärderna var verkningslösa. Jag ställer mig endast frågande till varför ingen tog kontakt med BB:s anhöriga – eller socialtjänsten – för att inhämta deras uppfattning om hur problemet skulle kunna lösas. En sådan åtgärd hade i förevarande fall eventuellt kunnat leda till att BB:s behov av förvaltare hade blivit tillgodosett.

text: Jag vill vidare erinra om följande. Kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp de behöver (

text: 2 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]). Vissa kommuner har på ett – enligt min uppfattning – bra sätt löst problemet med att hitta lämpliga ställföreträdare som kan och vill åta sig sådana uppdrag i särskilt komplicerade ärenden genom inrättandet av s.k. förvaltarenheter. Vid dessa förvaltarenheter finns anställda kommunala tjänstemän som inom ramen för sin anställning har att åta sig ställföreträdaruppdrag. Dessa kommunala tjänstemän får – på samma sätt som andra ställföreträdare – sitt uppdrag personligen enligt

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser. När utredningen Förmyndare, gode män och förvaltare (

text: SOU 2004:112, s. 796

text: ) behandlade frågan ställde utredningen sig positiv till en sådan ordning med vissa reservationer – särskilt måste beaktas att en förvaltarenhet inte får vara knuten till överförmyndaren, då en kommunal nämnd inte får utöva tillsyn över en verksamhet som den själv bedriver (

text: 3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen

text: [1991:900]) och att enheten, med hänsyn till risk för intressekonflikter, måste arbeta skilt från socialtjänsten. Jag vill tillägga att det givetvis inte finns något som hindrar en mindre organisation av detta slag, där det i någon enstaka tjänstemans arbetsuppgifter ingår att åta sig ställföreträdaruppdrag.

text: I ett beslut den 18 juni 2009 med dnr 1255-2009 gav jag uttryck för att de kommuner som försökt lösa ställföreträdarfrågan i särskilt komplicerade ärenden på t.ex. här antytt sätt utgör efterföljansvärda exempel. I beslutet konstaterade jag att det sannolikt finns ett stort behov av professionella ställföreträdare som kan ta sig an ärenden där det i princip annars är omöjligt att hitta en lämplig person för uppdraget. Det behovet har tydligt visat sig även i det nu aktuella ärendet.

text: Ändrad folkbokföringsort Behörig överförmyndare i frågor om förvaltarskap är överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd (

text: 11 kap. 25 §

text: FB).

text: BB var under aktuell tidsperiod folkbokförd i Borås kommun så när som på en kortare period mellan den 9 juli 2008 och den 30 september 2008, då hon var folkbokförd i Eksjö kommun. Tidsutdräkten från det att BB åter folkbokfördes i Borås kommun till dess att Överförmyndaren i Eksjö kommun skickade akten till Överförmyndarnämnden i Borås kommun framstår enligt min uppfattning som mycket lång. Utredningen har inte kunnat klarlägga orsaken till det uppkomna dröjsmålet eller när den ändrade folkbokföringen blev känd för överförmyndaren i Eksjö kommun. Det föreligger emellertid inte tillräckliga skäl för ytterligare utredningsåtgärder.

text: Övrigt Det som framkommit i övrigt föranleder inte något ytterligare uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad som anförts ovan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för att vissa formuleringar i beslut inte uppfyllt kraven på saklighet och opartiskhet

org: jo

sammanfattning: JO är kritisk till vissa formuleringar i beslut om besöks- och telefontillstånd eftersom de kan ge intryck av att beslutsfattaren har en negativ uppfattning om en viss folkgrupp och att det kan ha påverkat utgången i ärendena. Hon framhåller att redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräcklig för att ett handlande ska kunna anses strida mot de grundlagsstadgade kraven på detta i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 mars 2023 framförde AA bl.a. följande klagomål mot Kriminalvården och tjänstemannen BB vid anstalten Hall.

type: stycke

text: BB har avslagit hans ansökningar om besöks- och telefontillstånd och har inte varit objektiv och saklig. I de två besluten hänvisar BB till hans etniska tillhörighet som resande, vilket är diskriminerande och kränkande.

text: Tillsammans med anmälan lämnade AA in de aktuella besluten, daterade den

text: 28 februari 2023, från anstalten Hall (dnr KV-BT-15983-23 och KV-BT-15982-23). I dessa står bl.a. följande under rubriken ”Utredningen”:

text: Av tidigare upprättad verkställighetsplan, skapad 2020-06-04, framgår under insatskategori prokriminella attityder och värderingar att AA utgår väldigt mycket från den kultur (resande) han tillhör. Han har svårt och se att brottsoffer kan fara illa av de brott som de kan utsättas för. I viss mån finns dock förståelse. Han skulle ”aldrig” be en polis om hjälp oavsett orsak. Han har svårt och sätta sig in i en kvinnas vilja till ett eget liv i ett partnerskap, han återvänder många ggr till att hans kvinna skall lyda honom enl. den traditionen hans familj har. Han vill gärna förtydliga att människor bemöts som de bemöter honom. Våld finns i hans närmiljö på ett väldigt påtagligt sätt när man pratar med honom. Han uppger att han aldrig skulle kunna gå ifrån en situation där någon utmanar honom, oavsett hur utgången kan sluta i. Vissa saker är värda ett ”livstidsstraff”.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över klagomålen. Yttrandet skulle särskilt beröra frågan om beslutsmotiveringarna är förenliga med

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionchefen vid Region Stockholm, följande:

text: Uppgifter har inhämtats från anstaltsledningen vid Hall. Även personal på anstalten Tidaholm har lämnat uppgifter. Uppgifterna om anmälarens etniska/kulturella tillhörighet kommer från anmälarens tidigare verkställighetsplanering och är upprättade under 2020. Uppgifterna har framkommit under ett utredningssamtal och framförts av anmälaren själv. Tjänstemannen som genomförde utredningssamtalet uppger att anmälaren vid tillfället ville betona sin etniska/kulturella tillhörighet och att det var viktigt för anmälaren att detta skulle omnämnas i hans journal. De aktuella besluten avser ansökan om besöks- och telefontillstånd till anmälarens flickvän. Dessa typer av beslut föregås alltid av en riskbedömning vari relevanta omständigheter ska framgå. Beslutsfattaren i ärendet har använt sig utav uppgifter från Kriminalvårdens systemstöd (KVR).

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen (1974:152)

text: , RF, framgår att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 5 § FäL framgår att verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av 32 § förvaltningslag (

text: ) framgår att ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: Kriminalvården, region Stockholm, gör följande bedömning

text: Anmälaren har uppvisat en nedvärderande kvinnosyn genom att bl.a. uttrycka att en kvinna ska lyda honom. Anmälaren har till kriminalvårdens personal sagt att detta synsätt följer av familjens tradition och att det är kopplat till den etniska/ kulturella tillhörigheten hans familj tillhör. Anmälarens uppgifter har påverkat riskbedömning och varit en utav omständigheterna som har varit av betydelse för myndighetens ställningstagande. Det har därför varit nödvändigt att omnämna uppgifterna för att uppfylla de krav som ställs av

text: förvaltningslagen

text: rörande motiveringsskyldighet. Mot bakgrund av ovanstående anser Kriminalvården att man har iakttagit den saklighet och opartiskhet som erfordras av

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Som Kriminalvården har redogjort för följer det av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF, att myndigheten i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig objektivitetsprincip inom offentlig verksamhet. Kravet på saklighet och opartiskhet omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande kan uppfattas är av betydelse. Man talar ibland om en objektiv och en subjektiv sida av grundlagsbestämmelsen. Den subjektiva är då hur de involverade myndighetspersonerna själva anser sig ha agerat, medan den objektiva är hur deras agerande har kunnat uppfattas utifrån. Det räcker med att det förekommer rent objektiva invändningar mot en myndighets agerande för att grundlagsregeln ska aktualiseras. Reglerna om saklighet och opartiskhet överlappar i viss mån varandra. Kravet på saklighet innefattar dock annat och mer än vad kraven på likabehandling och opartiskhet medför, t.ex. vad gäller bemötande, formuleringar och förmåga att hålla sig till den sakfråga som myndigheten vanligen har att avgöra i förhållande till den enskilde. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräcklig för att ett handlande ska kunna anses strida mot kraven i bestämmelsen. (Jfr Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2023, version 5, JUNO], s. 56 f. och t.ex. JO:s beslut den 6 november 2019, dnr

text: Att en myndighet ska vara saklig och opartisk i sin verksamhet framgår också av

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: Det är givetvis mycket angeläget att en beslutsfattare inom Kriminalvården bemödar sig om att utforma beslut på ett korrekt och sakligt sätt. Det innebär bl.a. att de omständigheter som är av betydelse för bedömningen ska redovisas, och det bör framgå vilka uppgifter den enskilde själv har lämnat. Att beslut utformas med noggrannhet är viktigt för att den intagne ska kunna både förstå resonemanget i det enskilda fallet och angripa utgången genom ett överklagande. Det har även betydelse för allmänhetens förtroende för myndigheten.

text: Jag saknar skäl att ifrågasätta Kriminalvårdens uppgifter om att AA tidigare har gett uttryck för det som framgår av de citerade delarna från besluten. Enligt min mening kan dock formuleringarna, i synnerhet de inledande meningarna, ge intryck av att beslutsfattaren själv har en negativ uppfattning om romsk kultur och att det kan ha påverkat utgången. Jag kan alltså ha förståelse för hur AA tolkade saken. Som jag har redogjort för är redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas tillräcklig för att ett handlande ska kunna anses strida mot

text: 1 kap. 9 §

text: RF. En sådan risk har funnits i detta fall, och de grundlagsstadgade kraven på saklighet och opartiskhet är därmed inte uppfyllda. Jag är kritisk till detta.

type: avgorande


title: En rådman vägrade att hålla häktningsförhandling med hänvisning till att åklagaren inte hade tillhandahållit rätten något skriftligt utredningsmaterial

text: I ett beslut den 14 december 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Med anledning av vad som anförts i en artikel i Norrköpings Tidningar den 21 maj 1999 om handläggningen vid en häktningsförhandling den 20 maj 1999 vid Norrköpings tingsrätt beslutade jag att ta upp förhållandena till utredning.

text: Utredningsåtgärder

text: Inledande åtgärder Handlingar i Norrköpings tingsrätts mål B – – – granskades. Av handlingarna framgick i korthet följande.

text: Den 20 maj 1999 gjorde åklagaren en muntlig häktningsframställning beträffande AA. Målet sattes ut till häktningsförhandling samma dag kl. 13.00. När målet ropades på uppgav kammaråklagaren BB på fråga från ordföranden, rådmannen CC, att någon häktningspromemoria eller annan skriftlig utredning inte fanns tillgänglig. Tingsrätten beslutade därefter att flytta fram häktningsförhandlingen till samma dag kl.15.00 ”för att ge åklagaren tillfälle att sammanställa en häktningspromemoria eller andra handlingar”. Till förhandlingen kl. 15.00 inställde sig även chefsåklagaren DD, Åklagarkammaren i Norrköping. DD anmälde jäv mot CC och hänförde sig beträffande grunderna för jävsanmälan till innehållet i en tidigare till tingsrätten faxad inlaga. I denna inlaga gjordes gällande bl.a. att BB hade förklarat för CC att någon häktningspromemoria inte hade kunnat upprättas med hänsyn till arbetssituationen och att hon av denna anledning hade tagit med sig en förhörsledare till förhandlingen, att CC inte accepterade detta utan krävde en skriftlig häktningspromemoria samt att CC i samband med att han beslutade att skjuta upp förhandlingen hade uttalat att det fanns risk att tingsrätten på grund av bristande underlag inte skulle häkta AA om det då inte fanns några handlingar tillgängliga. Vidare anfördes i inlagan att det saknades lagstöd för att kräva en häktningspromemoria. Lagmannen EE övertog ordförandeskapet vid förhandlingen, varefter denna genomfördes och beslut i häktningsfrågan

text: meddelades. EE övergick sedan till prövning av jävsfrågan och parterna yttrade sig i saken. Beslut i den delen meddelades den 21 maj 1999 kl. 15.00.

text: Vad som hade kommit fram i ärendet föranledde mig att den 3 juni 1999 inleda förundersökning rörande tjänstefel. Förundersökningen Ytterligare handlingar ur tingsrättens akt i mål B – – – granskades.

text: Förhör hölls med advokaten FF (AA:s offentlige försvarare), kammaråklagaren BB och domstolssekreteraren GG.

text: Med anledning av vad som kommit fram under förhören beslutade jag den 16 september 1999 att rådmannen CC skulle delges misstanke om tjänstefel enligt följande gärningsbeskrivning. Rådmannen CC avbröt den 20 maj 1999 i Norrköping en kl. 13.00 påbörjad häktningsförhandling i Norrköpings tingsrätts mål B – – – under hänvisning till att varken en häktningspromemoria eller annat skriftligt utredningsmaterial fanns tillgängligt vid förhandlingen. För att ge åklagaren tillfälle att sammanställa en häktningspromemoria eller andra handlingar beslutade CC, utan föregående samråd med parterna, att skjuta upp förhandlingen till kl. 15.00 samma dag. I anslutning till att beskedet om en ny tid för förhandling lämnades gav CC uttryck för uppfattningen att om det då inte fanns några handlingar tillgängliga förelåg det risk för att tingsrätten, på grund av bristande underlag, inte skulle häkta den misstänkte. Någon laglig skyldighet för åklagaren att förebringa en häktningspromemoria eller annat skriftligt utredningsmaterial vid en häktningsförhandling förelåg inte. CC har därför genom sitt handlande uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gällde för hans uppgift som ordförande vid häktningsförhandlingen. Vid förhöret vitsordade CC i huvudsak de faktiska omständigheterna så som de återgetts i gärningsbeskrivningen men invände att förhandlingen kl. 13.00 enligt hans uppfattning inte hade påbörjats. Han bestred ansvar för brott och uppgav som grund för bestridandet att han anser att rätten enligt stadgad praxis har rätt att kräva in de handlingar som finns i ärendet, även om detta inte är klart uttryckt i lagtext.

text: Utredningens resultat föranledde mig att den 15 oktober 1999 lägga ned förundersökningen, eftersom det inte längre kunde antas att CC hade gjort sig skyldig till tjänstefel vid sin befattning med målet.

text: Utredningens resultat

text: Av utredningen framgår i huvudsak följande.

text: Sedan målet hade ropats på kl. 13.00 konstaterade CC vilka som hade inställt sig till förhandlingen. Han frågade vidare BB om hon hade någon häktningspromemoria eller andra handlingar att lämna till rätten. Hon förklarade då att det inte hade funnits tid att färdigställa några handlingar och att hon därför hade tagit med sig utredningsmannen, som vid behov skulle kunna bistå henne med upplysningar vid förhandlingen. CC förklarade att rätten ville ha en häktningspromemoria samt att förhandlingen kunde skjutas upp till kl. 15.00 för att ge åklagaren tid att sammanställa en sådan. BB invände att det inte fanns tid att

text: färdigställa några handlingar samt hänvisade till att det sedan slutet av 1980- talet inte föreligger någon laglig skyldighet för åklagaren att ge in en häktningspromemoria till rätten.

text: CC har uppgett att han naturligtvis känner till att bestämmelsen om ingivande av en häktningspromemoria har upphävts. Han fann det emellertid uteslutet att det inte skulle finnas några handlingar, såsom polisanmälan och protokoll över anhållningsförhör med AA, eftersom AA vid tidpunkten för häktningsförhandlingen hade varit anhållen några dagar. Åklagaren borde ha kunnat kopiera dessa handlingar. I den mån några handlingar inte hade upprättats under anhållningstiden vore detta ett så anmärkningsvärt förhållande att försiktighet vid prövningen av häktningsyrkandet var påkallad. Enligt CC:s mening är det ett mycket starkt rättssäkerhetsintresse att handlingar finns tillgängliga, så att det inte uppkommer några missförstånd eller missuppfattningar vid prövningen av häktningsfrågan.

text: FF och BB har berättat att CC, efter det att åklagaren hänvisat till lagändringen, uttalade något av innebörd att ”tingsrätten inte är någon skrivbyrå eller skrivcentral till åklagarna”. CC har förklarat att han inte kan utesluta att han sagt så.

text: FF, BB och GG har omvittnat att stämningen i rättssalen blev irriterad, dock utan att någon höjde rösten. CC har uppgett att det var fråga om en kort diskussion med bara klara konstateranden. Enligt hans uppfattning var stämningen inte irriterad.

text: BB har vidare berättat att hon för CC uppgav att hon skulle ta fram det begärda materialet om chefsåklagaren beordrade henne att göra detta. Enligt CC är det möjligt att detta bidrog till hans beslut att skjuta upp förhandlingen, eftersom han skulle börja en annan förhandling en halvtimme senare och det i detta skede inte fanns tid att ta kontakt med chefsåklagaren per telefon. Detta var emellertid inte någonting som han delgav parterna.

text: CC beslutade härefter att skjuta upp förhandlingen till kl. 15.00 samma dag. Enligt FF och BB:s uppfattning ägde inte något samråd rum dessförinnan. CC har i denna del uppgett att han fick den uppfattningen att försvararen nickade bifall eller i varje fall inte hade någon invändning, medan åklagaren däremot uppgav att utredningsmannen kanske skulle få svårt att medverka då. CC:s påstående vad gäller försvararens handlande vinner stöd av vad GG har uppgett.

text: CC har uppgett att han, efter att ha avkunnat sitt beslut att skjuta upp förhandlingen, sade att det var tveksamt om häktningsframställningen kunde bifallas om det då inte fanns några handlingar. Möjligen lade han till ”av formella skäl eller liknade”. FF och BB har beskrivit uttalandet något annorlunda såtillvida att CC enligt deras mening skulle ha sagt att om det då inte fanns några handlingar så fanns det risk för att AA kunde komma att försättas på fri fot eller inte bli häktad på grund av bristande underlag.

text: BB uppfattade CC:s uttalande som en stark varning att det fanns risk för att AA skulle friges om hon inte skaffade fram handlingar till den senare förhandlingen. Hon såg därför till att ha med sig handlingar, eftersom hon inte vågade riskera att

text: CC ”fortfarande skulle vara så känslopåverkad till den mån att han lät det här få inflytande på honom”.

text: I övrigt har framkommit att det vid tingsrätten är ytterst ovanligt att det saknas häktningspromemoria och att detta gäller även i de s.k. jourhäktningsfallen, samt att ingen av dem som hörts i ärendet har varit med om att en förhandling har skjutits upp eller ställts in på grund av att det inte funnits någon häktningspromemoria. CC har uppgett att han aldrig tidigare hade varit med om att åklagaren inte hade gett in skriftligt material inför en häktningsförhandling. Han har tillagt att domstolssekreterarna är irriterade över att åklagarna allt oftare ringer och gör muntliga häktningsframställningar, vilka medför merarbete för dem, samt att det inom tingsrätten har uttalats att tingsrätten inte skall vara en skrivbyrå åt åklagarna.

text: Bedömning

text: Det kan inledningsvis konstateras att de redogörelser som har lämnats under förhören i allt väsentligt är samstämmiga och att divergerande uppgifter har lämnats endast rörande detaljer som är utan betydelse för den nu aktuella bedömningen.

text: Med anledning av innehållet i den misstanke om tjänstefel som har delgetts CC har han invänt att han aldrig påbörjade den förhandling som var utsatt till kl. 13.00.

text: Bestämmelser om häktningsförhandlingar finns i

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). I 13 § föreskrivs att rätten, när en häktningsframställning har gjorts, utan dröjsmål skall hålla förhandling i häktningsfrågan. Föreskrifter om förhandlingens gång och om meddelande av beslut i häktningsfrågan finns i 14–16 §§. Inget av dessa lagrum ger emellertid besked om när en häktningsförhandling skall anses påbörjad. När det gäller handläggningen vid huvudförhandling i brottmål anges i 46 kap. 1–3 §§ RB bl.a. vilka åtgärder som skall vidtas i syfte att utröna om hinder mot huvudförhandling föreligger samt under vilka omständigheter en huvudförhandling skall ställas in. Av

text: 46 kap. 6 §

text: RB framgår sedan att handläggningen inleds med att åklagaren framställer sitt yrkande. Det är naturligt att anlägga motsvarande betraktelsesätt beträffande frågan när en häktningsförhandling skall anses påbörjad. Eftersom åklagaren aldrig fick tillfälle att framställa häktningsyrkandet, godtar jag därför CC:s invändning att han inte hade påbörjat häktningsförhandlingen när frågan om häktningspromemorian fördes på tal.

text: Det kan således konstateras att det genom utredningen är klarlagt att CC sköt upp den till kl. 13.00 utsatta häktningsförhandlingen till kl. 15.00 samt att han i övrigt handlat på det sätt som påståtts i den gärningsbeskrivning som delgetts honom.

text: Utredningen visar att anledningen till att CC sköt upp häktningsförhandlingen var att det inte fanns någon häktningspromemoria eller annat skriftligt utredningsmaterial tillgängligt för rätten. Sedan den 12 april 1988 föreligger emellertid inte någon i lag fastlagd skyldighet för åklagaren att i samband med häktningsframställningen överlämna en häktningspromemoria till rätten. Anledningen till slopandet av detta krav var de snäva tidsfrister som föreslogs gälla i fråga om prövningen av häktningsfrågan. Föredragande departementschefen fram-

text: höll emellertid (

text: prop. 1986/87:112 s. 76

text: ) att handläggningen givetvis skulle underlättas, om åklagaren hade möjlighet att före förhandlingen sammanställa material som kunde ha betydelse för häktningsfrågans bedömande. Departementschefen påpekade vidare att många gånger åtminstone en anmälan om brottet och ett protokoll över anhållningsförhöret hade upprättats före häktningsförhandlingen (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: I, del 2, s. 24:41).

text: Någon i lag fastlagd skyldighet för åklagaren att inge en häktningspromemoria eller annat skriftligt material till rätten förelåg således inte vid det aktuella tillfället. CC har emellertid hävdat att gällande rätt medger att rätten kräver att åklagaren lämnar in handlingar oavsett om detta står i lag eller inte. Han har vidare framhållit att det är angeläget att det inte uppkommer några missförstånd eller missuppfattningar vid prövningen av en häktningsfråga och att det därför är ett mycket stort rättssäkerhetsintresse att handlingar finns tillgängliga vid en sådan förhandling. Som framgår av den nyss lämnade redogörelsen för skälen till slopandet av kravet att åklagaren skall ge in en häktningspromemoria, kan det emellertid inte råda något tvivel om att lagstiftarens avsikt har varit att få till stånd en förändring av rättsläget i det aktuella hänseendet. Det finns inte heller några rättsfall eller uttalanden i doktrinen som ger stöd för uppfattningen att en skyldighet för åklagaren att på begäran av rätten ge in skriftligt material vid en häktningsförhandling skulle kunna härledas ur allmänna rättsgrundsatser eller något slag av processrättslig sedvanerätt.

text: Sedan CC hade konstaterat att åklagaren inte avsåg att ge in någon häktningspromemoria eller annat skriftligt utredningsmaterial, borde han därför ha påbörjat förhandlingen och låtit parterna framställa sina yrkanden och utveckla sina ståndpunkter i häktningsfrågan. Det hade sedan ankommit på CC att fatta beslut i häktningsfrågan på grundval av vad som hade förekommit under förhandlingen. Jag vill i sammanhanget erinra om att det allmänt åligger den som är ordförande vid en förhandling inför rätten att genom frågor eller erinringar försöka klara ut de oklarheter som kan finnas i parternas framställningar.

text: Det kan mot den nu angivna bakgrunden konstateras att CC, genom att skjuta på förhandlingen på det sätt som skedde, vid myndighetsutövning har åsidosatt vad som gäller för uppgiften.

text: Det finns inte anledning att betvivla att CC vid det aktuella tillfället faktiskt hade den här återgivna uppfattningen om innebörden av gällande rätt. Jag har därför inte grund för att hävda att han uppsåtligen har handlat felaktigt. Det kan däremot konstateras att han har bedömt rättsläget på ett oriktigt sätt.

text: CC har tjänstgjort som rådman under 14 år och han har enligt egen uppgift aldrig varit med om att en åklagare inte har gett in skriftligt material till en häktningsförhandling. Han har beskrivit den nu aktuella situationen som överrumplande. Med hänsyn bl.a. till dessa omständigheter anser jag mig inte heller kunna göra gällande att CC:s oriktiga handlande har haft sin grund i straffbar oaktsamhet från hans sida.

text: Jag har av nu angivna skäl lagt ned förundersökningen mot CC. Det förhållandet att dennes handlande inte omfattas av straffbestämmelsen om tjänstefel innebär emellertid inte att det är godtagbart. Som redan har nämnts saknar hans uppfattning om innehållet i gällande rätt stöd i tillgängliga rättskällor. Det finns vidare anledning att se allvarligt på hans uttalande i anslutning till den inställda förhandlingen, att det var tveksamt om häktningsframställningen kunde bifallas om det inte förelåg några handlingar vid förhandlingen kl. 15.00. Detta uttalande ger ett intryck av att CC inte var främmande för att ta ovidkommande hänsyn vid prövningen av häktningsfrågan i syfte att få sin vilja fram vad gällde det skriftliga materialet, och det har därmed försatt åklagaren i en utpressningsliknande situation.

text: Genom att på det sätt som skedde påfordra att åklagaren skulle ge in handlingar till rätten har CC därför – även om man utgår från hans egen uppfattning om innebörden av gällande rätt – åsidosatt det allmänna objektivitetskrav som gäller för en domare. Det finns således anledning att rikta allvarlig kritik mot honom med anledning av hans handläggning av häktningsfrågan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot familjerättsenheten i Nyköpings kommun för bristande information till en vårdnadshavare om att samtal skulle hållas med barn

sammanfattning: Tingsrätten hade inför en interimistisk (tillfällig) prövning av barns boende begärt upplysningar enligt 6 kap. 20 § andra stycket föräldrabalken från familjerättsenheten (s.k. snabbupplysningar). Familjerättsenheten avsåg att höra barnet innan upplysningar lämnades till rätten. En av barnets vårdnadshavare (fadern) fick kännedom om detta först sedan han vid ett telefonsamtal frågat utredaren om barnet skulle höras. Familjerättsenheten kritiseras för att fadern inte informerats tidigare om enhetens avsikt att tala med barnet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot familjerättsenheten inom Division social omsorg i Nyköpings kommun. Han anförde bl.a. följande. Tingsrätten hade begärt snabbupplysningar enligt

text: (FB) från familjerätten i anledning av en tvist mellan honom och den andra vårdnadshavaren (modern) om var deras son, BB, skulle vara bosatt. Han kontaktade familjerätten per telefon den 26 mars 2013 för att lämna återbud till ett inplanerat möte. Efter att han under samtalet frågat om sonen skulle höras under utredningen fick han beskedet att ett samtal med BB var inplanerat till dagen därpå. Han ifrågasätter att han som vårdnadshavare inte tidigare informerats av familjerätten om att sonen skulle höras i utredningen.

text: Utredning

text: Upplysningar per telefon har lämnats av familjerättssekreteraren CC och enhetschefen DD, båda vid familjerättsenheten. De har sammanfattningsvis anfört följande.

text: CC: I anledning av tingsrättens begäran om snabbupp-lysningar ville familjerätten höra E, född 2003. Hon skickade BB:s kallelse endast till modern. Rätteligen skulle kallelsen även ha gått till AA. Att så inte kom att ske beror på ett enstaka förbiseende från hennes sida.

text: DD: Handläggningstiden för snabbyttranden är kort. I det här fallet gjordes bedömningen att bästa resultat skulle nås om två familjerättssekreterare deltog i

text: utredningen. Den ena skulle höra fadern och den andra (CC) skulle höra modern och sonen. Denna uppdelning kan ha haft betydelse för att AA inte informerades på ett korrekt sätt. Den självklara utgångs-punkten för familjerätten är att båda vårdnadshavarna samtidigt ska få samma information. Att AA inte i ett tidigare skede informerades om att familje-rätten ville höra BB är olyckligt.

text: Bedömning

text: Av

text: 6 kap. 20 § andra stycket

text: FB framgår bl.a. att domstolen inför ett interimistiskt (tillfälligt) beslut om barns boende kan inhämta upplysningar i frågan från socialnämnden. Av bestämmelsen följer vidare att socialnämnden, om det är lämpligt, ska höra föräldrarna och barnet innan upplysningar lämnas till rätten.

text: När socialnämnden bedriver en utredning som gäller frågan om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Detsamma gäller vid en utredning på socialnämndens initiativ om överflyttning av vårdnaden (se

text: 11 kap. 10 § tredje stycket socialtjänstlagen

text: , 2001:453). Någon sådan bestämmelse om rätt att tala med ett barn finns inte när det gäller en utredning/snabbyttrande som socialnämnden utför på uppdrag av en domstol i ett mål rörande vårdnad, umgänge eller boende. Vid tillkomsten av bestämmelsen i 11 kap. 10 § tredje stycket anfördes att vid vårdnadsutredningar enligt

text: 6 kap. 19 §

text: FB framstod behovet av en möjlighet till samtal med barnet utan vårdnadshavarens samtycke inte som tillräckligt stort för att det skulle införas en sådan bestämmelse (

text: prop. 2009/10:192 s. 18

text: Frågan om samtal ska hållas med ett barn inför nämndens snabbupplysningar till domstol faller inom vårdnadshavarnas bestämmanderätt. Vid gemensam vårdnad är utgångspunkten den att båda vårdnadshavarna ska samtycka till samtalet. Om barnet har uppnått den ålder och mognad som krävs för att själv bestämma om sin medverkan är det barnet som råder över om något samtal ska äga rum. Vårdnads– havarna ska dock även i sådana fall hållas informerade i frågan.

text: Av det ovan anförda följer att familjerättsenheten under alla förhållanden på eget initiativ borde ha informerat AA om avsikten att höra BB under utredningen. Såvitt framkommit fick modern kännedom om saken genom att hon tog emot BB:s kallelse till samtalet, medan AA informerades först sedan han frågat om BB skulle höras. Jag konstaterar att handläggningen har brustit, något som även företrädarna för familjerättsenheten gett uttryck för. Annat har inte framkommit än att det inträffade berott på ett enstaka förbiseende. Även med beaktande av det sistnämnda kan familjerättsenheten inte undgå kritik för att AA inte i ett tidigare skede informerades om avsikten att tala med BB under utredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet
Sjukvård

title: Kritik mot Kriminalvården, bl.a. anstalten Karlskoga, för hanteringen av en begäran om intyg om vård m.m.

sammanfattning: En advokat var ombud och offentligt biträde för en intagen i anstalten Karlskoga i ett ärende om uppehållstillstånd på grund av asyl. Advokaten begärde att Kriminalvårdens läkare skulle utfärda ett läkarintyg avseende klientens hälsotillstånd. Trots upprepade kontakter med en av anstaltens läkare utfärdade denne aldrig något intyg avseende vården. Först sedan frågan om läkarintyg hade lämnats över till en annan läkare, som också var knuten till anstalten, utfärdades ett sådant intyg. Kriminalvården, anstalten Karlskoga, kritiseras för hanteringen av begäran om intyg. Kriminalvården, huvudkontoret och anstalten Karlskoga kritiseras vidare för att ha brustit i sin serviceskyldighet enligt förvaltningslagen i samband med besvarandet av vissa frågor som ställts av advokaten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 24 februari 2025 förde advokaten BB fram klagomål mot Kriminalvården och läkaren CC, verksam i anstalten Karlskoga. Han uppgav i huvudsak följande.

text: Han är ombud och offentligt biträde för AA som har ett pågående ärende om uppehållstillstånd på grund av asyl. AA avtjänar för närvarande ett fängelsestraff. Klienten har flera sjukdomar som är av betydelse för asylärendet och han får behandling av Kriminalvårdens läkare. Han begärde den 9 januari 2025 att Kriminalvårdens läkare skulle utfärda ett läkarintyg avseende klientens hälsotillstånd, vilket klienten har rätt till enligt patient- och

text: patientdatalagen

text: . Han hänvisades till läkaren CC som inledningsvis vägrade att utfärda ett intyg men sedan ändrade sig den 22 januari 2025. I samband med det skrev CC: ”Lagen reglerar inte heller hur snabbt skall sådana intyg skrivas heller och då ett läkarintyg inte är ett akut medicinskt ärende prioriteras sådana lågt. Du kommer alltså att få ett läkarintyg i framtiden.” Han informerade CC om att läkarintyget behövdes för en pågående domstolsprocess, att domstolens tidsfrist var den 14 februari 2025 och att han hoppades att CC skulle utfärda intyget i god tid innan dess. Den 12 februari 2025 påminde han CC om tidsfristen och att han inte hört någonting från honom.

text: Den 17 februari 2025 kontaktade han Kriminalvårdens huvudkontor per e-post och begärde att snarast få komma i kontakt med den överordnade person hos myndigheten som har befogenhet att beordra CC att genast utfärda ett läkarintyg. Han informerade om att Migrationsdomstolen hade meddelat en ny tidsfrist till den 21 februari 2025.

text: BB fogade bl.a. e-postmeddelanden och journalutdrag till anmälan.

text: Utredning

text: JO begärde att myndigheten skulle yttra sig över anmälan och delar av bilagorna, svara på frågor om Kriminalvårdens hantering av begäran om vårdintyg och om Kriminalvården levt upp till sitt vårdgivaransvar. Vidare skulle myndigheten yttra sig över om den levt upp till sin serviceskyldighet vid besvarandet av advokatens e-postmeddelanden och om innehållet i läkarens epostmeddelanden är förenligt med kravet på saklighet och opartiskhet i 1 kap.

text: 9 § regeringsformen

text: (RF). I sitt yttrande anförde Kriminalvården, genom chefen för sektionen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., följande.

text: Utredning

text: Uppgifter om omständigheterna har hämtats in från region Mitt, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Karlskoga och det klientadministrativa systemet (KVR). Uppgifter har även hämtats in från avdelningen för verksamhetsinnehåll och rättsavdelningen (sektionen för informationsförvaltning) vid myndighetens huvudkontor. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Av utredningen om uppgifterna i anmälan framgår sammanfattningsvis följande. Den 12 december 2024 inkom BB med ett e-postmeddelande till verksamhetsområdet Karlskoga i vilket han angav att han var ombud och offentligt biträde för AA och att han ville komma i kontakt med den läkare som ansvarar för den medicinska behandling AA stod under. Verksamhetsområdet vidarebefordrade samma dag e-postmeddelandet till en sjuksköterska på anstalten Karlskoga som svarade verksamhetsområdet att en hänvisning skulle skickas till en särskilt angiven e-postadress. Den administratör som bevakade eposten på verksamhetsområdet svarade i sin tur sjuksköterskan att denne skulle skicka ärendet vidare till rätt mottagare, dvs. BB. Sjuksköterskan bad därefter administratören att svara BB, som då tog kontakt med kriminalvårdschefen för att efterhöra om detta ingick i arbetsuppgifterna. Administratören har den 17 april 2025 även uppgett att hon talade med kriminalvårdschefen om ärendet och då fick till svar att denne skulle prata med sjuksköterskan. Administratören svarade därmed aldrig BB. Den 8 januari 2025 återkom BB via e-post till verksamhetsområdet Karlskoga och påtalade att han aldrig fått något svar på sitt e-postmeddelande från den 12 december 2024. BB efterfrågade på nytt kontaktuppgifter till den läkare som ansvarade för AA:s medicinska behandling. Verksamhetsområdet vidarebefordrade samma dag e-postmeddelandet till läkaren DD (legitimerad läkare, specialistläkare i internmedicin och allmänmedicin) som vid tidpunkten var anstalten Karlskogas konsulterande allmänmedicinska läkare. DD svarade dagen efter BB via e-post att han var behandlande läkare inom Kriminalvården och att BB fick inkomma med en skriftlig begäran. BB svarade DD samma dag att AA behövde ett läkarintyg angående nuvarande sjukvårdsbild på Migrationsverkets formulär och frågade om DD kunde bistå med det.

text: Den 10 januari 2025 vidarebefordrade DD de ovan angivna e-postmeddelandena till två av sjuksköterskorna på anstalten Karlskoga med angivande av att detta skulle skrivas av läkaren CC (legitimerad läkare, specialistläkare i psykiatri och allmänmedicin) som vid tidpunkten var konsulterande psykiatriker. Enligt information från anstalten Karlskoga var CC behandlande läkare för AA. Den 13 januari 2025 vidarebefordrade en av sjuksköterskorna epostmeddelandena till CC. Samma dag skickade sjuksköterskan även ett epostmeddelande till BB och angav att intygen inte kunde utfärdas av läkare på anstalten då dessa var konsulter och saknar kännedom om AA. Sjuksköterskan informerade även BB om att AA fick ta kontakt med en läkare utanför anstalten. Det har inte gått att höra sjuksköterskan om varför hon lämnade det beskedet till BB. Enligt uppgifter från anstalten är skälet förmodligen att CC uppgett att det beskedet skulle lämnas, eftersom anstalten är restriktiv med att utfärda intyg. Den 14 januari 2025 skickade BB ett e-postmeddelande till sjuksköterskan och bad henne om kontaktuppgifter till någon annan läkare eller instans som ställt diagnos och beskrev att AA hade ett öppet asylärende som kommer vara avslutat när AA friges. BB angav vidare att det skulle medföra allvarliga konsekvenser för AA att vänta till frigivning. Sjuksköterskan vidarebefordrade epostmeddelandet till CC och skrev att de skulle samtala om det den 20 januari 2025. Den 15 januari 2025 skickade CC ett e-postmeddelande till DD med innebörden att de inte kunde bistå med utfärdande av intyg och att AA fick ta kontakt med Röda Korset eller någon annan aktör efter villkorlig frigivning. I epostmeddelandet framkom att CC:s inställning var att han inte försvarar intagna utan tillser att de får adekvat vård under verkställigheten. CC angav även att de inte skulle utfärda intyg avseende utvisning, men att den intagne däremot har rätt att få sin journal. Samma e-postmeddelande vidarebefordrades även till en av sjuksköterskorna på anstalten, i vilket CC även angav att ”asylprocess är inte sjukvård, och det finns ingen lagstiftning som kan tvinga att skriva intyg – däremot vi ska intyga om hälsotillstånd vilket är t.ex. journalkopia.” Den 15 januari 2025 skickade DD ett e-postmeddelande till BB och skrev att han varit i kontakt med behandlande psykiatriker och att denne hänvisade till kontakt med Röda Korset eller annan aktör efter frigivning. BB svarade samma dag att han hade fått ett liknande besked från anstaltens sjuksköterska och angav ”Att vänta till frigivningen innan han kan få ett läkarintyg skulle alltså få allvarliga konsekvenser för honom. Med hänsyn till det, finns det någon möjlighet för den behandlande psykiatern att fylla i formuläret? Jag begär förstås ingenting annat än en objektiv redogörelse för klientens hälsotillstånd och nuvarande behandling. Ett annat alternativ skulle kunna vara att jag får tillgång till klientens journal, så kan jag försöka få till ett möte på anstalten med en extern psykiater som sedan kan fylla i formuläret utifrån mötet och journalen. Vem vänder jag mig i så fall till för att få tillgång till den?." DD svarade BB att eftersom denne hade en fullmakt, kunde han höra av sig till Kriminalvårdens huvudkontor gällande journalutskriften. Den 20 januari 2025 skickade CC ett e-postmeddelande till BB och angav att det läkarintyg som efterfrågades inte kommer att utfärdas, eftersom AA:s hälsotillstånd inte utgjorde hinder för utvisning och att han därför inte kunde intyga något som inte existerade. BB svarade CC samma dag att han ville ha Migrationsverkets formulär för intyg ifyllt sanningsenligt samt att det av

text: 10 kap. 3 §

text: och

text: 3 kap. 16 §

text: patientdatalagen (2008:355)

text: framgår att den som är skyldig att föra patientjournal ska utfärda intyg om vården om patienten begär det. Den 21 januari 2025 svarade CC BB att patienten inte hade begärt något intyg och att BB inte var hans förvaltare samt att han kunde utfärda intyg om patienten begärde det. Vidare angav CC att BB inte skulle vilja använda intyget i migrationsprocessen, eftersom det inte förelåg några medicinska hinder för utvisning. Vidare angav CC att han inte önskade fler e-postmeddelanden i

text: ärendet och hänvisade till sjukvårdsansvarig kriminalvårdsinspektör. BB svarade CC samma dag och påtalade att han var ombud med fullmakt att företräda klienten och att fullmakten hade bifogats i det ursprungliga e-postmeddelandet till anstalten den 12 december 2024. Han bifogade även åter fullmakten. Vidare angav BB att CC hade i uppgift att utfärda läkarintyg som uppfyller kraven i Socialstyrelsens föreskrifter och att Migrationsverket hade tagit fram blanketten som han skickat tidigare för att underlätta det. BB angav även att om CC, utöver den information som Migrationsverket efterfrågade, ville uttala sig om det fanns ett medicinskt hinder mot verkställighet var han förstås välkommen att göra det, men att han då ville påminna om att intygsutfärdaren enligt Socialstyrelsens föreskrifter endast ska uttala sig om sådana förhållanden som han eller hon har tillräcklig kännedom om. Den 22 januari 2025 svarade CC BB att han inte kunde kräva intyg på en särskild blankett och att de lagar som han citerade inte innebar att han skulle få ett intyg som talade om hälsotillstånd och behandling. CC angav vidare att lagen inte reglerar hur snabbt ett sådant intyg ska skrivas och eftersom ett läkarintyg inte är ett akut medicinskt ärende prioriteras sådana lågt samt att BB alltså skulle få ett intyg i framtiden. Den 23 januari 2025 svarade BB CC att han aldrig efterfrågat annat än intyg om hälsotillstånd och behandling samt uppgav att intyget måste skickas till domstol senast den 14 februari 2024 [rätteligen 2025, JO:s anm.]. Den 28 januari 2025 skickade BB ett meddelande till registraturen vid Kriminalvårdens huvudkontor via myndighetens externa webbplats. Av meddelandet framgick att han den 15 januari 2025 hade skickat en begäran till epostadressen ”registrator@kriminalvården.se” om att få journalutdrag för en klient som han var ombud för och att fullmakt hade bifogats den begäran. Vidare angav BB att han inte hade hört någonting sedan dess och att han behövde få handlingarna snarast. Registraturen vid Kriminalvårdens huvudkontor svarade BB samma dag att den e-postadress som han refererade till inte används och hänvisade honom i stället till en annan e-postadress eller webbformulär. Vidare angavs att han var välkommen att inkomma med en fullmakt där personuppgifter för klienten framgick så skulle det ombesörjas att hans begäran skickades till rätt instans. Senare samma dag skickade BB ett e-postmeddelande till den angivna epostadressen där det framgick att han var ombud och offentligt biträde för AA och att han ville ta del av klientens medicinska journal. BB bifogade även en fullmakt. E-postmeddelandet vidarebefordrades samma dag till e-postadressen ”Journalutlamning.HalsoochSjukvard@kriminalvarden.se”. Dagen efter skickades journalkopior till BB. Den 12 februari 2025 skickade BB ett e-postmeddelande till CC och påtalade att han inte hade fått något läkarintyg och att det behövde vara inskickat till domstolen 14 februari 2025. Den 17 februari 2025 skickade BB ett e-postmeddelande till registraturen vid Kriminalvårdens huvudkontor där han redogjorde för sin kontakt med CC och begärde att snarast få komma i kontakt med den överordnade person inom myndigheten som hade befogenhet att beordra CC att omedelbart utfärda läkarintyget. Han angav vidare att Migrationsverket meddelat en ny tidsfrist till den 21 februari 2021 [rätteligen 2025, JO:s anm.]. Meddelandet vidarebefordrades samma dag av misstag till anstalten Rödjan i stället för anstalten Karlskoga. Den 24 februari 2025 skickade BB ett nytt e-postmeddelande till huvudkontoret med JO som kopiemottagare, och skrev att han inte fått svar på föregående meddelande samt att ärendet var mycket brådskande. BB påtalade att det pågick en domstolsprocess i vilken han redan tvingats begära anstånd flera gånger på grund av Kriminalvårdens initiala vägran och efterföljande dröjsmål att utfärda ett läkarintyg för hans klient. BB önskade även snarast komma i kontakt med den person hos Kriminalvården som hade det övergripande ansvaret för

text: myndighetens läkare. E-postmeddelandet vidarebefordrades dagen efter till anstalten Karlskoga. Kriminalvårdschefen där kontaktade då sjukvården och AA fick omgående tid hos läkaren DD. Den 25 februari 2025 utfärdade DD det efterfrågade intyget och skickade det samma dag till BB. Under de tre sista veckorna i februari 2025 var CC sjukskriven utan att någon vikarie fanns på plats. Enligt uppgifter från kriminalvårdschefen fick denne inte heller kännedom om att CC var sjukskriven förrän CC inte varit på plats i anstalten Karlskoga på tre veckor. Därav ersattes inte heller CC av någon annan under denna period. CC ska däremot ha tjänstgjort på andra verksamhetsställen inom Kriminalvården under den period som han var frånvarande från sin tjänst på anstalten Karlskoga.

text: Rättslig reglering

text: Vårdgivaransvar och skyldighet att utfärda intyg om vården Kriminalvården har ingen lagstadgad skyldighet att bedriva egen hälso- och sjukvård men bedriver av praktiska och säkerhetsmässiga skäl viss öppen hälsooch sjukvård, och är anmäld som vårdgivare (jfr förordningen [2023:797] med instruktion för Kriminalvården och se 2 kap. 1 § patientsäkerhetslagen [2010:659]). Enligt

text: 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: respektive

text: 5 kap. 1 § häkteslagen (2010:611)

text: ska en intagen som behöver hälso- och sjukvård vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten respektive förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Enligt

text: 25 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: respektive

text: 15 § häktesförordningen (2010:2011)

text: ska varje anstalt respektive förvaringslokal ha tillgång till legitimerad läkare och personal med lämplig sjukvårdsutbildning. Av förarbetena till fängelse- och

text: häkteslagen

text: framgår att Kriminalvårdens ansvar för att tillgodose de intagnas behov av stöd- och vårdinsatser är begränsat av den s.k. normaliseringsprincipen. Denna princip innebär att intagna inom Kriminalvården har samma rätt till samhällets stöd och hjälp som andra medborgare och att det är de ordinarie myndigheterna som primärt ansvarar för de intagnas behov av hälso- och sjukvård (se

text: prop. 1973:1

text: bil. 4 s. 90 och

text: prop. 2009/10:135 s. 64

text: ). Av

text: 10 kap. 3 § patientlagen (2014:821)

text: och

text: 3 kap. 16 § patientdatalagen

text: framgår att den som är skyldig att föra patientjournal på begäran av patienten ska utfärda intyg om vården. Enligt

text: 3 kap. 1 § patientdatalagen

text: ska det föras patientjournal vid vård av patienter. Av

text: 3 kap. 3 § patientdatalagen

text: och 4 kap. patientsäkerhetslagen följer att bl.a. legitimerade läkare är skyldiga att föra patientjournal. Enligt

text: 2 kap. 2 §

text: Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: HSLF-FS 2018:54

text: ) om att utfärda intyg i hälso- och sjukvården ska varje vårdgivare fastställa rutiner för utfärdande av intyg. Vårdgivaren ska enligt

text: andra stycket

text: genom rutinerna säkerställa att intyg utfärdas bl.a. i enlighet med

text: 10 kap. 3 § patientlagen

text: och

text: 3 kap. 16 § patientdatalagen

text: . Av rutinerna ska det framgå i vilka situationer som intyg ska utfärdas på begäran, utöver de som omfattas av

text: andra stycket

text: i bestämmelsen. I avsitt 5.4 i Kriminalvårdens handbok - ledningssystem för hälso- och sjukvård (

text: ) framgår att i hälso- och sjukvårdspersonalens ansvar ingår bl.a. att föra

text: patientjournal samt följa styrande dokument för hälso- och sjukvårdspersonal inom Kriminalvården. Av avsnitt 9 i Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvårdspersonal (

text: ) framgår bl.a. att vid intygsutfärdanden ska Socialstyrelsens föreskrifter (

text: HSLF-FS 2018:54

text: ) följas. Endast nödvändiga intyg utfärdas inom Kriminalvården (dvs sådana som inte kan anstå tills klienten går på fri fot).

text: Krav på saklighet och opartiskhet samt serviceskyldighet Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: innebär att anställda vid myndigheter har en skyldighet att bemöta dem som vänder sig till myndigheten på ett korrekt sätt och att en myndighetsperson ska hålla sig till den sakfråga som myndigheten ska avgöra visavi den enskilde. Ett gott bemötande är viktigt både för att den enskilde har rätt till det och för att förtroendet för den offentliga förvaltningen ska kunna upprätthållas. (Se bl.a.

text: bet. 2007/08:KU6 s. 14

text: f. med där gjorda hänvisningar). Kravet på saklighet innebär också att myndigheters åtgärder och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade (se t.ex. JO 2015/16 s. 456 och 2020/21 s. 353). Enligt

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: ska myndigheten i sin verksamhet vara saklig och opartisk. Enligt

text: 6 § förvaltningslagen

text: ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. Av avsnitt 6 i arbetsordningen för Kriminalvården framgår att varje medarbetare i Kriminalvården bl.a. ska bemöta klienter och klienters anhöriga, besökare, andra medarbetare samt företrädare för allmänhet, myndigheter och organisationer sakligt och korrekt. Det framgår även att varje medarbetare i Kriminalvården i sin yrkesutövning ska uppträda respektfullt, hänsynsfullt och stabilt samt med självbehärskning och integritet.

text: Kriminalvårdens bedömning av advokaten BB:s klagomål

text: Som framgår nedan bedömer Kriminalvården att CC har varit skyldig att utfärda intyg om vården på begäran av AA samt att fördröjningen inneburit att myndigheten brustit både i sin hantering av begäran om intyget om vården och i fullgörandet av sitt vårdgivaransvar. Kriminalvården ser allvarligt på det inträffade.

text: Svar på JO:s frågor

text: Fråga 1 Av utredningen framgår att BB inkom till Kriminalvården den 9 januari 2025 med en begäran om det aktuella intyget för AA och att den behandlande läkaren CC fick del av begäran några dagar därefter. Enligt Kriminalvårdens bedömning har det ålegat CC att föra patientjournal vid vård av AA och han har därmed även varit skyldig att utfärda intyg om vården på begäran av AA. Den som är skyldig att utfärda intyg får inte heller dröja alltför länge med att utfärda ett intyg sedan det har begärts (jfr Hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnds årsbok 4:47/86). Trots denna skyldighet att utfärda intyg och att BB påtalade att intyget behövdes senast ett visst datum har CC inte utfärdat något intyg. Först den 25 februari 2025 utfärdade läkaren DD ett intyg om vården. Det kan visserligen inte uteslutas att förutsättningarna för CC att utfärda intyget har varit påverkade

text: av både arbetsbelastning och omständigheten att han var sjukskriven under de tre sista veckorna i februari 2025. Enligt Kriminalvårdens mening innebär emellertid fördröjningen att myndigheten brustit både i sin hantering av begäran om intyget om vården och i fullgörandet av sitt vårdgivaransvar.

text: Fråga 2 Av utredningen framgår att en del av uppgifterna som lämnades i epostmeddelande om skyldigheten att utfärda intyg om vård var felaktiga och att det dröjde innan ett sådant intyg utfärdades. Det framgår vidare att Kriminalvården besvarade BB:s e-postmeddelanden till myndigheten den 12 december 2024 samt den 15 januari och den 17 februari 2025 först efter att han skickat påminnelser om dessa. Att Kriminalvården inte direkt besvarade epostmeddelandena den 12 december 2024 och den 17 februari 2025 förefaller bero på misstag av myndighetens personal. Att BB inte fick något svar på sitt epostmeddelande den 15 januari 2025 beror däremot på att det skickats till en epostadress som inte finns. Enligt Kriminalvårdens mening borde den information som lämnades om skyldigheten att utfärda intyg varit korrekt och ett intyg skulle ha utfärdats tidigare än som skedde. Vidare borde BB även ha fått svar på sina epostmeddelanden den 12 december 2024 och den 17 februari 2025 utan att behöva skicka påminnelser. I dessa delar kan Kriminalvården därmed inte anses ha levt upp till sin serviceskyldighet vad gäller att besvara BB:s epostmeddelanden.

text: Fråga 3 I de e-postmeddelanden som bifogats anmälan har läkaren CC inledningsvis gett uttryck för en ovilja att utfärda det aktuella intyget och det förefaller som att han dröjt med utfärdandet av det. CC får även anses ha uttryckt sig på ett mindre lämpligt sätt i e-postmeddelandena. Innehållet i e-postmeddelandena får enligt Kriminalvårdens mening därför inte anses stå i överensstämmelse med kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Hanteringen av BB:s begäran om att utfärda intyg om vården Inledningsvis kan konstateras att det är klarlagt att AA har fått vård och varit patient hos Kriminalvårdens sjukvård samt att CC varit behandlande läkare med skyldighet att föra journal.

text: BB har den 9 januari 2025 i ett e-postmeddelande till Kriminalvården beskrivit vad han efterfrågade, vilket var ett läkarintyg om AA:s sjukvårdsbild och behandling m.m. ifyllt på Migrationsverkets formulär. Därefter har en epostkonversation följt i vilken BB vid upprepade gånger till myndigheten på olika sätt förmedlat vad han efterfrågade. Om det varit otydligt vad som efterfrågades måste det i vart fall ha stått klart för den behandlande läkaren med anledning av det e-postmeddelande som skickades den 20 januari 2025 att BB begärde ett intyg om vården enligt

text: 10 kap. 3 § patientlagen

text: och

text: 3 kap. 16 § patientdatalagen

text: Den 22 januari 2025 har CC uppgett att han skulle utfärda ett intyg i framtiden. Trots att BB vid flera tillfällen under januari och februari påpekat för myndigheten och CC varför ärendet var brådskande och att det funnits en

text: tidsfrist samt påmint CC om intyget uteblev svar. Först efter det att BB den 24 februari 2025 hört av sig till huvudkontoret och meddelat att ärendet var mycket brådskande samt angett JO som kopiemottagare har en annan läkare, DD, den 25 februari 2025 utfärdat ett intyg om vården. Det tog alltså över en månad innan läkarintyget utfärdades.

text: Det finns förvisso ingen reglering som stadgar hur snabbt ett intyg om vård ska utfärdas när en patient har begärt ett sådant. I det här fallet har det gjorts klart för läkaren CC att ärendet var brådskande. Trots det vidtog CC inte någon åtgärd. Ingenting tyder på att CC inte kunde ta del av de e-postmeddelanden som BB skickade till honom under den period när han var sjukskriven och inte tjänstgjorde i anstalten Karlskoga. Hur den än förhöll sig med den saken har utfärdandet av det begärda intyget dröjt i en utsträckning som inte är acceptabel.

text: Av den utredning som finns i ärendet framgår att anstalten har en restriktiv inställning till att utfärda intyg om vård och dessutom har den vid flera tillfällen lämnat direkt felaktig information till BB om vad som gäller. Med anledning av detta vill jag påpeka följande. Som framgått tidigare ska den som är skyldig att föra patientjournal utfärda intyg om vården om patienten begär det (

text: 10 kap. 3 § patientlagen

text: och

text: 3 kap. 16 § patientdatalagen

text: ). Av Kriminalvårdens anvisningar för hälso- och sjukvårdspersonal (

text: ), vilka Kriminalvården hänvisat till i sitt remissvar, framgår däremot att endast nödvändiga intyg ska utfärdas inom Kriminalvården (d.v.s. sådana som inte kan anstå till dess klienten går på fri fot). I detta ligger enligt min mening att intyg om vård som är brådskande ska utfärdas av myndigheten.

text: Det som kommit fram av Kriminalvårdens redogörelse för hur BB:s begäran om läkarintyg har hanterats av myndigheten ger intryck av att det saknats kunskap om den rättsliga regleringen för hur en sådan begäran ska hanteras. Jag förutsätter att Kriminalvården säkerställer att berörda fortsättningsvis är införstådda med hur man ska gå till väga när en begäran om att utfärda intyg om vård framställs av en patient som också är intagen.

text: Sammantaget visar det som har kommit fram att Kriminalvården har brustit i sitt vårdgivaransvar och Kriminalvården, anstalten Karlskoga, förtjänar därför kritik för hanteringen av BB:s begäran om läkarintyg.

text: Kriminalvårdens serviceskyldighet Vad gäller de frågor som BB ställt i e-postmeddelanden skickade den 12 december 2024 och den 17 februari 2025 har dessa besvarats först efter det att han påmint Kriminalvården om att få svar. Därtill har framkommit att anstalten, vilket jag påpekat ovan, lämnat uppenbart felaktig information till BB. Exempelvis har information lämnats om att anstaltens konsultläkare saknade kännedom om AA och därför inte kunde utfärda ett intyg om vården, vilket jag finner mycket anmärkningsvärt. Sammanfattningsvis kan konstateras att Kriminalvården, huvudkontoret och anstalten Karlskoga, inte har levt upp till

text: sin serviceskyldighet enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , vilket jag är kritisk till. Övrigt Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas. Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Charlotte Back har föredragit ärendet och tf. byråchefen Jörgen Buhre har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västra Götaland för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland. Hon var missnöjd med att en förundersökning angående olaga hot tagit så lång tid att hennes son, som var målsägande och 14 år vid brottstillfället, inte längre ville medverka i utredningen varför den fick läggas ned.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K153202-04 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Den 27 september 2004 gjordes en polisanmälan om att AA:s 14-årige son hade utsatts för olaga hot den 20 september 2004. I anmälan utpekas en person med både namn och adress som den som skulle ha hotat sonen med ett järnrör och uttalat dödshot samt hänvisat till att en äldre kamrat skulle slå sonen. I anmälan namngavs också två vittnen. Polismyndigheten beslutade samma dag att förundersökning skulle inledas. Först den 6 maj 2005 tog polismyndigheten kontakt med målsäganden som då inte längre ville medverka i utredningen eftersom han tyckte att det hade tagit alldeles för lång tid. Polismyndigheten lade ned förundersökningen samma dag med motiveringen att målsäganden inte ville medverka. Under förundersökningen hade ingen person antecknats som skäligen misstänkt.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med yttrande jämte upplysningar från tf. biträdande polisområdeschefen BB och poliskommissarien CC (här utelämnat).

text: BB anförde bl.a. följande.

text: Utredning

text: Den ansvarige förundersökningsledaren, poliskommissarie CC, har inkommit med en skriftlig berättelse. Som skäl för sitt beslut att lägga ärendet i balans har CC angivit att andra ärenden givits en högre prioritet. Som bidragande orsak till den lägre prioriteringen av det aktuella ärendet anges att det gått en vecka mellan

text: gärningen och anmälningstillfället, samt att den utpekade personen inte fanns noterad som tidigare dömd eller misstänkt för brott. – – – – –

text: Bedömning

text: Ungdomsbrottslighet är en högt prioriterad fråga där en av huvuduppgifterna för polisen är att förhindra ungdomar från att rekryteras till en kriminell livsstil. Polisområdet, liksom polismyndigheten, har därför i sin verksamhetsplan för år 2004 angivit arbetet med att förebygga och utreda brott bland ungdomar som ett särskilt fokusområde. En viktig del i strategin är en snabb handläggning av ungdomsärenden. Av såväl den...rättsliga regleringen som polisområdets interna prioriteringar framgår...att ungdomsärenden skall handläggas med särskild skyndsamhet. Det torde vara en gemensam erfarenhet för många förundersökningsledare att en begränsad utredningsresurs innebär att svåra prioriteringar måste göras mellan angelägna ärenden. I det aktuella fallet är det dock polisområdets uppfattning att ärendet inte handlagts med den skyndsamhet som kan fordras. Med anledning av det inträffade avser polisområdet att ytterligare informera berörda förundersökningsledare om vikten av en skyndsam handläggning av ungdomsärenden.

text: BB lämnade därefter kompletterande upplysningar enligt följande.

text: Bakgrund

text: I ärendet har framkommit att det i den egenkontroll som anbefalls i tjänsteföreskrift 403 inte uppmärksammats att förundersökningen inte bedrivits med den skyndsamhet som kan fordras. Av polismyndighetens tjänsteföreskrift 403 framgår att det åligger varje närpolischef/utredningschef att fortlöpande, minst en gång varje kvartal, gå igenom balanserna och kontrollera att föreskriven samordning har skett och att föreskrivna tidsfrister hålls. Vidare skall kontrolleras att myndighetens prioriteringar fått genomslag i utredningsverksamheten och att begränsnings- och åtalsprövningsreglerna i

text: rättegångsbalken

text: har tillämpats. Över förrättningen skall föras protokoll. Protokollet skall redovisas till utvecklingsenheten vid länspolismästarens sekretariat.

text: Utredning

text: I Borås närpolisområde tillämpas följande rutiner. Samtliga utredningsbefäl har givits direktiv att regelbundet titta igenom sina balanser. Utredningschefen genomför månatliga möten med utredningsbefälen. Syftet med dessa möten är bland annat att diskutera den aktuella balanssituationen och ärenden av mer eller mindre komplicerad art. Närpolischef och/eller utredningschef går regelbundet tillsammans med respektive utredningsbefäl igenom balanserna och lämnar därvid synpunkter på enskilda ärenden och ger utredningsdirektiv. Utredningschefen redovisar kvartalsvis balanssituationen till länspolismästarens sekretariat. I det aktuella ärendet kan konstateras att näpochefen och utredningschefen har besökt polisstationen i X för att gå igenom balanserna vid två tillfällen efter det att anmälan om brottet upprättades. Varken näpochefen eller utredningschefen kan erinra sig att ärendet företetts vid något av dessa tillfällen. Om så skulle varit fallet hade de agerat genom att ge utredningsdirektiv. Redovisningen av balanssituationen har skett kvartalsvis i enlighet med Tjf 403.

text: Bedömning

text: Polisområdet anser det vara otillfredsställande att närpolisområdets rutiner inte fångat upp det aktuella fallet. Vad orsaken till detta varit har inte med säkerhet kunnat utredas. Klart är dock att gällande rutiner följts. Med anledning av det inträffade vill polisområdet betona vikten av att egenkontrollen genomförs med noggrannhet. Vidare avser polisområdet att initiera en översyn av närpolisområdenas rutiner för att om möjligt förhindra en upprepning. Polismyndigheten yttrade följande. Polisintendent BB har i egenskap av tillförordnad biträdande polisområdeschef redovisat utredningsåtgärderna som vidtagits i brottsärendet, den rättsliga regleringen som gäller på området och hans bedömning av saken. Polismyndigheten delar BB:s uppfattning. Enligt tjänsteföreskrift 403 gällande för Polismyndigheten i Västra Götaland skall närpolischef/utredningschef fortlöpande, minst en gång varje kvartal, gå igenom balanserna och kontrollera att ärendena hanteras korrekt. Sådan kontroll har enligt utredningschefen också skett men det aktuella ärendet har inte uppmärksammats. Det finns därför anledning att se över rutinerna så att upprepning ej kan ske. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Från polismyndigheten inhämtades uppgiften att den person som i polisanmälan utpekats som gärningsman var född 1987.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall denna läggas ned.

text: Enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, skall en förundersökning i vilken målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Av

text: 3 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) framgår att en förundersökning mot den som inte har fyllt 18 år alltid skall ledas av åklagare om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader.

text: Enligt 4 § LUL skall en förundersökning mot den som inte fyllt 18 år och som gäller brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap 18 § rättegångsbalken

text: . Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Straffskalan för olaga hot är böter eller fängelse i högst ett år (

text: 4 kap. 5 § brottsbalken

text: Den aktuella förundersökningen avsåg misstanke om olaga hot mot en 14-årig pojke. Att även den som utpekats som gärningsman var under 18 år framgick inte direkt av polisanmälan. Av de uppgifter som nedtecknats kunde man emellertid dra slutsatsen att det rörde sig om en yngre person och med de identitetsuppgifter som hade lämnats hade det varit enkelt att konstatera att han inte fyllt 18 år. De skyndsamhetskrav som framgår av såväl 2 a § FUK som av 4 § LUL gällde alltså för handläggningen. Något beslut hade emellertid inte fattats huruvida den utpekade personen var att anse som skäligen misstänkt och den i 2 a § FUK särskilt föreskrivna tremånadersfristen hade därmed inte aktualiserats. Än mindre hade någon delgetts misstanke om brott varför inte heller sexveckorsfristen i 4 § LUL hade börjat löpa.

text: Redan vid tidpunkten för polisanmälan lämnades och antecknades emellertid namn, adress och telefonnummer avseende, förutom målsäganden, den utpekade gärningsmannen och två vittnen. Förutsättningarna för att kunna utreda brottet borde därmed ha varit goda. Inga utredningsåtgärder vidtogs emellertid förrän efter drygt sju månader då målsäganden kontaktades av polisen. Han ville, på grund av den långa tid som förflutit, inte längre medverka och utredningen lades av det skälet ned. Enligt min mening är det helt oacceptabelt att inga utredningsåtgärder vidtas under drygt sju månaders tid i ett ungdomsärende.

text: Om målsägandeförhör hade hållits i anslutning till att anmälan hade upprättats förefaller det troligt att pojken hade varit villig att medverka i utredningen. Det hade därmed sannolikt bl.a. funnits tillräckligt underlag för att avgöra om den utpekade personen var skäligen misstänkt och om så hade varit fallet skulle tremånadersfristen i 2 a § FUK ha börjat löpa. Ett konstaterande att den utpekade personen var att anse som skäligen misstänkt hade därutöver inneburit att förundersökningsledarskapet, enligt 3 § LUL, skulle ha överlämnats till åklagare. Den uteblivna handläggningen fick således till följd att det särskilda regelverk som tillkommit såväl för att skydda unga brottsoffer som för att säkerställa en snabb lagföring av unga gärningsmän till viss del satts ur spel. Det är, oavsett anledningen till dröjsmålet, naturligtvis inte godtagbart.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande framfört bl.a. att det finns rutiner när det gäller bevakning av ärenden vilket borde ha inneburit att den aktuella anmälan inte skulle ha kunnat bli liggande utan åtgärd. Dessa rutiner har uppenbarligen inte fungerat och myndigheten har anfört att rutinerna skall ses över så att någon upprepning inte kommer att ske. Jag vill emellertid påpeka att en kvartalsvis genomgång av ärendebalansen knappast är tillräcklig för att säkerställa efterlevnaden av de särskilda skyndsamhetskrav och tidsfrister som gäller i ungdomsärenden.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.