title: Anmälan mot Arbetsförmedlingen angående felaktig underrättelse om karenstid efter återkallelse av anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 mars 2008 klagade AA på Arbetsförmedlingen. Klagomålen gällde handläggningen i samband med att Arbetsförmedlingen beslutade att återkalla en anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin. I anmälan med bilagor anförde hon i huvudsak följande.

text: Den 25 september 2007 anvisades hon plats inom jobb- och utvecklingsgarantin och den 30 oktober 2007 fick hon en praktikplats på en skola. Den 10 december 2007 ringde hon till sin handläggare hos Arbetsförmedlingen och förklarade att hon tänkte lämna praktikplatsen. Hon ansåg bl.a. att arbetsplatsen inte erbjöd någon lämplig praktik eftersom det inte fanns någon handledare. Dagen därpå beslutade Arbetsförmedlingen att återkalla anvisningen till jobb- och utvecklingsgarantin. I samband därmed fick hon information om att det för henne gällde en karenstid om fem månader.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Arbetsförmedlingen den 4 och 5 maj 2008. Sektionschefen BB och handläggaren CC uppgav i huvudsak följande. Det har lämnats en felaktig upplysning till AA i fråga om "karenstid". I hennes fall gäller inte någon karenstid om fem månader. I stället gäller vad som anges i

text: 16 § förordningen (2007:414)

text: om jobb- och utvecklingsgarantin. AA anmälde sig som arbetssökande hos Arbetsförmedlingen den 12 december 2007, dvs. dagen efter beslutet om återkallelse.

text: Arbetsförmedlingen anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. I remissvaret anförde Arbetsförmedlingen – genom verksjuristen DD – följande (bilagan utelämnas här). [.] Arbetsförmedlingens juridiska avdelning har begärt in underlag i ärendet från Arbetsförmedlingens lokalkontor i Mölndal. Av underlaget framgår hur Arbetsförmedlingskontoret har handlagt AA:s ärende. Förmedlingskontoret har bifogat en

text: skrivelse från sektionschefen samt daganteckningar som visar hur handläggningen av ärendet gått till både före och efter det att återkallelsen till jobb- och utvecklingsgarantin gjorts. Av

text: 15 § förordningen (2007:414)

text: om jobb- och utvecklingsgarantin skall en anvisning till programmet återkallas om den som anvisats avvisar någon insats inom programmet eller någon annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd, avvisar ett erbjudande om lämpligt arbete utan godtagbara skäl eller inte redovisar sina jobbsökaraktiviteter, missköter sig eller stör verksamheten, uppfyller ett nytt arbetsvillkor eller om det i övrigt finns särskilda skäl för återkallelse. Av

text: 16 § samma förordning

text: framgår att om en anvisning har återkallats med stöd av 15 § första stycket 1, får den enskilde på nytt anvisas till programmet om han eller hon anmält sig som sökande hos Arbetsförmedlingen inom 60 kalenderdagar efter återkallelsen och efter återkallelsen varit inskriven som arbetssökande under 45 dagar för vilka aktivitetsstöd skulle ha lämnats om återkallelsen inte gjorts. Av Arbetsförmedlingens underlag framgår bl.a. följande. AA:s anvisning till jobboch utvecklingsgarantin återkallades på grund av att hon avvisat en insats inom programmet utan godtagbart skäl. I samband med detta fick hon olyckligtvis fel information om de karenstider som gäller vid återkallelse enligt bestämmelserna ovan. AA har dock fått information om från vilket datum karenstiden börjar löpa. Denna information fick hon den 27 december 2007. Arbetsförmedlingen har i maj 2008 kallat AA till fortsatt planering men AA har inte kommit till bokat möte och inte heller hört av sig på annat sätt för att meddela förhinder. Arbetsförmedlingen har skickat en förfrågan om huruvida AA vill kvarstå som arbetssökande och även försökt få tag i henne per telefon, dock utan framgång. Inget svar har heller inkommit på den utskickade förfrågan, varför Arbetsförmedlingen, enligt gängse rutiner, har avaktualiserat AA den 16 juni 2008. Av bestämmelserna i förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin framgår hur ett ärende inom detta område ska handläggas hos Arbetsförmedlingen. Av den utredning som Arbetsförmedlingen har tillgång till framgår att AA har avvisat en lämplig åtgärd inom programmet utan godtagbart skäl och därmed inte följt den överenskommelse hon hade med Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingskontoret har haft grund för att återkalla AA:s anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin i enlighet med bestämmelsen i 15 § förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin. Arbetsförmedlingen kan därför inte se att myndigheten i denna del skulle ha brustit i sin handläggning av AA:s ärende. Arbetsförmedlingen kan dock konstatera att AA har erhållit fel information om karenstiderna vilket givetvis är djupt beklagligt. Arbetsförmedlingskontoret har vidtagit åtgärder och sett över sina rutiner för att något sådant inte ska upprepas framöver (se bifogad tjänsteanteckning). [.]

text: AA kommenterade remissvaret och begärde ersättning för viss inkomstförlust.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 15 § förordningen (2007:414)

text: om jobb- och utvecklingsgarantin framgår att en anvisning till programmet ska återkallas bl.a. om den som anvisats avvisar någon insats inom programmet eller någon annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd, avvisar ett erbjudande om lämpligt arbete utan godtagbara skäl eller inte redovisar sina jobbsökaraktiviteter. Ett beslut om återkallelse gäller omedelbart.

text: I 16 § första stycket förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin föreskrivs att om en anvisning till programmet har återkallats enligt 15 § första stycket 1 får den enskilde på nytt anvisas till programmet om han eller hon har anmält sig som arbetssökande hos den offentliga arbetsförmedlingen inom 60 kalenderdagar efter återkallelsen, och efter återkallelsen varit inskriven som arbetssökande hos den

text: offentliga arbetsförmedlingen under 45 dagar för vilka aktivitetsstöd skulle ha lämnats om inte återkallelsen gjorts.

text: Bedömning

text: Det har inte framkommit något skäl att ifrågasätta Arbetsförmedlingens beslut att återkalla AA:s anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin. Av utredningen framgår att AA – i samband med att hon underrättades om beslutet att återkalla anvisningen – fick felaktig information om hur lång tid som måste gå innan hon på nytt kan anvisas plats inom det arbetsmarknadspolitiska programmet jobb- och utvecklingsgarantin. En sådan handläggning är inte godtagbar. Arbetsförmedlingen har medgett misstaget. Det kan också noteras att arbetsförmedlingskontoret har sett över sina rutiner för att samma slags misstag ska undvikas i framtiden. Mot den bakgrunden finns inte anledning att göra något ytterligare uttalande i den här delen.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd från JO:s sida. Upplysningsvis kan även nämnas att JO inte kan pröva frågor om skadestånd som någon drabbas av på grund av fel eller försummelse vid myndighetsutövning.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Frihetsberövande Ungdomshem

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om den som är intagen i ett särskilt ungdomshem har rätt till daglig utevistelse

org: jo

text: Våren 2004 vårdades AA med stöd av

text: 3 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Hon var placerad på Hammargården som är ett särskilt ungdomshem som drivs av Statens institutionsstyrelse (SiS). Efter att AA hade avvikit från Hammargården återfördes hon dit den 31 mars 2004. Därvid fattades ett beslut om att hon skulle vårdas i enskildhet enligt

text: 15 b §

text: LVU. Denna vård pågick till den 6 april 2004 då hon överflyttades till en s.k. gemensamhetsavdelning.

type: stycke

text: I en anmälan, som kom in till JO den 6 april 2004, framförde AA klagomål mot Hammargården. Klagomålen avsåg bl.a. att hon sedan hon hade kommit tillbaka dit inte hade fått ”en stunds frisk luft per dag”.

text: Inledningsvis inhämtades uppgifter per telefon från BB, institutionschef för Hammargården. Därefter anmodades SiS att inkomma med ett yttrande över vad som framfördes i anmälan. I yttrandet, beslutat av dåvarande generaldirektören CC, anfördes bl.a. följande.

text: Avgiftning

type: rubrik

text: Sedan den 1 januari 2004 genomför SiS en försöksverksamhet med avgiftningsplatser för elever som vårdas enligt LVU eller verkställer sluten ungdomsvård. Totalt har tre platser inrättats på tre olika institutioner. En av dessa platser finns inom LVM-hemmet Rebecka, som är beläget på Beckomberga sjukhusområde i Bromma. Avgiftningsplatsen, som har tillgång till erforderliga medicinska resurser, utgör ett särskilt ungdomshem och verksamheten styrs av de regler som gäller för särskilda ungdomshem i övrigt. De ungdomar som kan komma ifråga för avgiftning vid dessa platser skall ha fyllt 15 år och ha ett akut behov av medicinsk avgiftning. Behovet av avgiftning skall inte kunna verkställas inom den ordinarie hälso- och sjukvården. Tiden på avgiftningsavdelningen skall vara så kort som möjlig. AA placerades på Rebecka för avgiftning på grund av att hon efter avvikningen var påverkad av droger. På Rebecka finns ingen rastgård i anslutning till den avdelning där avgiftning genomförs. Den fysiska miljön runt Rebecka försvårar också möjligheten för elever att vistas ute.

text: Vård i enskildhet

text: Genom den ändring i

text: 15 b §

text: LVU som trädde i kraft den 1 juli 2003 gavs SiS möjlighet att vårda elever i enskildhet, vilket innebär att den som är intagen på en enhet som är inrättad för särskilt noggrann tillsyn kan vårdas utan möjlighet att fritt träffa andra elever, men med ständig tillgång till personal. Vård i enskildhet kan komma ifråga om det krävs med hänsyn till elevens speciella behov av vård, hans eller hennes säkerhet eller övriga intagnas säkerhet. SiS har i Råd & Riktlinjer Juridik 2002:1 – LVU – angett att med vårdskäl avses t.ex. att en narkotikapåverkad elev under ett inledningsskede inte bör vistas tillsammans med andra elever. Vidare kan, enligt SiS riktlinjer, elever som är särskilt våldsamma eller hotfulla behöva vårdas i enskildhet, både av vårdskäl och med hänsyn till elevens och/eller övriga elevers säkerhet. Vård i enskildhet får inte pågå längre än vad som krävs i det enskilda fallet och skall omprövas inom sju dagar efter föregående prövning. När AA återkom till Hammargården den 31 mars 2004 fattades beslut om att hon skulle vårdas i enskildhet. Orsaken till detta var att hon fortfarande var positiv på bensodiazepiner, att hon bedömdes som orolig och agiterad och att hon uppvisade ett aggressivt beteende. Behovet av vård i enskildhet övervägdes fortlöpande. Inte heller på Hammargården finns någon rastgård i anslutning till den avdelning som används för vård i enskildhet.

text: Sammanfattning

text: Beslut om vård på avgiftningsavdelning och om vård i enskildhet fattas alltid efter en bedömning i det enskilda fallet. Vårdformerna, som skall möta den enskilde elevens vårdbehov – inte minst såvitt avser medicinsk säkerhet – innebär inte att eleven hålls isolerad från andra människor. Under avgiftningsfasen kan det dock vara mindre lämpligt att eleven träffar andra elever. Det är naturligtvis önskvärt att varje elev också har möjlighet att regelbundet vistas utomhus. I vissa fall, t.ex. under avgiftning eller om eleven är aggressiv eller utagerande, kan det emellertid vara förenat med stora risker och svårigheter att låta eleven vistas utomhus. Vid de institutioner som nu är aktuella finns inte heller några rastgårdar i anslutning till de avdelningar där AA vistats. Nu aktuella vårdalternativ är förhållandevis nya inom SiS, och myndigheten har för avsikt att noga följa upp såväl den vård som ges på de särskilda avgiftningsplatserna som den vård som ges i enskildhet.

text: Till remissvaret fanns fogat ett yttrande som hade avgetts av institutionschefen BB, som förestår både Rebecka och Hammargården. I det yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: 3. Synpunkter

text: LVU-hemmet Rebeckas intagningsenhet och avdelning Saga vid Hammargården är inte att likställa med en isoleringsavdelning. Båda dessa avdelningar används för vård av nyintagna klienter och elever som i AA:s fall behöver en fortsatt abstinensbehandling efter avslutad sjukhusvistelse. Huruvida AA borde få vistas på en ”riktig” avgiftning eller inte avgörs av undersökande läkare på beroendeakuten, S:t Görans Sjukhus. I denna fråga är undersökande läkare suverän i sin bedömning. På frågan om en intagen elev har rätt till en stund frisk luft varje dag går det inte att finna svar i gällande LVU. Denna fråga har varit uppe till diskussion tidigare utan att ett enhetligt svar kunnat ges. På LVU-avdelningen Rebecka och avdelning Saga på Hammargården finns inga rastgårdar i anslutning till intagningsenheterna. Den fysiska miljön försvårar möjligheten för elever som vistas på intagningsenheten att

text: vistas ute. Det är också förenat med stora svårigheter att ta ut elever som befinner sig i abstinensfas och/eller är utagerande och aggressiva. Stora personalinsatser krävs och risken för incidenter vid återgång till intagningsenheten är stor.

text: 4. Redogörelse för perioden den 23 mars till och med den 6 april

text: AA avvek från personal i samband med besök på kyrkogård den 23 mars. Syftet med besöket var att AA ville hedra minnet av sin far. Fredagen den 26 mars greps AA av polisen i Göteborg. Hon transporterades med TPT till beroendeakuten, S:t Görans Sjukhus. Efter läkarbedömning överfördes AA till LVU-avdelningen Rebecka. Hon kom till Rebecka den 28 mars kl. 01.00. Vid ankomsten till Rebecka var AA påverkad av droger och vägrade lämna urinprov. Hon placerades på Rebeckas intagningsavdelning. Onsdagen den 31 mars överflyttades AA till Hammargården och placerades där på avdelning Saga. Beslut om vård i enskildhet fattades då AA fortfarande var positiv på bensodiazepiner och bedömdes som orolig och agiterad. Vård i enskildhet pågick till den 6 april då AA flyttade ut till Sagas gemensamhetsavdelning.

text: 5. Sammanfattning

text: Eleven AA som är placerad på Hammargården med stöd av LVU har i skrivelse till JO klagat på vården i anslutning till att hon återkom till institutionen efter avvikning. Vid återkomst från avvikning placerades AA på Rebeckas intagningsenhet för att därefter placeras på Hammargården, avdelning Saga med vård i enskildhet. Skälen var att AA bedömdes påverkad av bensodiazepiner och att hon uppvisat ett aggressivt och utagerande beteende. Vården i enskildhet varade i sex dygn och behovet prövades fortlöpande genom drogkontroll samt bedömning av AA:s allmänna mående främst avseende abstinensrelaterade problem. Under vistelsen på Saga uppvisade AA ett aggressivt beteende med verbala hot. Dessa hot riktades främst mot de i personalgruppen som meddelade beslut och besked som AA uppfattade som negativa för henne. Anledningen till att vård i enskildhet pågick i sex dagar var således i första hand att AA bedömdes ha abstinensrelaterade problem som mynnade ut i verbala hot mot personal samt att genomförda drogkontroller visade positiva svar gällande bensodiazepiner.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Kompletterande upplysningar om lokaliteterna på den aktuella avdelningen på Hammargården inhämtades per telefon från BB.

text: I ett beslut den 7 februari 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) skall beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller annat socialt nedbrytande beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: För vård av unga som på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU behöver stå under särskilt noggrann tillsyn skall det enligt

text: 12 § första stycket

text: LVU finnas särskilda ungdomshem.

text: Om den unge vårdas på någon grund som anges i

text: 3 §

text: LVU och vistas i ett hem för särskilt noggrann tillsyn, får han eller hon hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändig för att vården skall kunna genomföras. Den unges rörelsefrihet får också inskränkas när det behövs av hänsyn till andra intagnas eller personalens säkerhet (

text: 15 §

text: LVU).

text: Den intagne får enligt

text: 15 b § första stycket

text: LVU beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Om det krävs med hänsyn till den intagnes speciella behov av vård, hans eller hennes säkerhet eller övriga intagnas säkerhet, får en intagen på en sådan enhet hindras från att träffa andra intagna (vård i enskildhet).

text: I LVU finns inga bestämmelser som besvarar frågan huruvida den som vårdas med stöd av LVU har rätt till daglig utomhusvistelse. Regler om utomhusvistelse finns däremot på vissa andra områden. Enligt

text: 13 § andra stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall intagen ha möjlighet att dagligen vistas utomhus minst en timme om ej synnerligt hinder möter däremot. Motsvarande regel finns i

text: 8 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. I

text: 12 § lagen (1998:603)

text: om verkställighet av sluten ungdomsvård (LSU) stadgas att den dömde skall ges nödvändig vård och behandling och ges tillfälle till utbildning, aktiviteter, förströelse, fysisk träning och vistelse utomhus. I förarbetena till den lagen uttalas följande beträffande Genomförande av verkställigheten (

text: prop. 1997/98:96 s. 166

text: Som framgår ovan är det förenat med stora risker för skadeverkningar att beröva unga människor deras frihet. Det är sedan länge känt när det gäller fängelsestraffet och utgör ett av motiven till att införa påföljden sluten ungdomsvård. Inom den av Statens institutionsstyrelse bedrivna verksamheten finns goda förutsättningar för att utforma verkställigheten så att risken för skadeverkningar minskar och det är angeläget att dessa möjligheter tas till vara. Ansträngningarna för att minimera skaderiskerna måste emellertid genomföras med beaktande av att sluten ungdomsvård är en frihetsberövande påföljd. Det är väsentligt för tilltron till påföljden att verkställigheten kan genomföras med erforderlig säkerhet och att den dömde kan hindras från att avvika eller på annat sätt hindra verkställigheten. Det måste därför införas bestämmelser i verkställighetslagen som säkerställer detta. Lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL) innehåller mycket detaljerade föreskrifter om en intagens rättigheter och skyldigheter. Något behov av en sådan omfattande reglering torde inte föreligga bland annat med hänsyn till att verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen bedrivs utifrån andra utgångspunkter och med annan målsättning än den verksamhet som bedrivs inom kriminalvården i anstalt. Ett av skälen för att införa den nya påföljden är som framgår ovan att den dömde skall kunna bli föremål för adekvat vård. Verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen är till skillnad från verksamheten vid kriminalvårdsanstalterna uteslutande inriktad på vård. Vid utformningen av verkställighetsregleringen bör därför i första hand de bestämmelser som reglerar verkställigheten i fråga om dem som är föremål för ett administrativt frihetsberövande med stöd av LVU tjäna som förebild. I verkställighetslagen bör emellertid också vissa bestämmelser tas in motsvarande de som finns i KvaL.

text: I specialmotiveringen (s. 185) uttalas att det i paragrafen (12 § LSU) anges vissa primära rättigheter – bl.a. tillfälle till vistelse utomhus – för den som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård och att uppräkningen är exemplifierande och inte uttömmande.

text: Sverige har såsom medlem i FN åtagit sig att främja den allmänna respekten för och iakttagande av mänskliga rättigheter och grundläggande friheter. I sammanhanget är inte minst FN:s barnkonvention av intresse. Vidare är den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) svensk lag. Sverige har även ratificerat Europeiska konventionen till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning, som antogs av Europarådets ministerkommitté den 26 juni 1987. Genom den konventionen inrättades European Committee for the Prevention of Torture and Inhuman or Degrading Treatment or Punishment (Antitortyrkommittén). Frågan om frihetsberövade personers möjlighet till utevistelse och under vilka förhållanden det sker uppmärksammades av Antitortyrkommittén vid kommitténs besök i Sverige den 27 januari–5 februari 2003. Kommittén besökte då bl.a. Bärby ungdomshem och LVM-hemmet Rebecka.

text: Bedömning

text: Vid tillkomsten av LSU bedömdes att det inte fanns något behov av en sådan omfattande reglering av de intagnas rättigheter som i KvaL eftersom ”verksamheten vid de särskilda ungdomshemmen bedrivs utifrån andra utgångspunkter och med annan målsättning än den verksamhet som bedrivs inom kriminalvården i anstalt” (

text: prop. 1997/98:96 s. 166

text: ). Avsaknaden av regler i LVU vad gäller intagnas rättigheter skall givetvis också ses mot den bakgrunden eftersom verksamheten enligt LVU vid de särskilda ungdomshemmen är inriktad på vård.

text: Det måste rent allmänt ligga inom ramen för en god vård att vistelse utomhus är möjlig. Vid de särskilda ungdomshemmen torde som regel inte finnas några svårigheter att tillgodose de intagnas behov av utomhusvistelse. Det är närmast en fråga om vilka säkerhetsrutiner som kan vara motiverade vid olika hem och i det enskilda fallet. Däremot synes det kunna uppkomma vissa praktiska problem när den intagne med stöd av

text: 15 b §

text: LVU vårdas i enskildhet. Sådan vård kan beredas av olika anledningar, och den kan pågå under inte helt obetydlig tid. Denna ytterligare begränsning i rörelsefriheten får enligt min mening generellt sett inte innebära att den intagne betas möjligheten att kunna få vistas utomhus. Som SiS har framhållit i sitt remissvar måste dock beaktas att det i vissa fall, t.ex. under avgiftning eller om den intagne är aggressiv eller utagerande, kan vara förenat med stora risker och svårigheter att tillåta utomhusvistelse.

text: Av utredningen framgår att det inte finns någon rastgård i anslutning till den del av Hammargården som AA vistades på. Av de kompletterande upplysningar som har inhämtats från institutionschefen framgår vidare att dessa lokaler även saknar egen

text: ingång och att all in- och utpassering måste ske via utrymmen som är gemensamma med den övriga avdelningen. Utredningen ger således vid handen att praktiska skäl kan leda till att det inte går att erbjuda alla dem som vårdas på hemmet möjlighet att få vistas utomhus varje dag.

text: När det gäller AA:s fall finns det mycket som talar för att det var en kombination av praktiska skäl och hennes eget beteende som medförde att hon inte fick vistas utomhus under den tid som hon vårdades i enskildhet. Remisssvaret ger inte något entydigt svar på frågan om det, oavsett den intagnes eget beteende, alltid föreligger hinder för utomhusvistelse när en intagen vårdas i enskildhet på det aktuella behandlingshemmet. Jag har inte funnit tillräcklig anledning att här närmare utreda hur det förhåller sig i detta avseende.

text: Jag anser inte att jag har underlag för att rikta någon kritik mot Hammargården för att AA inte har givits tillfälle till utomhusvistelse. Vad som har kommit fram i ärendet föranleder dock frågan om behovet av att skapa praktiska förutsättningar för att intagna som vårdas i enskildhet skall dagligen kunna få vistas utomhus, om utomhusvistelse inte är olämplig av andra skäl. Jag utgår från att SiS närmare överväger vilka åtgärder som erfordras för att kunna ge även dessa intagna en sådan möjlighet.

text: Eftersom vården av en intagen enligt

text: 3 §

text: LVU, särskilt vad avser vård i enskildhet enligt 15 b § i lagen, de facto inrymmer tydliga moment av frihetsberövande bör eventuellt också övervägas om det inte finns skäl att införa författningsbestämmelser liknande dem på kriminalvårdens område som reglerar frågan om rätten till utomhusvistelse. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom.

text: SiS har i sitt remissvar berört AA:s vistelse på behandlingshemmet Rebecka i samband med att hon ”avgiftades”. Mot bakgrund av hur anmälaren har formulerat sitt klagomål och av vad som i övrigt har framkommit, gör jag inte något särskilt uttalande i den delen.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

type: avgorande


nyckelord: Bistånd Omprövning

title: Fråga om en socialnämnd var skyldig att ompröva ett beslut om avslag på en ansökan om försörjningsstöd

text: I en anmälan, som kom in till JO den 10 april 2003, framförde AA klagomål mot Socialnämnden i Kristianstads kommun och socialsekreteraren BB. Av anmälan framgick i huvudsak följande. Elektriciteten i AA:s bostad stängdes av den 7 april 2003. När AA kontaktade socialförvaltningen angående detta uppmanade ”socjouren” honom att återkomma den 10 april 2003, när hans ordinarie handläggare BB var i tjänst, samt att under tiden uppsöka härbärge. Han visste inte om det fanns något härbärge. När han tog ny kontakt den 9 april 2003 uppmanades han att kontakta elbolaget för att få ”specifika fakturor”.

text: I en kompletterande skrift anförde AA bl.a. följande. Han hade den 11 april 2003 fortfarande inte fått något besked från sin handläggare, eller socialnämnden, angående elavstängningen eller bistånd för april månad, trots att han lämnade in en ansökan om bistånd när han besökte sin handläggare den 4 april 2003. Han hade försökt få kontakt med arbetsledaren CC för att beskriva sin situation, men hon var oanträffbar. Inte heller någon annan på ”socialen” kunde hjälpa honom, utan han blev hänvisad till BB eller arbetsledaren. BB kunde man bara nå mellan kl. 10 och 11 de dagar hon arbetade.

text: En föredragande vid JO:s expedition inhämtade den 7 maj 2003 upplysningar vid telefonsamtal med arbetsledaren CC vid Socialförvaltningen i Kristianstads kommun. Vid samtalet framkom bl.a. att AA hade beviljats s.k. ”livsmedelsnorm” för perioderna den 4–10 april 2003 samt den 23–30 april 2003.

text: Anmälan remitterades därefter till Socialnämnden i Kristianstads kommun för utredning och yttrande.

text: Av nämndens yttrande framgick bl.a. att AA hade varit aktuell på socialförvaltningen sedan 1999 samt att han sedan dess också saknat inkomster. Nämnden uppgav härutöver i huvudsak följande.

text: Under de år AA varit aktuell på Socialförvaltningen har han bytt handläggare vid fyra tillfällen, senast i februari 2003 då BB övertog ärendet. Av journalanteckningarna framgår att BB:s första sammanträffande med AA var den 5 mars 2003. Vid detta besök gör AA ansökan om försörjningsstöd för perioden

text: 030310–030409. Det framgår av journalanteckningarna att diskussion förts ang AA:s bostad, då belåningen är mycket låg finns betydande tillgångar i fastigheten. Av denna journalanteckning framgår inte om diskussioner förts angående ansökan om sjukersättning (sjukbidrag). AA informeras vid besöket att ansökan skall kompletteras med fastighetstaxering, försäkringsbrev/faktura avseende fastigheten samt ta reda på, via mäklare, vad fastigheten har för marknadsvärde. Ansökan om försörjningsstöd för perioden 030310–030409 avslås av soc sekr BB den 31 mars 2003 p g a otillräckligt beslutsunderlag. AA lämnar in begärd komplettering den 2 april 2003. Nästa journalanteckning är daterad den 8 april 2003, då AA via receptionen försöker få kontakt med BB p g a att elektriciteten blivit avstängd. Då BB inte är i tjänst den aktuella dagen (arbetar 50 %, onsd–fred) får AA träffa den socialsekreterare som har interna jouren. Med hänsyn till ärendets beskaffenhet samråder socialsekreteraren med en arbetsledare som beslutar att det är skäligt att vänta med eventuella insatser tills ordinarie socialsekreterare BB åter är i tjänst, vilket är den 10 april 2003. AA rekommenderas att uppsöka härbärget för övernattning om han inte anser sig kunna bo i bostaden. Det framgår inte av journalanteckningarna om AA varit i kontakt med BB den 10 april. Arbetsledaren CC går igenom ärendet den 8 maj då BB är sjukskriven sedan den 28 april. Brev skickas s d till AA med tid för besök den 13 maj 2003. Samma dag omprövas beslutet daterat 31 mars 2003, då AA lämnat in begärd komplettering, och han beviljas försörjningsstöd enligt riksnorm perioden 0303l0–030409 med 6231:- . Samtidigt handläggs AA:s ansökan för nästa period 030410–030509 och han beviljas försörjningsstöd i enlighet med ansökan enligt riksnorm med 5009:-. Ansökan om el-skulden avslås då behovet redan är tillgodosett genom tidigare utbetalningar (elektriciteten ingår i boendekostnadsberäkningen). Beräkningar och avslagsbeslut med besvärshänvisning skickas mot rek 8 maj 2003. – – –

text: Vid samtal med BB framkommer att AA varit på inbokat besök den 4 april 2003. Vid detta besöket lämnar AA in ansökan för april månad. AA berättar inte för BB att elektriciteten kommer att bli avstängd inom kort. AA tog inte kontakt med BB den 10 april som han uppmanats göra, utan först veckan efter per telefon. Under detta telefonsamtal är AA mycket upprörd över att BB inte tagit kontakt med honom och förhört sig om han har mat hemma. BB informerade AA om att hörs han inte av görs tolkningen att de ekonomiska problemen lösts på annat sätt. Vad gäller el-skulden informerades AA att han måste lämna in de fakturor som inte är betalda för att beslut skall kunna fattas. – – –

text: Efter genomförd utredning kan konstateras att de brister som föreligger är att BB inte har journalfört besöket den 4 april 2003 och det telefonsamtal hon haft med AA mellan den 11 april 2003 och 27 april 2003, samt att beslut på ansökan för april togs först den 8 maj. – – – Socialnämnden i Kristianstads kommun beklagar att ansökan för april månad 2003 ej har handlagts inom rimlig tid och rutinerna skall ses över för att dylikt inte skall inträffa igen.

text: AA gavs möjlighet att yttra sig över remissvaret men hördes inte av. I ett beslut den

text: 16 februari 2004 anförde JO André följande.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: stadgas att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Omprövningsskyldigheten kan utlösas bl.a. genom att den enskilde

text: överklagar ett beslut eller på annat sätt fäster myndighetens uppmärksamhet på något förhållande som får beslutet att framstå som uppenbart oriktigt. En omständighet kan vara ”ny” på det viset att myndigheten får kännedom om den först efter beslutet. En senare inkommen skrivelse kan innehålla sådana klargöranden eller kompletteringar att en omprövning skall ske. Uttrycket ”uppenbart oriktigt” täcker även fall då beslutet visserligen var riktigt vid tillkomsten men senare inträffade omständigheter gör att beslutet framstår som felaktigt eller olämpligt (jfr Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: s. 320).

text: AA:s ansökan om försörjningsstöd för mars månad (perioden den 10 mars 2003– den 9 april 2003) hade den 31 mars 2003 avslagits på den grunden att han inte hade kommit in med vissa begärda handlingar. Det finns inte skäl för mig att anlägga några synpunkter på det beslutet. När de begärda handlingarna kort tid efter beslutet kom in till förvaltningen borde detta emellertid ha föranlett förvaltningen att ta ställning till om beslutet skulle omprövas. Såvitt framgår av utredningen gjordes inte något sådant övervägande förrän den 8 maj 2003. Den tiden framstår som alltför lång.

text: Den 4 april 2003, vid besök hos BB på socialförvaltningen, lämnade AA in ansökan om försörjningsstöd för april månad (perioden den 10 april 2003–den 9 maj 2003). Denna ansökan behandlades först den 8 maj 2003 varvid han beviljades försörjningsstöd om 5 009 kr. Det är givetvis oacceptabelt att hans ansökan blev liggande, uppenbarligen helt utan åtgärd, i över en månad i avvaktan på beslut.

text: Jag måste konstatera att socialnämndens handläggning brustit i ovan nämnda avseenden. Den bristfälliga handläggningen fick särskilt allvarliga konsekvenser i AA:s fall, eftersom elektriciteten i hans bostad stängdes av den 7 april 2003. Han hade då, förutom s.k. livsmedelsnorm för perioden den 4–10 april 2003, inte fått någon utbetalning av försörjningsstöd sedan i vart fall den 5 mars 2003. Det är rimlig att anta, mot bakgrund av att han under lång tid endast hade uppburit försörjningsstöd för sin försörjning, att han hade små möjligheter att i det akuta skedet själv påverka sin situation. Trots att han vid åtminstone två tillfällen under april månad, av vilka det ena var vid ett telefonsamtal med sin handläggare, uppmärksammade socialförvaltningen på sin situation påskyndade inte det handläggningen av hans ärende.

text: Som socialnämnden har konstaterat, har även dokumentationen i biståndsärendet uppvisat brister.


title: Socialnämnds handläggning av ärenden angående vård enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Stadsdelsnämnden Bergsjön i Göteborgs kommun

text: Initiativet

text: I en artikel i Göteborgs-Posten den 20 mars 2006 redogjordes för två ärenden där Stadsdelsnämnden Bergsjön i Göteborgs kommun inte hade underställt länsrätten beslut rörande omedelbara omhändertaganden enligt

text: 6 §

text: LVU inom den tid som anges i

text: 7 §

text: LVU. Detta hade fått till följd att omhändertagandena hade upphört och de två berörda tonåringarna, som i tidningsartikeln beskrivs som grovt kriminella, hade skrivits ut från de ungdomshem där de var placerade.

text: JO beslutade att ta upp saken till utredning.

text: Utredning

text: Stadsdelsnämnden Bergsjön i Göteborgs kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig angående orsaken till att besluten om att omedelbart omhänderta de två tonåringarna inte underställdes länsrätten samt, med utgångspunkt i vad som framgick av tidningsartikeln, handläggningen av ärendena i tiden efter det att omhändertagandena hade upphört.

text: Nämnden överlämnade som sitt yttrande en skrivelse som var undertecknad av AA, tf. stadsdelschef, och BB, verksamhetschef. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Förvaltningens utredning

text: Orsaken till att de aktuella besluten inte underställdes länsrätten i tid, var allvarliga störningar i förvaltningens IT-system.

text: Datastörningarnas konsekvenser för handläggningen

text: Ordföranden i stadsdelsnämndens sociala utskott beslutade fredagen den 24 februari att enligt

text: 6 §

text: LVU omhänderta två pojkar, 15 respektive 16 år gamla. Beslut om omedelbart omhändertagande skall vara länsrätten till handa senast en vecka efter beslutet. I detta fall följaktligen fredagen den 3 mars. Första arbetsdagen efter att ordföranden tagit beslutet, måndagen den 27 februari, inledde handläggaren arbetet med att sammanställa dokumentationen i ärendet för underställan till länsrätten. Under arbetets gång uppstod återkommande störningar i förvaltningens IT-system, vilket medförde att datorerna fungerade endast korta

text: stunder. Det hade till följd att handläggarens dokumentation försvann helt vid avbrotten och åtkomsten till för ärendet viktiga data förlorades. Störningarna i ITsystemet pågick under hela den aktuella arbetsveckan. Lördagen den 4 mars åkte handläggaren på nytt till kontoret i avsikt, trots den uppkomna förseningen, att skriva fram ärendet. Datakommunikationen var emellertid då åter bruten. Först under söndagen den 5 mars fungerade datakommunikationen och kl. 13:08 samma dag faxades underställan till länsrätten. Till handlingarna bifogades ett meddelande från förvaltningens IT-chef där problemet med datakommunikationen och dess orsaker förklarades. Måndagen den 6 mars kontaktade handläggaren länsrätten för att förklara förseningen och diskutera länsrättens fortsatta handläggning. Handläggaren fick besked om att ärendena hade fördelats men att någon domare inte var anträffbar förrän efter kl. 13.00. Cirka kl. 12.00 får förvaltningen besked från behandlingshemmet att pojke nr 1 var släppt efter att beslut lämnats av länsrätten. Pojke nr 2 släpptes en dag senare.

text: IT-stödet för socialtjänsten i Göteborgs stad

text: Göteborgs stads IT-system för socialtjänsten förvaltas och körs på en central stordator hos kommunens centrala IT-enhet, Infraservice. Stadsdelsförvaltningen är helt beroende av att datakommunikationen till Intraservice fungerar för att socialtjänstens handläggare skall kunna använda detta IT-system. Vid årsskiftet bytte kommunen underleverantör av datakommunikation, och i samband med detta uppstod stora störningar i vår datatrafik och som pågick från mitten av januari och fram till mitten av mars i år. Störningarna pågick i stort sett dagligen. Orsaken var att den nya leverantören inte fullt ut klarade sina åtaganden vid omläggningen av kommunens datakommunikation. Eftersom all dokumentation för socialtjänstens ärenden finns i det centrala IT- systemet, har handläggaren i det aktuella ärendet inte haft regelbunden tillgång till de uppgifter som är nödvändiga för att i tid kunna skriva fram ärendet till länsrätten. Det var inte heller möjligt att dokumentera och spara nya anteckningar i ärendet i datorsystemet. Förvaltningen påpekade gång på gång dessa störningar till leverantören, som i sin tur vidarebefordrade felanmälan till underleverantören.

text: Ärendegången efter pojkarnas hemgång

text: Båda pojkarna kontaktades omedelbart efter deras hemkomst. Berörda skolor informerades om att de var tillbaka i stadsdelen så att deras skolgång kunde förberedas. / – – – /

text: Rutiner

text: Det finns tydligt dokumenterade rutiner om handläggning och utredning av barnavårdsärenden tillgängliga i en särskild databas. Vid handläggning av LVUärenden tillämpas de rutiner som baseras på Socialstyrelsens allmänna råd SOFS 2006:5 vilka finns åtkomliga hos varje Socialsekreterare. Som stöd för handläggarna i ärendehandläggningen och i metodfrågor finns 1:e socialsekreterare med ansvar för det dagliga löpande arbetet.

text: Förvaltningens överväganden

text: Det har aldrig tidigare inträffat att förvaltningen inkommit för sent med handlingar till länsrätten efter beslut om omedelbart omhändertagande. Orsaken till att besluten inte underställdes länsrätten i rätt tid var de ovan redovisade allvarliga störningarna i förvaltningens IT-system. Det inträffade kan således inte härledas till eventuella brister i rutiner, kompetens eller försumlighet från handläggarens sida. Förvaltningen har dokumenterade, väl kända och tillgängliga rutiner för handläggning av ärenden enligt LVU. 1:e socialsekreterare finns i organisationen som stöd för handläggarna i ärende- och metodfrågor. Individ- och familjeomsorgen

text: i Bergsjön handlägger en stor mängd barnavårdsärenden och har stor erfarenhet av och kunskap om handläggning av ärenden enligt både SoL och LVU. Föreliggande utredning visar att förvaltningen varit aktiv, haft en tät uppföljning och tagit ansvar för handläggningen av ärendena i tiden efter hemgång. Det har resulterat i att båda pojkarna åter är placerade, den ene med stöd av LVU och den andre med stöd av SoL. Förvaltningen har iordningställt en arbetsplats där dokumentation i socialtjänstärenden kan ske oberoende av datauppkoppling. Detta för att stärka förvaltningens beredskap om en liknande situation med datastörningar skulle uppkomma i framtiden. Det aktuella ärendet påvisar dock allmängiltigt på sårbarheten i dagens samhälle med ett ökat beroende av en fungerande datakommunikation. I ett beslut den 27 april 2007 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering – – –

text: Underlåtenhet att underställa länsrätten beslut om omedelbara omhändertaganden inom den tid som anges i

text: 7 §

text: LVU Ordföranden i stadsdelsnämndens sociala utskott beslutade fredagen den 24 februari 2006 att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta två tonåringar. Besluten skulle ha underställts länsrätten senast fredagen den 3 mars 2006. Först under söndagen den 5 mars 2006 sände förvaltningen per telefax besluten till länsrätten.

text: Eftersom besluten om omedelbart omhändertagande inte underställdes länsrätten inom rätt tid upphörde omhändertagandena och det fanns då inte längre rättsligt stöd för vård enligt LVU. De behandlingshem där ungdomarna vistades skrev därefter ut dem, den 6 respektive den 7 mars 2006, när hemmen fick information om det inträffade.

text: Nämnden ansåg för sin del att de båda ungdomarna var i behov av vård enligt LVU. Mot den bakgrunden är det givetvis inte tillfredsställande att vården behövde avbrytas under en tid på grund av brister i den formella handläggningen.

text: Att nämnden inte inom den tid som anges i

text: 7 §

text: LVU underställde länsrätten de aktuella besluten har såvitt framkommit inte skett på grund av okunskap om de regler som gäller. Nämnden har i sitt yttrande anfört att det inträffade var föranlett av de datatekniska problem som förvaltningen hade vid den aktuella tiden. Jag har förståelse för att det därigenom har varit svårt att få tillgång till dokumentation i ärendena. Ett beslut om omedelbart omhändertagande är emellertid inte ett slutgiltigt beslut. Länsrättens prövning av beslutet avser endast frågan om det är sannolikt att den unge skall beredas vård enligt LVU. Det är således inte någon fullständig utredning som skall presenteras för länsrätten. Jag finner därför skäl att ifrågasätta om det inte hade varit möjligt att ”för hand” sammanställa handlingar som kunde läggas till grund för besluten. Jag har inte något stöd för att rikta någon kritik mot nämnden för att den inte sammanställde sådant material. Jag menar dock

text: att nämnden under alla förhållanden borde inom rätt tid ha skickat själva besluten om omhändertagande till länsrätten. Länsrätten hade då fått ta ställning till om besluten skulle fastställas på grundval av vad som framgick av dem och de ytterligare uppgifter som nämnden eventuellt kunde lämna på annat sätt.

text: Nämnden har i sitt yttrande upplyst om att den har vidtagit åtgärder för att viktiga arbetsuppgifter vid nämndens förvaltning skall kunna utföras ”oberoende av datauppkoppling”. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken.

text: Nämnden har i sitt yttrande redogjort för de kontakter som den hade med ungdomarna efter att de omedelbara omhändertagandena hade upphört och vilka åtgärder som då vidtogs beträffande dem. Vad som har kommit fram i denna del föranleder inte något uttalande från min sida.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Överlämnande av myndighetsutövning

title: En kommunal nämnd har uppdragit åt en advokat att biträda kommunen i ett ärende rörande inrättande av en allmän vattenanläggning. Bl.a. fråga om de uppgifter som överlämnats till advokaten innefattar myndighetsutövning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 april 2000, begärde AA att JO skulle granska Härjedalens kommuns handläggning av ett ärende rörande inrättande av allmän vattenanläggning i Östansjö. I anmälan påstods bl.a. att tekniska nämnden eller annan behörig nämnd inte meddelade något överklagbart beslut trots att han begärde det. Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: Den nuvarande enskilda vattenanläggningen i Östansjö, som omfattar ca 50 fastigheter, anlades i slutet av 50-talet. Genom förrättning i början av 70-talet bildades Östansjö samfällighetsförening för att handha skötsel och drift av anläggningen. Vattentäkten utgörs av en ytvattentäkt. Kvalitén på vattnet har avsevärt försämrats och det finns risk att byn inom kort tid kommer att vara utan användbart hushållsvatten. Diskussioner har förts mellan främst tekniska kontoret i Härjedalens kommun och samfällighetsföreningen rörande hur man bäst skall lösa vattenförsörjningen i Östansjö. Enligt tekniska kontoret är det för delägarna billigaste alternativet att den nuvarande anläggningsförrättningen omprövas genom en ny förrättning. Ansökan kan göras av någon av delägarna eller av kommunen. Samfällighetsföreningen anser emellertid att kommunen bör överta ansvaret för vattenförsörjningen i Östansjö.

text: I en skrivelse den 14 juni 1999 begärde AA, såsom företrädare för Östansjö samfällighetsförening, att tekniska nämnden, eller den nämnd som eljest anses behörig därtill, utan dröjsmål skulle fatta beslut om inrättande av allmän vattenanläggning med verksamhetsområde omfattande Östansjö by samt att nämnden skulle besluta om en särskild anslutningsavgift med beaktande av självkostnadsprincipen och reglerna om inlösen av befintliga anläggningar i

text: 15 § lagen (1970:244)

text: om allmänna vatten- och avloppsanläggningar (va-lagen). I skrivelsen förutsatte föreningen vidare att man skulle få ta del av eventuella utredningar samt att man skulle få besked om hur beslutet, för det fall det skulle gå föreningen emot, kunde överprövas.

text: Skrivelsen besvarades den 27 september 1999 av en advokat, som uppgav att han fått i uppdrag av Härjedalens kommun att göra detta. I svarsskrivelsen uppgavs bl.a. följande. Kommunen är i och för sig beredd att utvidga verksamhetsområdet för kommunens allmänna vattenanläggning så att den omfattar även Östansjö by men fastighetsägarna kommer då att få betala anläggningsavgift i enlighet med vataxan. Eventuellt kan fastighetsägarna få viss ersättning för den befintliga anläggningen. Mot denna bakgrund finns det enligt kommunen skäl för Östansjö samfällighetsförening att ånyo överväga om inte föreningen själv bör svara för en upprustning av den befintliga anläggningen. Föreningen ombads att återkomma för det fall man trots allt ville att kommunen skulle fatta beslut om att utvidga verksamhetsområdet så att det omfattar även Östansjö.

text: I beslut den 9 december 1999 anförde tekniska nämnden att nämnden var beredd att föreslå kommunfullmäktige att utöka verksamhetsområdet för kommunens allmänna va-anläggning med Östansjö, varvid bl.a. kommunens va-taxa skulle komma att gälla. Innan utökningen skedde förutsattes att ansökan om anslutning till den allmänna anläggningen inlämnades av respektive fastighetsägare.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kommunstyrelsen i Härjedalens kommun för utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan rörande handläggningen av AA:s skrivelse den 14 juni 1999 med begäran om inrättande av allmän vattenanläggning i Östansjö. I sitt remissvar den 11 oktober 2000 anförde kommunstyrelsen bl.a. följande.

text: Den 6 juni 1999 [rätteligen den 14 juni 1999; JO:s anm.] tillskrevs tekniska nämnden av byalagets/samfällighetsföreningen genom dess ombud AA. – – – Eftersom förvaltningens trovärdighet och juridiska kompetens ifrågasatts av sökandens ombud anlitade tekniska nämnden ett juridiskt ombud för att klargöra vissa frågeställningar. Den 27 september 1999 tillskrev kommunen, via sitt ombud Advokatfirman Åberg & Co AB, samfällighetsföreningen, via ombudet AA. I brevet redogörs för de allmänna och juridiska förutsättningarna för verksamhetsområden, anslutningsavgifter och inlösen av anläggning. Brevet avslutas med sammanfattningen: ”Sammanfattningsvis innebär kommunens inställning att man i och för sig är beredd att utvidga verksamhetsområdet men att fastighetsägarna får betala anläggningsavgift i enlighet med va-taxan. Möjligen kan fastighetsägarna erhålla viss ersättning för den befintliga anläggningen. Mot bakgrund av kommunens inställning finns det skäl för Östansjö Byalag att ånyo överväga om inte samfällighetsföreningen själv bör svara för en upprustning av den befintliga anläggningen. För det fall byalaget trots allt vill att kommunen skall fatta ett beslut om att utvidga verksamhetsområdet så att det omfattar Östansjö by, ber jag Er att återkomma.” Sökandens ombud har därefter, den 23 november 1999, i brev till kommunens ombud, bekräftat att kraven på en lösning av frågan om vattenförsörjningen i Östansjö kvarstår, och att man, med hänvisning till tidigare skrivelse önskar ett kommunalt beslut.

text: Tekniska nämnden prövade och beslutade i ärendet den 9 december 1999, § 73. – – – Tekniska nämndens beslut: Tekniska nämnden är beredd att föreslå kommunfullmäktige utöka verksamhetsområdet för kommunens allmänna va-anläggning med Östansjö. Villkoren för brukande, ABVA (Allmänna bestämmelser för brukande av Härjedalens kommuns allmänna vatten- och avloppsanläggning) samt kommunens va-taxa kommer då att gälla. Innan utökningen sker förutsätts att ansökan om anslutning till den allmänna anläggningen inlämnas av respektive fastighetsägare. I remissvaret angavs avslutningsvis att samfällighetsföreningens hemställan ansågs ”bifallen i och med tekniska nämndens beslut att Östansjö kan ingå i verksamhetsområdet för kommunens allmänna va-anläggning”.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Tekniska nämndens akt lånades in och granskades.

text: I beslut den 24 maj 2002 anförde stf. JO Ekberg bl.a. följande.

text: AA:s skrivelse den 14 juni 1999 till ”Härjedalens kommun, Tekniska nämnden” besvarades av en advokat som uppgav att Härjedalens kommun uppdragit åt honom att göra detta. Advokatens skrivelse, i vilken bl.a. redovisades kommunens inställning i sakfrågan, avslutades med en uppmaning till samfällighetsföreningen att ånyo överväga om inte föreningen själv borde svara för upprustningen av den befintliga va-anläggningen och, för det fall man trots allt ville att kommunen skulle fatta beslut om att utvidga verksamhetsområdet, därefter återkomma. Såvida föreningen inte hörde av sig innebar således skrivelsen ett besked om att ärendet avslutades. Det ligger därför nära till hands att tolka skrivelsen som att kommunen i viss mån överlåtit åt advokaten att fatta beslut i ärendet.

text: En kommuns möjligheter att överlämna förvaltningsuppgifter till enskilda regleras i

text: regeringsformen

text: och

text: kommunallagen (1991:900)

text: . En förvaltningsuppgift kan sålunda enligt

text: 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen

text: överlämnas till bolag, förening, samfällighet, stiftelse, registrerat trossamfund eller någon av dess organisatoriska delar eller till enskild individ. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, skall det ske med stöd av lag. Vidare skall dokumenteras vilka uppgifter som överlämnas.

text: Den närmare omfattningen av de uppgifter som kommunen överlämnat till advokaten har inte framkommit. Någon fullmakt för advokaten med avgränsning av hans uppdrag återfinns inte i kommunens akt. Innehållet i advokatens skrivelse ger emellertid vid handen att uppgiften kunde innefatta myndighetsutövning. Det saknas stöd i lag för att på detta sätt överlämna en sådan uppgift till en enskild. Däremot har kommunen möjlighet att inför ett eget beslut i ett ärende innefattande myndighetsutövning t.ex. inhämta ett yttrande från en advokat eller annan rörande tolkningen av gällande bestämmelser på området.

text: Såvitt framgår av den inlånade akten har något dokumenterat ställningstagande från kommunens sida inte föregått advokatens skrivelse och skrivelsen synes ha tillförts ärendet först genom att AA skickat in en kopia av denna till tekniska nämnden. Då

text: kommunen inte närmare har berört dessa frågor i sitt remissvar är det oklart vilka närmare överväganden som gjorts i samband med beslutet att uppdra åt advokaten att besvara AA:s skrivelse. Mycket tyder dock på att nämnden inte själv tagit ställning i frågan utan överlämnat detta till advokaten. Som jag anfört ovan är en sådan handläggning inte förenlig med gällande regler. Den 9 december 1999 beslutade tekniska nämnden att den ”är beredd att föreslå” kommunfullmäktige att utöka verksamhetsområdet för kommunens allmänna verksamhetsområde. Detta beslut kan inte anses utgöra ett bifall till samfällighetsföreningens begäran. Någon skyldighet att formligen delge beslutet med föreningen eller att förse det med överklagandehänvisning har emellertid inte förelegat eftersom beslutet inte kan överklagas på annat sätt än genom begäran om laglighetsprövning. Den som anser att en kommun inte fullföljer sin skyldigheter på va-området kan i stället vända sig till länsstyrelsen. AA:s klagomål i denna del föranleder därför ingen ytterligare åtgärd av mig.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Kommunicering
Processledning
Rätten till domstolsprövning

title: Uttalanden om en tingsrätts skyldighet att kommunicera enskilda anspråk med åklagare och kritik mot Stockholms tingsrätt för att ett sådant anspråk inte prövades vid en huvudförhandling

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Stockholms tingsrätt med anledning av handläggningen av ett skadeståndsyrkande som han hade framställt i ett brottmål där han var målsägande. Han uppgav bl.a. följande. Sedan åklagare väckt åtal för misshandel skickade han in en handling med yrkande om skadestånd till tingsrätten. Han utgick från att tingsrätten vidarebefordrade hans skadeståndsyrkande till åklagaren och, eftersom denne inte nämnde yrkandet under den del av huvudförhandlingen han närvarade vid, antog att åklagaren avsåg att framställa detta vid ett senare skede av förhandlingen. När han sedan fick domen i målet upptäckte han att hans yrkande inte hade prövats. Han tog därefter kontakt med åklagaren som uppgav att hon inte hade fått del av skadeståndsyrkandet. – AA begärde även ersättning av tingsrätten på grund av dess handläggning av hans skadeståndsyrkande.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål B 2719-08 infordrades och granskades.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från dåvarande tingsfiskalen BB, som var ordförande vid huvudförhandlingen i målet. Han uppgav bl.a. att han inte uppmärksammade AA:s yrkande om skadestånd vid huvudförhandlingen, vilket han beklagade. BB uppgav vidare att det beträffande tingsrättens rutiner visat sig att kansliet inte regelmässigt skickar skadeståndsanspråk från målsäganden till åklagaren för det fall målsäganden kallas till förhandlingen.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om handläggningen av skadeståndsyrkandet. Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande från chefsrådmannen DD.

text: DD upplyste att BB beretts tillfälle att lämna synpunkter på hans yttrande och uppgav därutöver bl.a. följande.

text: Åklagaren yrkade i det aktuella målet ansvar på EE för bl.a. misshandel den 29 december 2007 riktad mot AA. Ifrågavarande stämningsansökan inkom till tings-

text: rätten den 9 juni 2008. I ansökan angavs AA som målsägande. Vidare lämnades den upplysningen att han var underrättad om sin möjlighet att begära skadestånd av EE. Målet, som var lottat på tingsrättens avdelning 1, handlades på sedvanligt sätt inom ramen för avdelningens beredningsorganisation. Den 16 juni 2008 inkom till tingsrätten från AA en skrift vari AA framställde ett yrkande om skadestånd av EE med 8 000 kr avseende ersättning för kränkning jämte ränta. Skriften översändes inte av tingsrätten till åklagaren med förfrågan om åklagaren hade för avsikt att föra målsägandens talan. Skälet till detta torde ha varit att det av akten framgick att AA själv var kallad till förhandlingen för att höras med anledning av åklagarens ansvarstalan. Däremot översändes skriften till den tilltalade för yttrande i samband med att ny stämning utfärdades. Enligt notering i tingsrättens målhanteringssystem (VERA) tog EE del av handlingen den 20 januari 2009. Målet företogs till huvudförhandling den 18 februari 2009. Huvudförhandlingen hölls av tingsfiskalen BB jämte nämndemän. Vid huvudförhandlingen hölls målsägandeförhör med bl.a. AA. AA:s skadeståndsyrkande togs dock av förbiseende inte upp vid huvudförhandlingen. Målet avgjordes genom dom samma dag varvid EE dömdes för bl.a. den aktuella misshandeln. Efter det att tingsrättens dom hade expedierats tog AA kontakt med BB. Samtalet finns redovisat i den tjänsteanteckning som bifogats remissen. Samtalet föranledde ingen särskild åtgärd från BB:s sida. – – – –

text: Att skadeståndsanspråket inte togs upp till behandling under huvudförhandlingen har sin grund i ett rent förbiseende. Underlåtenheten skulle kunna utgöra ett sådant rättegångsfel som avses i

text: 59 kap. 1 § första stycket 4 rättegångsbalken

text: och som kan leda till att domen undanröjs efter klagan över domvilla i hovrätten. Detta torde dock bl.a. förutsätta att anspråket ska anses upptaget av tingsrätten genom att anspråket kommunicerats med den tilltalade (jfr JO 1994/95 s. 57). I annat fall torde AA vara hänvisad till att föra talan i den för tvistemål stadgade ordningen (jfr

text: 22 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Att avskilja ett upptaget anspråk enligt

text: 22 kap. 5 § rättegångsbalken

text: efter det att dom i brottmålsdelen meddelats synes inte stå i överensstämmelse med gällande rätt. AA:s efterföljande telefonsamtal med tingsrätten borde ha dokumenterats. Det föreligger ingen skyldighet för tingsrätten att översända skadeståndsanspråk till åklagaren för efterhörande om denne är villig att utföra målsägandens skadeståndstalan. Eftersom åklagaren i princip är skyldig att föra målsägandens talan är det dock lämpligt att så sker (jfr Domstolsverkets handbok Brottmål, avsnitt 3.7 Enskilt anspråk i anledning av brott). Avdelningen översänder därför numera regelmässigt enskilda anspråk som ges in av enskilda i brottmål före huvudförhandling, vilket minimerar risken för liknande fel i framtiden. Frågan om AA är berättigad till skadestånd på grund av tingsrättens felaktiga handläggning får i första hand prövas av Justitiekanslern om AA vänder sig dit. CC hänvisade till de upplysningar som lämnats av DD och anförde därutöver bl.a. följande. Jag delar DD:s uppfattning att det beror på ett rent förbiseende att skadeståndsanspråket inte togs upp vid huvudförhandlingen. Rutinerna har nu skärpts vad gäller kommunicering med åklagarmyndigheten för att säkerställa att något liknande inte sker i framtiden. Frågan om tingsrättens förbiseende är skadeståndsgrundande får, som DD påpekat, i första hand prövas av Justitiekanslern.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar.

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att målsäganden AA skriftligen framställde ett enskilt anspråk till tingsrätten efter det att åklagare väckt åtal om misshandel. Tingsrätten kommunicerade det enskilda anspråket med den tilltalade före huvud-

text: förhandlingen. Däremot upplystes inte åklagaren om det enskilda anspråket. Vidare togs inte detta upp vid huvudförhandlingen och prövades inte i målet. Inte heller några andra åtgärder vidtogs med anledning av det enskilda anspråket.

text: Talan mot en misstänkt om enskilt anspråk i anledning av brott får föras i samband med åtal för brottet. Om anspråket inte tas upp i samband med åtalet, ska talan föras i den för tvistemål stadgade ordningen (

text: 22 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB). En förutsättning för att en målsägande ska få väcka en talan om skadestånd på det formlösa sätt som skett i det aktuella målet, dvs. utan stämningsansökan i brottmålet, är enligt

text: 45 kap. 5 § andra stycket

text: RB att rätten finner att det med hänsyn till utredningen och andra omständigheter är lämpligt. Eftersom det enskilda anspråket i detta fall kommunicerades med den tilltalade i enlighet med 6 § får förutsättas att tingsrätten funnit att talan fick väckas på det sätt som skett (jfr JO 1994/95 s. 57). Tingsrätten får därmed anses ha tagit upp det enskilda anspråket i samband med åtalet. Vid sådant förhållande har tingsrätten haft att antingen materiellt pröva anspråket eller, om en fortsatt gemensam handläggning med åtalet skulle anses medföra väsentliga olägenheter, med stöd av

text: 22 kap. 5 §

text: RB avskilja anspråket från brottmålet och förordna att talan istället skulle handläggas som särskilt mål enligt reglerna för tvistemål. Som framgått av utredningen skiljde sig dock tingsrätten från brottmålet utan att det enskilda anspråket varken hade prövats eller avskiljts till ett tvistemål. Enligt vad som framkommit berodde detta på att rättens ordförande vid huvudförhandlingen, BB, inte uppmärksammade att det enskilda anspråket hade framställts.

text: Det är självfallet av stor vikt att ordföranden vid en huvudförhandling i brottmål uppmärksammar ett tidigare under rättegången framställt enskilt anspråk och det ankommer ytterst på ordföranden att inom ramen för sin processledning verka för att det enskilda anspråket tas upp vid förhandlingen.

text: För sin bristande handläggning i nu aktuellt avseende förtjänar BB kritik.

text: Tingsrättens underlåtenhet att kommunicera det enskilda anspråket med åklagaren föranleder också följande uttalanden från min sida.

text: Av

text: 22 kap. 2 § första stycket

text: RB framgår att om enskilt anspråk grundas på ett brott som hör under allmänt åtal, så är åklagaren på målsägandens begäran skyldig att i samband med åtalet förbereda och utföra även målsägandens talan, om det kan ske utan väsentlig olägenhet och målsägandens anspråk inte är uppenbart obefogat. För en målsägande som saknar målsägandebiträde innebär det naturligtvis ofta stora fördelar att åklagaren för hans eller hennes talan.

text: Som tingsrätten anfört finns det i och för sig ingen lagstadgad skyldighet för domstolen att översända målsägandens anspråk till åklagaren. Icke desto mindre förutsätter givetvis målsägandens principiella rätt att låta sig företrädas av åklagaren att denne får kännedom om att målsäganden har framställt ett enskilt anspråk som har tagits upp i samband med åtalet.

text: Jag anser därför att utgångspunkten måste vara att rätten, sedan ett enskilt anspråk tagits upp i samband med åtalet, ska kontakta åklagaren med förfrågan om denne

text: avser att föra målsägandens talan. Eftersom målsäganden kan ha stort intresse av att redan före huvudförhandlingen veta om åklagaren är beredd att föra hans eller hennes talan, bör samma förfarande tillämpas även i de fall där målsäganden kommer att kallas till huvudförhandlingen. Tingsrätten borde således ha kontaktat åklagaren i fråga om det enskilda anspråket. Det kan förtjäna påpekas att i Domstolsverkets handbok för brottmål (avsnitt 3.7) anges att det ofta kan vara lämpligt att rätten kontaktar åklagaren för att höra om denne är beredd att föra målsägandens talan. Vidare anges att rätten bör, om det råder minsta osäkerhet i frågan, förvissa sig om en målsägande företräds av åklagaren eller inte.

text: Jag noterar att DD uppgett att man vid avdelningen numera regelmässigt översänder enskilda anspråk till åklagaren. Jag utgår från att samma rutiner också tillämpas vid tingsrättens övriga avdelningar.

text: Eftersom det saknas föreskrifter som ålägger domstolen att underrätta åklagaren om ett enskilt anspråk anser jag mig emellertid inte kunna kritisera tingsrätten i denna del.

text: Jag vill avslutningsvis nämna att JO inte är behörig att pröva ersättningsanspråk.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder ingen ytterligare åtgärd eller uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avgift
Rätten till domstolsprövning
Överklagande

title: Kritik mot Radiotjänst i Kiruna AB för handläggningen av ett överklagande i ett ärende om radio- och TV-avgift

sammanfattning: En person överklagade ett beslut där Radiotjänst i Kiruna AB hade ålagt henne att betala radio- och TV-avgift. I sitt överklagande framställde hon dessutom två andra yrkanden. Radiotjänst upphävde vid omprövning av beslutet åläggandet att betala avgift. Radiotjänst kritiseras bl.a. för att inte efter omprövningen ha överlämnat överklagandet till förvaltningsrätten.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Radiotjänst i Kiruna AB (Radiotjänst) med anledning av handläggningen av ett ärende om radio- och TV-avgift rörande hans sambo BB. Han uppgav bl.a. att Radiotjänst inte hade vidarebefordrat BB:s överklagande av myndighetens omprövningsbeslut till förvaltningsrätt trots att beslutet om avgiftsskyldighet inte vid omprövningen hade ändrats så som BB begärt i sitt överklagande. – AA gjorde också gällande att Radiotjänst till följd av dess handläggning av ärendet var skyldig att utge skadestånd.

text: Utredning

text: Handlingar i det aktuella ärendet begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick sammanfattningsvis följande.

text: Radiotjänst meddelade den 31 januari 2011 ett beslut om omprövning av BB:s radio- och TV-avgift, varefter hon den 21 februari kom in med ett överklagande av beslutet. I överklagandet, som var ställt till Förvaltningsrätten i Luleå, framställde BB yrkande om att Radiotjänsts beslut om avgiftsskyldighet skulle upphävas och att myndigheten skulle åläggas att återbetala erlagd avgift jämte viss ränta. Vidare yrkade BB att domstolen skulle ”ålägga Radiotjänst att ändra sina rutiner” på vissa angivna sätt. Vid omprövning den 24 februari beslutade Radiotjänst att ändra det tidigare fattade beslut om avgiftsskyldighet och angav att återbetalning av erlagd avgift skulle ske. I beslutet angavs också att Radiotjänst inte skulle komma att ersätta BB i fråga om yrkad ränta.

text: BB påpekade i en skrivelse till Radiotjänst den 28 februari att myndighetens senaste omprövning inte innebar att tidigare beslut hade ändrats så som hon hade

text: begärt i sitt överklagande och att detta därför borde överlämnas av Radiotjänst till förvaltningsrätten. Radiotjänst angav i en svarsskrivelse att myndigheten inte betalar ut någon ränta vid återbetalningar och hänvisade till en dom från Regeringsrätten. Sedan BB därefter frågat om överklagandet hade översänts till förvaltningsrätten, svarade Radiotjänst henne den 9 mars att överklagandet inte skulle komma att skickas vidare till domstol på grund av att myndigheten den 24 februari hade ändrat tidigare beslut. BB skickade samma dag sitt överklagande direkt till förvaltningsrätten, som översände överklagandet till Radiotjänst för handläggning. I en skrivelse till BB den 16 mars angav Radiotjänst bl.a. att vad BB i överklagandet yrkat om åläggande för myndigheten att ändra sina rutiner inte är frågor som förvaltningsrätten kan pröva.

text: Såvitt framgick av handlingarna hade Radiotjänst inte heller därefter överlämnat BB:s överklagande till förvaltningsrätten.

text: Ärendet remitterades till Radiotjänst för upplysningar och yttrande om handläggningen av BB:s överklagande. Radiotjänst inkom, genom verkställande direktören CC, med ett remissvar och anförde bl.a. följande.

text: Handläggningen i ärendet

text: Radiotjänst i Kiruna AB har enligt avtal med staten ett uppdrag att hantera uppbörden av radio-och tv-avgifter samt att bedriva avgiftskontroll. Avgiftskontrollen sker genom att Radiotjänst kontaktar hushåll som inte betalar avgiften. Kontakterna kan ske genom telefonsamtal, brevutskick eller personliga besök. l det aktuella ärendet har en av Radiotjänsts kontrollanter besökt BB i hennes bostad 2010-11-30. Enligt noteringarna på anmälan har BB medgett innehav av tvmottagare. Radiotjänst har registrerat, med anmälan som grund, en avgift i BB:s namn. BB bestrider avgiften i ett e-brev 2011-01-29. l omprövningsbeslut daterat 2011-01- 31 vidhåller Radiotjänst avgiftsskyldigheten med hänvisning till anmälan från kontrollanten. Omprövningsbeslutet överklagas av BB 2011-02-21. Radiotjänst ändrar i beslut 2011-02-24 tidigare fattat beslut om avgiftsskyldighet och återbetalar inbetald avgift. BB undrar i e-brev daterat 2011-02-22 när överklagandet kan förväntas nå förvaltningsrätten i Luleå. I e-brev daterat 2011-02-28 informerar Radiotjänst om att tidigare beslut om avgiftsskyldighet ändrats och bifogar även beslutet i elektronisk form. l e-brev 2011-02-28 frågar BB om överklagandet är överlämnat till förvaltningsrätten. Radiotjänst skickar svar i e-brev 2011-03-04 med information om att ränta inte utbetalas vid återbetalning. l e-brev 2011-03-06 undrar BB om överklagandet är överlämnat till förvaltningsrätten. Radiotjänst har i e-brev 2011-03-09 meddelat att ärendet inte kommer att överlämnas till förvaltningsrätten eftersom Radiotjänst ändrat tidigare omprövningsbeslut om avgiftsskyldighet. Radiotjänst får en underrättelse från förvaltningsrätten i Luleå, med en skrivelse från BB, ankomstdatum 2011-03-11. Radiotjänst besvarar skrivelsen i ett e-brev 2011- 03-16.

text: Radiotjänsts bedömning

text: _ _ _

text: Omprövning och överklagande Enligt 15 § lagen om finansiering av radio och tv i allmänhetens tjänst, ska Radiotjänst ompröva beslut om avgiftsskyldighet och påförande av avgifter enligt lagen. Radiotjänst har i det aktuella ärendet sänt ett omprövningsbeslut daterat 2011- 01-31. Enligt 21 § ovan nämnda lag får Radiotjänsts beslut enligt 15 § överklagas. Av paragrafen framgår att övriga av Radiotjänst fattade beslut inte får överklagas. BB har yrkat att förvaltningsrätten bl.a. ska ålägga Radiotjänst att ändra vissa rutiner. Dessa frågor kan inte förvaltningsrätten i Luleå pröva vilket framgår av 21 §. l beslut daterat 2011-02-24 har Radiotjänst ändrat tidigare fattat beslut om påförande av avgift och inbetald avgift har också återbetalats. Enligt

text: 22 § förvaltningslagen

text: framgår att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. Eftersom Radiotjänst ändrat tidigare fattat beslut om avgiftsskyldighet, kan inte förvaltningsrätten i Luleå pröva frågan om avgiftsskyldighet. Handläggningen Enligt

text: 4 § 2 st förvaltningslagen

text: ska frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt. Handläggarna som svarat på BB:s e-brev 2011-02-28 och 2011-03-04 uppfattade att de besvarat frågan om ärendet överlämnats till förvaltningsrätten genom att meddela att tidigare beslut om avgiftsskyldighet ändrats och att inbetald avgift återbetalats. Eftersom svaren kunnat skrivas tydligare i denna fråga har Radiotjänst påmint medarbetarna om vikten av att besvara frågor på ett tydligt sätt. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 15 § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst ska Radiotjänst ompröva beslut om avgiftsskyldighet och om påförande av avgifter enligt lagen om den som beslutet rör begär det eller skäl annars föreligger. Radiotjänsts beslut i ärenden om omprövning får enligt 21 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I övrigt får Radiotjänsts beslut inte överklagas.

text: Grundläggande bestämmelser om överklagande av beslut och förvaltningsmyndigheters hantering av överklagande finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. I

text: 22 §

text: föreskrivs att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Av

text: 23 § andra stycket

text: framgår att en skrivelse med överklagande ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Enligt

text: 24 § första stycket

text: prövar den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, ska myndigheten som huvudregel avvisa den. Om skrivelsen inte avvisas enligt

text: 24 §

text: , ska enligt

text: 25 §

text: den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet. Överlämnandet ska ske utan dröjsmål och handläggningstiden bör inte överstiga en vecka (se t.ex.

text: JO 2002/03 s. 424

text: I

text: 27 §

text: FL stadgas att om en myndighet finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning ska myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller som huvudregel även om beslutet överklagas. Om myndigheten vid omprövning själv ändrar beslutet såsom klaganden begär, förfaller överklagandet (

text: 28 § första stycket

text: FL). I så fall tillämpas inte reglerna i 24 och 25 §§ FL. Ändrar myndigheten däremot beslutet på annat sätt än klaganden begär, ska överklagandet anses omfatta

text: det nya beslutet, om inte avvisning ska ske på grund av att skrivelsen med överklagandet har kommit in för sent (

text: 28 § andra stycket

text: FL).

text: Bedömning

text: Den 31 januari 2011 beslutade Radiotjänst att BB skulle betala 1038 kr i radio- och TV-avgift. BB överklagade detta beslut och yrkade att det skulle upphävas. Dessutom yrkade hon dels ränta på vad hon hade betalat, dels att förvaltningsrätten skulle ålägga Radiotjänst att ändra sina rutiner i vissa avseenden. Den 24 februari 2011 omprövade Radiotjänst beslutet av den 31 januari. Radiotjänst upphävde beslutet att BB skulle betala radio- och TV-avgift. I beslutet förklarade Radiotjänst också att bolaget inte skulle betala ränta till BB. Överklagandet överlämnades inte till domstol.

text: Av utredningen framgår att Radiotjänst grundade sitt ställningstagande om att inte överlämna överklagandet till domstol på att myndigheten i fråga om avgiftsskyldigheten hade ändrat sitt beslut såsom BB hade begärt samt att övriga av henne i överklagandet framställda yrkanden inte lagligen kunde bifallas respektive inte kunde prövas av domstol.

text: Som framgått är Radiotjänsts uppgift enligt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser begränsad till – utanför tillämpningsområdet för omprövningsskyldigheten – att ta ställning till om ett överklagande har kommit in i rätt tid. De övriga förutsättningar som måste vara uppfyllda för att överklagandet ska kunna tas upp till prövning i sak, t.ex. att det är fråga om ett beslut som är överklagbart, prövas av den högre instansen och alltså inte av beslutsmyndigheten (se t.ex. JO 1991/92 s. 316 och Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3:e uppl., s. 286). Givetvis ankommer det även uteslutande på överinstansen att pröva förutsättningarna för att i sak bifalla ett visst yrkande.

text: Frågan i detta ärende är om BB:s överklagande hade förfallit enligt

text: 28 §

text: FL eftersom Radiotjänst i sitt omprövningsbeslut den 24 februari ändrade sitt tidigare beslut så som som BB hade begärt. Till följd av omprövningen upphävde Radiotjänst beslutet om avgift. Eftersom BB i sitt överklagande framställde ytterligare yrkanden – som inte tillgodosågs genom Radiotjänsts omprövningsbeslut – innebar Radiotjänsts beslut emellertid inte att överklagandet förföll enligt

text: 28 §

text: FL. Att Radiotjänst ansåg att dessa yrkanden inte lagligen kunde bifallas respektive inte kunde prövas av domstol är utan betydelse.

text: Det sagda innebär att Radiotjänst efter sitt omprövningsbeslut borde ha tagit ställning till om BB:s överklagande hade kommit in i rätt tid och om så var fallet utan dröjsmål överlämnat det till förvaltningsrätten.

text: Av utredningen framgår också att Radiotjänst inte i samband med sitt beslut den 24 februari underrättade BB om att hennes överklagande enligt Radiotjänsts uppfattning hade förfallit. En sådan upplysning borde Radiotjänst ha tagit in i beslutet (se

text: prop. 1985/86:80 s. 80

text: För sin bristfälliga handläggning av BB:s överklagande i nu angivna hänseenden förtjänar Radiotjänst kritik. Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte något uttalande från min sida annat än att jag vill nämna att JO inte är behörig att pröva anspråk på skadestånd. Ärendet avslutas.


title: En försäkringskassa hade avslagit en kvinnas ansökan om underhållsstöd. Fråga bl.a. om socialnämnden utan en egen prövning har kunnat lägga försäkringskassans bedömning till grund för ett beslut om att avslå en ansökan från kvinnan om försörjningsstöd

text: En försäkringskassa hade avslagit en kvinnas ansökan om underhållsstöd därför att det inte kunde uteslutas att hon fortfarande bodde tillsammans med sin f.d. make. Fråga bl.a. om socialnämnden utan en egen prövning har kunnat lägga försäkringskassans bedömning till grund för ett beslut om att avslå en ansökan från kvinnan om försörjningsstöd

text: AA separerade hösten 2002 från sin make och hon var därefter ensamstående med tre barn födda 1997, 1999 och 2000. Hon hade ansökt om s.k. underhållsstöd hos försäkringskassan som dock hade avslagit hennes ansökan med motiveringen att det inte kunde uteslutas att hon fortfarande sammanbodde med sin f.d. make. Hon vände sig i december 2002 till Stadsdelsnämnden Lärjedalen i Göteborgs kommun och ansökte om försörjningsstöd.

text: I en anmälan till JO den 10 april 2003 anförde AA klagomål mot stadsdelsnämndens handläggning av hennes ärende om försörjningsstöd. Klagomålen avsåg i huvudsak att stadsdelsnämnden nekade henne försörjningsstöd med motiveringen att försäkringskassan hade avslagit hennes ansökan om underhållsstöd. Detta hade lett till att hon nu befann sig i ett mycket utsatt ekonomiskt läge.

text: Inledningsvis inhämtades från stadsdelsnämnden en kopia av journalanteckningarna i AA:s ärende. Vidare inhämtades från Länsrätten i Göteborgs län kopior av två beslut den 18 februari 2003 i mål nr 329-03 och 843-03. Av de inhämtade handlingarna framgick i huvudsak följande.

text: Genom två beslut den 19 december 2002 respektive den 24 januari 2003 avslog stadsdelsnämnden delvis – till ett belopp om 3 519 kr vid vardera tillfället – AA:s ansökningar om försörjningsstöd för januari och februari 2003. Båda besluten motiverades enligt följande.

text: Om det föreligger behov av underhållsstöd som inte kan tillgodoses av barnens far så ska behovet tillgodoses via försäkringskassan. Då försäkringskassan har avslagit AA:s ansökan om underhållsstöd bedöms det inte skäligt att socialtjänsten skall överpröva försäkringskassans beslut. AA överklagade de båda besluten till Länsrätten i Göteborgs län som i de två ovan nämnda besluten gjorde följande likalydande bedömningar.

text: Stadsdelsnämnden har hänvisat AA att söka underhållsstöd för att på så sätt bidra till sina barns behov. AA har sökt underhållsstöd hos försäkringskassan men fått avslag. Behörig myndighet att fatta beslut om underhållsstöd är försäkringskassan. Utgångspunkten för bedömningen av AA:s rätt till bistånd för aktuell period måste således vara att hennes behov inte kan tillgodoses genom underhållsstöd utbetalat från försäkringskassan. Stadsdelsnämnden har därför inte haft fog för att avslå AA:s ansökan på den grunden att hennes behov kunnat tillgodoses genom underhållsstöd utbetalat från försäkringskassan. Att AA har behov av bistånd bl.a. för kostnader för boende och uppehälle för sina barn har inte ifrågasatts av stadsdelsnämnden. Stadsdelsnämnden har emellertid inte utrett AA:s möjligheter att erhålla hjälp till barnens försörjning från barnens far. Då utredningen således inte är fullständig härvidlag skall målet återförvisas till stadsdelsnämnden för erforderlig utredning.

text: Länsrätten undanröjde stadsdelsnämndens båda beslut och överlämnade handlingarna till stadsdelsnämnden för erforderlig utredning beträffande AA:s rätt till bistånd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: avseende januari respektive februari 2003.

text: Av journalanteckningarna framgick att stadsdelsnämnden erhöll länsrättsbesluten den 19 februari 2003. Genom två beslut den 3 mars 2003 ”omprövade” nämnden de tidigare besluten om försörjningsstöd för januari och februari 2003. Även denna gång avslogs ansökningarna delvis med belopp om 3 519 kr med följande motivering.

text: Enligt

text: 7 kap. 1 § föräldrabalken

text: skall föräldrar svara för underhållet av gemensamma barn efter förmåga. Vidare har f.d. makar med gemensamma barn som sammanbor försörjningsskyldighet gentemot varandra och denna skyldighet går före rätten till ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: Stadsdelsnämnden anmodades härefter i en remiss att inkomma med utredning och yttrande. Stadsdelsnämnden skulle särskilt beakta vad Länsrätten i Göteborgs län hade anfört i de båda beslut som redogjorts för ovan.

text: Stadsdelsnämnden, sociala utskottet, avgav som sitt yttrande ett tjänsteutlåtande undertecknat av enhetschefen BB. I yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: Bakgrund:

text: Sökanden är en ensamstående kvinna med 3 barn (f. -97, -99 och -00). Hösten -02 separerade sökanden från sin make och har till socialförvaltningen samt försäkringskassan uppgivit att de numera lever åtskilda. Då försäkringskassan erhållit information som gjorde att man inte kunde utesluta att makarna fortfarande var sammanboende, avslog man sökandens begäran om underhållsstöd. Mot bakgrund av detta fattade socialförvaltningen senare beslut om att avslå ansökan om bistånd motsvarande underhållsstöd, med motiveringen att det inte åligger socialtjänsten att ompröva försäkringskassans beslut och därmed överta ansvaret. Detta beslut prövades senare i länsrätten, som undanröjde socialförvaltningens beslut och återvisade detta för erforderlig utredning. Försäkringskassans beslut att dra in underhållsstöd har överklagats och ligger hos länsrätten i Göteborg.

text: Aktuell situation och bedömning:

text: Vid omprövning har socialförvaltningen funnit att det primärt är föräldrars uppgift (se

text: föräldrabalken

text: 7 kap. 1 §

text: ) att ansvara för barnens försörjning och således åligger det även fadern (se

text: föräldrabalken

text: 7 kap. 2 §

text: ) att bistå. Sökanden har icke heller vidtagit någon rättslig åtgärd för att få underhåll av denne och enligt dom i Kammarrätten i Stockholm 240-1997 är detta ett krav för att erhålla kompletterande

text: ekonomiskt bistånd. Ett flertal domar ger stöd för ovan nämnda resonemang. I ett likartat fall har Länsrätten i Göteborg i dom 2951-03 E beslutat att förälders underhållsskyldighet gentemot barn är primär i förhållande till

text: socialtjänstlagen

text: och därför avslagit besväret. I det aktuella fallet uppger sökanden för övrigt att f.d. maken ej önskat ha kontakt med socialförvaltningen och därmed kan hans möjligheter att bistå familjen inte utredas närmare. Socialförvaltningen har begärt att få in inkomstuppgifter, men några sådana har inte redovisats. Han kan därmed antas vara självförsörjande. Med anledning av det tidigare nämnda fattade socialförvaltningen 030303 beslut om att delvis avslå ansökan med 3 519:-. Detta beslut samt de efterföljande har inte överklagats och därmed ej heller varit föremål för rättslig prövning. Socialförvaltningens handläggare har varit mycket måna om att ha tät kontakt med sökanden för att på så sätt kunna få en god bild av familjen och deras behov. I ärendet föreligger icke någon nödsituation och ej heller synes bostaden vara i fara. Extra bistånd har beviljats för matinköp och hyresskuld. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: I ett beslut den 30 november 2004 anförde JO André följande.

text: Enligt

text: 2 kap.

text: och

text: 2 §§

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: svarar varje kommun för socialtjänsten inom sitt område och kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde skall genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå.

text: Kommunens yttersta ansvar får särskild aktualitet bl.a. när en enskild vänder sig till socialtjänsten med en ansökan om försörjningsstöd efter att ha fått avslag hos någon annan myndighet, t.ex. försäkringskassan, på en ansökan om ekonomisk hjälp i någon form. Den biståndssökande kan ha räknat med denna inkomst och i den uppkomna situationen stå inför uppenbara problem att klara sin försörjning. Många gånger kan naturligtvis de faktiska omständigheter som har legat till grund för den andra myndighetens avslagsbeslut ha betydelse även för sökandens rätt till försörjningsstöd. Det ankommer emellertid i dessa fall på socialtjänsten att, utifrån de särskilda synpunkter som socialtjänsten har att beakta i sin verksamhet, göra en självständig prövning av om förutsättningarna för att bevilja försörjningsstöd enligt ansökan är uppfyllda eller om insatser annars behövs för att undvika en nödsituation.

text: Stadsdelsnämnden har i detta fall delvis avslagit AA:s ansökningar om försörjningsstöd på den grunden att behovet skulle tillgodoses genom underhållsstöd från försäkringskassan och att det inte ”bedömdes skäligt” att ”överpröva” försäkringskassans avslagsbeslut. Jag instämmer i länsrättens uppfattning att utgångspunkten för stadsdelsnämndens prövning borde ha varit att AA:s behov för den aktuella perioden inte kunde tillgodoses genom underhållsstöd. Av det ovan anförda följer också att stadsdelsnämnden inför besluten borde ha gjort en självständig bedömning av AA:s familjeförhållanden och om hon var

text: berättigad till försörjningsstöd enligt sin ansökan eller skulle anses ha möjlighet att ordna sin försörjning på annat sätt. Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Kungl. biblioteket för handläggningen av begäran om handlingsutlämnande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot hur Kungl. biblioteket hade handlagt hennes begäran om utlämnande av allmänna handlingar. Av hennes anmälan och en senare ingiven komplettering framgick huvudsakligen följande.

text: Inför den lokala löneförhandlingen hösten 2008 begärde hon hos Kungl. bibliotekets personalchef att få ut den senast förhandlade lönelistan gällande hennes avdelning. Hon fick besked om att hon då skulle behöva beställa tid hos personalchefen för att vid ett möte muntligt få besked om lönen för de medarbetare hon ville ha uppgifter om. Enligt uppgift var detta myndighetens policy eftersom man inte ville att listorna skulle ”valsa runt”. Myndigheten hade enligt uppgift, av psykosociala skäl, valt att sekretessbelägga uppgifterna. Vidare uppgavs att lönelistorna inte kunde lämnas ut eftersom de inte hade bilagts det aktuella löneförhandlingsprotokollet. Hon accepterade inte att få uppgifterna endast muntligt utan sände in en skriftlig begäran till myndigheten. Efter cirka tre veckor fick hon listan hemskickad. Under våren 2009 begärde hon ut de reviderade lönelistorna men hamnade i samma slags argumentation med personalchefen som tidigare.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från BB, Kungl. biblioteket, som uppgav följande. Uppgifter om löner för myndighetens anställda kan hämtas ur myndighetens lönesystem. Vid myndigheten tillämpades tidigare en ordning där vissa uppgifter om löner (en lönelista) fogades som en bilaga till förhandlingsprotokoll. Fr.o.m. hösten 2008 tillämpas inte längre den ordningen. När någon tidigare begärde att få ta del av ”lönelistan” kunde en sådan begäran tillgodoses genom att bilagan till förhandlingsprotokollet lämnades ut. När någon i dag begär att få ta del av löner för en eller flera arbetstagare vid myndigheten tillgodoses begäran ofta genom att den som begär ut uppgifterna sammanträffar med personalchefen och får begärda uppgifter muntligen. Men det finns inte något hinder mot att få ta del av uppgifterna skriftligen. I sådant fall kan det dock krävas visst arbete för att sammanställa begärda uppgifter innan de kan lämnas ut. Om begäran i dag avser ”lönelistan” brukar hon be personen att närmare precisera vilka uppgifter som begärs ut. Att fråga efter en precisering faller sig naturligt

text: eftersom begäran att få ta del av uppgifterna oftast avser endast några specifika arbetstagare eller kanske arbetstagarna på en viss avdelning vid myndigheten. Eftersom uppgifterna hämtas ur lönesystemet är det också nödvändigt att veta vilka uppgifter som efterfrågas i fråga om lön; t.ex. aktuell lön, tidigare lön, jämförande löneuppgifter m.m. Det är inte något krav att en begäran eller en precisering av en begäran ska vara skriftlig. Självfallet kan både en begäran och en precisering ske muntligen. Förra hösten vände sig AA till henne med en begäran att få ta del av ”lönelistan”. AA ville inte få uppgifterna muntligen. Hon bad AA att återkomma med en precisering av vilka uppgifter hon ville få del av. När preciseringen kom in påbörjade hon arbetet med att ta fram och sammanställa begärda uppgifter. Begärda uppgifter lämnades skriftligen ut till AA efter cirka två veckor. Någon gång i månadsskiftet februari/mars 2009 återkom AA med en begäran om att få ta del av aktuell ”lönelista”. Hon bad då AA att precisera sin begäran, men någon precisering har fortfarande inte gjorts. Några uppgifter har därför ännu inte kunnat lämnas ut till AA.

text: Härefter anmodades Kungl. biblioteket att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan i den del som gäller hur myndigheten behandlat hennes begäran hösten 2008 och månadsskiftet februari/mars 2009 att få ta del av ”den senaste förhandlade lönelistan gällande min avdelning” respektive ”aktuella lönelistor”. I remissvaret anförde Kungl. biblioteket huvudsakligen följande (bilagorna utelämnas här).

text: Hösten 2008 ”den senaste förhandlade lönelistan gällande min avdelning”

text: Såsom myndigheten uppfattar AA:s anmälan anser hon i denna del att ”KB (Kungl. biblioteket, JO:s anmärkning) bryter mot lagen när det gäller att lämna ut allmän handling”.

text: Såvitt avser anmodan att lämna en utredning över AA:s anmälan i denna del och yttra sig över denna får myndigheten anföra följande. JO har i ärendet gjort en tjänsteanteckning 2009-04-24. Av denna framgår att tidigare har sådana handlingar s.k. lönelistor upprättats och erhållit sin slutliga utformning senast i samband med att dessa fogats som en bilaga till förhandlingsprotokoll. Men fr.o.m. hösten 2008 upprättas inte sådana handlingar. Av tjänsteanteckningen framgår vidare att det förhållandet, att en särskild handling på sätt redogjorts för ovan inte längre upprättas och erhåller sin slutliga utformning inte utgör något hinder att erhålla uppgifter ur ADB register för löner m.fl. uppgifter. I angivna tjänsteanteckning anges vidare att personalchefen vid KB har redogjort för JO att någon s.k. lönelista inte hade upprättats hösten 2008 men att AA inte ville erhålla uppgifterna muntligen samt att personalchefen bett AA återkomma med en precisering av vilka uppgifter som hon ville ta del av. Det framgår av tjänsteanteckningen att så snart KB erhållit angivna precisering har KB initierat arbetet med att sammanställa uppgifter ur ADB register för löner m.fl. uppgifter och efter cirka två veckor lämnat ut begärda uppgifter till AA. Enligt myndigheten har AA:s begäran om att ta del av allmän handling skett så snart detta var möjligt mot bakgrund av att det i ADB registret för löner m.fl. uppgifter tillika finns uppgifter av sådan karaktär att en sekretessbedömning är nödvändig samt att det var förenat med rent praktiska svårigheter att genast tillmötesgå sökandens önskemål med anledning av att uppgifter ur angivna register skulle sammanställas. Såvitt avser AA:s påståenden i övrigt:

text: att det är ”KB:s ”policy” – arbetsgivaren vill inte att listorna ska ”valsa runt” av hänsyn till de medarbetare som fått en mindre löneökning än sina kolleger.” får KB anföra följande. att ”Psykosociala skäl” har gjort att man ”valt att sekretessbelägga dessa uppgifter”. Båda dessa påståenden bestrids. Det finns inte någon sådan policy och KB har inte sekretessbelagt uppgifterna (inte heller av psykosociala skäl).

text: Månadsskiftet februari/mars 2009 ”aktuella lönelistor”

text: Såsom myndigheten uppfattar AA:s anmälan anser hon i denna del att ”KB bryter mot lagen när det gäller att lämna ut allmän handling.”. Av JO:s tjänsteanteckning framgår att KB vid angivna tidpunkt erhållit en ny förfrågan från AA om det slag av handling som inte längre upprättas vid myndigheten men att AA erbjudits möjlighet att ta del av uppgifter i myndighetens ADB register för löner m.fl. uppgifter. För att möjliggöra en sådan framtagning har myndigheten bett AA precisera sig. AA har emellertid inte preciserat sin begäran och därför har inte några uppgifter kunnat lämnas ut till henne. Enligt myndigheten har AA:s begäran om att ta del av allmän handling inte varit möjlig eftersom hon inte preciserat vad för uppgifter i myndighetens ADB registret för löner m.fl. uppgifter som hon önskat erhålla. Därmed har myndigheten inte kunnat lämna ut någon allmän handling. – – – AA kommenterade remissvaret. Hon uppgav därvid bl.a. att hon i samband med sin begäran i månadsskiftet februari/mars 2009 tydligt hade begärt att få ut lönelistan avseende den avdelning hon tillhörde (Samlingarna). Hon gavs då beskedet att hon antingen kunde få uppgifter muntligen rörande de personer hon ville ha besked om eller att hon i annat fall fick sända in en skriftlig begäran till myndigheten. Hon accepterade inte detta och sände inte in någon skriftlig begäran.

text: Bedömning

text: Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt bestämmelserna i det kapitlet har envar som begär det rätt att ta del av handling som förvaras hos en myndighet och som är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten, förutsatt att handlingen inte omfattas av sekretess. Begreppet handling avser enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF inte endast framställning i skrift eller bild – dvs. konventionella handlingar – utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniskt hjälpmedel samt sammanställningar av sakligt sammanhängande uppgifter som en myndighet kan göra med hjälp av tillgängliga program, s.k. potentiella handlingar. En förutsättning är emellertid att sammanställningen ska kunna göras med rutinbetonade åtgärder. Därmed avses att det ska vara fråga om en begränsad arbetsinsats och utan nämnvärda kostnader. Att en uppgiftssamling inte tidigare har existerat i sammanställd form hindrar däremot inte att en uppgiftssammanställning kan vara att betrakta som allmän handling (se exempelvis Bohlin, Offentlighetsprincipen, 7 u, s. 53 ff. samt

text: JO 2006/07 s. 478

text: I förevarande fall framgår av utredningen att Kungl. biblioteket från och med hösten 2008 inte längre upprättade några särskilda handlingar benämnda lönelistor. Några ”färdiga” sådana listor fanns således inte för Kungl. biblioteket att lämna ut till AA. I enlighet med redogörelsen ovan skulle det emellertid kunna föreligga en

text: skyldighet för Kungl. biblioteket att sammanställa en sådan lista utifrån för myndigheten tillgängliga uppgifter, förutsatt att uppgifterna var allmänna och offentliga samt att arbetsinsatsen att sammanställa uppgifterna vore att anse som rutinbetonad.

text: Av Kungl. bibliotekets yttrande till JO framgår att myndigheten inte har ifrågasatt att den haft en skyldighet att sammanställa en lista med uppgifter för att lämna ut denna till AA. Jag har inte underlag för någon annan bedömning.

text: AA har, såvitt avser båda nu berörda tillfällen, uppgett att hon muntligen efterfrågade lönelistan rörande sin avdelning. Kungl. biblioteket har å sin sida uppgett att AA vid båda tillfällena ombads att precisera sin begäran samt att hon endast vid tillfället hösten 2008 gjorde detta. Det är svårt att i efterhand reda ut hur orden föll i samband med att AA vid de nu berörda tillfällena begärde ut ”lönelistan”. Jag kan i alla händelser inte se att det finns grund för kritik mot biblioteket för att man, givet att det inte fanns någon färdig lista, begärde precisering från AA:s sida. När någon sådan precisering vid det andra tillfället inte gjordes blev konsekvensen att handlingsutlämnandet då inte fullföljdes.

text: En begäran om att få ut en allmän handling ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. En begäran om utfående av allmänna handlingar måste emellertid prioriteras framför andra administrativa göromål.

text: Vad avser AA:s begäran under hösten 2008 har hon uppgett att det tog ungefär tre veckor från det att hon hade sänt in sin skriftliga begäran till Kungl. biblioteket till dess att hon mottog den begärda handlingen. Kungl. biblioteket har i sitt remis-svar uppgett att det tog ungefär två veckor från det att man fått in den skriftliga begäran till dess att handlingen lämnades ut. Oavsett om det tagit myndigheten två eller tre veckor att lämna ut handlingen förefaller handläggningstiden väl lång. Mot bakgrund av den prioritet som frågor om handlingsutlämnande ska ges borde det, även med beaktande av den sammanställning och den sekretessprövning som behövde göras, ha gått snabbare.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från JO:s sida.