avgjordAv: Mats Melin

title: Tingsrätts åtgärd att endast kalla den ena av två parter till ett sammanträde i ett ärende

text: Initiativet

text: Vid handläggningen av ett klagomålsärende (dnr 3570-2004) uppmärksammades att Jönköpings tingsrätt till ett sammanträde i ett ärende endast kallat klaganden och inte dennes motpart.

text: Jag beslutade att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: En skrivelse från tingsrätten den 5 maj 2004 och ett protokoll fört vid sammanträde den 10 juni 2004 i ärende Ä 794-04 granskades.

text: Av handlingarna framgick att ärendet avsåg överklagande av en kronofogdemyndighets beslut om verkställighet av en tredskodom. Klaganden var en enskild person och motparten var ett aktiebolag. Skrivelsen den 5 maj 2004, som var ställd till klaganden, hade följande innehåll. ”Tingsrätten har på Er begäran kallat till ett sammanträde i ärendet den 10 juni 2004. Ni har nu framfört att motparterna skall kallas till sammanträdet. Syftet med att på parts begäran hålla muntligt sammanträde enligt

text: 14 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden, är att parten skall beredas möjlighet att inför en domare få framlägga sin sak muntligen. Det är således inte fråga om en rättegång i egentlig mening, varför det inte föreligger behov av att kalla motparten till sammanträdet.”

text: Av protokollet från sammanträdet framgick att ordföranden inledningsvis hade redogjort för vad som förevarit i ärendet, att viss diskussion i fråga om jäv sedan ägt rum, att klaganden därefter redogjorde för grunden för sin talan samt att sammanträdet avslutades med ett tillkännagivande av att beslut i ärendet skulle meddelas inom en månad.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om anledningen till att motparten inte kallades till sammanträdet den 10 juni 2004.

text: Tingsrätten (lagmannen AA) kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från rådmannen BB.

text: BB upplyste inledningsvis att det på samma rotel tidigare hade handlagts ett ärende mellan samma parter och att beslut i det ärendet hade meddelats den 3 april 2003. Beslutet bifogades yttrandet, men har här utelämnats. BB uppgav därutöver följande.

text: Bakgrunden till det tidigare ärendet var densamma som i det nu aktuella. Till grund för ansökan om verkställighet åberopade A.F. AB samma tredskodom från Eksjö tingsrätt den 2 september 1997 som i nu aktuellt ärende. CC överklagade kronofogdemyndighetens beslut den 11 december 2002 att lämna hans invändning om preskription utan bifall. – CC begärde att tingsrätten skulle hålla sammanträde inför ärendets avgörande. Till sammanträdet, som hölls den 20 mars 2003, kallades CC och motparten, A.F. AB. Vid sammanträdet avhandlades CC:s preskriptionsinvändning, vilken utgick ifrån att borgenärens fordran inte stödde sig på ett löpande skuldebrev, varför preskriptionstiden för fordran endast var tre år. A.F. AB bemötte hans påståenden. I tingsrättens beslut den 3 april 2003 lämnades överklagandet utan bifall, varvid tingsrätten konstaterade att fordran stödde sig på ett löpande skuldebrev med en tioårig preskriptionstid. När det nu aktuella ärendet, Ä 794-04, anhängiggjordes genom CC:s överklagande av kronofogdemyndighetens beslut den 31 mars 2004 att lämna hans invändning mot verkställighet utan bifall, anförde han som skäl att borgenären inte hade företett låneförbindelsen i original samt att fordran var preskriberad eftersom preskriptionstiden för tredskodomar är tre år. Enligt kronofogdemyndighetens beslut i anledning av CC:s invändning mot verkställighet, anmärktes att sökanden hade till kronofogdemyndigheten ingivit den aktuella låneförbindelsen i original. I sitt överklagande anförde CC dels att A.F. AB:s fordran inte grundades på ett giltigt skuldebrev, dels att fordran i vart fall var preskriberad. I ärendet kallade tingsrätten, på CC:s begäran, till sammanträde. I svar på tingsrättens kallelse till sammanträde framförde CC begäran om att motparten skulle kallas till sammanträdet. Tingsrätten gjorde då den bedömningen att motpartens närvaro vid sammanträdet var uppenbart onödig, eftersom bolaget hade varit närvarande vid det tidigare sammanträdet och då bemött CC:s invändning om preskription. Vidare framgick det av kronofogdemyndighetens yttrande att A.F. AB hade företett skuldebrev i original i samband med ansökan om verkställighet. Med hänsyn härtill beslutade tingsrätten att begränsa sammanträdet, jämlikt

text: 13 § tredje stycket lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden, till att bereda CC tillfälle att framföra sin sak muntligen inför tingsrätten. CC underrättades också skriftligen om tingsrättens beslut att inte kalla motparten till sammanträdet. Förhållandet har dock, genom förbiseende, ej kommit att antecknas i protokollet från sammanträdet.

text: AA anförde följande.

text: På särskild begäran av CC har rätten jämlikt

text: 14 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden beslutat hålla sammanträde. Rätten skall därvid jämlikt

text: 18 § samma lag

text: till sammanträde kalla den som är part. Något undantag i nämnda 18 § som medger att i förevarande fall inte kalla motparten A.F. AB föreskrivs i och för sig inte. Rådmannen BB har ovan redogjort för rättens överväganden att inte kalla motparten till sammanträdet. Motpartens inställning i målet var för rätten känd. Sammanträdet hölls enbart för att ge CC möjlighet att framföra sin sak muntligen. Rådmannen BB bedömde därefter att ett tillräckligt gott underlag för rättens beslut förelåg. Under rådande förhållanden delar tingsrätten rådmannen BB:s bedömning att begränsningsregeln i

text: 13 § 3 stycket nämnda lag

text: var tillämplig. Något krav att kalla motparten förelåg därmed inte, eftersom dennes närvaro var obehövlig.

text: Bedömning

text: Enligt 13 § första stycket lagen om domstolsärenden (

text: ärendelagen

text: ) är förfarandet hos domstolen skriftligt. I förfarandet bör det emellertid enligt

text: andra stycket

text: ingå sammanträde när detta kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av ärendet. Domstolen kan, enligt

text: tredje stycket

text: i bestämmelsen, begränsa ett sammanträde till att utreda parternas ståndpunkter i ärendet, till att ta upp muntlig bevisning eller på det sätt som annars är lämpligt.

text: Av

text: 14 § ärendelagen

text: framgår att domstolen skall hålla sammanträde om det begärs av en enskild part. Sammanträde behöver dock inte hållas om ärendet inte skall prövas i sak, om avgörandet inte går parten emot eller om ett sammanträde på grund av någon annan särskild omständighet inte behövs. I

text: 18 § ärendelagen

text: föreskrivs att domstolen till ett sammanträde skall kalla den som är part. En förvaltningsmyndighet som är motpart enligt 11 § behöver dock inte kallas annat än om domstolen finner att myndighetens närvaro behövs för utredningen i ärendet. Myndigheten skall dock alltid underrättas om sammanträdet. Huvudregeln är således att samtliga parter i ärendet skall kallas till ett sammanträde. Endast i de ärenden där en förvaltningsmyndighet i enlighet med

text: 11 § ärendelagen

text: är motpart kan avsteg göras från den regeln. Enligt

text: 18 kap. 1 § andra stycket utsökningsbalken

text: skall kronofogdemyndigheten vid överklagande i utsökningsmål dock inte vara part i domstolen.

text: Tingsrätten har efter begäran av klaganden beslutat att hålla sammanträde. I ärendet var klagandens motpart ett bolag. Som tingsrätten också konstaterat var således den regel som medger undantag från skyldigheten att kalla motparten inte tillämplig i det nu aktuella ärendet.

text: Tingsrätten har i stället anfört att den med stöd av

text: 13 § tredje stycket ärendelagen

text: begränsade sammanträdet till att bereda klaganden tillfälle att framföra sin sak muntligen inför tingsrätten. Anledningen därtill var enligt tingsrätten bl.a. att bolaget varit närvarande vid det sammanträde som hölls i ett tidigare ärende mellan samma parter rörande samma exekutionstitel och att dess närvaro därför var ”uppenbart onödig”.

text: Innebörden av bestämmelserna i

text: 13 § andra

text: och

text: tredje styckena

text: ärendelagen

text: är att ett sammanträde normalt skall avse ett ärende i hela dess vidd, men att domstolen kan bestämma lämpliga begränsningar. Ett sammanträde kan således begränsas till att endast gälla ett klarläggande av parternas yrkanden och invändningar eller till att ge parterna tillfälle att lägga fram viss bevisning. Det är däremot inte möjligt att begränsa ett sammanträde på så sätt att endast en av flera parter kallas att inställa sig vid domstolen. En sådan ordning skulle stå i strid med den grundläggande likställighetsprincip som måste prägla handläggningen av ett ärende i vilket ett motpartsförhållande råder. Det framgår också av förarbetena till

text: ärendelagen

text: att med ”sammanträde” avses endast sådana fall i vilka domstolen skall bereda företrädare för samtliga parter tillfälle att delta (

text: prop. 1995/96:115 s. 156

text: Möjligheten att enligt

text: 13 § tredje stycket ärendelagen

text: begränsa ett sammanträde på visst sätt innebär således inte att undantag kan göras från huvudregeln i

text: 18 § ärendelagen

text: att domstolen till ett sammanträde skall kalla den som är part. Det finns inte heller i övrigt något lagstöd för att underlåta att kalla motparten till sammanträde i ett ärende som det här är fråga om. En annan sak är att ett ärende enligt

text: 20 § ärendelagen

text: i vissa fall kan handläggas och avgöras även om part som delgetts kallelse uteblivit från ett sammanträde.

text: Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslag Förundersökning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten i Skåne, som inte verkställt en åklagares utredningsdirektiv, vilket fick till följd att bevismaterial förstördes

org: jo

sammanfattning: Under en förundersökning om våldtäkt förstördes bevismaterial. Materialet hade inte i tid inhämtats från det sjukhus där det förvarades, varvid sjukhuset i enlighet med sina rutiner gjort sig av med det. Orsaken var att den polisman som förväntades begära in materialet felaktigt utgick från att detta redan fanns hos polisen. Polisens organisation har haft grundläggande brister. Det synes närmast ha legat i farans riktning att misstag av det slag som inträffade skulle kunna uppkomma. Misstaget måste mot den bakgrunden betraktas som ett resultat av hur verksamheten bedrevs. Misstaget fick stora konsekvenser för framför allt målsäganden. Den kritik som riktas mot Polismyndigheten i Skåne är därför av allvarligt slag.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Skåne och anförde bl.a. följande. Hon hade den 20 april 2009 polisanmält en våldtäkt som hade ägt rum den 28 mars samma år. Vid anmälningstillfället berättade hon för polisen att hon den 29 mars sökt vård på sjukhus och att det då hade genomförts en undersökning med ett ”rapekit”. Polisen kontaktade inte sjukhuset förrän i augusti 2009. Undersökningsresultatet hade då destruerats. Om det hade funnits kvar skulle åtal ha kunnat väckas mot den misstänkte gärningsmannen. I stället kom förundersökningen att läggas ned.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar och muntliga upplysningar inhämtades. Följande framkom.

text: AA hade dagen efter den anmälda händelsen fått vård på Kvinnokliniken vid Universitetssjukhuset i Malmö. Prover hade då tillvaratagits med hjälp av en spårsäkringssats som används vid misstanke om sexualbrott, ett s.k. rapekit. Vid ett återbesök på kliniken den 20 april hade hon fått besked om att det funnits spår av spermier vid provtagningen. Hon hade då bestämt sig för att polisanmäla händelsen. Förundersökning inleddes samma dag som anmälan gjordes och den 21 april gav åklagaren utredningsdirektiv. De var uppsatta på en för ändamålet avsedd blankett, där bl.a. ”Läkarundersökning” var förkryssat, följt av en pil och texten

text: ”inhämta resultat av rape-kit”. Under rubriken ”Övriga direktiv” angavs ”Ta hennes trosor i beslag”. Ett nytt förhör med AA hölls den 25 juni. Även vid det förhöret framgick att provtagningen vid sjukhuset visat spår av spermier och att dessa spår tillvaratagits. I direktiv den 1 juli berördes frågan åter när åklagaren meddelade ”Avvakta resultatet av rapekitet och trosorna om de är i beslag. Därefter kan mgd höras om. ---”.

text: Den 10 augusti kontaktade kriminalinspektören BB, som var utredare i ärendet, polisens tekniska rotel i syfte att inhämta materialet från sjukhusets undersökning. Hon fick då klart för sig att det inte fanns där. När hon i stället vände sig till sjukhuset fick hon beskedet att det inte längre fanns kvar. Skälet var att sjukhuset bara sparade prover i tre månader, såvida inte en polisanmälan gjorts. Däremot fanns journalanteckningar från den 20 april, där det bl.a. stod: ”Vaginalsekret har visat förekomst av spermier”.

text: Vid förhör med den misstänkte förnekade han att hade haft sexuellt umgänge med AA. Åklagaren beslutade därefter att lägga ned förundersökningen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över varför det dröjde ända till den 10 augusti 2009 innan åtgärder vidtogs för att hämta in resultatet från sjukhusets undersökning.

text: Polismyndigheten inkom genom länspolismästaren CC med ett yttrande, till vilket hade fogats upplysningar från berörda befattningshavare.

text: BB uppgav bl.a. följande. Hon arbetade vid den aktuella roteln under april– september 2009. Hon saknade utredningsvana när hon kom dit. Hon hade aldrig arbetat med det datasystem som används (DurTvå). Hon fick redan från början en mentor, denne var dock hårt engagerad i andra ärenden och hon sökte därför stöd på annat håll. – Som hon minns det fick hon i mitten av maj i uppgift av sin chef DD att se till att målsägandens trosor togs i beslag eftersom det saknades teknisk bevisning. Arbetsuppgiften hade hon fått sig tilldelad via en ”postit”-lapp. Ärendet var inte högprioriterat. Efter att ha läst igenom det utgick hon från att resultatet av den undersökning som gjorts på kvinnokliniken fanns hos tekniska roteln i Malmö. Under den aktuella tiden pågick diskussioner på enheten om att det upplevdes som ett problem att spår från gynekologiska undersökningar förvarades i kylar på tekniska roteln eftersom utrymmet där var begränsat. Hon var därför säker på att materialet även i detta fall fanns där. Hon hade inte informerats om eller hört talas om några andra rutiner. – Den 10 augusti började hon eftersöka det aktuella materialet. Hon fick då besked från tekniska roteln att det inte fanns där utan troligen på kvinnokliniken. Vid kontakt med kliniken framkom att det hade förstörts. – BB tillade att det såvitt hon kände till inte hade funnits någon rutin för kontakterna mellan polisen och universitetssjukhuset i Malmö. – Av vad BB uppgav framgick även att hon hade sommarsemester under den aktuella perioden, bl.a. den 1 juli, dvs. vid den tidpunkt då åklagaren kompletterade direktiven.

text: DD uppgav att han hade arbetat som biträdande rotelchef under ett drygt halvår. Han kunde inte i detalj påminna sig vad som hänt i det aktuella ärendet. Det hade tilldelats BB efter en inventering av vem som hade minst arbetsbelastning. BB var ny som utredare och hade därför fått en mentor som stöd. – Roteln hade vid den aktuella tiden runt 500–600 ärenden att handlägga; det var inte möjligt att som utredningsansvarig ha detaljkontroll på vart och ett av dem. Sedan han slutat hade den tjänst han haft delats upp på två befattningshavare.

text: Polisområdeschefen EE beskrev utredningen i ärendet, huvudsakligen i enlighet med det som redovisats ovan, och sin bedömning av det som inträffat. Enligt EE låg ett stort ansvar på den biträdande rotelchefen DD, som hade att se till att utredaren, som var ny, fick klart för sig vilka direktiv som getts. Det ålåg även denne att följa upp ärenden som tilldelats utredare med ringa erfarenhet. EE fann det vidare mycket klandervärt att BB inte på ett tidigt stadium försökte få klarhet i var rapekitet förvarades; en tidig kontakt med sjukhuset skulle ha löst frågan. Arbetsuppgiften var inte tidskrävande, varför resursbrist inte var någon ursäkt. – Av yttrandet framgick att förhållandena vid den aktuella roteln hade varit ansträngda. Dess ledningsstruktur hade förändrats vid flera tillfällen och chefstjänsterna hade under 2008 och 2009 varit besatta med vikarier. Avsaknaden av kontinuitet med fast tillsatta chefer hade bidragit till brister i stabilitet och harmoni. Bemanningen nådde inte beslutade nivåer. Som kompensation hade roteln tillförts poliser som i utbildningssyfte skulle utreda och lära sig utredningsverksamhet. Rotelledningen hade numera omorganiserats, vilket bedömdes minimera risken för att en händelse liknande den som inträffat skulle upprepas.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: [---] Av polisområdeschefens yttrande framgår att ärendet var inlottat på åklagare som var förundersökningsledare, att BB var utredare i ärendet och att DD var utredningsrotelns polisiäre utredningsledare, dvs. övergripande ansvarig för samtliga ärenden på roteln. Av dokumentation i ärendet framgår vidare att redan vid en första föredragning för åklagaren den 21 april 2009 fattade denne beslut om förstahandsåtgärder, bl.a. att läkarundersökningen skulle inhämtas och att målsägandens trosor skulle tas i beslag. Trosorna togs i beslag den 8 maj 2009 och den 25 juni hölls ett målsägandeförhör. Myndigheten konstaterar att det inte gått att få någon egentlig klarhet i varför åklagarens inledande direktiv inte kom att genomföras fullt ut. Ansvarig för att utföra förundersökningsledarens direktiv är den utredare som fått ärendet tilldelat sig. Rape-kitet borde ha inhämtats omgående, eller i vart fall i samband med att trosorna togs i beslag den 8 maj. Vid den tidpunkten hade ännu inte rape-kitet destruerats. Det är uppenbart att denna brist i utredningen kan ha påverkat utgången i ärendet. Den enskildes rättssäkerhetsintressen har sålunda åsidosatts och utredningen har inte bedrivits på sätt som

text: rättegångsbalken

text: föreskriver. Ansvaret för denna brist vilar framförallt på ansvarig utredare. Myndigheten delar områdeschefens bedömning att åtgärden att inhämta rape-kitet från sjukhuset är en enkel åtgärd som inte i sig är tidskrävande varför hög arbetsbelastning eller resursbrist inte framstår som rimliga skäl till varför åtgärden inte utfördes.

text: Myndigheten anser att även rotelns polisära utredningsledare har ett ansvar för bristerna i utredningen. Det är klarlagt att BB var ny som utredare på roteln när ärendet inkom. Under sådana omständigheter åvilar ett särskilt ansvar på utredningsledaren att tillse att hon har erforderliga kunskaper om hur arbetet bedrivs och ska prioriteras. DD borde i dialog med BB sålunda ha säkerställt att de givna direktiven kom att genomföras inom rimlig tid. Myndigheten anser att ärendet visar på allvarliga brister. Områdeschefen har beskrivit hur åtgärder vidtagits, bl.a. att tillskapa en särskilt utpekad utredningsledare, för att säkerställa kvalitén och öka effektiviteten i arbetet. De vidtagna åtgärderna framstår som rimliga och bör kunna förhindra att liknande brister uppstår igen. AA bereddes tillfälle att yttra sig.

text: Bedömning

text: Av utredningen har framgått att viktigt bevismaterial har förstörts under en förundersökning om våldtäkt. Orsaken var att materialet inte i tid inhämtades från det sjukhus där det förvarades, varvid sjukhuset i enlighet med sina rutiner gjort sig av med det. Det är tydligt att det inträffade är resultatet av en allvarlig brist i förundersökningsarbetet. Vad som återstår att bedöma är var ansvaret för detta ligger.

text: Förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet och ska se till att utredningen bedrivs effektivt, se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen. Själva utredningsarbetet utförs så gott som alltid av en polismyndighet. När förundersökningen leds av en åklagare är polismyndigheten, under förutsättning att den har erforderliga resurser, skyldig att biträda vid utredningen (

text: SOU 1992:61 s. 293

text: ). Åklagaren styr därvid arbetet genom direktiv till polismyndigheten, jfr

text: 23 kap. 3 § andra stycket rättegångsbalken

text: . Åklagarens rätt att begära biträde av polismyndigheten motsvaras inte av någon ovillkorlig skyldighet för denna att göra det åklagaren begär, men av regleringen i dess helhet och det sätt på vilket den sedan länge tillämpas får anses följa att en polismyndighet har att se till att de utredningsdirektiv som åklagaren i egenskap av förundersökningsledare ger leder till adekvata åtgärder.

text: Åklagaren hade i detta fall gett direktiv, som bl.a. innebar att proverna från den medicinska undersökning som ägt rum skulle inhämtas. Åklagaren hade ingen anledning att utgå från annat än att detta skulle uppfattas korrekt och ombesörjas i normal ordning. Ansvaret för att åtgärden blev utförd hade därmed övergått till polismyndigheten. Av utredningen framgår även att åklagare indirekt följde upp de direktiv som gavs.

text: Ansvaret för att polismyndigheten på ett adekvat sätt biträder en åklagare i enlighet med utfärdade utredningsdirektiv åvilar myndigheten som sådan, ytterst dess ledning. Den ska bl.a. se till att det finns en väl fungerande ordning för hur och av vem utredningsarbetet ska bedrivas samt att de befattningshavare till vilka utförandet av utredningsåtgärder delegeras erhåller tydliga instruktioner och att de har erforderlig kompetens för att fullgöra de uppgifter som åläggs dem.

text: I detta fall har en enkel men för utredningen helt avgörande åtgärd inte utförts i tid. Länspolismästaren har i polismyndighetens yttrande anfört att ansvaret för detta framför allt vilar på den utredare som förväntades utföra åtgärden. En förutsättning för en sådan fördelning av skuldbördan är att myndigheten organiserat verksamheten i enlighet med det nyss sagda. Av de upplysningar som myndigheten och berörda befattningshavare inkommit med framgår att så långtifrån varit fallet.

text: Utredaren var ny i sin befattning och hade otillräcklig erfarenhet av arbetet. Hennes uppgift om att hon utgått från att det ”rapekit” som skulle inhämtas redan fanns inom myndigheten och vad hon grundade detta på har inte ifrågasatts. Det har med andra ord inte framkommit att hon insåg eller bort inse vikten av att åtgärden skulle utföras omgående. Hon borde självfallet likväl ha utfört den tidigare, men utredningsuppgiften har enligt min mening inte anvisats henne under sådana förutsättningar och former att hela ansvaret för dess utförande övergått till henne. Hon har inte heller haft tillräcklig kompetens och erfarenhet för att åläggas ett ansvar för de konsekvenser som hennes underlåtenhet kom att få.

text: Som anförts från polismyndighetens sida borde det uppdrag utredaren gavs ha följts upp. Detta var formellt sett den biträdande rotelchefens sak. Det framgår emellertid att denne varit övergripande ansvarig för 500–600 utredningar. Det ter sig knappast möjligt för en person att förena ett sådant övergripande ansvar med ett åliggande att kontrollera att enskilda utredningsåtgärder blir genomförda. Rotelledningen synes därvid ha varit bristfälligt organiserad. Det framgår ju också att arbetet vid roteln på grund av upprepade chefsbyten, brist på kompetent personal m.m. inte fungerade väl och att det senare fått struktureras om.

text: Den sammantagna bilden av det som framkommit är att organisationen haft grundläggande brister. Att döma av de upplysningar som lämnats synes det närmast ha legat i farans riktning att misstag av det slag som inträffade i denna utredning skulle kunna uppkomma. Misstaget måste mot den bakgrunden betraktas som ett resultat av hur verksamheten bedrevs. Ansvaret för detta åvilar Polismyndigheten i Skåne som sådan, ytterst dess ledning.

text: Misstaget fick stora konsekvenser för framför allt målsäganden, som berövades rätten att få en anmälan om ett allvarligt brott korrekt utredd. Den kritik som måste riktas mot Polismyndigheten i Skåne är därför av allvarligt slag.

type: avgorande


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Salberga, för bristfällig motivering i ett beslut om återkallelse av besökstillstånd m.m.

sammanfattning: Ett gynnande beslut kan i princip inte återkallas eller ändras till nackdel för en enskild av beslutsmyndigheten, om det inte har inträffat nya omständigheter. I vissa situationer finns emellertid möjlighet att ändra ett beslut genom en omvärdering av det ursprungliga beslutsunderlaget. Vid bedömningen av om det finns ett sådant utrymme, måste enligt chefsJO hänsyn tas till den tid som förflutit från det att beslutet meddelades. Möjligheten till omvärdering minskar i takt med den tid som passerar. Om den enskilde dessutom inrättar sig efter beslutet, och exempelvis ansöker och tar emot anstaltsbesök, minskar möjligheten till omvärdering ytterligare. Under sådana förhållanden är det som regel nödvändigt att det har tillkommit något förhållande – som gör att det ursprungliga beslutet kan ifrågasättas – för att beslutet ska kunna ändras.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 30 juli 2013, framförde bl.a. AA klagomål över att anstalten Salberga hade återkallat besöks- och telefontillstånd för hans barn, avslagit begäran om innehav av vissa kassettband och dragit in hans s.k. lufthålspermissioner. AA anförde i huvudsak följande. Han är dömd till fängelse på livstid och ska när straffet avtjänats utvisas med förbud att återvända till landet. Han har verkställt sitt fängelsestraff på anstalterna Kumla, Hall, Tidaholm samt Norrtälje och har under nio år haft besöks- och telefontillstånd för sina fyra barn. När han kom till anstalten Salberga återkallades tillstånden med motiveringen att han har dödat barnens moder. Vidare har anstalten avslagit hans begäran om att få inneha inspelningar av barnens röster och dessutom har hans ”lufthålspermissioner” återkallats.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades och granskades vissa handlingar. Därefter remitterades anmälan till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen BB, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Utredning har inhämtats från Kriminalvården region Mitt som i sin tur inhämtat uppgifter från anstalten Salberga. Av utredningen framgår bl.a. följande.

text: AA ankom till anstalten Salberga från anstalten Hall den 5 februari 2013. I samband med hans ankomst uppkom fråga om överflyttning av godkända besökstillstånd avseende hans fyra barn. Anstalten Salberga noterade att barnen är målsägande och att det gått lång tid sedan tillstånden medgavs år 2009. Därefter hade endast omprövning skett av beslutet gällande besökstillståndet för dottern CC, där ett villkor om bevakning hade beslutats med hänsyn till vad som framkommit om hennes person och personliga förhållanden. Det uppmärksammades också att vissa av barnen blivit myndiga under verkställigheten, men att något samtycke inte hade inhämtats från dem. Vid genomgång av all dokumentation framkom en omfattande problematik i familjen sedan lång tid, med upprepat våld mot barnen och frun, vilket lett till insatser från socialtjänsten. AA dömdes år 2002 till fängelse två år och sex månader för misshandel, olaga frihetsberövande vid två tillfällen, grov fridskränkning vid minst tio tillfällen, grov kvinnofridskränkning vid minst tio tillfällen, olaga hot och grov skadegörelse. I samband med AA:s villkorliga frigivning i december 2003 omhändertogs barnen enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Den 17 januari 2004 berövade AA livet på sin före detta hustru efter att hon anmält AA för misshandel och flyttat till sin svägerska. AA utövade även våld mot svägerskan och dömdes för grov misshandel mot henne. Påföljden bestämdes till livstids fängelse. Efter utredning vid riksmottagningen i anstalten Kumla placerades AA i anstalten Hall. I samråd med fosterfadern beviljades besökstillstånd för barnen tillsammans med fosterföräldrarna. Såvitt har framkommit inhämtades inget yttrande från socialtjänsten inför prövningen av om besökstillstånd kunde medges. Besök skedde två till tre gånger per år under åren 2005–2011. Därefter kom barnen inte på besök. På grund av det som framkom om AA bedömde anstalten Salberga att det fanns anledning att utreda förutsättningarna för en fortsatt giltighet av besökstillstånden. Bland annat skedde samråd med socialtjänsten gällande det yngsta barnet som fortfarande var underårigt och samtal med de övriga barnen. Ärendet togs även upp i permissionskollegium på anstalten, och vid BOS-handledning (brottsoffersluss). Den information som framkom sammantaget med riskbedömningen avseende AA medförde att anstalten beslutade att återkalla besökstillstånden avseende samtliga barn, då besök bedömdes kunna vara till skada för barnen och risken inte bedömdes kunde avhjälpas genom att besöken kontrollerades. AA har inte begärt omprövning av besluten. Anstalten Salberga avslog den 10 april 2013 ansökan om innehav av kassettbandspelare och kassettband. AA begärde omprövning av beslutet och Kriminalvården region Mitt beslutade den 30 april 2013 att inte ändra anstaltens beslut. Förvaltningsrätten i Uppsala avslog överklagande den 24 september 2013 (mål nr 2400-13 E). Den 26 juni 2013 ansökte AA om särskild permission, s.k. lufthålspermission. Anstalten Salberga avslog ansökan den 12 juli 2013 då det bedömdes att behovet att minska skadeverkningarna av frihetsberövandet var tillgodosett genom andra utevistelser som AA hade haft. AA begärde inte omprövning av beslutet.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Enligt 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610, FäL) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §, 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt 7 kap. 2 § FäL får ett besök, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, kontrolleras genom att 1. personal övervakar besöket, eller 2. besöket äger rum i ett besöksrum som är så utformat att det omöjliggör att föremål överlämnas. Ett besök av en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får kontrolleras endast om advokaten eller den intagne begär det.

text: Av 5 kap. 1 § FäL framgår att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter och tidningar, dock inte sådana som kan 1. äventyra ordningen eller säkerheten, eller 2. antas motverka den behandling som han eller hon genomgår. I övrigt får en intagen ta emot och inneha de personliga tillhörigheter som är motiverade med hänsyn till att verkställigheten ska kunna genomföras på ett ändamålsenligt sätt. Enligt 10 kap. 2 § FäL får en intagen, om det finns särskilt ömmande skäl, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt för viss kort tid (särskild permission) om 1. hans eller hennes behov av vistelse utanför anstalt inte kan tillgodoses genom permission enligt 1 §, och 2. vistelsen utanför anstalt kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Enligt 7 kap. 25 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medföra skada för annan särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har en sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt

text: 7 kap 30 §

text: FARK Fängelse upphör ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation inom INTIK-systemet för en annan än en närstående att gälla om den intagne omplaceras till en annan anstalt. Detsamma gäller ett sådant tillstånd för en närstående, om den intagne omplaceras till en anstalt i högre säkerhetsklass eller placeras i säkerhetsavdelning. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår följande. Att ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation fortsätter att gälla efter en omplacering hindrar inte den mottagande anstalten att vid behov genomföra en ny kontroll och eventuellt återkalla tillståndet, om det finns grund för det. Behov av att göra en ny kontroll kan finnas t.ex. om det har gått lång tid sedan föregående kontroll eller om det finns anledning att anta att den närståendes personliga förhållanden har förändrats i något avseende som påverkar prövningen av tillståndet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att anstalten Salberga gjort bedömningen att tidigare meddelade beslut om besökstillstånd till AA:s barn skulle återkallas av säkerhetsskäl. Kriminalvården finner inte anledning att ifrågasätta denna bedömning. I sammanhanget kan nämnas att JO i ett tidigare ärende, som gällde besök i anstalt, gett uttryck för uppfattningen att en kriminalvårdsmyndighet har rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms erforderligt ur de säkerhetsaspekter Kriminalvården har att beakta (JO 1996/97 s.114). Av utredningen framgår vidare att AA inte har begärt omprövning av besluten. Det har inte framkommit något i utredningen som visar att det förekommit några fel eller brister när det gäller anstalten Salbergas handläggning av ärendena om innehav eller permission. Innehavsärendet har prövats av förvaltningsdomstol och permissionsärendet har inte begärts omprövat.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Med anledning av vad som har framkommit i ärendet kommer jag att i min bedömning dels beröra anstalten Salbergas återkallelse av besökstillstånden, dels ge vissa synpunkter på Kriminalvårdens möjligheter att återkalla eller ändra gynnande beslut. Jag kommer inledningsvis att beröra återkallelsen av besökstillstånden och därefter beröra den mer generella frågeställningen.

text: Återkallelsen av besökstillstånden Utredningen visar att anstalten Hall 2009 meddelade besökstillstånd avseende AA:s fyra barn. Den 5 februari 2013 ankom AA till anstalten Salberga. Såväl anstalten Salberga som Hall tillhör Kriminalvårdens högsta säkerhetsklass. Utgångspunkten är att tidigare beviljade besökstillstånd avseende närstående per automatik fortsätter att gälla vid förflyttning till en anstalt i samma eller lägre säkerhetsklass. Det innebär att en intagen som förflyttas inte ska behöva ge in förnyade ansökningar om besökstillstånd avseende närstående vid ankomsten till en ny anstalt. Emellertid finns det inte något hinder mot att en anstalt, efter en individuell bedömning, genomför en förnyad utredning för att kunna bedöma om tillståndet ska bestå eller återkallas (se

text: JO 2013/14 s. 245

text: Av remissvaret framgår att anstalten Salberga efter AA:s ankomst kompletterade det tidigare materialet med ytterligare utredningar angående förutsättningarna för besökstillstånden. Bl.a. togs kontakt med socialtjänsten angående det barn som fortfarande var underårigt och vidare genomfördes samtal med övriga barn. Enligt Kriminalvården var det den information som framkom vid den förnyade utredningen sammantaget med riskbedömningen avseende AA, som gjorde att anstalten beslutade att återkalla besökstillstånden.

text: Anstalten har i beslutet beträffande den minderårige sonen redogjort för vad som framkommit i kontakten med socialtjänsten. I de övriga tre besluten har det inte skett någon redogörelse för den information som framkommit vid den förnyade utredningen. I dessa beslut har anstalten således inte fullt ut angett de skäl som har bestämt utgången i ärendena (se

text: 20 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Anstalten förtjänar kritik för denna brist. Möjligheten att återkalla beslut utan tillkommande utredning En grundläggande princip inom förvaltningsförfarandet är att beslut i allmänhet vinner rättskraft. Ett sådant beslut kan i princip inte återkallas eller ändras av beslutsmyndigheten till nackdel för den enskilde, om inte nya omständigheter har inträffat. Anledningen till det är att den enskilde ska kunna lita på att beslutet står fast och att han eller hon därmed kan vidta olika åtgärder med anledning av beslutet, utan att behöva riskera att det plötsligt återkallas. I praxis har emellertid utvecklats tre viktiga undantag från denna huvudregel. Ett gynnande beslut kan nämligen återkallas

text: - om beslutet har försetts med ett s.k. återkallelseförbehåll eller ett sådant förbehåll finns i den författning som ligger till grund för beslutet, - om det är nödvändigt med hänsyn till en hälso-, brand- eller trafikfara eller av andra sådana säkerhetsskäl, eller - om den enskilde har utverkat det gynnande beslutet genom vilseledande uppgifter (se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 358 ff.).

text: JO har i tidigare ärenden uttalat att Kriminalvården har en rätt att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms nödvändigt utifrån de säkerhetsaspekter som Kriminalvården har att beakta (se JO 1996/97 s. 114). I ett beslut den 18 oktober 2005 i dnr 225-2004 utvecklades det tidigare uttalandet med att ett beslut kan återkallas utifrån säkerhetsskäl oavsett om det beror på att nya omständigheter inträffat eller att man har gjort en annan bedömning av säkerhetsrisken än vid det ursprungliga beslutet. De säkerhetsskäl som åberopas kan dels vara direkt knutna till den person som beslutet avser genom t.ex. vad som framkommit om denne under verkställigheten, dels generella säkerhetsaspekter som t.ex. den erfarenhetsmässigt höga risken för avvikelse i slutet av en verkställighet som ska övergå i utvisning. (Se även JO:s beslut den 17 januari 2010 i dnr 6108-2009.)

text: De tre ärenden som har nämnts ovan har det gemensamt att de gynnande besluten återkallats i nära anslutning till att det ursprungliga besluten meddelades. Som längst gick det en dryg månad innan omprövningen skedde (se dnr 225-2004). Frågan som inställer sig är emellertid vilka möjligheter som Kriminalvården har att återkalla eller ändra ett gynnande beslut när – som i fråga om besökstillstånden för AA:s barn – det passerat en inte obetydlig tid sedan besluten meddelades.

text: Vid bedömningen av om det finns möjlighet att återkalla eller ändra det tidigare beslutet genom en omvärdering av det ursprungliga beslutsunderlaget, måste enligt min mening hänsyn tas till den tid som förflutit från det att beslutet meddelades. Möjligheten till omvärdering minskar i takt med tiden som går. Om den enskilde dessutom inrättar sig efter beslutet, och exempelvis ansöker och tar emot anstaltsbesök, minskar möjligheten till omvärdering ytterligare. Under sådana förhållanden är det, enligt min uppfattning, som regel nödvändigt att det har tillkommit något förhållande – som gör att det ursprungliga beslutet kan ifrågasättas – för att beslutet ska kunna ändras. Det kan exempelvis röra sig om uppgifter om att barnen far illa av besöken. Det sagda understryker nödvändigheten av att myndigheten anger om tillkommande uppgifter har legat till grund för beslutet.

text: Övriga frågor Mot bakgrund av vad som har framkommit i remissvaret saknar jag skäl att kommentera AA:s övriga klagomål mot anstalten Salberga. Jag konstaterar endast att utredningen inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten som utan rättsligt stöd tvingat en person som omhändertagits för berusning att identifiera sig

sammanfattning: AA hade omhändertagits för berusning. Han ville inte uppge sin identitet och skrevs därför in som okänd vid ankomsten till arrestintaget. En arrestantvakt bad därefter AA vid flera tillfällen att han, för sitt eget bästa, skulle uppge sitt personnummer. När AA frågade vad som skulle hända om han inte gjorde det fick han bl.a. till svar att det fanns en risk att han skulle få sitta inlåst lite längre. Arrestantvakten uppgav också att ett omhändertagande på grund av berusning normalt varar i 6–8 timmar, men om AA uppgav sitt personnummer kunde han se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. AA blev rädd och uppgav till slut namn, adress och personnummer. Den som har omhändertagits för berusning har ingen skyldighet att identifiera sig, och polisen har ingen möjlighet att använda tvångsmedel för att fastställa den omhändertagnes identitet. JO uttalar att arrestantvaktens uppgift till AA att frihetsberövandet skulle bli längre om han inte identifierade sig har saknat rättsligt stöd. Det som har förekommit är enligt JO självfallet helt oacceptabelt. Vidare framhåller JO att Polismyndigheten ansvarar för att de som tjänstgör i en polisarrest har tillräcklig utbildning för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter på ett korrekt sätt. Polismyndigheten kritiseras för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Mitt, med anledning av att han omhändertagits för berusning. AA uppgav bl.a. följande.

text: Lördagen den 9 juli 2016 befann han sig på en nattklubb i centrala Gävle. Vid halv tre-tiden på natten blev han slagen av ett antal personer. Därefter togs han ut på gatan av ordningsvakter och togs med av polisen till polisstationen. Där blev han informerad om att han blivit omhändertagen på grund av berusning. Han hade inte någon id-handling tillgänglig, och han ombads uppge sina personuppgifter. Eftersom han kände sig otrygg ville han inte lämna dessa till polisen. De var hotfulla mot honom på polisstationen och sa att om han inte gjorde som de sa så skulle det minsann inte bli lätt för honom. Han blev

text: placerad i en cell. Efter två timmar kom arrestantvakterna tillbaka och sa att han inte skulle få gå hem förrän han uppgett sitt personnummer. De sa även att de kunde göra en slags deal. Om han uppgav sitt personnummer så skulle han få gå hem direkt. De uppgav att man egentligen ska vänta mellan sex och tio timmar men att de kunde se mellan fingrarna med det om de fick hans namn. En av vakterna förklarade att det skulle bli värre om han inte gjorde som de sa. Då började han bli väldigt rädd och funderade på vad de skulle göra med honom. Vakten sa att han borde lämna personuppgifterna för sitt eget bästa, eftersom han aldrig skulle få gå hem annars. Vakten sa även att de annars skulle ta hans fingeravtryck för att kunna identifiera honom. Till slut var han så rädd att han mot sin vilja uppgav adress, personnummer och namn. Han frågade sedan om han fick gå hem och vakten sa att han skulle prata med sin chef. Vakten kom tillbaka efter ca 30 minuter och släppte ut honom.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig över vad AA anfört om myndighetens agerande för att efterforska hans identitet i arresten. Inför yttrandet hade de befattningshavare som deltagit i omhändertagandet och tillsynen av AA fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Polismyndigheten anförde att AA den 10 juli 2016 kl. 2.39 i samband med ett bråk på en nattklubb omhändertagits av en ordningsvakt. Han överlämnades till polisen som bedömde att han utgjorde en fara för annan och hade en sådan berusningsgrad att han skulle omhändertas enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). AA ville inte uppge sina personuppgifter och skrevs därför in som okänd.

text: Polismyndigheten uppgav att AA sattes in i arresten kl. 3.55 och blev frisläppt efter beslut av vakthavande befäl kl. 5.25, vilket är de uppgifter som angetts i protokollet över tvångsåtgärden. På tillsynsblanketten har emellertid antecknats att AA sattes in i arresten kl. 2.55 och på blanketten för säkerhetsbedömning avseende intagen i polisarrest att denna bedömning gjordes kl. 2.54.

text: De berörda befattningshavarna lämnade följande upplysningar.

text: Polisinspektören CC, som deltog vid omhändertagandet, har uppgett bl.a. följande. Det han minns av händelsen är att AA vägrade att uppge sitt personnummer och därför skrevs in som ”okänd”. Han hade inte någon kontakt med AA efter att denne skrivits in och satts in i arresten. Däremot kontaktade en av arrestantvakterna honom efter några timmar och berättade att AA uppgett sitt personnummer. Han skrev därför ut en ny LOB-rapport med AA:s personuppgifter och lämnade in till arresten. Han har tidigare skrivit in omhändertagna personer som okända och ser inga problem med det. Det finns heller ingen anledning att tvinga ur personer deras personnummer. Polisassistenten DD, som deltog vid omhändertagandet, har uppgett bl.a. följande. Det är inte ovanligt att en person som omhändertas enligt LOB skrivs in som okänd. Hon kan inte se någon mening med att ta reda på någons identitet mot att vederbörande släpps tidigare.

text: Vakthavande befälet EE har uppgett bl.a. följande. Han minns bara händelsen vagt. Han kan i efterhand konstatera att det av omhändertagandebladet inte framgår vem som har styrkt identiteten på den omhändertagne eller på vilket sätt. Det är dock högst osannolikt att en person som omhändertagits enligt LOB skulle hållas kvar i arresten enbart i avvaktan på att identiteten styrks. Som ansvarig för förmansprövningar av samtliga frihetsberövade i polisområde Gävleborg har han vid ett flertal tillfällen haft okända personer i arrestlokaler någonstans i polisområdet. Ingen har hållits kvar mot kravet att lämna identitetsuppgifter. När skälen för omhändertagande inte längre uppfylls har frigivning skett, oaktat om identiteten är styrkt eller inte. Arrestantvakten FF har uppgett bl.a. följande. Han tillhör en förening av arrestantvakter som Polismyndigheten anlitar. Han påbörjade en timanställning hos myndigheten i mars 2016. I samband med det var han anmäld till den utbildning som finns för arrestantvakter i Gästrikland men hade förhinder att delta. Vid flera tillfällen bad han AA att uppge sitt personnummer för sitt eget bästa. Eftersom han var ansvarig för dem som fanns i arresten ville han veta AA:s personnummer för det fall denne t.ex. skulle bli plötsligt sjuk. AA frågade vad som skulle hända om han inte uppgav sitt personnummer och FF svarade ”ingenting, men risken är att du får sitta lite längre om de inte vet ditt personnummer”. När AA frågade när frisläppandet skulle ske svarade han att LOB normalt varar i 6–8 timmar, men att om AA var juste och talade om sitt personnummer kunde FF vara juste tillbaka och se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. Efter ett tag bestämde sig AA för att lämna sina personuppgifter eftersom han tyckte att FF var snäll. FF gick till vakthavande befäl med uppgifterna och föreslog att AA skulle släppas. Vakthavande befäl höll med och AA släpptes. Lokalpolisområdeschefen GG har uppgett bl.a. följande. Att gå en arrestantvaktsutbildning är ett krav för att få arbeta som arrestantvakt. Tidigare pågick utbildningen i Gästrikland under två dagar. Det har numera beslutats att kommande utbildningar i Gästrikland ska utökas till minst en vecka. Utbildningspaketet kommer att levereras av polisens kompetenscentrum. De ansvariga utbildarna vid kompetenscentrum noterar vilka personer som har genomgått utbildningen och yttrar sig även om huruvida de utbildade vakterna har tillgodogjort sig utbildningen och kan antas fungera som vakter. Polisområde Gävleborg har numera beslutat att anställa egna arrestantvakter. FF var anmäld till en tvådagarsutbildning för arrestantvakter men missade utbildningen. Anledningen till att han fick börja arbeta trots att han inte gått utbildningen var polisens omfattande behov av arrestantvakter under sommarperioden 2016. Han fick i stället gå bredvid erfarna arrestantvakter under sina första arbetsdagar.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: I förevarande fall har AA inte varit skyldig att besvara frågor om sin identitet och polisen har inte heller haft lagstöd för att använda tvång för att försöka fastställa identiteten. FF synes ha gett AA uppfattningen att om denne röjde sin identitet skulle frigivningen tidigareläggas. AA lämnade sedermera också sina identitetsuppgifter. Även om FF uppfattade det som att AA gav honom uppgifterna frivilligt kan man i en situation som den nu aktuella knappast tala om någon reell frivillighet. Mot den bakgrunden får polisens agerande i denna del anses ha inneburit en kränkning av AA:s integritet. [– – –] Enligt det vakthavande befälet görs det i fall som det nu aktuella aldrig någon koppling mellan någons frigivning och uppgifter om identitet. Polismyndigheten har heller ingen anledning att anta att han har gjort en sådan koppling i detta fall men beklagar om AA har getts en annan uppfattning. För att säkerställa att arrestantvakter har de kunskaper som krävs för att kunna utföra sina arbetsuppgifter på ett fullgott och enhetligt sätt i hela landet pågår för

text: närvarande ett arbete inom Polismyndigheten med att ta fram en nationell utbildning för arrestantvakter som ska gälla oavsett anställningsform.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Det finns inte någon uttrycklig föreskrift som ger polisen en generell befogenhet att fråga en person om hans eller hennes identitet. Om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift anses dock en polis få fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist. En skyldighet för en enskild att besvara en sådan fråga och rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa någons identitet finns endast i de fall som anges i lag. Bestämmelser om identitetskontroll finns bl.a. i

text: 14 § polislagen

text: och i

text: utlänningslagen

text: Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller något annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polis (

text: 1 § första stycket

text: LOB). Den omhändertagne ska friges så snart det kan ske utan men för honom eller henne själv och det inte längre finns något skäl för omhändertagande. Den omhändertagne ska dock alltid friges senast åtta timmar efter omhändertagandet, om det inte uppenbarligen är förenligt med hans eller hennes eget intresse att han eller hon får stanna kvar en kortare tid därutöver. (Se

text: 7 § tredje stycket

text: LOB.)

text: Det ställs inte upp något krav på identifiering för att den omhändertagne ska friges. I förarbetena till ändringar i bl.a.

text: 7 §

text: LOB som trädde i kraft den 1 oktober 1984 uttalades att de nackdelar som följer av att identiteten inte fastställs inte kan vara så stora att de motiverar ytterligare ingrepp i den omhändertagnes fri- och rättigheter. Det ansågs inte finnas skäl att införa en ordning där de omhändertagna kan hållas kvar hos polisen på obestämd tid i avvaktan på att identifiering kan äga rum. Samtidigt underströks att det bör vara en tjänsteplikt för polisen att verka för att den omhändertagne identifieras med de medel som står till buds. Det angavs att polisen vid behov bör utnyttja de olika praktiska möjligheter som kan finnas att efterforska den omhändertagnes identitet, exempelvis genom registerslagning och inhämtande av upplysningar från kollegor. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 39

text: Bedömning

text: Min granskning har avsett Polismyndighetens agerande för att efterforska AA:s identitet efter att han omhändertagits på grund av berusning och förts till polisstationen. Jag går därför inte in på andra frågor som kan aktualiseras, såsom frågan om förutsättningarna för själva omhändertagandet.

text: Utredningen visar att AA omhändertogs av en ordningsvakt kl. 2.39 den 10 juli 2016 och att han därefter lämnades över till polisen. Sedan AA omhändertagits hade polisen rätt att fråga honom om hans identitetsuppgifter. Av utredningen framgår att AA inte ville uppge sin identitet och att han därför skrevs in som okänd vid ankomsten till arrestintaget.

text: Arrestantvakten FF har uppgett att han vid flera tillfällen bad AA att han, för sitt eget bästa, skulle uppge sitt personnummer. När AA frågade vad som skulle hända om han inte gjorde det fick han bl.a. till svar att det fanns en risk att han skulle få sitta inlåst lite längre. När AA frågade när han skulle friges svarade FF att ett omhändertagande på grund av berusning normalt varar i 6–8 timmar, men att om AA uppgav sitt personnummer kunde FF se om det inte gick att släppa honom tidigare än så. AA har i sin anmälan till JO beskrivit hur han uppfattade arrestantvaktens ord och agerande. Han blev rädd och funderade på vad polisen skulle göra med honom om han inte uppgav sin identitet. Rädslan gjorde att han till slut uppgav namn, adress och personnummer. Mot bakgrund av vad som kommit fram genom utredningen har jag ingen anledning att ifrågasätta dessa uppgifter.

text: Som framgått ovan har AA inte haft någon skyldighet att identifiera sig, och det har inte funnits någon rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa hans identitet. FF:s uppgift till AA om att frihetsberövandet skulle bli längre om han inte identifierade sig har därför saknat rättsligt stöd. Utredningen medger inte någon bestämd slutsats om hans agerande har påverkat omhändertagandets längd, men det som förekommit är självfallet helt oacceptabelt.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för det inträffade.

text: Det har kommit fram att FF hade fått börja arbeta som arrestantvakt trots att han inte hade genomgått den utbildning som krävdes för tjänstgöring i arresten. Jag vill mot den bakgrunden framhålla att Polismyndigheten ansvarar för att de som tjänstgör i en polisarrest har tillräcklig utbildning för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter på ett korrekt sätt.

text: Jag har vid flera tillfällen pekat på vikten av att arrestantvakter har tillräcklig utbildning och kunskap om de rutiner som gäller för arbetet i en arrest samt framhållit Polismyndighetens ansvar i detta avseende. Ärendet visar att det är mycket angeläget att det arbete som pågår inom Polismyndigheten på nationell nivå för att bl.a. ta fram riktlinjer för förordnande av arrestantvakter och en handbok för arrestverksamheten slutförs så snart som möjligt. Jag vill också betona vikten av att Polismyndigheten planerar sin verksamhet så att tillräcklig kompetens kan upprätthållas även under semesterperioder.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Malmö för långsam och passiv handläggning av ett mål om arbetslöshetsersättning. Även uttalanden om domstolens handläggningstider generellt i s.k. allmänna mål

sammanfattning: JO har i ett antal tidigare beslut kritiserat Förvaltningsrätten i Malmö för långsam handläggning av olika s.k. allmänna mål. Vid den senaste granskningen i november 2023 konstaterade chefsJO att förvaltningsrätten hade fortsatt att vidta åtgärder för att komma till rätta med handläggningstiderna, men att flera målkategorier, särskilt socialförsäkring, fortfarande hade för långa handläggningstider generellt och att läget alltjämt var oroande. I detta beslut riktar chefsJO på nytt kritik mot förvaltningsrätten för långsam och passiv handläggning av ett mål om arbetslöshetsersättning. Handläggningstiden uppgick till knappt sexton månader och förvaltningsrätten vidtog inga aktiva handläggningsåtgärder under en period om ca tolv månader. ChefsJO konstaterar att omloppstiderna generellt förbättrats sedan hans senaste granskning och ser positivt på detta. Samtidigt är de handläggningstider som förvaltningsrätten redovisat alltjämt för långa när det gäller vissa målkategorier. Förvaltningsrätten har redogjort för att domstolen under flera år haft utmaningar kopplade till bl.a. bristande ekonomiska resurser och personalförsörjning. ChefsJO konstaterar att när resurserna, t.ex. i form av bemanning, inte räcker till måste det ankomma på lagmannen att i första hand se över organisationen och göra andra nödvändiga förändringar för att bättre kunna möta den uppkomna situationen. Av domstolens redogörelse framgår också att lagmannen sedan sitt tillträde har genomfört ett flertal organisatoriska förändringar i syfte att bl.a. öka domstolens produktivitet. Det framgår även att domstolen har verkat för att bl.a. erhålla ytterligare resurser och stärka personalförsörjningen. ChefsJO välkomnar de åtgärder som vidtagits och att domstolen fortsätter att arbeta aktivt för att korta handläggningstiderna. Även med beaktande av de förbättringar som skett är det dock bekymmersamt att handläggningstiderna i flera målkategorier, särskilt socialförsäkring, alltjämt är för långa. Till detta kommer de utmaningar som domstolen redogjort för rörande bl.a. bristande resurser. ChefsJO understryker därför på nytt vikten av att arbetet för att nå kortare handläggningstider och lägre målbalanser fortsätter samt att uppföljning sker kontinuerligt. Beslutet överlämnas till regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Bakgrund

text: I maj 2020 kritiserade JO Förvaltningsrätten i Malmö för långsam handläggning av ett mål om arbetsskadeförsäkring och ett s.k. tandvårdsmål (se JO:s två beslut den 28 maj 2020, dnr 3396-2019 och 3515-2019). I augusti 2021 riktade JO kritik mot förvaltningsrätten för långsam handläggning av två mål om sjukpenning och ett mål om skyddsjakt (se JO:s beslut den 31 augusti 2021, dnr

text: och

text: ). I det senare beslutet konstaterade JO att domstolen hade fortsatt sitt arbete för att komma till rätta med handläggningstiderna och att situationen i december 2020 hade förbättrats något. Enligt JO var dock handläggningstiderna för flera målkategorier, särskilt socialförsäkringsmålen, fortfarande för långa och gav anledning till oro.

text: I november 2023 riktade jag kritik mot förvaltningsrätten för långsam handläggning av ett mål om personlig assistans enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS (se mitt beslut den 27 november 2023, dnr 3431-2023). Jag konstaterade att förvaltningsrätten hade fortsatt att vidta åtgärder för att komma till rätta med handläggningstiderna, men att det framgick av domstolens redovisning att flera målkategorier, särskilt socialförsäkring, alltjämt hade för långa handläggningstider generellt. Omloppstiderna hade även ökat jämfört med 2020 för flera måltyper. Läget var enligt min uppfattning alltjämt oroande och jag underströk därför vikten av att arbetet för att nå kortare handläggningstider och lägre målbalanser fortsätter samt att uppföljning sker kontinuerligt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 15 april 2025 framförde AA klagomål mot Förvaltningsrätten i Malmö för att ett mål om arbetslöshetsersättning som kom in till förvaltningsrätten i februari 2024 fortfarande inte hade avgjorts. Enligt honom hade förvaltningsrätten beklagat handläggningstiden men samtidigt lämnat besked om att det inte var säkert att målet skulle bli handlagt före sommaren 2025.

text: Utredning

text: JO tog del av dagboksblad och vissa andra handlingar i det aktuella målet.

text: Förvaltningsrätten uppmanades att yttra sig över klagomålet. Yttrandet skulle även innehålla en redogörelse för handläggningstiderna generellt i s.k. allmänna mål vid domstolen under perioden 1 juli 2024–30 juni 2025, vilka eventuella åtgärder som domstolen hade vidtagit för att minska handläggningstiderna, samt en prognos för domstolens handläggningstider framöver i måltyperna och vilka eventuella åtgärder som kan behöva vidtas med anledning av prognosen.

text: I sitt remissvar anförde domstolen, genom lagmannen BB, i huvudsak följande rörande handläggningen av det aktuella målet:

text: Handläggningen av det aktuella målet

text: Målet som omfattas av anmälan gäller i sak arbetslöshetsersättning. Målet kom in till domstolen den 21 februari 2024 och avgjordes den 11 juni 2025. Det har handlagts på domstolens avdelning 4, som är en av tre avdelningar som vid tidpunkten handlade måltypen. När målet kom in till domstolen var rådmannen [CC] tillförordnad avdelningschef, vilket efter utnämning till chefsrådman övergick till ordinarie chefskap från den 15 mars 2024. På grund av förändringar i chefsstrukturen trädde chefsrådmannen [DD] in som tillfällig avdelningschef den 13 januari 2025 och fram till den 14 september 2025. [DD] och rådmannen [EE] har yttrat sig över handläggningen och tagit del av myndighetens remissvar. Vad gäller detaljerna i handläggningen hänvisar jag till deras yttrande. Jag vill dock understryka att handläggningstiden snarast ger uttryck för domstolens samlade problem med åldersstruktur, målbalanser och inflöde än att vara ett avdelningsspecifikt problem. Handläggningstiden i detta fall har uppgått till knappt 16 månader. Jag kan konstatera att detta är en allt för lång tid som inte är rimlig. Förvaltningsrätten kan ur den aspekten inte anses ha uppfyllt de krav som ställs på domstolen. Jag beklagar handläggningstiden och hänvisar vidare till redogörelsen nedan för handläggningstider och åtgärder som vidtagits.

text: Chefsrådmannen DD anförde följande:

text: Jag tillträdde som tf chefsrådman på avdelning 4 den 13 januari 2025. Vad gäller målets handläggning på avdelningen ansluter jag mig till den redogörelse som rådmannen [EE] har lämnat. Jag konstaterar att från det att målet fördelades på domare och föredragande jurist och målet expedierades tog det sju veckor. Enligt min mening kan inga synpunkter riktas mot denna handläggningstid. Från det att domstolen bedömde målet klart för uppsättning tills målet fördelades på domare och föredragande jurist tog det ungefär 12 månader. Enligt min mening är detta alltför lång tid men denna måltyp är inte prioriterad på domstolen och målen avgörs som huvudregel i turordning. Jag kan konstatera att målets handläggningstid beror på den åldersstruktur som avdelningens mål har och den totala målbalansen på avdelningen.

text: Rådmannen EE anförde följande:

text: Aktuellt mål kom in till domstolen den 21 februari 2024. A-kassan fick i underrättelse den 23 februari 2024 tillfälle att yttra sig över handlingar senast den 15 mars 2024. Klaganden fick därefter tillfälle att yttra sig över handlingar senast den 8 april 2024. I yttrande från klaganden den 15 mars 2024 skrev denne en uppmaning om att agera skyndsamt. Förvaltningsrätten bedömde den 2 april 2024 att målet var klart för uppsättning. Målet lottades på mig den 22 april 2025. Samtidigt lottades det på en föredragande jurist. Den 23 april 2025 informerar förvaltningsrättens föredragande jurist klaganden om att det i nuläget inte går att ange någon närmare tidsangivelse eller datum för när avgörande kommer att ske. Samma föredragande jurist ringer den 5 maj 2025 upp klaganden och lämnar samma information. Detta efter det att han den 2 maj 2025 kontaktat domstolen och sagt att han vill tala med den person som har hand om hans mål och som han tidigare talat i telefon med. Målet överlämnades till mig med förslag till dom den 10 juni 2025. Dagen efter, den 11 juni 2025, lämnades det till expediering. Det avslutades i ärendehanteringssystemet samma dag och arkiverades dagen efter. Jag noterar att domen överklagades till Kammarrätten i Göteborg den 8 augusti 2025.

text: Domstolen redogjorde även för handläggningstiderna vid domstolen, vilka åtgärder som domstolen vidtar för att minska handläggningstiderna och en prognos för domstolens handläggningstider framöver:

text: Generellt om handläggningstider

text: Tabellen nedan visar förvaltningsrättens handläggningstider (omloppstider) i månader för de allmänna målen under perioden den 1 juli 2024 – 30 juni 2025.

text: Målkategori Median Genomsnitt 75 percentil (månader) (månader) (månader)

text: LOU 3,3 3,3 5,6

text: LVM 0,3 0,4 0,5

text: LVU 1,4 1,8 1,9

text: Mängdmål 1,2 2,5 2,7

text: Psykiatrimål 0,3 0,3 0,5

text: Skatt 7,3 8,3 13,2

text: Socialförsäkring 10,4 9,2 14,5

text: Socialtjänstlagen

text: 2,6 3,5 4,7

text: Övriga mål 3,8 6,0 10,2

text: Sedan det senaste JO-beslutet med kritik mot förvaltningsrätten för långa handläggningstider har omloppstiderna generellt förbättrats och förvaltningsrätten når nu regeringens målsättningar för mängdmål och mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Under perioden uppvisar domstolen en hög produktivitet (viktade mål) per ordinarie domare i förhållande till jämförbara domstolar. Detta även med beaktande av att domstolen hanterar mellan 16 000 och 18 000 överklaganden per år rörande dröjsmålstalan avseende svenskt medborgarskap. Dessa mål är mycket lågt viktade, men belastar i hög grad registratur, kansli och domare. Lågt räknat tar målen om dröjsmålstalan två årsarbetskrafter ordinarie domare i anspråk.

text: Åtgärder som domstolen vidtar för att minska handläggningstiderna

text: a) Ny avdelningsstruktur och målfördelning m.m. Som domstolen uppgett i tidigare yttrande den 22 juni 2023 genomfördes i mitten av februari 2022 en organisationsförändring som bland annat syftade till att bredda kompetensen främst för de allmänna målen i syfte att öka produktionen och minska sårbarheten avseende de målen. Detta skedde samtidigt som inströmningen av migrationsmål till domstolen minskade. I konsekvens härmed minskade inledningsvis domstolens balans av allmänna mål något. Denna utveckling har dessvärre inte fortsatt, se vidare nedan. Tidigt under våren 2024 stod det klart att lagmannen skulle lämna sin tjänst och först i december 2024 tillträdde undertecknad som ny lagman. Perioden juninovember 2024 hade förvaltningsrätten en tf. lagman.

text: Som ny lagman har undertecknad behövt viss tid för att sätta mig in i domstolen och analysera situationen. Arbetet har resulterat i beslut om en ny avdelningsstruktur och målfördelning för den dömande verksamheten, som innebär att domstolen fr.o.m. den 15 september 2025 är indelad i sex dömande avdelningar i stället för tidigare sju dömande avdelningar. Den främsta anledningen är att en minskande personalstyrka medfört en påtaglig sårbarhet och att de personella resurserna per avdelning under en längre tid inte varit tillräckliga för att kunna hantera samtliga förekommande måltyper. Dock är inte de ekonomiska resurserna för innevarande år heller tillräckliga för att helt nå den grundbemanning som är önskvärd med sex avdelningar. I den nya målfördelningen har tre avdelningar huvudsaklig inriktning på allmänna mål, medan tre avdelningar har huvudsaklig inriktning på migrationsmål. Skattemål koncentreras åter till en avdelning, medan socialförsäkringsmål och LSS-mål handläggs vid två avdelningar. Asylmål och jourmål inom migrationsområdet handläggs vid de tre migrationsrättsligt inriktade avdelningarna. Mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: samt samtliga tillståndsmål och tvångsvårdsmål handläggs numera vid alla avdelningar. Denna så kallade bottenplatta ska användas som en regulator där inströmningen kan justeras vid behov. Övriga allmänna mål fördelas på en eller två avdelningar. Samtidigt har en särskild projektenhet inrättats, som organisatoriskt ligger helt utanför de dömande avdelningarna. Projektenheten är i stället direkt underställd lagmannen. En av domstolens rådmän är förordnad som enhetschef. Därutöver består enheten av en tf. rådman och fyra föredragande jurister. Vid behov kan ytterligare personal lånas in från de dömande avdelningarna. Projektenheten arbetar med ett eller flera parallella projekt i tvåmånaderscykler och avlastar hela den dömande verksamheten. Inledningsvis genomförs ett projekt med inriktning på LSS-mål och ett på tillståndsmål. För varje projekt utformas en projektplan och efter genomfört projekt genomförs en utvärdering. De erfarenheter och lärdomar som dras kommer att återföras till den ordinarie verksamheten. Ytterligare en förändring är att en målfördelningsgrupp bildats, bestående av lagmannen samt enhetscheferna för verksamhetsstyrning och ekonomi, registratur respektive projektenheten. Målfördelningsgruppen har ett särskilt ansvar för den löpande måluppföljningen och omvärldsbevakningen. Gruppen ska exempelvis identifiera mål som lämpar sig för projekt, vid behov föreslå andra åtgärder och så tidigt som möjligt uppmärksamma väntade förändringar i målinströmning. Vidare har lagmannen förordnat en rådman vid respektive dömande avdelning att vara ställföreträdande chefsrådman. Uppdraget innefattar att vara närmsta chef för de notarier som är indelade på avdelningen och syftar bland annat till att ytterligare stärka notarieutbildningen samt öka dömandet på egen behörighet. Detta är ytterligare en åtgärd som bedöms öka domstolens produktivitet. De ställföreträdande chefsrådmännen innebär också en viss avlastning för chefsrådmännen som kan nyttjas i den dömande verksamheten och för uppföljning på avdelningsnivå. b) Rekrytering av personal, målinflöde och ekonomiska resurser Under åren 2022-2024 har i princip ingen rekrytering av personal till domstolen skett. Detta som en följd av domstolens ekonomiska läge och tilldelade resurser. Samtidigt har löpande vakanser uppstått, inte minst vad gäller föredragande jurister och då särskilt inom socialförsäkrings- och skatteområdena. Den samlade kompetensen inom dessa områden har därmed minskat. Detta har skett samtidigt som förvaltningsrätten haft en målökning sedan 2022 med cirka 6 % för allmänna mål och cirka 40 % för migrationsmål (exkl. dröjsmålstalan). Vad gäller migrationsmålen har dock en tydlig förändring skett genom att asylmålen minskat, men ersatts av mål om statusförklaring och en kraftig ökning av tillståndsmål. I Domstolsverkets resursfördelningsmodell viktas tillståndsmål lågt, vilket påverkar domstolens tilldelning av medel. Någon

text: åtskillnad görs inte beträffande de mer resurskrävande tillståndsmålen som innefattar beslut om avlägsnande. Förvaltningsrätten har arbetat för förändringar i resursfördelningsmodellen och har fått visst gehör genom att tillståndsmålen generellt fått ett något högre viktningstal. Vidare har en förändring skett så att modellen framöver tar hänsyn både till antalet inkomna mål det senaste året och prognos, i stället för enbart prognos. Inför 2026 medför detta att Förvaltningsrätten i Malmö borde tillföras ytterligare 21 miljoner kronor i ramanslag på bekostnad av framförallt Förvaltningsrätten i Stockholm. En sådan överföring kommer dock inte att vara möjlig att göra på ett år, utan domstolen kommer även under 2026 att vara underfinansierad. En diskussion har därför inletts om att personal vid Förvaltningsrätten i Stockholm under 2026 ska förordnas att avgöra mål för denna domstol. Under innevarande år har förvaltningsrätten fått 2,5 miljon kronor att använda för balansavarbetning. Medlen har använts främst för att anställa tf. rådmän som tillträtt under hösten och för att överlämna mål till andra förvaltningsrätter. Under hösten kommer bland annat 85 socialförsäkringsmål att överlämnas till Förvaltningsrätten i Umeå. Vidare har under året cirka 700 tillståndsmål och 150 socialförsäkringsmål överlämnats till de övriga förvaltningsrätter som också är migrationsdomstol. Förvaltningsrätten har under år 2025 på nytt börjat rekrytera personal inom samtliga yrkeskategorier. Som redan nämnts räcker tilldelade medel inte till för att uppnå den önskade grundbemanningen. Med den förväntade ramökning som nämns ovan är förutsättningarna bättre under 2026. c) Prognos för handläggningstiderna framöver i allmänna mål Domstolen har i sitt verksamhetsplaneringsarbete för 2024 satt upp verksamhetsmål för 2024. Inför den nya organisationen har målsättningarna dock reviderats. Utifrån domstolens balansläge, åldersstruktur, målinströmning, ekonomiska situation och personalläge har ett långsiktigt mål satts upp som innebär att domstolen vid årsskiftet 2026/27 ska ha möjlighet att nå regeringens målsättningar och generellt sett ha en rimlig arbetsbalans. Därtill har löpande delmål satts upp, varav det första är satt till årsskiftet 2025/26. Delmålet består av antal mål som minst ska avgöras under hösten 2025, att inget mål får vara äldre än visst antal månader, antal sådana mål samt omloppstid. Uppföljning och redovisning till alla medarbetare sker en gång per månad, bland annat vid ledningsgruppsmöten, avdelningsvisa uppföljningsmöten, informationsmöten och andra former av samverkan. Delmålet vid årsskiftet 2025/26 framgår av tabellen nedan.

text: Målkategori Antal mål Ej äldre än Målsättnmål Omloppstid

text: Socialtjänstlagen

text: 2 000 11 mån 292 5,0 mån

text: LSS 280 13 mån 141 15,0 mån

text: Socialförsäkring 800 13 mån 404 15,0 mån

text: Skatt 450 12 mån 93 11,0 mån

text: Mängdmål 500 6 mån 10 4,0 mån

text: Övriga mål exkl LSS 800 15 mån 48 10,0 mån

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande under någon längre tid.

text: Genom regleringsbrevet för budgetåret 2025 för Sveriges domstolar beslutade regeringen som mål att 75 procent av målen i förvaltningsrätt, exklusive förtursoch migrationsmål, ska ta högst sex månader att avgöra. Målet har gällt oförändrat under de senaste åren.

text: Bedömning

text: Handläggningen av det aktuella målet Handläggningstiden av det aktuella målet, som gällde ersättning enligt lagen om (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring, uppgick till knappt sexton månader. Av utredningen framgår att förvaltningsrätten inte vidtog några aktiva handläggningsåtgärder från det att förvaltningsrätten bedömde att målet var klart för uppsättning i april 2024 till dess att målet fördelades på domare och föredragande jurist i april 2025, dvs. under en period om ca tolv månader. Domstolen har understrukit att handläggningstiden snarast ger uttryck för domstolens samlade problem med åldersstruktur, målbalanser och inflöde än att vara ett avdelningsspecifikt problem.

text: Förvaltningsrätten har konstaterat att handläggningstiden varit orimligt lång. Jag är av samma uppfattning och kritiserar därför domstolen för den långsamma och passiva handläggningen. Av chefsrådmannen DD:s yttrande framgår att den aktuella måltypen inte är prioriterad på domstolen. Jag är medveten om att det i en förvaltningsdomstol finns måltyper som är mer brådskande än den nu aktuella. Jag vill dock framhålla att arbetslöshetsförsäkringen är ett av de grundläggande trygghetssystemen för enskilda som ska bidra till ekonomisk trygghet för den som förlorar sitt arbete (se

text: prop. 2023/24:128 s. 55

text: f.). Det är naturligtvis av vikt att även denna typ av mål prövas inom rimlig tid.

text: Det som i övrigt har kommit fram om målets handläggning ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Handläggningstiderna generellt i allmänna mål vid domstolen I sitt remissvar från juni 2023 i JO:s ärende med dnr 3431-2023 redovisade förvaltningsrätten omloppstider för s.k. allmänna mål under perioden juni 2022– maj 2023. Som exempel kan nämnas att för skattemål var medianomloppstiden 9,3 månader och 75-percentilen (innebärande att 75 procent av målen tog högst den angivna tiden att avgöra) 14,7 månader, för socialförsäkringsmål var medianomloppstiden 14,7 månader och 75-percentilen 18,3 månader, och för övriga mål var medianomloppstiden 6,2 månader och 75-percentilen 11 månader.

text: I beslutet i november 2023 (ärende med dnr 3431-2023) konstaterade jag att förvaltningsrätten hade fortsatt att vidta åtgärder för att komma till rätta med handläggningstiderna generellt och särskilt när det gällde bl.a. mål enligt LSS och socialförsäkringsmål. Målbalanserna minskade också mellan september 2022 och juni 2023. Flera målkategorier, särskilt socialförsäkring, hade dock alltjämt för långa handläggningstider generellt. Handläggningstiderna hade dessutom ökat för bl.a. målkategorierna skatt, socialförsäkring,

text: socialtjänstlagen

text: och övrigt jämfört med 2020. Till detta kom att förvaltningsrätten förväntade sig ett fortsatt ökat inflöde av tillståndsmål på migrationssidan. Jag ansåg därför att det fortfarande fanns skäl för oro när det gällde domstolens handläggningstider.

text: Förvaltningsrätten har nu redogjort för aktuella handläggningstider i de allmänna målen och för ytterligare åtgärder som genomförs för att minska dessa. Av domstolens redogörelse framgår att omloppstiderna generellt förbättrats sedan min senaste granskning. Av redovisningen av omloppstider för perioden juli 2024–juni 2025 framgår t.ex. att för skattemål var medianomloppstiden 7,3 månader och 75-percentilen 13,2 månader, för socialförsäkringsmål var medianomloppstiden 10,4 månader och 75-percentilen 14,5 månader, och för övriga mål var medianomloppstiden 3,8 månader och 75percentilen 10,2 månader. Som förvaltningsrätten konstaterat når den nu regeringens målsättningar för bl.a. mängdmål och mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Jag ser positivt på de förbättrade handläggningstiderna sedan mitt senaste beslut.

text: Samtidigt framgår av förvaltningsrättens redovisning för den aktuella perioden att målkategorierna skatt, socialförsäkring och övriga mål alltjämt hade för långa handläggningstider i förhållande till regeringens mål. Förvaltningsrätten har i sitt yttrande anfört bl.a. att domstolen som en följd av sitt ekonomiska läge och tilldelade resurser i princip inte rekryterade någon personal under åren 2022–2024, samtidigt som löpande vakanser uppstod och domstolen upplevde en målökning. Domstolen har vidare redogjort för att den under 2025 erhållit anslag för balansavarbetning och att den börjat rekrytera personal, men att tilldelade medel inte räcker för att uppnå önskad grundbemanning. Enligt redogörelsen förväntas domstolen erhålla ökade anslag inför 2026, men kommer trots detta att vara underfinansierad. Domstolen har utifrån balansläge, åldersstruktur, målinströmning, ekonomisk situation och personalläge satt upp ett långsiktigt mål som innebär att domstolen vid årsskiftet 2026/27 ska ha möjlighet att nå regeringens målsättningar och generellt sett ha en rimlig arbetsbalans. Därtill har domstolen satt upp delmål och genomför löpande uppföljningar.

text: När resurserna, t.ex. i form av bemanning, inte räcker till måste det ankomma på lagmannen att i första hand se över organisationen och göra andra nödvändiga förändringar för att bättre kunna möta den uppkomna situationen (se mitt beslut den 3 december 2025 i ärendena med dnr 9421-2024 och 661-

text: 2025). Av domstolens redogörelse framgår att lagmannen sedan sitt tillträde har genomfört ett flertal organisatoriska förändringar i syfte att bl.a. öka domstolens produktivitet. Det framgår även att domstolen har verkat för att bl.a. erhålla ytterligare resurser och stärka personalförsörjningen. Jag välkomnar de åtgärder som vidtagits och att domstolen fortsätter att arbeta aktivt för att korta handläggningstiderna.

text: Även med beaktande av de förbättringar som skett är det dock bekymmersamt att handläggningstiderna i flera målkategorier, särskilt socialförsäkring, alltjämt är för långa. Till detta kommer de utmaningar som domstolen redogjort för rörande bl.a. bristande resurser. Som jag tidigare har understrukit är det därför viktigt att domstolens arbete för att nå kortare handläggningstider och lägre målbalanser fortsätter samt att uppföljning sker kontinuerligt.

text: Beslutet lämnas över till regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Erik Thilén har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Expediering
Muntlig handläggning/ förhandling

title: Ett beslut som Statens jordbruksverk har avkunnat har expedierats för sent. Även kritik mot utformningen av beslutshandlingen

text: Anmälan

text: AA kritiserade i en anmälan, som kom in till JO den 21 oktober 2003, bl.a. Statens jordbruksverks handläggning av ett ärende om isolering av hans hund. Han menade att Jordbruksverket på felaktiga grunder hade beslutat att isolera hunden samt att verket därefter hade beslutat om omedelbar avlivning av den trots att överprövningen av det första beslutet inte hade avslutats.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Jordbruksverket, och handlingarna i ärendet togs in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att Jordbruksverket den 30 september 2003 fattat följande beslut.

text: Jordbruksverket bekräftar härmed skriftligen det beslut som fattades muntligen per telefon den 9 september 2003 om omedelbar avlivning av din schäferhund som suttit isolerad på SVA i 10 dagar. Anmälan remitterades därefter till Jordbruksverket för utredning och yttrande. I remissen angavs att utformning m.m. av beslutet om avlivning särskilt skulle kommenteras.

text: I sitt remissvar den 15 januari 2004 anförde Jordbruksverket, genom enhetschefen BB, bl.a. följande.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län vidarebefordrade den 15 augusti 2003 till Jordbruksverket en anmälan om illegal införsel av hund tillhörig AA. Anmälare var veterinär CC på Albano djursjukhus. Enligt veterinär CC hade AA angivit vid besöket att hans 4 månader gamla hund var införd från Spanien. Den togs från mamman vid 4 veckors ålder. Jordbruksverket konstaterade att hunden var för ung för att kunna uppfylla de krav för införsel från Spanien som anges i §§ 10–15 samt 17–19 Jordbruksverkets föreskrifter (

text: ) om införsel av sällskapsdjur. Den 21 augusti 2003 fattades beslut om isolering och Jordbruksverket kontaktade veterinär och Tullkriminalen i Mälardalen. Den 26 augusti ringde AA till handläggaren för hundinförselfrågor på Jordbruksverket, DD. AA angav att tullen hämtat hans hund på söndagen den 24

text: augusti efter beslut av Jordbruksverket. Han undrade över grunden för omhändertagandet och angav att han köpt hunden av en okänd man i Sverige som angivit att hunden var från Spanien. Inga papper medföljde vid köpet. DD hade inte bakgrunden till fallet klar för sig, men uppmanade AA att ta fram säljarens namn och adress/telefonnummer och återkomma. Den 3 september ringde EE från analysenheten på tullen till DD och angav att hon fått ytterligare uppgifter från veterinären CC. DD uppfattade detta som att tullen hållit förhör med CC. Enligt veterinär CC:s uppgifter till tullen sa AA vid sitt besök på Albano att han själv fört in hunden från Spanien. Han hade tagit hand om den för att undvika att den skulle avlivas. DD kontaktade AA senare samma dag och berättade vad veterinären hade sagt till tullen. AA nekade och sa att han angivit att hunden var spansk, men inte att han fört in den. Han sa att veterinären ljugit. DD frågade varför hon skulle göra det. AA hade inget svar. Den 4 september ringde FF till Jordbruksverket och angav att han var vän till AA och ville ställa frågor i ärendet å hans vägnar. Han undrade över grunderna till Jordbruksverkets agerande. DD berättade att anmälan kommit från veterinär CC via länsstyrelsen. Veterinär CC hade också angivit till tullen att AA sagt att hunden var införd från Spanien. Oavsett vem som fört in hunden så fann Jordbruksverket skäl att besluta om isolering p.g.a. att hunden var för ung för att kunna uppfylla kraven för införsel från Spanien. FF berättade att AA nu i efterhand tagit tillbaka det han sagt vid besöket hos veterinären. AA hade känt sig pressad av samtalet som förts och därför sagt sådant han nu inte ville stå för. DD ställde sig tvivlande till detta påstående och undrade hur AA kunde känna sig så pressad av en diskussion om ett öga att han hittat på att han tagit in hunden. DD konstaterade att AA hade ändrat sin utsaga – först nekade AA till att ha sagt att hunden var spansk, men medgav senare att han sagt det men att han då inte talat sanning. AA begärde att få de handlingar som Jordbruksverket har som grund för sitt agerande. Senare samma dag kom ett fax från veterinär CC med utdrag ur besöksjournalen där det noteras att AA sagt att hans hund var från Spanien. Anmälan och besöksjournalen sändes i kopia till AA. DD ringde den 5 september upp veterinär CC för att höra vad som sagts vid AA:s besök på kliniken. AA hade i samtal om hundens ovanliga ögoninflammation angivit att han tagit hand om hunden i Spanien då den var 4 veckor gammal för att undvika att den avlivades, men hade nekat till att han skulle ha fört in hunden illegalt – han angav att alla papper på vaccinationer etc. fanns, förutom det tillstånd från Jordbruksverket som krävs. Ytterligare en veterinär hade frågat honom om hunden var från Spanien, vilket AA hade medgivit. AA ringde DD den 9 september och angav att han inte kunde karantänisera eller återutföra hunden, varför endast avlivning återstod. DD meddelade då muntligt ett beslut om avlivning. Han berättade vidare att han överklagat isoleringsbeslutet och undrade vad det innebär för hundens öde. DD angav att beslut i smittskyddsärenden genomdrivs omedelbart i enlighet med 19 § förordningen om införsel av levande djur m.m. Jordbruksverket avvaktar inte rättens dom eftersom smittskyddsärenden inte medger detta. DD angav att AA dock kunde få ersättning motsvarande hundens värde om han överklagade avlivningsbeslutet och domstolen gav honom rätt. Jordbruksverket sände den 30 september en skriftlig bekräftelse på det avlivningsbeslut som fattats muntligen den 9 september. Även i denna bekräftelse fanns en hänvisning till AA:s möjlighet att överklaga och möjligheten att få ersättning. / – – – /

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Av upplysningar från Länsrätten i Jönköpings län framgår att AA:s överklagande av Jordbruksverkets beslut om isolering avslogs i dom den 2 december 2004 samt att domen har vunnit laga kraft.

text: I beslut den 21 juni 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Om införsel av ett djur inte är tillåten på grund av meddelade förbud eller därför att villkoren för införseln inte är uppfyllda, skall Jordbruksverket enligt

text: 11 § förordningen (1994:1830)

text: om införsel av levande djur m.m. bestämma vad som skall göras med djuret. Närmare regler om detta fanns tidigare i Jordbruksverkets föreskrifter (

text: SJVFS 1996:52

text: ) om införsel av sällskapsdjur, som numera i huvudsak är ersatta av

text: SJVFS 2004:51

text: Beträffande Jordbruksverkets beslut om avlivning framgår av utredningen bl.a. följande. I en tjänsteanteckning den 9 september 2003 antecknade veterinärinspektören DD bl.a. att AA, vid ett telefonsamtal samma dag dem emellan, begärde att hunden skulle avlivas, då han inte hade möjlighet att återutföra eller karantänisera den, samt att han förklarade sig ha för avsikt att överklaga ett beslut om avlivning. Vidare antecknades att DD hade förklarat för AA att ”beslut som grundar sig på smittskyddshänseenden genomdrivs omedelbart” och att han kunde få ersättning för hundens värde om han överklagade och fick rätt i länsrätten.

text: Jordbruksverket beslutade den 30 september 2003 att skriftligen bekräfta det beslut om omedelbar avlivning ”som fattades muntligen per telefon den 9 september 2003”. Verket angav i skälen för beslutet bl.a. att beslutet om avlivning den 9 september 2003 meddelades AA muntligen per telefon. I beslutshandlingen från den 30 september 2003 angavs hur beslutet kunde överklagas samt att enhetschefen GG hade beslutat i ärendet och att DD hade varit föredragande.

text: Till en början noterar jag att det av tjänsteanteckningen den 9 september 2003 inte tydligt framgår att något beslut meddelades vid telefonsamtalet. Även om det synes vara ostridigt att så skedde vill jag understryka vikten av att det som har förekommit i ett ärende tydligt framgår av den dokumentation som myndigheten är skyldig att utföra.

text: En myndighet kan inte först meddela ett muntligt beslut och därefter i skriftlig form på nytt besluta i den fråga som har avgjorts genom det muntliga beslutet. Som också framgår utgjorde handlingen den 30 september 2003 enligt Jordbruksverket endast en ”skriftlig bekräftelse” på beslutet den 9 september 2003. Handlingen som expedierades till AA borde mot denna bakgrund inte ha varit utformad som ett beslut meddelat den 30 september 2003. Eftersom utredningen visar att det var DD som den 9 september 2003 fattade och meddelade beslutet om avlivning synes också uppgiften om att GG skulle ha beslutat i ärendet vara missvisande.

text: Jordbruksverkets förfarande kan inte uppfattas på annat sätt än att beslutet avkunnades den 9 september 2003 vid telefonsamtalet och senare tillhandahölls AA.

text: Det finns i och för sig inte något som hindrar att Jordbruksverket tillämpar ett sådant förfarande för att tillkännage beslut. Enligt

text: 7 § förordningen (2003:234)

text: om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. skall dock ett beslut som har avkunnats tillhandahållas senast en vecka efter dagen för avkunnandet. Om handlingen av särskilda skäl inte kan tillhandahållas inom nämnda tid följer av 8 § att det i stället skall ske så snart som möjligt och att mottagaren, om det behövs, skall underrättas om när handlingen kommer att tillhandahållas. I detta fall har beslutet tillhandahållits AA först genom ”bekräftelsen” den 30 september 2003, dvs. tre veckor efter avkunnandet.

text: Av det sagda framgår att Jordbruksverkets handläggning i dessa delar inte har varit godtagbar.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet hos JO ger inte anledning till något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.