text: Fråga om rätt för en bank att utan uppsägning sänka ett beviljat kreditutrymme. Avgörande 1997-06-11; 1996-6478

text: W yrkade hos nämnden att en bank skulle åläggas att betala tillbaka 5 000 kr som hon gjorde gällande att banken utan hennes medgivande hade tagit ut från hennes konto. Till kontot var knuten en kredit på 15 000 kr. I juni 1996 meddelade banken plötsligt att man hade sänkt kreditgränsen till 10 000 kr. Det innebar i praktiken att banken hade kvittat sin kreditfordran mot henne mot det barnbidrag och det bidragsförskott som hade satts in på kontot strax dessförinnan.

text: Banken bestred yrkandet. Banken hade inte utfört någon kvittning utan utnyttjat sin rätt enligt kreditvillkoren att sätta ned beviljat kreditbelopp.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet har framkommit att W i juni 1990 tecknade avtal med banken om en s.k. kredit i räkning. Beviljat kreditutrymme var ursprungligen 15 000 kr. I april 1996 inleddes ett frivilligt skuldsaneringsförfarande enligt

text: skuldsaneringslagen (1991:334)

text: avseende W:s skulder. Ett förslag om en total avskrivning av samtliga W:s skulder skickades till hennes borgenärer den 17 april 1996. Den 27 juni beslutade banken att sätta ned det beviljade kreditutrymmet till 10 000 kr.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att kredit i räkning innebär att kredittagaren har ett konto med kredit till ett visst belopp. Kredit i räkning är ett s.k. kontokurantförhållande som innebär att avräkning görs vid varje transaktion som sker över kontot. Om till exempel en kredit i räkning är behörigen utnyttjad till ett belopp av 10 000 kr och det sker en insättning på kontot på 15 000 kr, resulterar transaktionen i ett tillgodohavande för kontoinnehavaren om 5 000 kr. Disponibelt belopp för kontoinnehavaren är i detta ögonblick inte bara 5 000 kr utan därutöver ett belopp motsvarande det beviljade kreditbeloppet.

text: Nämnden konstaterar vidare att bankens åtgärd den 27 juni 1996 inte inneburit någon uppsägning av själva krediten utan snarare av kreditutrymmet. Banken kan också säga ha återkallat ett tidigare lämnade kreditlöfte. Nämnden har i ärendet att ta ställning till om banken bör rekommenderas att höja kreditutrymmet till ursprungliga 15 000 kr. Frågan är vilka krav som bör ställas på banken i en sådan situation. Av punkten 12 i de allmänna villkor som gäller för krediten framgår att banken kan avbryta rätten att vidare utnyttja krediten, om banken har skälig anledning att anta att kredittagaren inte kommer att fullgöra sina betalningsförpliktelser mot banken. Mot bakgrund av att ett skuldsaneringsförfarande har inletts, vilket enligt

text: 2 § skuldsaneringslagen

text: innebär att gäldenären ”helt eller delvis befrias från ansvar för betalningen av de skulder som omfattas av skuldsaneringen”, finner nämnden att banken måste anses ha haft rätt att reducera sitt kreditlöfte till det utnyttjade kreditbeloppet. Det kan enligt nämndens uppfattning inte krävas av en bank att den medger en ökning av kredittagarens skuld, om banken fått kännedom om att en beviljad kredit inte kommer att kunna betalas fullt ut. Om banken avbryter rätten att vidare utnyttja krediten, kan det inte heller krävas att någon uppsägning sker. En sådan

text: uppsägning skulle nämligen kunna medföra att de outnyttjade kreditutrymmet utnyttjas under uppsägningstiden. Bankens rätt att inskränka kreditutrymmet skulle därmed bli illusorisk. Nämnden anser att man i detta fall möjligen kan ifrågasätta lämpligheten i att banken fattade sitt beslut först ett par månader efter det att den underrättats om det inledda skuldsaneringsförfarandet - banken måste ha insett att W skulle komma att överrumplas när hon inte fick möjlighet att lyfta barnbidrag och bidragsförskott. Nämnden, som konstaterar att en rekommendation i förevarande läge till banken om att höja kreditutrymmet skulle sakna relevans, finner att W:s yrkande bör avslås.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: En konsument som köpt barnstövlar till kraftigt reducerat pris har, sedan stövlarna visat sig vara otäta, ansetts berättigad till omleverans av vattentäta stövlar (26 § konsumentköplagen) alternativt berättigad att återfå köpesumman jämte skadestånd i form av ersättning för prisskillnaden vid s.k. täckningsköp (33 § konsumentköplagen).

org: arn

text: 26 § konsumentköplagen

text: 33 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1997-06-24; 1996-6571

type: rubrik

text: L köpte två par barnstövlar i september 1996 för 295 kr paret. Denna dag såldes stövlarna med 50 % rabatt. Ordinarie pris var 590 kr. Vid köpet lämnades både muntlig och skriftlig garanti på att stövlarna var vattentäta. Vid det tredje användningstillfället upptäckte L att stövlarna läckte in vatten och att barnen blev våta om fötterna. Det tog lång tid att få stövlarna torra. L klagade hos säljaren i november 1996. Säljaren konstaterade att stövlarna läckte men nekade att kostnadsfritt ersätta L med nya, vattentäta stövlar. Säljaren påstod att den skriftliga garantin, som L fått vid köpet, inte gällde. L yrkade hos nämnden i första hand att få två par nya stövlar som uppfyllde de krav som hade utlovats enligt garantin, dvs. två par vattentäta stövlar. I andra hand yrkade L ersättning med ett belopp motsvarande vad två par vattentäta stövlar skulle kosta.

type: stycke

text: Säljaren bestred yrkandet och ansåg att företaget hade fullgjort sina skyldigheter genom att erbjuda kunden återbetalning av köpesumman, 590 kr. Säljaren gjorde gällande att kunden vid köpet informerats om att stövlarna inte var vattentäta och att detta var skälet till att stövlarna var prisnedsatta. Säljaren uppgav vidare att det inte var omöjligt att den skriftliga garantin, som L hänvisat till, genom förbiseende kommit att sitta kvar på stövlarna.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att stövlarna ingick i ett felparti som skulle säljas till nedsatt pris på grund av att de inte var vattentäta. Det är oklart vilken muntlig information som har lämnats vid köpet. Enligt nämndens mening är det dock övervägande sannolikt att den skriftliga garantin om vattentäthet satt kvar på de aktuella paren stövlar. Det är i ärendet ostridigt att stövlarna inte är vattentäta och till följd härav föreligger ett köprättsligt fel enligt

text: konsumentköplagen (1990:392)

text: . L har därför enligt

text: 26 § konsumentköplagen

text: rätt till omleverans, om detta kan ske utan oskälig kostnad för säljaren. Av säljarens svar framgår att andra, vattentäta modeller av samma fabrikat finns att tillgå. Företaget bör därför byta ut de reklamerade stövlarna mot två par vattentäta men i övrigt likvärdiga stövlar. Om detta inte är möjligt bör L ha rätt att häva köpet och få tillbaka köpeskillingen 590 kr. Hon bör därutöver ha rätt till skadestånd i form av ersättning för prisskillnaden vid ett s.k. täckningsköp enligt

text: 33 § konsumentköplagen

text: . Skadeståndet skall i ett fall som detta bestämmas till prisskillnaden mellan gängse pris för aktuell vara och det pris som konsumenten erlagt för köpet. I avsaknad av närmare utredning om gängse pris finner nämnden att detta skäligen bör bestämmas till det ordinarie priset för stövlarna. L bör således ha rätt till skadestånd med 295 kr per par stövlar eller sammanlagt 590 kr.

type: avgorande


text: Fråga om ett laddningsbart batteri till en dator omfattats av en lämnad garanti. Avgörande 1997-05-22; 1996-6661

text: H köpte i februari 1994 en dator för 51 254 kr. Tre års garanti lämnadesi. Drygt två år efter köpet gick det inte längre att ladda det uppladdningsbara batteriet. Med hänvisning till garantin yrkade hon på att få ett nytt laddningsbart batteri.

text: Säljföretaget bestred yrkandet och anförde att ett batteri är en förbrukningsvara och att det därför inte omfattas av garantin. Säljföretaget gjorde vidare gällande att en reservation hade gjorts i det skriftliga material som följde med datorn.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: H har uppgivit att hon fick uppfattningen vid köpet att batteriet skulle gå att ladda ”oräkneliga gånger”. Säljföretaget har inte invänt mot detta. Inte heller framgår det av den lämnade garantin att batteriet skulle vara undantaget från den såsom förbrukningsvara. Nämnden anser det inte självklart att ett batteri av den här typen är att betrakta som en förbrukningsvara. Säljföretaget har invänt att det skulle framgå av den information som fanns med produkten att batteriet var undantaget från garantin. Nämnden finner dock inte visat att så varit fallet och även om informationen följde med produkten anser nämnden det inte tillräckligt att reservera sig från garantin på ett sådant sätt. Nämnden anser således att det laddningsbara batteriet ska omfattas av garantin.

text: Nämnden rekommenderade säljföretaget att ge H ett nytt laddningsbart batteri utan kostnad för henne.


title: Förlust av bankomatkort; tillämpning av 34 § konsumentkreditlagen

text: Förlust av bankomatkort; tillämpning av

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: Avgörande 1997-05-13; 1996-6715

text: H blev i oktober 1996 bestulen på sitt bankomatkort, som förvarades i en handväska i H:s låsta bil. Stölden inträffade när H lämnade sin son på daghemmet, vilket tog cirka 3 minuter. Bilen var parkerad cirka 15 meter från daghemmet. Hon kontaktade polisen och spärrade kortet inom en halvtimme. Trots detta hade tjuven hunnit ta ut 4 800 kr. Hon yrkade befrielse från betalningsansvar för de obehöriga uttagen.

text: Banken bestred yrkandet och hävdade att H hade förlorat kortet genom grov oaktsamhet eftersom hon lämnat kortet utan uppsikt i sin bil.

text: Nämndens bedömning

text: Av

text: 34 § 1 st. 2 konsumentkreditlagen (1992:830)

text: framgår att en innehavare av kontokort är betalningsskyldig för obehöriga uttag med kontokortet, om han förlorat detsamma genom grov oaktsamhet. Förarbetena till lagen (se

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: ) anger att vid bedömningen av om grov oaktsamhet föreligger skall beaktas att kontokort lättillgängligt skall kunna medföras i olika sammanhang för att användas som pengar. Det bör därför krävas mer försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga, som t.ex. att kortet lämnats kvar i en väska, ficka eller fordon som inte stått under uppsikt. Frågan i det nu aktuella ärendet gäller om H kan anses ha förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet. Av utredningen framgår att kontokortet tillgripits vid ett inbrott i H:s låsta bil. Hon hade parkerat bilen omkring 15 meter från det daghem där hon skulle hämta sitt barn. H uppskattar att hon befann sig inne på daghemmet under cirka tre minuter. Händelsen utspelade sig i en liten by utanför Ystad. Enligt nämndens mening var det mindre välbetänkt av H att lämna kontokortet i bilen. Hon har emellertid lämnat bilen så pass nära daghemmet som omkring 15 meter och befunnit sig inne på daghemmet under så kort tid som cirka tre minuter. Händelsen inträffade på en lugn plats. Med hänsyn till dessa omständigheter kan förlusten inte anses orsakad av en sådan allvarlig oaktsamhet som skall anses som grov. H:s yrkande skall därför bifallas.


text: Nämnden har funnit att upplysningarna på en tågbiljettautomat varit så oklara att en resenär med fog fått uppfattningen att automaten varit trasig. Avgörande 1997-06-16; 1997-0078

text: L innehade ett särskilt kort som berättigade honom att färdas med Länstrafiksföretagets tåg- och busslinjer inom vissa zoner. Genom att lösa tilläggsbiljett hade han även möjlighet att resa utanför dessa zoner. Biljetter kunde endast köpas i automater - inte på tågen. Den 13 december försökte L att med en 100-kronorssedel lösa en tilläggsbiljett för 35 kr. Han försökte i tre automater. Ingen av automaterna tog sedeln. På grund av tidspress och långa köer hann han inte växla in några mynt. Han steg därför på tåget utan giltig färdhandling. Av en kontrollant som var med ombord blev L krävd på 600 kr i kontrollavgift. Han klagade till företaget eftersom företaget ett par år tidigare hade meddelat honom att man naturligtvis får åka med tåget om man provat ett antal automater och dessa inte godtar sedlarna. Sedan företaget avslagit hans begäran att kravet på kontrollavgift skulle avskrivas yrkade L hos nämnden att företaget skulle frångå kravet på betalning.

text: Länstrafikföretaget bestred kravet med motiveringen att det på samtliga automater fanns ett anslag där det angavs att ”med 100-kronorssedel är lägsta biljettpris 50 kr.” Denna information är klar och kan inte missförstås.

text: L invände att han inte observerat anslaget, som hade måtten 2 x 7 cm.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. L försökte den 13 december 1996 i tre olika biljettautomater att med en hundrakronorssedel lösa en tilläggsavgift till tåget om 35 kr, men ingen av automaterna tog emot sedeln. Han klev då på tåget utan tilläggsbiljett. Vid kontroll på tåget påfördes han en kontrollavgift om 600 kr. I ärendet har vidare framkommit: När en biljettautomat inte godtar en sedel, tänds ett rött fält med texten "Tar ej sedlar". På automaterna finns en klisterlapp med texten "Med 100-kronorssedel är lägsta biljettpris 50 kr".

text: I ett tidigare sammanhang, i ett brev från Länstrafikföretaget till L den 1 juni 1994, angavs från företagets sida bl.a. följande: Om man provat ett antal automater och dessa inte godtar sedlarna får man naturligtvis åka med tåget ändå. - Vid kontroll ombord på tågen och inget giltigt färdbevis kan uppvisas, måste kontrollanten skriva ut en kontrollavgift. Resenären ombeds i dessa fall att ta kontakt med en representant för företaget för att lösa problemet. - Det åligger trots allt företaget att se till att biljettautomaterna fungerar.

text: Nämnden anser att upplysningarna på biljettautomaterna är oklara. Texten på klisterlappen är närmast att tolka som att automaten lämnar ut en biljett vid betalning med en hundralapp, men endast lämnar tillbaka 50 kr även om priset på biljetten skulle vara lägre än 50 kr. - Texten i det röda fältet skulle kunna tolkas som ett besked om att automaten inte kan ta sedlar eftersom det är fel på den.

text: Nämnden finner mot bakgrund av det sagda att L haft fog för sin uppfattning att alla tre automaterna var trasiga. Med hänsyn till det besked han tidigare erhållit från företaget, har han även haft fog för att tro att han i denna situation skulle kunna stiga på tåget utan att behöva betala kontrollavgift.

text: Till följd av det anförda rekommenderar nämnden företaget att avskriva kravet gentemot L på betalning av kontrollavgiften.


text: Ett auktionsföretag som av misstag betalat ut pengar till ett dödsbo har frånkänts rätten att kräva tillbaka beloppet (condictio indebiti). Avgörande 1997-07-10; 1997-0165

text: I augusti 1994 lämnade W till Auktionsföretaget ett försäljningsuppdrag avseende en tavla. När W avled våren 1995 ingick dödsboet ett nytt avtal med Auktionsföretaget om försäljning av tavlan. Sommaren 1996 redovisade Auktionsföretaget till dödsboet 54 812 kr. I september återkom Auktionsföretaget och krävde tillbaka pengarna eftersom företaget hade förväxlat den aktuella tavlan med en annan tavla av samma konstnär. Dödsboet yrkade hos nämnden befrielse från kravet att betala tillbaka beloppet. Dödsboet gjorde gällande att man mottagit pengarna i god tro och att en lång tid förflutit från redovisningen av pengarna till dess att återbetalningskravet framfördes.

text: Auktionsföretaget bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av handlingarna i ärendet framgår följande. W lämnade i augusti 1994 hos auktionsföretaget in en tavla för försäljning. Vid hans död i april 1995 var tavlan alltjämt osåld. Ett nytt försäljningsavtal mellan Auktionsföretaget och dödsboet träffades i december 1995. I juni 1996 fick dödsboet meddelande från Auktionsföretaget att tavlan samma månad hade sålts för 65 000 kr; efter avdrag för provision m.m. utgjorde beloppet att utbetala 54 812 kr. Utbetalning torde ha skett i juli 1996. - Enligt Auktionsföretaget upptäcktes i augusti 1996 att man förväxlat den tavla som W lämnat in med en annan - mycket värdefullare - tavla av samma konstnär; Auktionsföretaget underrättade omedelbart dödsboet härom. Enligt dödsboet var det först omkring den 24 september 1996 som Auktionsföretaget krävde återbetalning av det utbetalade beloppet.

text: Dödsboet har bestritt återbetalningsskyldighet under åberopande av regler om condictio indebiti. Dödsboet har därvid anfört följande. Dödsbodelägarna var vid utbetalningen av beloppet i god tro. Det förflöt cirka fyra månader från redovisningen i juni 1996 till dess återkravet framställdes formellt. De utbetalade pengarna är fördelade mellan syskonen och förbrukade.

text: Utgångspunkten i svensk rätt är att den som felaktigt har betalat ett belopp har rätt att kräva detta åter (condictio indebiti). Från denna regel har dock i rättspraxis gjorts flera undantag. Det gäller framför allt då betalningsmottagaren i god tro har uppburit och förbrukat det utbetalade beloppet eller i vart fall inrättat sig efter betalningen. För att betalningen i sådana fall skall stanna hos betalningsmottagaren, har Högsta domstolen regelmässigt krävt ytterligare någon omständighet, t.ex. att betalaren haft större möjligheter än betalningsmottagaren att bedöma de förhållanden som inverkat på betalningen eller att betalaren har handlat oaktsamt. I sistnämnda hänseende har angetts den allmänna synpunkten att intresset av trygghet i omsättningen främjas, om den som av oaktsamhet orsakat en felaktig betalning till en godtroende betalningsmottagare också får ta konsekvenserna av sin försumlighet genom att frånkännas rätten att återkräva det felaktigt utbetalda

text: beloppet. (Se rättsfallen

text: NJA 1933 s. 25

text: , 1961 s. 18 och 1994 s. 177 jämte där gjorda hänvisningar.)

text: Det måste anses klarlagt att den felaktiga utbetalningen av beloppet om 54 812 kr haft sin grund i oaktsamhet från Auktionsföretagets sida. - Nämnden finner inte skäl att ifrågasätta dödsboets påstående att dödsbodelägarn var i god tro när de tog emot betalningen; det finns inte något stöd i utredningen för att dödsbodelägarna vid denna tidpunkt hade skäl att ifrågasätta att den tavla som försålts, och för vilken de erhöll betalning, var någon annan än den som deras far lämnade in till Auktionsföretaget i augusti 1994. - Auktionsföretaget har inte invänt mot riktigheten av vad dödsboet anfört i brev till Auktionsföretaget den 5 november 1996; att de utbetalade pengarna för länge sedan hade fördelats mellan dödsbodelägarna och förbrukats.

text: På grund av det anförda och vid en samlad bedömning finner nämnden att Auktionsföretaget bör frånkännas rätten att återkräva beloppet om 54 812 kr.

text: Dödsboets yrkande bör således bifallas.


title: Fråga om vilket pris köparen skall betala. Tillämpning av 35 § konsumentköplagen.

text: 35 § konsumentköplagen

text: . Avgörande 1997-07-10; 1997-0170

text: F beställde i september 1996 hos en optiker ett par glasögon för vilka hon betalade 4 665 kr. I januari 1997 vände hon sig till nämnden och yrkade återbetalning av 2 750 kr. F gjorde gällande att optikern tagit ut ett överpris för glasögonen. F hade i efterhand begärt kostnadsförslag från en annan optiker. Priset hos denne var 2 750 kr lägre.

text: Optikern bestred yrkandet och anförde att F redan vid beställningen fått besked om priset samt att hon var nöjd med glasögonen. Optikern gjorde vidare gällande att den åberopade prisjämförelsen inte avsåg samma sorts vara samt att fri prissättning råder.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: 35 § konsumentköplagen (1990:932)

text: reglerar vilket pris köparen skall betala. Paragrafen har följande lydelse. Om ett bestämt pris inte följer av avtalet, skall köparen betala vad som är skäligt med hänsyn till varans art och beskaffenhet, gängse pris vid tiden för köpet samt omständigheterna i övrigt.

text: I ärendet råder tvist huruvida F redan vid beställningen av glasögonen fick besked om vad dessa skulle kosta. Oavsett hur därmed förhåller sig är utrett att F löste ut glasögonen för det pris som optikern begärde. Nämnden finner utredningen inte ge vid handen att F därvid handlat under tvång. Vid detta förhållande får det anses att parterna har träffat ett bindande avtal om köp av glasögonen för visst bestämt pris. Det är därvid inte möjligt att - under åberopande av priset hos annan optiker - i efterhand göra gällande att det sålunda avtalade priset inte är skäligt. F:s yrkande skall därför avslås.


text: Fråga om vad som skall förstås med begreppet inbrott. Avgörande 1997-09-23; 1997-0255

text: Egendom hade stulits ur bakluckan på D:s olåsta bil, som stod uppställd i ett låst garage. Varken garagets dörrar eller lås var utsatta för åverkan. Huvudnyckeln till garaget hade förkommit tidigare. Fastighetsägaren hade, trots påpekanden, inte bytt ut låsen. Spårlösa inbrott hade inträffat. D, som vid ett tidigare tillfälle fått ersättning för ett spårlöst inbrott som inträffat i samma garage, yrkade ersätttning för den stulna egendomen.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet med hänvisning till försäkringsvillkoren. I villkoren föreskrevs att stöld ur förråds-, bi- och gemensamhetsutrymme till bostad (hit räknas garage) endast ersattes om stölden skett genom inbrott. Enligt försäkringsbolagets uppfattning var det mest sannolikt att stölden skett genom att gärningsmannen använt en olovligen innehavd huvudnyckel och att tillgreppet därmed inte skett genom inbrott.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt försäkringsvillkoren ersätts stöld och skadegörelse vid inbrott. Någon definition av uttrycket inbrott lämnas inte i villkoren.

text: En avgörande fråga i detta ärende är vad som skall förstås med inbrott . Före 1942 års ändringar i strafflagen kunde man utnyttja lagens inbrottsbegrepp. Numera skiljer man dock inte längre i lagen mellan inbrottsstöld och annan stöld (utan mellan grov stöld och annan stöld).

text: I doktrinen (se Jan Hellner, Försäkringsrätt, 1965, s. 362) omnämns att inbrott kan, allmänt uttryckt, tillgå på fyra olika sätt: 1) genom att någon med våld tränger in i en sluten lokal, 2) genom att någon klättrar över mur eller kryper in genom fönster i sådan lokal, 3) genom att någon med dyrk eller falsk nyckel tar sig in i sådan lokal, 4) genom att någon med våld eller list eller falsk nyckel tar sig in i stängt skåp eller annan sluten förvaringsmöbel.

text: Här kan nämnas att Hellner i sin framställning anger att om en tjuv tagit sig in med falsk nyckel föreligger inbrott, medan det däremot inte anses vara inbrott om tjuven tagit sig in med rätt nyckel vilken han narrat till sig eller vilken han hittat.

text: Av intresse i sammanhanget är att försäkringsbolagen i sina villkor för företagsförsäkring i allmänhet har definierat vad som avses med inbrott (se Företagsförsäkring, 1991, Peter Lagerström och Carl Martin Roos s. 84 ff). Vanligen anges i villkoren ”att någon olovligen med våld brutit sig in i lokal eller med dyrk tagit sig in i lokal”. Det förekommer också att det

text: utsägs i villkoren att när inbrott skett med en för låset avsedd nyckel, nyckeln måste ha åtkommits genom rån eller inbrott i en annan lokal för att inbrottsskyddet skall gälla. Med ”falsk nyckel” avses en olovligt eftergjord nyckel. I den ovan angivna framställningen redogörs för fall där det inte har lämnats försäkringsersättning när

text: personer har tagit sig in med hjälp av nycklar som förvarades på ett elektriskt säkringsskåp någon meter från ytterdörren resp. med hjälp av en nyckel som hängde på en spik i anslutning till dörren. Det ligger i sakens natur att betydande bevissvårigheter kan uppkomma när det gäller att styrka att dyrk eller falsk nyckel har använts.

text: Det är enligt nämndens mening olämpligt att, beroende på sammanhanget, lägga olika innebörd i uttrycket inbrott. Vid avgörandet av ifrågavarande tvist utgår därför nämnden från det inbrottsbegrepp som redogjorts för i det föregående.

text: Det framgår av utredningen i ärendet att ingen åverkan har skett på garagets lås eller dörr. Det är inte fråga om att tjuven har klättrat in. De olika alternativ som närmast står till buds är att tjuven använt en dyrk eller en falsk nyckel eller en nyckel som han skaffat sig genom stöld eller liknande brottsligt tillvägagångssätt eller också använt en ”äkta”, upphittad nyckel eller en nyckel som exempelvis behållits efter ett utfört hantverksuppdrag. Endast i de först nämnda fallen kan det bli fråga om att vid försäkringsvillkorstolkningen bedöma inträngningen i garaget och tillgreppet som ett inbrott. Enligt nämndens mening finns det emellertid inget i utredningen som särskilt talar för att tillvägagångssättet varit sådant.

text: Det ankommer på försäkringstagaren att göra mera antagligt att försäkringsfall föreligger än att så inte är förhållandet. Genom den utredning som har förebringats kan D inte anses ha fullgjort sin bevisbörda. Hans yrkande om ersättning ur försäkringen kan därför inte bifallas.


text: Den som köper en nyare bil bör kunna räkna med att bilen genomgått av tillverkaren föreskriven service så att garantier och avgasreningsåtagande gäller. Avgörande 1997-07-02; 1997-0460

text: I december 1996 köpte B en begagnad bil av 1994 års modell för 129 000 kr. Bilens mätarställning var 7 500 mil. Vid köpet frågade B försäljaren om bilen var importerad till Sverige som begagnad och fick ett nekande svar. När hon några dagar efter köpet fick registreringsbeviset upptäckte hon att bilen var importerad från Tyskland som begagnad. Att bilen inte var importerad som ny innebar att det inte fanns något avgasreningsåtagande från tillverkarens sida. Vidare saknades servicebok i original vilket innebar att bilens 10-åriga rostskyddsgaranti hade upphört att gälla. B yrkade därför hävning av köpet under åberopande av att bilen var behäftad med fel.

text: Säljaren bestred yrkandet och anförde dels att man inte utlovat att bilen inte var importerad som begagnad, dels att bilen inte kunde anses som felaktig i köprättslig mening.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden anser att B inte, mot bolagets bestridande, har förmått visa att bolaget vid köpet utlovat att bilen inte var importerad till Sverige som begagnad. Vid detta förhållande kan, enligt nämndens mening, det - i och för sig ostridiga - faktum att bilen är importerad till Sverige som begagnad inte i sig anses innebära att den är behäftad med fel.

text: Av utredningen framgår emellertid att bilen - som en följd av att den importerats som begagnad och, såvitt avser rostskyddsgarantin, att den saknar originalservicebok - saknar rostskyddsgaranti samt att något avgasreningsåtagande från tillverkarens sida inte föreligger beträffande den. Nämnden, som i sin praxis tidigare har uttalat att köparen av en nyare bil, om han inte blir upplyst om annat, kan förvänta sig att bilen genomgått av tillverkaren föreskriven service så att garantier och avgasreningsåtagande är gällande (se t.ex. nämndens beslut i ärende 95-5700), finner att bilen på grund av detta får anses behäftad med fel. Felen får anses vara väsentliga för B, som alltså bör vara berättigad att häva köpet. Nämnden anser, sedan hänsyn tagits till såväl den ränta som B är berättigad till som det avdrag för nytta hon har att vidkännas, att bolaget vid hävningen skäligen bör återbetala hela köpeskillingen, 129 000 kr, till B.


text: En bank som verkställt ett betalningsuppdrag som lämnats per fax har ansetts ha betalat med befriande verkan. Avgörande 1997-06-11; 1997-0597

text: Å lockades under en semestervistelse på Gran Canaria att köpa en andel i en lägenhet (timeshare). Utan hennes vetskap sände säljaren ett fax till hennes bank i Sverige med order om att betala ut 30 000 kr, vilket också skedde. Å yrkade hos nämnden att banken skulle åläggas att betala tillbaka pengarna och gjorde gällande att banken förfarit vårdslöst.

text: Banken bestred yrkandet och anförde att man per fax mottog ett betalningsuppdrag, undertecknat med Å:s namn, där det angavs att 30 000 kr skulle överföras från hennes sparkonto. I faxet anvisades ett telefonnummer på Gran Canaria. Banktjänstemannen ringde det uppgivna numret och fick veta att Å precis hade lämnat lokalen. En annan banktjänsteman som kände Å kunde bekräfta att hon verkligen befann sig på Gran Canaria. Efter detta verkställdes utbetalningen. Banken, som också anförde att Å till säljaren på Gran Canaria måste ha uppgivit vilket bankkontor hon anlitade, gjorde gällande att den inte förfarit vårdslöst.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att Å i Spanien hos en försäljare av s.k. timesharelägenheter förmåddes att underteckna en mängd papper. Någon avsikt att ge banken i uppdrag att överföra 30 000 kr till timeshareförsäljaren hade hon inte. Hon minns inte att hon skrivit på något överföringsuppdrag men utesluter inte att ett sådant uppdrag kan ha funnits bland de handlingar hon undertecknade.

text: Nämnden har i ärendet att ta ställning till om banken varit vårdslös när den ombesörjde överföringen av pengarna och om den därför är skadeståndsskyldig gentemot Å.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att det inte uppställs några särskilda formkrav för uttag från ett bankkonto. Tvärtemot torde en bank vara skyldig att verkställa en betalningsanmaning som lämnats per telefon eller, som i detta fall, per telefax. I annat fall kan banken bli skadeståndsskyldig. Banken bör självfallet ifrågasätta ordern om den har skäl att misstänka att den inte överensstämmer med kontohavarens vilja.

text: I förevarande fall har ett överföringsuppdrag, innehållande uppgift om Å:s kontonummer och underskrivet med hennes namn, faxats till banken. Banken - som också utfört vissa kontrollåtgärder - måste därför anses ha betalat med befriande verkan när den verkställde ordern. Att banken tagit ut en mindre del av beloppet från ett annat konto än det som angivits i telefaxordern påverkar inte denna bedömning. Å:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Fråga om rätt till ersättning ur husköparförsäkring. Avgörande 1997-10-02; 1997-0798

text: I samband med ett husköp i oktober 1995 tecknade B en ”husköparförsäkring” hos Försäkringsbolaget. Enligt försäkringsvillkoren gällde försäkringen ”för sakskada på försäkrad egendom som upptäcks under försäkringstiden och orsakats av fel/skada i byggnaden som förelåg redan vid dagen för husköparbesiktningen”. Under vintern och våren 1996 upptäckte B dels att färgen flagnade på husets gavelväggar, dels att det fanns sprickor i fasadputsen. Hon yrkade ersättning ur försäkringen för åtgärdande av skadorna.

text: Försäkringsvillkoren innehöll följande begränsning beträffande den försäkrade egendomen: ”De delar av byggnaden där det enligt besiktningsprotokollet finns skador redan vid besiktningstillfället och de delar av byggnaden som undantagits i besiktningsprotokollet omfattas inte av denna försäkring”

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet beträffande färgflagningen att denna inte omfattades av försäkringen eftersom flagningen var en följd av en skada som hade noterats i besiktningsprotokollet. När det gällde fasadsprickorna anförde bolaget som grund för sitt bestridande att det var oklart om sprickorna funnits vid tidpunkten för besiktningen samt att sprickorna i sig inte hade orsakat några följdskador.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: B har yrkat att färgavflagning och sprickor på husets fasader skall anses utgöra sådana skador som ersätts genom försäkringsbolagets husköparförsäkring. Av besiktningsprotokollet från oktober 1995 framgår att besiktningsmannen har gjort en anmärkning under rubriken ”vind” avseende fukt och rötskador nära gavelspetsen. Den skadan omfattas alltså inte av försäkringen. Det har däremot inte gjorts några inskränkningar beträffande husets fasader. Husets gavelväggar och fasader i övrigt får därmed anses omfattade av försäkringen.

text: Den enda sakkunniga bedömningen av påtalade skador har gjorts av bolaget F i april 1996. Av den framgår bl.a. att sprickorna på gavlarna troligen har funnits vid besiktningstillfället i oktober 1995 men varit dolda av färg på grund av att gavlarna målats om under sommaren 1995. Målningen torde ha skett på fuktigt underlag. Felet har således förelegat redan vid besiktningstillfället. Den omständigheten att färgen på gavlarna nu flagnar måste anses som en följdskada. Ersättning för denna skada bör därför utgå ur försäkringen.

text: Även sprickbildningen på husets långsidor torde enligt bolaget F ha förelegat vid besiktningstillfället och varit synliga för besiktningsmannen, som likväl inte har gjort någon notering härom. Härav torde den slutsatsen kunna dras att sprickbildningen har ökat sedan den tiden beroende på rörelser i huset och väderpåverkan. Ökad sprickbildning får ses som en följdskada. Härvid kan särskilt bemärkas att Försäkringsbolaget i sin marknadsföring av försäkringen klart uttalat att försäkringen skyddar mot sådana händelser som att putsen ramlar av huset, det regnar in genom taket och färgen flagnar. Ersättning för dessa skador kan enligt nämndens mening därför också kunna utgå ur husköparförsäkringen.

text: Nämnden vill avslutningsvis tillägga att nämnden i brist på särskild utredning därom saknar möjlighet att uttala sig om vilka åtgärder som kan anses påkallade för att åtgärda skadorna.

text: ---------- En ledamot var skiljaktig och anförde:

text: Jag tolkar det centrala försäkringsvillkoret så, att försäkringen i princip omfattar följdskada till skada/fel som förelåg vid dagen för husköparbesiktningen. Majoritetens uppfattning att ersättning bör utgå för skada bestående i flagnande färg delar jag.

text: När det så gäller sprickorna i fasaden är det emellertid min uppfattning att utredningen inte tillåter slutsatsen att dessa sprickor utgör en följdskada orsakad av fel/skada som förelåg vid dagen för husköparbesiktningen. Den omständigheten att det efterhand kunnat konstateras att sprickbildning förelåg redan vid dagen för husköparbesiktningen och att sprickbildningen därefter ökat räcker inte för att ersättning skall kunna utgå ur försäkringen. För att ersättning skall utgå krävs enligt min uppfattning att det föreligger tillfredsställande utredning om att den ökade sprickbildningen har orsakats av något annat fel eller skada än själva sprickbildningen. Så skulle kunna vara fallet om den ökade sprickbildningen får anses bero på innesluten fukt bakom putsen eller annan skada bakom putsen och att den skadan förelåg redan vid dagen för husköparbesiktningen. Den föreliggande utredningen anser jag inte pekar på att förhållandena var sådana vid tidpunkten för husköparbesiktningen, varför jag inte anser att ersättning bör utgå för ökad sprickbildning.


title: Vid tvist mellan en näringsidkare och en konsument har innehållet i två av näringsidkaren upprättade och inbördes motstridiga handlingar tolkats till konsumentens förmån. Tillämpning av 10 § lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden.

text: 10 § lagen (1994:1512)

text: om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Avgörande 1997-07-29; 1997-1339

text: I oktober 1992 beställde J av Bokförlaget ett uppslagsverk i 20 band, som skulle levereras successivt, för 17 700 kr. Betalningen skulle göras genom 60 delbetalningar à 295 kr. - I anslutning till beställningen erhöll J ett s.k. garantibrev vari angavs bl.a.: "Kontohavaren kan, om så önskas, när som helst avbryta sina inbetalningar och återfå redan inbetalda pengar. Avbeställningen måste göras skriftligen till Bokförlaget. Uppsägningstiden är sex månader." I juli 1996 avbeställde J skriftligen, med hänvisning till garantibrevet, uppslagsverket. Han hade då erlagt 42 delbetalningar eller 12 390 kr. I samband med uppsägningen tog J kontakt med bolagets kundtjänst och meddelade att han önskade returnera de 19 band han erhållit. Från Bokförlagets sida upplystes att det inte var brukligt att man tog böckerna i retur. För att erhålla kontanter rekommenderades han att sälja böckerna privat. J sålde sedermera de 19 banden för sammanlagt 3 325 kr. I stället för att återbetala inbetalt belopp krävde Bokförlaget i januari 1997 J på resterande betalning, 4 425 kr. J yrkade hos nämnden återbetalning av inbetalt belopp 12 390 kr, med avdrag för vad han erhållit vid försäljningen av banden, 3 325 kr, dvs. totalt 9 065 kr.

text: Bokförlaget bestred yrkandet och hävdade att J i samband med leveransen av bokverket också erhållit ett s.k. köptrygghetsbevis. Där angavs bl.a.: "1. När du beställde uppslagsverket fick du ett garantibrev. Det är en värdehandling som bekräftar överenskommelsen mellan dig och Bokförlaget" --- 6. Du har rätt att när som helst skriftligen säga upp ditt avtal med Bokförlaget och få tillbaka innestående belopp. - OBS! Det gäller en rullande 6 månaders uppsägningstid. Det innebär att du måste köpa de band som ges ut inom sex månader från din skriftliga uppsägning.---"

text: J uppgav att han inte hade något minne av att han erhållit något köptrygghetsbevis men ville inte göra gällande att bolagets påstående att en sådan handling skickats till honom var oriktig.

text: Bokförlaget anförde vidare: Tvisten gäller tolkningen av garantibrevet. I samband med leveransen skickades köptrygghetsbeviset. I detta hänvisas till garantin och anges hur denna skall tolkas; det sägs att vid uppsägning har kunden rätt att få tillbaka innestående belopp. En uppsägningen innebär inte att avtalet hävs och att prestationerna skall återgå. Det som avses är att kunden blir fri från att köpa ytterligare band och att han får tillbaka eventuellt överskjutande belopp. - Formuleringarna i garantibeviset har gjorts med tanke på att de kompletteras av köptrygghetsbeviset. - Hävning är den mest långtgående sanktionen inom köprätten. Den får endast tillgripas från köparens sida vid väsentligt fel på varan. En obetingad hävningsrätt från köparens sida omöjliggör all kommersiell verksamhet och förekommer inte vid köp överhuvudtaget. Klausulen i garantibeviset blir mot denna bakgrund orimlig i sitt sammanhang och bör inte tillskrivas det innehåll den får vid en bokstavstrogen läsning. En överordnad

text: princip inom avtalsrätten är att "till det orimliga kan ingen förpliktas". J kan därför inte åberopa en generell hävningsrätt med hänvisning till garantibrevet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden utgår från att J i samband med beställningen av uppslagsverket erhållit såväl garantibeviset som köptrygghetsbeviset och att innehållet i båda dessa handlingar i och för sig får anses utgöra delar av avtalsinnehållet mellan parterna (jfr avgörandet referat i nämndens årsbok 1994/95 ref. 46).

text: Ordalydelsen i garantibeviset ger vid handen att köparen vid avbeställning av uppslagsverket har rätt att få tillbaka redan erlagda pengar. Nämnden vill här anmärka att det i sammanhaget inte sägs något om att köparen då också är skyldig att återlämna köpta och levererade böcker. Det måste dock anses att detta är en förutsättning för köparens rätt till återbetalning; J har också utgått härifrån då han i samband med sin uppsägning har velat returnera de erhållna banden till bolaget. - Enligt köptrygghetsbeviset har köparen rätt att få tillbaka "innestående belopp", vilket kan tolkas som att han endast har rätt till återbetalning i den mån en avräkning mellan parterna visar ett saldo honom till godo. Denna tolkning vinner också stöd av vad som sägs om att köparen måste köpa de band som ges ut inom en sexmånadersperiod räknad från tidpunkten från uppsägningen; det är således i köptrygghetsbeviset inte tal om återbetalning av redan erlagda belopp.

text: Av det anförda framgår - vilket också bolaget synes ha vitsordat - att de båda handlingarna ger motstridande besked om vad som gäller när en köpare av uppslagsverket säger upp avtalet med bolaget. Det är därför oklart vad som i ifrågavarande hänseende är att anse som avtalat mellan parterna. Härvid aktualiseras tillämpning av den i avtalsrätten gängse s.k. oklarhetsregeln, som numera har kodifierats i

text: 10 § lagen (1994:1512)

text: om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Paragrafen har följande lydelse. Om innebörden av ett avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling är oklar, skall vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument villkoret tolkas till konsumentens förmån.

text: I det aktuella fallet är det vissserligen knappast fråga om att ett visst villkor är oklart; utan att två standardformulär står mot varandra. Detta kan dock inte hindra att tolkningen av vad som skall anses ha avtalats mellan bolaget och J bör utfalla till nackdel för bolaget som har avfattat och tillhandahållit båda dokumenten; dvs. vad som anges i garantibeviset bör vinna vitsord framför innehållet i köptrygghetsbeviset. (Jfr betr. oklarhetsregeln i svensk och utländsk rätt och denna regels förhållande till andra tolkningsprinciper Bernitz, Standardavtalsrätt, 6 uppl. 1993 s. 50 f, Ramberg, Allmän avtalsrätt. 4 uppl. 1996 s. 148 och 172 ff samt

text: prop. 1994/95:17 s. 100

text: ff.)

text: Bolaget har emellertid hävdat att den ifrågavarande bestämmelsen i garantibeviset, tolkad efter ordalagen, är orimlig. Nämnden delar inte denna bolagets ståndpunkt. Enligt nämndens mening är här fråga om ett öppet köp. Detta är ett avtal enligt vilken köparen har rätt att utan att ange något skäl meddela att han inte vill stå fast vid köpet; vilket leder till att båda parters prestationer skall gå

text: åter. Det får anses allmänt känt att avtal om öppet köp ofta förekommer vid näringsidkares försäljning av varor till konsumenter. - Det kan visserligen sägas att utfästelsen i garantibeviset är långtgående. Men därifrån är det ett långt steg till att anse att den är orimlig.

text: Till följd av det anförda och vid en sammantagen bedömning finner nämnden att avtalet mellan parterna får anses ha gett J rätt att frånträda köpet av uppslagsverket och att han därvid haft rätt att, mot återlämnande av erhållna böcker, få betalda pengar åter. Eftersom bolaget har nekat att ta tillbaka böckerna får det anses att J har haft fog för att sälja dem privat. I enlighet med vad J har accepterat bör, vid avräkningen mellan honom och bolaget, den köpeskilling om 3 325 kr han erhållit dras ifrån det sammanlagda belopp om 12 390 kr som han betalat till bolaget.

text: Bolaget bör följaktligen återbetala 9 065 kr till J.


text: Fråga huruvida förutsättningarna för utnyttjande av avbeställningsskydd varit uppfyllda. Avgörande 1997-06-16; 1997-1433

text: Familjen T, två vuxna samt två barn (åtta månader och tre år), bokade i november 1996 en enveckas charterresa till Teneriffa för totalt 11 017 kr. Vid bokningen tecknades avbeställningsskydd. Vid incheckningen på Arlanda den 20 december infann sig endast herr T och det äldsta barnet. Herr T avbeställde resan för sin hustrus och det yngsta barnets räkning eftersom barnet insjuknat. Fru T skaffade samma dag ett läkarintyg, vilket hon skickade till Researrangören. Familjen yrkade återbetalning med 4 249 kr av resans pris.

text: Researrangören bestred yrkandet och anförde att dess personal på Arlanda inte erhållit något intyg om att fru T och det yngsta barnet skulle ha avbokats före avresan. Dessutom framgick det inte av läkarintyget att barnet varit så pass sjukt att det inte kunnat genomföra resan - intyget hade således inte utformats på sätt som anges i de särskilda resevillkoren. Av goodwillskäl medgav bolaget dock att betala tillbaka 2 961 kr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att familjens åtta månader gamla barn insjuknat strax före avresan och att fru T därför varit tvungen att stanna hemma med barnet. Det har vidare framkommit att planet till Teneriffa avgick den 20 december 1996 klockan 01.30 och att fru T uppsökte vårdcentralen med barnet senare på dagen. Det är ostridigt att avbeställningsskydd tecknats.

text: Researrangören har gjort gällande att intyg om att avbokning gjorts på Arlanda saknas. Nämnden finner dock att det är övervägande sannolikt att herr T underrättade incheckningspersonalen om omständigheterna och att en avbeställning därför måste anses ha gjorts.

text: När det gäller bolagets invändning att läkarintyget inte utformats på sätt som anges i de särskilda resevillkoren (punkt 3.2.5) konstaterar nämnden att det inte kan krävas att baksidan av bokningsbekräftelsen ovillkorligen måste användas. Nämnden finner det också naturligt att läkaren i sitt intyg, som anger att spädbarnet hade feber, kräkningar och diarré, inte uttryckligen avrått barnet från att åka - tiden för avresa var ju redan passerad.

text: Nämnden finner sammanfattningsvis att det av ärendet framgår att kriterierna för att utnyttja avbeställningsskyddet är uppfyllda. Nämnden finner emellertid att, som bolaget anfört, en avbeställning förändrar förutsättningarna för erhållandet av sådana rabatter som lämnats de resenärer som valde att genomföra resan. Med hänsyn till detta och till att vissa avdrag, enligt vad som framgår av resevillkoren, skall göras vid avbeställning kan H inte göra anspråk på återbetalning med högre belopp än vad bolaget - av goodwillskäl - har medgivit att betala. Bolaget bör alltså betala tillbaka 2 961 kr till familjen.


text: Fråga om storleken på den avräkning en konsument vid hävning av ett klädköp skäligen bör vidkännas för den nytta hon haft av plagget. Avgörande 1997-10-01; 1997-1625

text: K fick en dunjacka i present i februari 1996. Den var inköpt i december 1995 och hade kostat 899 kr. Hon hade använt den i cirka fem månader när hon tvättade den enligt tvättrådet. Jackan tappade färgen och blev flammig. Den såg så trist och sliten ut att den inte längre gick att använda. Hon klagade till säljaren i mars 1997. Säljaren svarade att man fick räkna med att en så billig jacka tappade färgen, men erbjöd henne 360 kr. K godtog inte detta utan vände sig till nämnden och yrkade i första hand hävning, i andra hand prisavdrag med 630 kr.

text: Säljaren bestred K:s yrkande men stod fast vid erbjudandet om ersättning med 360 kr. Som skäl för bestridandet angavs att jackan var från höstsäsongen 1995 och alltså använd under två säsonger. Säljaren menade att det enligt konsumentverkets rekommendationer är skäligt att avräkna 30 procent på priset per säsong plagget använts.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det synes ostridigt att jackan är felaktig. Jackor av förevarande slag anses vara ett s.k. basplagg, som i allmänhet används längre tid än ett modeplagg. För basplagg räknar konsumentverket med en avräkning om 20 procent per säsong.

text: K bör ha rätt att häva köpet. Med beaktande av den nytta hon haft av jackan bör hon få tillbaka 540 kr.


text: Fråga om rätt för researrangör att behålla erlagd anmälningsavgift när resa inställts på grund av att för få deltagare anmält sig. Avgörande 1997-12-16; 1997-1757

text: B anmälde sig till en körresa till Kreta. Hon betalade en anmälningsavgift. Hon fick senare besked om att resan hade ställts in eftersom för få deltagare anmält sig. Resebyrån betalade tillbaka anmälningsavgiften, förutom 350 kr. B yrkade hos nämnden att få tillbaka 350 kr och yrkade därutöver skadestånd med 150 kr.

text: Resebyrån bestred yrkandet och invände att man ingått ett avtal med resenären som gav resebyrån rätt att ta ut en administrativ avgift med 350 kr om resan inte kunde genomföras.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är följande utrett. B träffade i januari 1997 avtal med resebyrån om att delta i en resa till Kreta med en kör. Hon erhöll av resebyrån en bekräftelse, där det angavs bl.a. följande. ”Villkor/kostnad för avbokning är 350 kr. Om resan avbokas pga för lite deltagare el dyl gäller samma avgift. Summan avräknas från anmälningsavgiften”. - Den 20 februari 1997 meddelade resebyrån att resan blivit inställd på grund av för få anmälningar. - Vid återbetalning av vad B hade betalat i anmälningsavgift, räknade resebyrån av 350 kr.

text: Resebyrån har i ärendet uppgivit bl.a. följande: Det var inte resebyrån som var arrangör av resan. Resan, som skulle genomföras av A, beställdes via resebyrån av kören. Det var kören som tog beslutet att resan skulle ställas in på grund av för få deltagare, inte resebyrån.

text: Med hänsyn till det marknadsföringsmaterial som är ingivet i ärendet finner nämnden att invändningen att resebyrån inte är arrangör skall lämnas utan avseende. Vidare anser nämnden att det förhållandet att representanter för kören uppgett att det inte skulle bli tillräckligt med deltagare i resan inte utesluter att det är resebyrån, i egenskap av arrangör, som har ställt in resan.

text: Fråga är härefter huruvida resebyrån, i enlighet med den ovan angivna bestämmelsen i resebekräftelsen, haft rätt att ta ut avgiften om 350 kr.

text: För resan gäller lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ). I lagens

text: 14 § andra stycket 1

text: finns en bestämmelse som föreskriver att, under vissa angivna förutsättningar, resenären inte har rätt till skadestånd av arrangören om denne ställer in en resa då för få deltagare har anmält sig. Däremot finns det ingen bestämmelse i lagen som säger att arrangören i en sådan situation har rätt att erhålla ersättning av resenären. Nämnden finner att den bestämmelse som resebyrån i detta hänseende har stipulerat strider mot allmänna rättsgrundsatser och måste anses som oskälig.

text: B bör alltså enligt nämndens mening ha rätt att få tillbaka 350 kr som resebyrån har innehållit. Hon har emellertid i ärendet begärt ersättning med 500 kr. Hon har dock inte angivit någon grund för mellanskillnaden om 150 kr och nämnden lämnar därför yrkandet i denna del utan bifall.

text: Mot beslutet reserverade sig två ledamöter enligt följande:

text: Av det avtal som parterna har ingått framgår att en avbokningsavgift om 350 kr tillfaller arrangören om resan avbokas på grund av för litet antal deltagare. Vi anser att avtalsvillkoret inte är oskäligt, utan att det ska gälla mellan parterna. B:s yrkande bör således lämnas utan bifall.


text: Fråga om resebyrås skyldighet att vid bokningen av en resa särskilt upplysa köparen om uppgifter om resmålet som lämnats i arrangörens katalog. Avgörande 1997-10-22; 1997-1800

text: A bokade en paketresa för två personer till Teneriffa den 11-18 februari 1996. Priset var 4 085 kr per person. Vid bokningen rekommenderade säljaren ett hotell där det enligt katalogbeskrivningen skulle vara "hög ljudnivå under jul- och nyårshelgerna samt under karnevalen". Säljaren påpekade inte att det skulle pågå någon karneval under deras vistelse. Vid ankomsten till Teneriffa fick de dock reda på att det var karnevalstid. På grund av karnevalen fick de stiga av transferbussen en kilometer från hotellet. Alldeles utanför hotellet fanns ett stort tivoli. Där spelades discomusik hela nätterna. Hon klagade hos reseledaren, som skulle undersöka om det gick att byta hotell. Hon fick sitta och vakta telefonen under den första dagen och missade välkomstträffen. Därefter fick hon besked om att ett byte kunde ordnas tidigast den 15 februari. Under två nätter vistades resenärerna inte på hotellet utan lånade filtar och sov under bar himmel på stranden för att slippa oväsendet. Den 15 februari fick de byta hotell. A yrkade återbetalning av vad som betalats för resan samt skadestånd.

text: Researrangören bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att bolaget i sin katalog tydligt informerar att det årligen under tiden 9-16 februari pågår karneval på Teneriffa.

text: Resebyrån som sålt resan bestred yrkandet och anförde att det inte är möjligt för en resebyrå att informera om allt som finns att läsa i arrangörens broschyr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: A har klagat över att hon vid bokningen hos resebyrån inte erhållit besked om att det just vid tillfället för den bokade resan var karneval på resmålet.

text: Nämnden anmärker inledningsvis att viss kritik kan riktas mot resebyrån som inte påpekat för A att karnevalen pågick just under den tid som resenärerna skulle vistas på resmålet. Emellertid anges i arrangörens katalog - under rubriken FAKTA TENERIFFA - uttryckligen att karneval äger rum under tiden den 9-16 februari och att karnevalen ofta fortsätter ytterligare dagar; det anges vidare att ljudnivån är mycket hög under hela dygnet.

text: A har inte gjort gällande att hon inte fått del av katalogen och hon hade därför vid närmare studium av denna kunnat finna ifrågavarande upplysningar. Till följd av det sagda anser nämnden att resebyrån inte bör åläggas ansvar för försummelse i samband med bokningen av resan. (Jfr betr. resebyrås ansvar det nordiska betänkandet NEK rapport 1985:4 s. 118 ff.)

text: Vad sedan gäller frågan om arrangörens ansvar gör nämnden följande bedömning. Av

text: 8 § andra stycket lagen (1992:1672)

text: om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) framgår att resenären skall få del av en handling där avtalsvillkor finns upptagna. A har, som redan sagts, inte invänt att hon inte fått del av den ifrågavarande katalogen. Vad där anges - se ovan - blir då att anse som avtalsinnehåll mellan arrangören

text: och A; detta oavsett huruvida A faktiskt har tagit del av den aktuella passusen i katalogen eller ej. Att A och hennes medresenär under resan drabbats av störningar från karnevalen kan då inte läggas arrangören till last som kontraktsbrott. (Jfr

text: NJA 1978 s. 432

text: och nämndens årsbok 1994/95 ref. 35.)

text: A:s yrkanden skall således inte bifallas.


text: Säljarens underlåtenhet att i samband med telefonförsäljning översända en ångerblankett har medfört att konsumenten haft rätt att frånträda köpet (4 och 5 §§ hemförsäljningslagen). Konsumenten har dock inte fått tillbaka sina portokostnader. Avgörande 1997-07-31; 1997-1883

text: R beställde den 24 september 1996 av Telepresentshopen per telefon ett ”bordsset De-Luxe”, bestående av en skål, en ljusstake och en vas, för 2 000 kr. Telepresentshopen lämnade ingen information om att hemförsäljningslagen var tillämplig och R fick ingen ångerblankett. På den bekräftelse R fick stod det dock att ångervecka gällde. R löste ut varorna den 4 oktober men ångrade sig när hon fick se dem. Hon skickade tillbaka varorna den 8 oktober 1996 mot postförskott. Telepresentshopen lovade att betala tillbaka pengarna men löste inte ut postförskottet. R yrkade hos nämnden att få tillbaka 2 000 kr samt portokostnader, 184 kr .

text: Telepresentshopen inkom inte med svaromål.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: De av R lämnade uppgifterna har inte bemötts av Telepresentshopen. Nämnden lägger därför R:s uppgifter, som inte motsägs av vad som framkommit i ärendet, till grund för sin bedömning.

text: Av utredningen framgår att köpet kommit till stånd vid ett telefonsamtal som utgjort ett led i Telepresentshopens försäljningsverksamhet och att

text: hemförsäljningslagen (1981:1361)

text: därför är tillämplig. Av

text: 4 § nämnda lag

text: framgår att näringsidkaren är skyldig att senast tre dagar efter beställningen sända skriftlig information om lagen samt en s.k. ångerblankett till konsumenten. Av utredningen i ärendet framgår att R vare sig erhållit någon skriftlig information eller någon ångerblankett av Telepresentshopen. Vid sådant förhållande är

text: 5 § hemförsäljningslagen

text: tillämplig. Enligt denna paragraf är konsumenten inte bunden av avtalet om näringsidkaren inte iakttagit sin informationsskyldighet enligt

text: 4 §

text: , under förutsättning att konsumenten underrättar näringsidkaren om sin önskan att frånträda avtalet inom ett år från det att konsumenten tog emot varan. Enligt nämndens mening är villkoren i

text: 5 §

text: uppfyllda och R har därför rätt att frånträda avtalet. Nämnden bifaller därför hennes yrkande om återgång av köpet. Däremot finns det enligt

text: hemförsäljningslagen

text: inget utrymme för att tillerkänna en konsument som frånträtt avtalet någon ersättning för utlägg och liknande. R:s yrkande härom kan därför inte bifallas.


text: I särskilda resevillkor har angivits att avbeställning av en resa måste göras senast sista vardagen före avresan. Nämnden har, i ett fall då insjuknande inträffat samma helg som avresan, funnit att villkoret är oskäligt och lämnat det utan avseende. Avgörande 1997-11-04; 1997-1919

text: G bokade den 12 februari 1997 för sin familjs räkning en paketresa med buss till Geilo i Norge med avresa söndagen den 16 februari. Priset för resan inklusive avbeställningsskydd var totalt 9 170 kr. På lördagseftermiddagen den 15 februari insjuknade familjens ena barn. G försökte ringa arrangörens kontor på eftermiddagen, men ingen svarade. G lämnade det sjuka barnet hemma och underrättade vid avresan busschauffören om vad som hänt. När familjen kom hem från resan skickades ett läkarintyg till arrangören med begäran om återbetalning av 2 000 kr. Arrangören ansåg sig inte återbetalningsskyldig eftersom avbeställning enligt de särskilda resevillkoren måste göras senast sista vardagen före avresan. Arrangören återbetalade, trots detta, 1 000 kr till G.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt punkten 3.5.5 i allmänna villkor för paketresor skall resenären avbeställa resan så snart som möjligt efter det att avbeställningsanledning uppkommit. Av utredningen framgår att barnet insjuknade någon gång under lördagen den 15 februari 1997 och att man per telefon försökte komma i kontakt med arrangörens kontor. Kontoret hade dock stängt kl.14.00. Vidare framgår att avbeställning gjordes till arrangörens personal vid bussen innan resan påbörjades den 16 februari. Arrangören har visserligen åberopat att det i arrangörens särskilda villkor anges att avbeställning skall göras senast sista vardagen före avresa. Nämnden finner emellertid att detta, med hänsyn till fall då insjuknandet inträffar därefter, utgör ett oskäligt avtalsvillkor. Nämnden lämnar därför detta avtalsvillkor utan avseende. Vid denna bedömning har nämnden utgått från att det åligger en researrangör att organisera sin verksamhet så att avbeställningar kan tas emot ända fram till avresetidpunkten. På grund av vad som nu har anförts finner nämnden att G har gjort en giltig avbeställning för sitt barns räkning.

text: När det sedan gäller hur stort belopp som skall återbetalas konstaterar nämnden att det mellan ett vuxen- och ett barnpris skiljer 1 200 kr för den aktuella resan. Eftersom avbeställningen gjordes för ett barns räkning skall arrangören återbetala detta belopp. Av utredningen framgår att arrangören hittills återbetalat 1 000 kr. Vid sådant förhållande rekommenderas arrangören att genast betala ytterligare 200 kr till G.


title: En säljare av s.k. clownfärger som orsakat skador på barn som sminkat sig med färgerna har ansetts skadeståndsskyldig enligt 6 och 7 §§ produktansvarslagen (1992:18).

text: och

text: 7 §§

text: produktansvarslagen (1992:18)

text: . Avgörande 1997-11-25; 1997-1963

text: K köpte s.k. clownfärger till sina barn för 20 kr. När barnen använde färgerna blev de svullna och fick utslag. Barnen är inte allergiker. K var tvungen att gå till läkare med barnen för att få vård. K yrkade hos nämnden att säljaren skulle utge skadestånd med 98 kr för medicin, 140 kr för läkarvård och 400 kr för förlorad arbetsförtjänst.

text: Säljaren bestred yrkandet och åberopade att färgen inte var felaktig. Säljaren invände vidare att man inte hade möjlighet att spåra leverantören av färgerna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden finner att detta ärende skall bedömas enligt

text: produktansvarslagen (1992:18)

text: . Enligt

text: 1 § första stycket

text: i denna lag skall skadestånd enligt lagen betalas för personskada som en produkt har orsakat på grund av en säkerhetsbrist. Enligt

text: 3 §

text: har en produkt en säkerhetsbrist, om produkten inte är så säker som skäligen kan förväntas; säkerheten skall bedömas bl.a. med hänsyn till hur produkten kunnat förutses bli använd och hur den har marknadsförts. Skadeståndsskyldig enligt lagen är bl.a. den som har tillverkat, importerat eller marknadsfört produkten (

text: 6 § första stycket 1

text: ,2,4). Framgår det inte av en importerad produkt som har orsakat skada vem som är importör enligt

text: 6 §

text: är enligt

text: 7 §

text: var och en som har tillhandahållit produkten skyldig att betala skadestånd om han inte anvisar vem som är importör. En sådan anvisning skall ges inom en månad efter det att den skadelidande framställt krav på ersättning.

text: Nämnden, som har granskat förpackningen, finner att det inte på den finns angivet vem som är importör och det finns heller ingen anvisning om hur produkten skall användas. N har inte kunnat visa vem som är importör. Det framgår av utredningen att K:s barn har fått skador av sminket. Skadorna får anses ha orsakats av en säkerhetsbrist i sminket i

text: produktansvarslagens

text: mening. N som har sålt sminket är enligt nämndens mening ansvarig enligt

text: och

text: 7 §§

text: produktansvarslagen

text: . K:s yrkande skall därför bifallas.


title: Fråga om ersättning ur fastighetsmäklares ansvarsförsäkring. Tillämpning av 12 och 16 §§ fastighetsmäklarlagen (1995:400).

text: och

text: 16 §§

text: fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: . Avgörande 1998-01-19; 1997-2031.

text: I februari 1997 köpte K bostadsrätten till en lägenhet på 82 kvadratmeter i Stockholms innerstad genom en fastighetsmäklare. Köpesumman var 1 miljon kr. I beskrivningen av lägenheten angavs att det fanns bastu och Jacuzzi i källaren. Vid visningen hade mäklaren inga nycklar till detta utrymme men försäkrade att ”bekvämligheterna fanns på plats”. Efter tillträdet visade det sig att dock att det aldrig hade funnits vare sig bastu eller Jacuzzi i huset. K yrkande hos nämnden ersättning ur mäklarens ansvarsförsäkring med 50 000 kr avseende skadestånd. Som grund för yrkandet angavs att mäklaren hade varit vårdslös genom att inte kontrollera de uppgifter som säljaren hade lämnat om bostadsättsföreningens gemensamhetsutrymmen samt att det stått klart för mäklaren att tillgång till dessa faciliteter haft en avgörande betydelse för köpet.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. att mäklaren inte haft anledning att ifrågasätta säljarens uppgifter om förekomsten av bastu och Jacuzzi.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: framgår att en mäklare skall utföra sitt uppdrag omsorgsfullt och i allt iaktta god fastighetsmäklarsed. Mäklaren skall därvid tillvarata både säljarens och köparens intresse. Av

text: 16 § samma lag

text: framgår vidare bl.a. att mäklaran skall ge köparen de råd och upplysningar som denne kan behöva om fastigheten och att han skall verka för att köparen fullgör sin undersökningsplikt.

text: Nämnden gör följande bedömning. I marknadsföringen av lägenheten har särskilt framhållits att det fanns bastu och Jacuzzi i källaren. Köparen har särskilt framhållit för mäklaren att han fäste stort avseende vid denna uppgift i marknadsföringen, eftersom han har en gravt handikappad dotter som behövde dessa faciliteter. Köparen har vidare krävt att den objektbeskrivning vari uppgifterna om dessa faciliteter fanns intagna skulle fogas som en bilaga till köpeavtalet för att på det sättet bli en del av avtalet. Dessa omständigheter borde ha fått mäklaren att förstå att det var avgörande för köparens vilja att ingå avtalet att bastu och Jacuzzi fanns. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att mäklaren saknade nycklar till utrymmet samt eftersom mäklaren vid det tillfället försäkrade köparen - trots att mäklaren aldrig varit nere i det aktuella utrymmet i källaren - att bastu och Jacuzzi fanns där, finner nämnden att mäklaren får anses ha handlat vårdslöst i denna del. Mäklaren hade bort undersöka utrymmet för att konstatera förekomsten av bastu och Jacuzzi innan han fullföljde försäljningen av lägenheten. Nämnden har därvid vägt in att det bör ha varit förhållandevis enkelt för mäklaren att skaffa sig tillgång till det ifrågavarande utrymmet i källaren och att där se om det fanns bastu och Jacuzzi. Att som uppgivits hantverkare var verksamma i källaren borde snarare ha förenklat än försvårat för mäklaren att skaffa sig kännedom om huruvida bastu och Jacuzzi fanns.

text: På grund av vad som nu har anförts finner nämnden att mäklaren är skadeståndsskyldig gentemot köparen. Nämnden saknar emellertid underlag för att bedöma skadans storlek och annat som kan vara av betydelse för bedömningen av ersättningens storlek. Nämnden rekommenderar därför försäkringsbolaget att återuppta

text: frågan om skadereglering och att reglera skadan med ledning av vad nämnden anfört ovan samt med tillämpning av för förevarande fall gällande regler i övrigt.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde följande:

text: Ett avtal om försäljning av en bostadsrätt är en affärshändelse mellan köpare och säljare. Mäklarens skyldigheter i det hänseendet är att tillse att bägge parter är medvetna om de rättigheter och skyldigheter som följer av köpeavtalet bl.a. att säljaren lämnar tillräcklig information om köpeobjektet men även att mäklaren ger råd och stöd avseende köpet. Kärnan i fastighetsmäklarens uppdrag ligger således i att han skall sammanföra parter som har intresse av att sluta avtal med varandra. I propositionen till mäklarlagen (

text: prop. 1994/95:14 s. 41

text: ) poängteras ”att det ligger ett värde i att mäklaren så långt som möjligt intar en neutral roll som opartisk mellanman som förmedlar kontakter mellan parterna. Båda parterna skall kunna lita på att mäklaren lämnar dem fullständiga och korrekta upplysningar och bistår dem båda med åtgärder i den utsträckning som god mäklarsed kräver”. Detta innebär emellertid inte enligt vår mening att mäklaren skall fullgöra den undersökningsplikt som åvilar köparen, utan endast verka för att den fullgörs av denne. I detta ärende framgår inte annat än att mäklaren inte funnit skäl att ifrågasätta den information som lämnats av säljaren och som vidarförmedlats till köparen. Säljaren har även varit medveten om att upplysningen om bastu och Jacuzzi varit väsentlig för köparen eftersom beskrivningen över köpeobjektet bifogats köpeavtalet, som undertecknats av säljaren. Vidare framgår av utredningen att köparen inte heller undersökt objektet trots att badutrymmet varit av avgörande betydelse för köpet av lägenheten. Såvitt får förstås har även köparen litat på säljarens uppgift i den delen. Vid sådant förhållande är det fråga om andra - rent köprättsliga - sanktioner från köparens sida än att mäklaren varit oaktsam i sitt förmedlingsuppdrag. K:s talan skall därför ogillas.


title: En researrangör som utan resenärens tillåtelse hämtat hennes bagage på hotellrummet och kört det till ett annat hotell har ansetts skadeståndsskyldig (självtäkt enligt 8 kap. 9 § brottsbalken).

text: 8 kap. 9 § brottsbalken

text: ). Avgörande 1997-11-04; 1997-2036

text: J deltog tillsammans med två andra personer i en paketresa till Teneriffa under tiden 1 - 19 januari 1997. Resan kostade 2 920 kr per person. Den 16 januari kl. 22.30 fann de en lapp på sitt hotellrum där det angavs att de skulle byta hotell nästa dag senast kl.12.00. J ringde till arrangören och frågade varför de skulle flytta - de skulle ju åka hem två dagar senare. Samtalet ledde ingen vart. Morgonen därpå väntade de på arrangören, som dock aldrig kom. Eftersom de hade avtalat möte med vänner på stranden kl. 10.00 var de att tvungna att lämna hotellet. De förmodade att uppgiften om hotellbyte var ett missförstånd. När de återvände till hotellet kl.17.00 fann de sitt bagage i svarta sopsäckar vid hotellets reception. En reseledare upplyste dem om att deras bagage skulle fraktas till en annan lägenhet. När de kom upp i den nya lägenheten låg bagaget kastat i en enda röra. Ringar, armband, örhängen, telefonkort och en miniräknare saknades. Barnolja hade runnit ut och förstört en del av kläderna. J yrkade skadestånd för den förstörda egendomen med 17 600 kr samt 25 000 kr för förstörd semester.

text: Arrangören bestred yrkandena och anförde att det inte fanns skäl till ytterligare kompensation än de 12 000 kr arrangören redan hade utgivit av goodwillskäl. I resevillkoren för en ospecificerad resa framgår att flyttning från en inkvartering till en annan förekommer. Resenären är skyldig att följa de anvisningar för resans genomförande som lämnas av reseledaren eller annan personal som arrangören anlitar.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen framgår att arrangörens personal, utan J:s tillåtelse, hämtade hennes bagage på hotellrummet och körde det till ett annat hotell. Vidare framgår att delar av bagaget försvann och förstördes under denna transport. Eftersom bagaget var i arrangörens besittning när delar av det försvann och förstördes är arrangören ansvarig för den uppkomna skadan. Att J, enligt resevillkoren, var tvungen att byta rum ändrar inte arrangörens ansvar. Nämnden konstaterar att det mellan parterna är ostridigt att skadan uppgår till 17 600 kr. Något stöd enligt reseavtalet eller eljest för en nedskrivning av skadan enligt vad som sker med stöd av försäkringsvillkor finns inte i detta fall. Eftersom J hittills erhållit ersättning med 12 000 kr rekommenderas arrangören att genast betala ytterligare 5 600 kr till henne. Vad gäller J yrkande om ersättning för förstörd semester anser nämnden däremot att hon ej visat att det förelegat någon sådan omständighet som utgör tillräcklig grund för sådan ersättning. Hennes yrkande kan i den delen därför inte bifallas.

text: Upplysningsvis kan tilläggas följande. Om man olovligen rubbar annans besittning för att själv taga sig rätt rubriceras denna handling som självtäkt enligt

text: 8 kap. 9 § brottsbalken

text: . Enligt

text: 2 kap.

text: brottsbalken

text: kan denna bestämmelse vara tillämplig även om handlingen har begåtts i Spanien.


text: Fråga om rätt till försäkringsersättning när en kamera och kläder stulits ur en olåst bil Avgörande 1997-10-29; 1997-2070

text: I augusti 1996 skjutsade J sin dotter och hjälpte henne att bära in sitt bagage. Bilen lämnades utan uppsikt i högst fem minuter. När hon kom hem till sin bostad hade hon saker att lasta ur bilen och lämnade den på nytt utan uppsikt i ett par minuter. Det visade sig senare att en väska med kläder och en kamera hade stulits. J yrkade att försäkringsbolaget skulle utge ersättning för den stulna egendomen.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet om ersättning för kameran eftersom den utgjorde stöldbegärlig egendom och J lämnat bilen utan uppsikt. Ersättning för kläderna medgavs, men med nedsättning med 25 % eftersom bilen inte varit låst.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att den olåsta bilen lämnades utan uppsikt för urlastning på två olika ställen den aktuella kvällen och att det inte kunnat klarläggas var stölden ur bilen skedde. Inte vid något av tillfällena lämnades bilen utan uppsikt under längre tid än fem minuter. I försäkringsvillkoren finns visserligen det aktsamhetskravet att bilen skall vara låst. Vidare framgår av villkoren att ersättningen kan sättas ned om en föreskrift som är till för att förhindra eller begränsa skada åsidosatts. Att J inte låste bilen under den korta urlastning som här var fråga om kan dock inte anses vara en sådan vårdslöshet som bör föranleda nedsättning.

text: En kamera definieras som stöldbegärlig egendom enligt försäkringsvillkoren. Enligt villkoren ersätts sådan egendom endast om stölden sker när den försäkrade befinner sig i eller intill bilen. Eftersom så inte var fallet här kan J:s yrkande i denna del inte bifallas.


text: Trots att den som brutit benet under en skidsemester inte skaffat ett sådant läkarintyg som försäkringsvillkoren föreskrivit, har han ansetts berättigad till ersättning ur försäkringen Avgörande 1997-10-29; 1997-2125

text: Under en skidresa i Österrike i februari 1997 bröt F foten resans första dag. Vid hemkomsten yrkade han ersättning ur hemförsäkringen.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde att något sådant läkarintyg som försäkringsvillkoren föreskrev inte företetts.

text: Nämndens gjorde följande bedömning:

text: Enligt hemförsäkringens regler om återbetalning av resekostnader kan försäkringstagaren få dessa kostnader ersatta för de dagar denne inte har kunnat utnyttja som planerat. Enligt villkoren är förutsättningen att försäkringstagaren enligt läkarintyg föreskrivs sängläge eller jämförbar vila på hotellrum eller motsvarande i mer än två dagar eller om han blir intagen på sjukhus. Eftersom F bröt foten redan första dagen på sin skidsemester i Österrike har han inte kunnat utnyttja någon del av semestern som planerat. F har visserligen inte visat upp något intyg från en läkare i Österrike. Men det finns ett läkarintyg som upprättats i Sverige efter hans hemkomst. Av intyget framgår att en patient med denna typ av benbrott endast kan förflytta sig kortare sträckor med hjälp av kryckor samt i övrigt sitta eller ligga med det skadade benet i högläge. Enligt nämndens bedömning måste ett sådant tillstånd betraktas som med sängläge jämförbar vila på hotellrum eller motsvarande. Försäkringen kan rimligen inte uppfattas på annat sätt än att det är just denna typ av händelser som den är avsedd att täcka. F är därför berättigad till ersättning ur försäkringen. Försäkringsbolaget skall således rekommenderas att reglera skadan med tillämpning av villkoren i övrigt.


title: En researrangörs friskrivning från ansvar för skador på barnvagn som medförts under paketresa har lämnats utan avseende eftersom en sådan friskrivning strider mot luftfartslagens tvingande bestämmelser.

text: luftfartslagens

text: tvingande bestämmelser. Avgörande 1997-11-04; 1997-2166

text: R hade köpt en paketresa till Kanarieöarna i februari 1997. Vid incheckningen på flygplatsen uppmanades han att köpa en skyddspåse till en barnvagn som skulle checkas in. Vid framkomsten på resmålet visade det sig att barnvagnen hade blivit så skadad att den var obrukbar. R yrkade hos nämnden att researrangören skulle ersätta honom för den förstörda barnvagnen med 1 795 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet och gjorde gällande att man i de särskilda resevillkoren friskrivit sig från ansvar för dylika skador.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 18 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor är arrangören alltid skyldig att ersätta resenären för den skada som denne har rätt till ersättning för enligt bl.a.

text: luftfartslagen (1957:297)

text: . Enligt

text: 9 kap. 18 § luftfartslagen

text: ansvarar fraktföraren för skador som uppstår på resgods medan godset är i fraktförarens vård på en flygplats eller ombord på ett luftfartyg. Enligt

text: 22 §

text: är fraktförarens ansvar för resgods begränsat till 1 000 särskilda dragningsrätter per passagerare. I

text: 23 § första stycket

text: stadgas att förbehåll som inskränker fraktförarens ansvar eller som anger lägre gränser för ansvaret än

text: 22 §

text: är ogiltiga.

text: Av researrangörens särskilda villkor punkten 6.3.1 framgår att researrangören bl.a. har begränsat sitt ansvar på så sätt att barnvagnar medtages på egen risk. Något stöd för en sådan begränsning finns inte i

text: luftfartslagen

text: . Tvärtom står begränsningen i strid med

text: luftfartslagens

text: tvingande regler. Researrangörens särskilda villkor skall därför på denna punkt lämnas utan avseende. Nämnden finner därför att researrangören är skyldigt att ersätta skadan på barnvagnen. Skadans värde understiger 1 000 särskilda dragningsrätter. Hela skadan skall därför ersättas av researrangören.


text: Fråga om hemförsäljningslagens tillämpning när försäljning skett vid hembesök. Avgörande 1997-10-29; 1997-2277

text: K fick en broschyr i brevlådan angående smärtlindring. K sände in en kupong som fanns i broschyren till företaget V för att få kostnadsfri information om behandling i hemmet. Efter en tid ringde en säljare från företaget på K:s dörr. Hon övertalades att köpa två kattskinnstäcken för 12 640 kr. Hon betalade 1 000 kr i handpenning. K yrkade hos nämnden att köpet skulle ogiltigförklaras eftersom företaget inte följt hemförsäljningslagens regler.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde att hemförsäljningslagen inte var tillämplig eftersom K själv begärt att få information i hemmet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Den fråga som nämnden först har att ta ställning till är frågan huruvida

text: hemförsäljningslagen (1981:1361)

text: är tillämplig på köpeavtalet.

text: Enligt

text: 1 § första stycket hemförsäljningslagen

text: skall lagen tillämpas då näringsidkaren yrkesmässigt överlåter lös egendom till konsumenter för huvudsakligen enskilt bruk, om avtalet ingås vid hembesök, varmed avses bl.a. ett besök i konsumentens bostad. Från denna regel gäller dock flera undantag enligt

text: 1 § andra stycket hemförsäljningslagen

text: Av intresse i detta sammanhang är undantaget, i andra stycket, punkten 6. Enligt denna punkt skall lagen inte tillämpas, om avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens uttryckliga begäran och avtalet gäller en vara eller en tjänst som omfattas av konsumentens begäran eller som har ett direkt samband med den varan eller tjänsten.

text: I förarbetena till sistnämnda lagbestämmelse anges som exempel på praktiska situationer då undantaget kan vara tillämpligt bl.a. det fallet att en konsument ber en reparatör att laga konsumentens TV-apparat hemma hos konsumenten, och det fallet att en konsument ber en representant för ett företag att förevisa en ny produkt i konsumentens bostad (

text: prop. 1991/92:167, s. 26

text: I ärendet är ostridigt att det aktuella köpeavtalet har ingåtts vid hembesök, dvs. vid ett besök i konsumentens bostad. Frågan är då om hembesöket har skett på konsumentens uttryckliga begäran och om denna begäran har avsett kattskinn.

text: Enligt K har hon sänt en kupong till företaget där det stod att hon skulle få gratis information, vilket hon uppfattade som att hon skulle få informationen hemskickad gratis. Enligt företaget har kupongen inneburit att K bett företaget komma för att ge information om behandlingen i hemmet.

text: Nämnden har haft tillgång till en kupong av det slag som K har skickat in till företaget. Kupongen har rubriken ”Kupong för gratis information”. Den innehåller i övrigt texten ”Om Du sänder in denna kupong nu, erhåller Du kostnadsfritt information om behandlingen i hemmet”. Texten innehåller inte något som innebär en uttrycklig begäran om hembesök för att få någon bestämd vara förevisad. Enligt nämndens mening innefattar kupongen bara en begäran att få kostnadsfri information om en behandling som kan ske i

text: hemmet. Inte om en information som lämnas i hemmet. Det är också så som K har uppfattat texten på kupongen.

text: Vid dessa förhållanden är

text: hemförsäljningslagen

text: tillämplig på köpet.

text: När avtal ingås vid hembesök skall näringsidkaren enligt

text: 4 § första stycket hemförsäljningslagen

text: samtidigt lämna konsumenten en handling där denna informeras om innehållet i

text: hemförsäljningslagen

text: . Konsumenten skall skriva under ett exemplar av informationshandlingen som bekräftelse på att hon har tagit emot den. Den informationshandling som lämnas till konsumenten skall dessutom vara åtföljd av en ångerblankett som konsumenten kan använda för att utöva sin ångerrätt.

text: Enligt

text: 5 § hemförsäljningslagen

text: är konsumenten inte bunden av avtalet om föreskrifterna i 4 § inte iakttas.

text: I ärendet är ostridigt att företaget inte har iakttagit reglerna i

text: 4 § hemförsäljningslagen

text: . K har därför rätt att kräva att köpet går åter.

text: Med denna slutsats saknar nämnden anledning att pröva frågan om kattskinnen har haft utlovad effekt eller om det annars förelegat något fel på kattskinnen.


text: Den som lämnat in sin jacka, innehållande en plånbok med kontokort, till förvaring i en bevakad restauranggarderob har ansetts oaktsam och därför inte berättigad till ersättning från restaurangen när plånboken försvunnit. Avgörande 1997-10-09; 1997-2289

text: B lämnade in sin jacka i Restaurang K:s garderob en natt i april 1997. Hon lämnade plånboken i jackan ”framför garderobiärens ögon”. Det fanns inga skyltar som angav att garderoben inte ansvarade för värdesaker. Tre timmar senare upptäckte B att plånboken var borta. Hon hade inga kontanter i plånboken men cirka 20 stycken kort (IDkort, VISA-kort, Mastercard etc.). B skulle åka på tjänsteresa en kort tid efteråt och fick mycket besvär med att ordna nya kort. B yrkade skadestånd med 1 800 kr för kostnader hon haft för att skaffa nya kort, ny plånbok och för besvär och tidspillan.

text: Restaurang K bestred yrkandet och invände att man ansvarade för jackan men inte för värdesaker i fickorna. B hängde frivilligt sin jacka i garderoben. Det förelåg inte något garderobstvång på restaurangen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det framgår av utredningen i ärendet att B har hängt in sin jacka i en bevakad garderob. I jackan förvarade hon sin plånbok som innehöll många kontokort m.m. Det fanns inte något anslag om att restaurangen inte ansvarade för värdesaker. B har uppgett att det stod klart för garderobiären att hon förvarade sin plånbok i jackan men att denne ändå inte avrådde henne från att förvara den där.

text: Det får anses vara allmänt känt att något ansvar för förvaring av värdeföremål inte kan förväntas i allmänna garderober, om inte något sådant särskilt har avtalats, och B:s förfarande att lämna plånboken finner nämnden vara högst oförsiktigt. Enligt förarbetena till

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: är kontokort i regel avsedda att lättillgängligt föra med sig i olika sammanhang, ofta för att användas i stället för pengar även vid smärre inköp. Det krävs därför att kontokortshavaren förvarar dem lika säkert som kontanter. Nämnden bedömer att B genom sitt eget oaktsamma agerande har medverkat i så hög grad till förlusten att någon ersättning inte bör utgå trots att Restaurang K i och för sig också har ett visst förvaringsansvar. B:s yrkande kan således inte bifallas.


title: Uppgiften "svensktalande reseledare medföljer under hela resan" har lämnats vid marknadsföringen av en rundresa i Vietnam. Nämnden har, då guidning gjorts på annat språk än svenska, funnit resenärerna berättigade till ett prisavdrag.

text: Uppgiften ”svensktalande reseledare medföljer under hela resan” har lämnats vid marknadsföringen av en rundresa i Vietnam. Nämnden har, då guidning gjorts på annat språk än svenska, funnit resenärerna berättigade till ett prisavdrag. Avgörande 1997-10-23; 1997-2380

text: A och C deltog våren 1997 i en rundresa i Vietnam. Den kostade 21 000 kr per person. En svensktalande reseledare skulle enligt arrangörens katalog finnas med under hela resan. A och C fick av kataloguppgifterna föreställningen att guidning skulle ske på svenska. Reseledaren visade sig vara en svensktalande vietnamesisk flicka, som hade svårigheter med översättningen av den information som lämnades av lokala guider. A och C missade därför mycket av informationen om landets kultur, historia m.m. De yrkade prisavdrag med 7 000 kr per person.

text: Arrangören bestred yrkandet eftersom reseledaren pratade svenska.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar att uttrycket ”svensk reseledare” inte nödvändigtvis behöver innebära att guidning utförs på svenska, förutsatt att den svenska reseledaren översätter vad guiden sagt. I detta fall anser emellertid nämnden att katalogtexten genom att den använder sig av detta uttryck har varit otydlig. Det får nämligen anses rimligt ur resenärens synvinkel att, i det sammanhang uttrycket använts - där en rundresa med många besök på närmare beskrivna sevärdheter presenteras utan några särskilda uppgifter om att guidning sker på annat språk än svenska, vare sig i själva texten eller i den tillhörande faktarutan - tolka uttrycket ”svensktalande reseledare” så att guidning utförs på svenska. Eftersom arrangören inte bemött resenärernas påstående att de inte i tillräcklig utsträckning fått den på engelska utförda guidningen översatt till svenska lägger nämnden resenärernas uppgift om detta till grund för sin bedömning. Nämnden finner då att bristerna i den svenskspråkiga guidningen orsakat resenärerna olägenheter och att dessa därför bör vara berättigade till ett prisavdrag med skäliga 1 500 kr per person.


text: Fråga om rätt för energibolag att i efterhand reglera en felaktigt debiterad avgift. Avgörande 1998-03-25; 1997-2554

text: L blev i efterhand debiterad med 7 262 kr för elleverans. Energibolaget motiverade efterdebiteringen med att räkneverket till L:s elmätare varit trasigt och att L:s elförbrukning därför blivit felaktigt registrerad. L yrkade hos nämnden betalningsbefrielse och ifrågasatte riktigheten i den av bolaget uppskattade förbrukningen.

text: Energibolaget bestred yrkandet och gjorde gällande att efterdebiteringen gjorts i enlighet med de allmänna avtalsvillkoren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt de allmänna avtalsvillkoren för försäljning av el till konsument, som är tillämpliga i detta fall, har energibolaget i vissa situationer rätt att i efterhand reglera en felaktigt debiterad avgift (se punkterna 3.4 och 3.7 i villkoren). För att en sådan efterdebitering skall få ske bör det emellertid krävas att konsumenten underrättas om orsaken till denna, att beräkningsgrunden för efterdebiteringen klart anges och att konsumenten ges skäligt rådrum för att bemöta kravet.

text: Bolaget har i detta fall gjort gällande att ett fel har uppstått på räkneverket till L:s elmätare. L har ifrågasatt bolagets påstående. Vid sådant förhållande har energibolaget bevisbördan för påståendet. Bolaget har också att styrka att efterdebiteringen är avtalsenlig.

text: Elmätaren med dess räkneverk tillhör energibolaget. Bolaget har alltså ansvaret för att apparaturen fungerar. Det har inte skett någon närmare undersökning av det räkneverk som bolaget bytte ut hos L. De skillnader som enerigibolaget har hävdat föreligga mellan dagoch nattförbrukning under de tider som har jämförts är visserligen anmärkningsvärt stora. Den förbrukningskontroll som har gjorts efter bytet av räkneverk har emellertid bara fortgått under en begränsad tid.

text: Mot bakgrund av det anförda finner nämnden att energibolaget inte har gjort sannolikt att bolaget har fog för sitt krav mot L på ytterligare ersättning för elförbrukning, ett krav som numera av okänd anledning har satts ned till 2 989 kr. Nämnden anser därför att bolaget bör frånfalla kravet.


title: Nämnden har ansett det strida mot tro och heder att åberopa ett köpeavtal som ingåtts vid hemförsäljningsbesök hos en äldre dam. Tillämpning av 33 § avtalslagen (1915:218).

text: 33 § avtalslagen (1915:218)

text: . Avgörande 1997-12-23; 1997-2633

text: I mars 1997 sålde bolaget vid ett hembesök en larmanläggning till B för 5 900 kr. B yrkade, genom sin brorsdotter såsom ombud, hos nämnden att köpet skulle ogiltigförklaras och gjorde gällande att försäljningen bröt mot de etiska regler som gäller vid hemförsäljning eftersom B var åldersdement och varken klarade av att ingå ett sådant avtal eller att hantera en larmanläggning.

text: Bolaget bestred yrkandet och åberopade dels att det inte stred mot etiska regler att sälja en larmanordning till en äldre person, dels att B vara kapabel att hantera en larmanläggning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Bolaget sålde en larmanläggning, inkl. montering, för nära 6 000 kr till B vid ett besök i hennes hem, tydligen utan att besöket var överenskommet i förväg.

text: Utredningen i ärendet visar att B är en äldre dam som inte klarar sig utan hjälp av andra. Genom vad som har kommit fram om hennes psykiska status är det enligt nämnden mening klarlagt att hon hade svårigheter att riktigt bedöma köpets innebörd och följder. Att detta stod klart för bolagets försäljare bekräftas genom den handskrivna lapp som brorsdottern har åberopat och som bolaget inte har kommenterat.

text: I en situation som denna kan

text: 33 § lagen (1915:218)

text: om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område vara tillämplig. Paragrafen har följande lydelse: ”Rättshandling, som eljest vore att såsom giltig anse, må ej göras gällande, där omständigheterna vid dess tillkomst voro sådana, att det skulle strida mot tro och heder att med vetskap om dem åberopa rättshandlingen, och den, gentemot vilken rättshandlingen företogs, måste antagas hava ägt sådan vetskap.”

text: Med hänsyn till vad som har kommit fram i ärendet angående omständigheterna vid köpetillfället anser nämnden att det skulle strida mot tro och heder, om bolaget åberopade köpeavtalet mot B. Nämnden rekommenderar därför bolaget att låta köpet återgå.


title: Fråga om hur skyndsamt förlust av ett kontokort måste anmälas för att kortinnehavaren skall undgå betalningsansvar för obehörigt gjorda uttag (34 § konsumentkreditlagen)

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ) Avgörande 1997-10-31; 1997-2728

text: K blev en förmiddag i november 1996 bestulen på sitt kontokort i sin bostad. Dörren till bostaden var olåst, men ytterporten låst med kodlås. Kontokortet låg i K:s plånbok, som i sin tur låg i hennes handväska. När hon vid 18-tiden behövde sin plånbok kunde hon inte finna den. Hon ägnade kvällen åt att försöka hitta den. Någon tanke på att den blivit stulen hade hon inte. Hon spärrade kortet först nästa dag. Det visade sig därefter att någon obehörig person lyckats ta ut 8 000 kr via bankomat.

text: Banken krävde att K skulle stå för uttagen eftersom kortet inte spärrats omedelbart efter det att hon upptäckt förlusten.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden kan konstatera att det i ärendet är ostridigt att K inte har förlorat kortet vare sig genom att lämna ifrån sig detta till någon annan eller genom grov oaktsamhet utan att förlusten har skett på annat sätt. Förutsättningarna för att en kontohavare vid sådant förhållande skall vara betalningsskyldig för de uttag någon obehörig person gjort med kortet anges i 34 § första stycket punkten 3

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Enligt nämnda stadgande krävs att kontohavaren inte anmält förlusten av kortet snarast efter upptäckten. I förarbetena till

text: konsumentkreditlagen

text: (se

text: prop. 1991/92: 83 s. 144

text: samt

text: /77:123 s.190 f.) berörs inte närmare frågan om vad som avses med snarast efter upptäckten.

text: Av utredningen i ärendet framgår att förlusten av kontokortet sannolikt ägde rum under förmiddagen den 11 november 1996. Av de uppgifter K själv lämnat, och som inte bestritts av banken, framgår att hon inte saknade plånboken förrän kl.18.20 samma dag. Vidare framgår att K funnit det osannolikt att någon gått in i hennes lägenhet och stulit plånboken, att hon letat igenom lägenheten ett flertal gånger i tron att hon förlagt plånboken samt att hon därefter lagt sig för “att sova på saken”. Det är ostridigt att spärranmälan av kortet gjordes på morgonen den 12 november 1996.

text: Med hänsyn till att K - i enlighet med vad som framgår av utredningen - under den för förlusten aktuella tidpunkten befunnit sig i bostaden måste det enligt nämndens mening anses naturligt att hon svårligen kunde tro att en stöld hade ägt rum. Det framstår därför som acceptabelt att hon, innan anmälan görs, grundligt söker igenom bostaden och noga tänker över var hon kan ha förlagt plånboken. Enligt nämndens mening får det under dessa omständigheter godtas att anmälan sker först nästa morgon när hon inser att hon måste ha förlorat sin plånbok med det aktuella kortet. Nämnden finner sålunda att förlusten av kortet får anses ha anmälts tillräckligt skyndsamt. Vid sådant förhållande är K inte betalningsansvarig för de obehöriga uttag som företagits med kortet.


title: Researrangörs skadeståndsskyldighet vid bagageförsening (16 § paketreselagen)

text: 16 § paketreselagen

text: ) Avgörande 1997-11-12; 1997-2847

text: U med sällskap deltog i en skidresa till Italien i mars 1997. Priset för resan var 8 198 kr per person. Vid ankomsten till Salzburgs flygplats saknades en väska som innehöll resenärernas skidkläder. Resenärernas skidåkning blev begränsad de första dagarna eftersom tid gick åt till att komplettera skidutrustningen. Efter fyra dygn kom väskan tillrätta. U yrkade av researrangören ersättning för utebliven skidåkning med 2 666 kr och för inköp av nödvändiga sportkläder med 4 886 kr.

text: Researrangören erbjöd ersättning med 2 666 kr för utebliven skidåkning men ansåg det inte rimligt att man skulle svara för inköpen av skidkläder.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 16 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor gäller att resenären vid fel i de avtalade tjänsterna - andra än sådana som anges i 15 § - har rätt till prisavdrag och skadestånd, om inte felet beror på honom. Resenären har dock inte rätt till skadestånd, om arrangören visar att felet beror på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om felet beror på någon som arrangören har anlitat, är arrangören fri från skadeståndsansvar enligt ovan endast om också den som han har anlitat skulle vara fri enligt den bestämmelsen.

text: Det är i ärendet utrett att en väska tillhörande resenärerna har kommit bort under flygtransporten till resmålet. Researrangören har i ärendet inte visat att sådana omständigheter är för handen att researrangören är fri från skadeståndsskyldighet enligt

text: 16 § paketreselagen

text: . Researrangören skall således ersätta resenärerna deras skador. Nämnden anser att resenärerna - förutom erbjudandet om prisavdrag med 2 666 kr för utebliven skidåkning - har rätt till viss ersättning för sina utlägg för klädinköp. Dessa har ju varit nödvändiga för att de skulle kunna åka skidor under vistelsen. Ersättning med fulla beloppet skulle emellertid kunna sägas innebära en obehörig vinst för resenärerna. Nämnden finner det skäligt att ersättningen bestäms till hälften av det utlagda beloppet. Ersättning bör således utgå med sammanlagt 5 109 kr.


text: En flygpassagerare som glömt sina glasögon ombord på ett flygplan har ansetts berättigad till skadestånd av flygbolaget sedan glasögonen försvunnit under den transport som flygbolaget därefter åtagit sig. Tillämpning av

text: 9 kap.

text: luftfartslagen

text: i dess äldre lydelse. Avgörande 1997-12-08; 1997-2944

text: Å glömde under en flygresa sina glasögon ombord på ett flygplan. På Arlanda anmälde han det inträffade till flygbolaget och fick efter ett par dagar fick besked om att glasögonen var upphittade. Flygbolaget lovade att höra av sig när glasögonen kommit till Sverige, men ingenting hände. Trots påstötningar kom glasögonen inte fram. Å yrkade skadestånd med 4 000 kr för de förkomna glasögonen.

text: Flygbolaget bestred yrkandet och anförde att grund för skadeståndsskyldighet saknades. Flygbolaget kan inte bli ansvarigt för artiklar som har glömts kvar ombord av passagerare. Flygbolaget gjorde vidare gällande att flygbolagets betalningsansvar för skadat eller saknat bagage är baserat på vikten av föremålet. Ersättningen är 20 USD per kilo. Eftersom vikten på ett par glasögon är nästan obefintligt utgår i princip ingen ersättning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att Å har glömt kvar sina glasögon i flygplanet mellan Edinburgh och London. Glasögonen har upphittats och flygbolaget har åtagit sig att hjälpa Å att få tillbaka dem. Glasögonen har också avsänts med flyg till Stockholm, men de har därefter försvunnit.

text: Flygbolagets åtagande att transportera glasögonen till Stockholm ligger vid sidan av det ursprungliga transportavtalet. Det tycks inte ha preciserats mellan parterna vad åtagandet närmare bestämt skulle innebära. Bolaget har inte påstått att det tillämpar några särskilda avtalsvillkor för transporter av detta slag. I ärendet har inte åberopats något transportdokument avseende transporten av Å:s glasögon.

text: Bestämmelser om flygbolags ansvar för skador på passagerare, resgods och transporterat gods finns i

text: 9 kap.

text: luftfartslagen (1957:297)

text: . Kapitlet fick sin nuvarande lydelse år 1986 genom en lag (SFS 1986:619) som trädde i kraft delvis den 1 april 1989. Av övergångsbestämmelserna till den nya lagen framgår att den äldre lydelsen av 9 kap. skall fortsätta att gälla i fråga om de flesta internationella flygtransporter. De äldre bestämmelserna torde vara tillämpliga på den nu aktuella transporten.

text: I det här fallet ligger det närmast till hands att tillämpa de - äldre - bestämmelser i

text: 9 kap.

text: luftfartslagen

text: som gäller transport av gods. Enligt dessa bestämmelser är fraktföraren ansvarig, om gods förkommer till följd av en händelse som inträffar medan godset är i fraktförarens vård (18 § första stycket). Dock är fraktföraren fri från ansvar, där han visar att han och hans folk har vidtagit alla nödiga åtgärder för att undvika skadan eller att det har varit omöjligt för dem att vidta åtgärderna (20 §). Vidare är fraktförarens ansvar beträffande gods begränsat till 17 särskilda dragningsrätter per kilogram (22 § andra stycket). Emellertid gäller dessutom att om gods har tagits ombord på ett luftfartyg med fraktförarens samtycke utan att flygfraktsedel har utfärdats, fraktföraren inte får åberopa en

text: ansvarsbegränsning enligt 22 § andra stycket (9 §). Från denna sist nämnda bestämmelse gäller i sin tur undantag för befordran som utförs under osedvanliga förhållanden och faller utom normal utövning av luftfartsverksamhet (2 § andra stycket).

text: Såvitt utredningen i ärendet visar, har glasögonen förkommit sedan flygbolaget tagit dem i sin vård. Flygbolaget har inte visat att det har gjort vad som har ankommit på det och dess folk för att undvika skadan. Inte heller har bolaget visat att det har varit omöjligt för dem att vidta sådana åtgärder.

text: Någon flygfraktsedel har inte åberopats i ärendet. Det kan inte anses att transporten har såväl utförts under osedvanliga förhållanden som fallit utom normal utövning av luftfartsverksamhet (jämför Peter Lödrup, Luftrett 2 - fraktavtalen. Oslo 1975, s. 64 f). Flygbolaget är därför ansvarigt för Å:s skada utan begränsning till beloppet. Bolaget har inte ifrågasatt hans uppgift om skadans storlek. Å:s yrkande skall således bifallas.