avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Drogtest
Grundläggande fri- och rättigheter

title: Kritik mot Vård- och omsorgsnämnden i Mölndals kommun för att nämnden tillämpar rutiner för drogtest av anställda som står i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen

sammanfattning: Misstanke uppstod om att en anställd fritidsassistent inom vårdoch omsorgsnämnden var påverkad av droger. Arbetsgivaren bad därför den anställde att lämna ett drogtest. Testet var negativt. Frågan som JO tar ställning till är om drogtestet genomfördes i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen. Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp (2 kap. 6 § regeringsformen). Skyddet får enligt vissa förutsättningar begränsas genom lag. Ett ingrepp är bl.a. påtvingat om det genomförs efter hot om någon sanktion eller andra former av påtryckningar. JO konstaterar inledningsvis att 2 kap. 6 § regeringsformen var tillämplig i förhållandet mellan nämnden och den anställde. Något lagstöd som är av intresse i detta fall för att kräva att en anställd ska genomföra ett drogtest finns inte. Det innebär att den anställde måste ge sitt samtycke till att lämna ett drogtest för att det ska få genomföras. Nämnden uppgav att testet hade genomförts på frivillig grund, och JO anser att det som har kommit fram inte ger tillräckligt underlag för att kritisera nämnden för genomförandet av drogtestet i det här fallet. På kommunens intranät informeras medarbetarna dock bl.a. om att en vägran att utföra ett drogtest likställs med ett positivt test. En anställd som tar del av den informationen torde inte uppfatta möjligheten att avstå från att lämna ett drogtest som ett verkligt alternativ. Nämndens riktlinjer och rutiner för drogtest i den delen utgör en form av påtryckning som står i strid med 2 kap. 6 § regeringsformen. JO kritiserar nämnden för utformningen av rutinerna i denna del.

text: Bakgrund

text: A.A. är anställd som fritidsassistent inom Vård- och omsorgsnämnden i Mölndals kommun. Inför ett arbetspass i mars 2016 uppstod misstanke om att A.A. var påverkad av droger. Arbetsgivaren bad honom därför att göra ett drogtest. Drogtestet, som genomfördes av Aleforsstiftelsen, var negativt.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO ifrågasatte A.A. arbetsgivarens agerande i saken. Han anförde bl.a. att anonyma tips inte borde vara tillräckligt för att drogtesta honom och att han kände sig kränkt och förnedrad.

text: Utredning

text: JO begärde att vård- och omsorgsnämnden skulle yttra sig över det som A.A. hade anfört i sin anmälan.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande (de omnämnda bilagorna har utelämnats):

text: Bakgrund

text: A.A. är anställd som fritidsassistent inom Mölndals stads vård- och omsorgsförvaltning. [– – –]

text: Händelseförlopp tisdag 2016-03-29

text: Under eftermiddagen 2016-03-29 uppvisade A.A. ett beteende som skapade frågor hos två oberoende av varandra anmälare. Det var under eftermiddagen B.B. [enhetschef; JO:s anm.] blev kontaktad vid två tillfällen av två personer som oberoende av varandra tog kontakt. Där man uttryckte stor oro för att A.A. gav ett starkt intryck av att vara påverkad av droger på något sätt utifrån hans beteende. Dels att han enligt anmälaren betedde sig underligt samt dels att en av anmälarna genom erfarenhet kände igen beteendet från en drogpåverkad person. Som anmälaren menade tydligt signalerade att A.A. skulle ha tagit droger i någon form.

text: Händelseförlopp onsdag 2016-03-30

text: Enhetschef B.B. konsulterade HR-avdelningen i Mölndals stad och gick igenom Mölndals stads rutin gällande droger, alkohol och andra hälsofarliga ämnen, som finns tillgänglig för alla medarbetare genom stadens intranät (se bilaga 1). I den finns anvisningar om hur en chef ska agera vid misstanke om drogpåverkan. B.B. tog även kontakt med Aleforsstiftelsen för rådgivning. Mölndals stad är medlem i Aleforsrådet och använder konsekvent Aleforsstiftelsens tjänster i frågor som rör alkohol, droger och andra berusningsmedel, som ett komplement till företagshälsovården. Denna information finns tillgänglig för alla medarbetare på stadens intranät (se bilaga 2). Aleforsstiftelsen medverkar även regelbundet på de utbildningar om alkohol och droger som staden anordnar för sina chefer. I enlighet med stadens rutin, rådde Aleforsstiftelsen B.B. att be A.A. utföra ett drogtest, vilket är i enlighet med stadens riktlinjer. B.B. valde just Aleforsstiftelsen för att deras tester skulle ge ett snabbare svar än de som utförs av företagshälsovården, vilket var av betydelse då A.A. hade ett arbetspass under eftermiddagen samma dag.

text: Samtycke

text: Enhetschef B.B. kontaktade A.A. per telefon 2016-03-30 och förklarade att misstanke om drogpåverkan inkommit och att hon därför ville att han lät testa sig för drogpåverkan. Hon hänvisade i detta samtal till sitt arbetsmiljö- och verksamhetsansvar. A.A. gav sitt samtycke och varken nekade till eller ifrågasatte att låta testa sig. B.B. försökte inte övertala eller tvinga A.A. på något sätt, utan ställde frågan muntligt. A.A. anmärkte inte vid tillfället på det faktum att testet skulle utföras hos Aleforsrådet. A.A. gav även samtycke till utandningsprov då frågan ställdes på plats av Aleforsstiftelsens medarbetare som utförde testet. Detta test gjordes alltså inte på arbetsgivarens begäran. Provtagning (ej övervakat urinprov) skedde 14:30 i Aleforsstiftelsens lokaler för öppenvård på Första Långgatan i Göteborg. Testet var negativt. A.A. arbetade samma kväll.

text: Tydliggörande samtal onsdag 2016-04-06

text: Med anledning av A.A:s agerande 2016-03-29 kallade arbetsgivaren till ett möte med A.A. och facklig företrädare. I detta möte fördes även dialog kring drogtestet. Det förtydligades att A.A. hade gett sitt samtycke till att låta testa sig för droger och att han inte var tvungen att göra detta. Detta bestreds inte av A.A. under mötet. Arbetsgivaren hänvisade vid detta tillfälle till stadens rutin gällande droger, alkohol och andra hälsofarliga ämnen.

text: Övriga synpunkter från enhetschef B.B.

text: Målgruppen på enheten där A.A. arbetar är barn med psykisk- och neuropsykiatrisk funktionsnedsättning. Dessa barn är i en mycket utsatt situation. Det får under inga omständigheter förekomma att personal arbetar under drogpåverkan. Det arbetspass som A.A. skulle genomföra 2016-03-30 bestod även av sovande jour. Under sovande jour finns ingen annan vaken personal i huset, vilket gjorde att B.B. så fort som möjligt ville säkerställa att A.A. inte var drogpåverkad utifrån såväl arbetsmiljösynpunkt som brukarperspektiv.

text: Synpunkter från berörd områdeschef

text: Enhetschef B.B. har agerat helt enligt de rutiner som görs gällande för Mölndals stads rutiner och riktlinjer kring droger på arbetsplatsen. B.B. ringde undertecknad i egenskap av sin närmaste chef och informerade om situationen och om hur hon tänkte agera.

text: Analys/bedömning

text: [– – –] Arbetsgivaren måste agera enligt gällande riktlinjer för att säkerställa sitt lagstadgade arbetsmiljöansvar och verksamhetsansvar. Enhetschef B.B. har utfört sitt arbete som tjänsteman helt enligt de riktlinjer som gäller och skulle ha begått tjänstefel om hon inte agerat och vidtagit åtgärder på inkomna anmälningar. Hon hade också då särbehandlat A.A. i förhållande till övriga medarbetare inom Mölndals stad. Att chef uppmärksammas på A.A:s beteende från flera personer oberoende av varandra, gör att handlande är än mer angeläget. Provtagning syftar till att ge medarbetare möjlighet att fria sig från misstanke om påverkan genom en objektiv mätmetod, och arbetsgivarens uppfattning är att A.A. frivilligt valde att utnyttja denna möjlighet

text: I remissvaret har nämnden hänvisat till information som lämnas till medarbetarna på kommunens intranät om stadens rutiner när det gäller alkohol, droger och andra hälsofarliga ämnen. Informationstexten har i aktuella delar följande lydelse:

text: Misstänkt påverkan av alkohol, droger eller andra hälsofarliga ämnen:  Arbetet avbryts omedelbart av ansvarig chef  Säkerställande genom objektiva mätmetoder, alternativt erkännande  Vägran att utföra test likställs med positivt test  Ansvarig chef dokumenterar händelseförloppet (när – vad – hur)

text: A.A. fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Ett anställningsförhållande mellan en arbetstagare och en offentlig arbetsgivare vilar på civilrättslig grund. Parter kan därför genom t.ex. kollektivavtal eller anställningsavtal komma överens om en rätt för en arbetsgivare att genomföra drogtester av en anställd.

text: När en anställd inom den offentliga sektorn drogtestas måste dock arbetsgivaren beakta det grundlagsskydd mot påtvingade kroppsliga ingrepp som följer av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF.

text: Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Begränsningar i skyddet får göras genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Med kroppsligt ingrepp avses, förutom direkt våld mot människokroppen, läkarundersökningar, mindre ingrepp som vaccinering och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas som kroppsbesiktning, t.ex. utandningsprov eller liknande alkoholtest. Även urinprov omfattas av begreppet (se t.ex. JO 2016/17 s. 497, dnr

text: , JO 2011/12 s. 471, dnr

text: och

text: Skyddet mot kroppsliga ingrepp gäller endast om ingreppet är påtvingat. I sådant fall krävs alltså lagstöd för att det ska få genomföras. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan också vara påtvingat om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion. Regeln bör tolkas så att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare uppträder på ett sätt som får till följd att den enskilde med fog uppfattar sig vara tvingad att underkasta sig ingreppet. Det kan vara fråga om underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (se bl.a. JO 2010/11 s. 509, dnr

text: , JO 2011/12 s. 471, dnr

text: och

text: samt JO 2016/17 s. 497, dnr

text: Bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF skyddar den enskilde mot kroppsliga ingrepp från det allmänna. Den fråga som jag först har att ta ställning till är därför om

text: 2 kap. 6 §

text: När det gäller offentliga arbetsgivare har Arbetsdomstolen i ett avgörande uttalat att

text: 2 kap. 6 §

text: RF kan vara tillämplig. I avgörandet konstaterade Arbetsdomstolen att läkarundersökningar av en anställd inte främst var avsedda att tillgodose det allmännas intresse som arbetsgivare, utan intresset av att offentliga funktioner fullgjordes på ett riktigt sätt. Bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF var därmed tillämplig (

text: AD 1984 nr 94

text: JO har i flera avgöranden ansett att bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF har varit tillämplig i anställningsförhållanden mellan en enskild och en myndighet (se bl.a. JO 2006/07 s. 97, dnr

text: , JO 2003/04 s. 140, dnr

text: , och JO:s beslut den 7 mars 2006 i ärendet med dnr 2461-2003).

text: Avgörande för om bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF var tillämplig i anställningsförhållandet mellan nämnden och A.A. var alltså om arbetsgivaren agerade i egenskap av det allmänna i förhållande till A.A. Nämnden har i remissvaret anfört att ett drogtest var nödvändigt eftersom A.A. arbetade med barn i en utsatt situation och att det inte under några omständigheter fick förekomma att personal arbetade där under påverkan av någon drog samt att drogtestet genomfördes utifrån såväl arbetsmiljösynpunkt som ett

text: brukarperspektiv. Beslutet om att A.A. skulle tillfrågas om att låta sig drogtestas motiverades alltså inte enbart av arbetsgivarens intresse, utan även av hänsyn till det allmännas intresse av att verksamheten fullgjordes på ett säkert sätt till skydd för barnen. Utgångspunkten är därför enligt min mening att

text: 2 kap. 6 §

text: RF var tillämplig.

text: I

text: 30 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning finns det bestämmelser om när en arbetstagare hos bl.a. kommuner och landsting är skyldig att underkasta sig periodiska hälsoundersökningar. Bestämmelsen saknar betydelse i det här ärendet och jag går därför inte närmare in på den. Något lagstöd som är av intresse i detta fall för att kräva att en anställd ska genomföra ett drogtest finns inte heller i övrigt.

text: När

text: 2 kap. 6 §

text: RF är tillämplig krävs det alltså, för att en arbetsgivare ska få drogtesta en anställd, att den anställde ger sitt samtycke till att lämna ett drogtest. Frivilligheten måste vara reell för att samtycket ska kunna ligga till grund för ett sådant ingrepp. Det ligger i sakens natur att en anställd befinner sig i ett visst underläge i förhållande till arbetsgivaren. I en sådan situation måste det ställas höga krav på arbetsgivaren när det handlar om att försäkra sig om att den anställdes medverkan till ett drogtest är frivillig. Ett drogtest av en anställd får inte genomföras efter hot om någon sanktion eller andra former av påtryckningar.

text: När det gäller drogtestet av A.A. finner jag anledning att uttala följande:

text: A.A. är anställd i kommunen. För att arbetsgivaren skulle få drogtesta A.A. krävdes att han frivilligt gick med på det. I sitt remissvar har nämnden uppgett att A.A. lämnade sitt samtycke till att låta sig drogtestas. Nämnden anser alltså att testet genomfördes på frivillig grund. Som jag har anfört ställs det höga krav på arbetsgivaren när det gäller att försäkra sig om att den anställdes medverkan är frivillig. Av utredningen framgår att kommunen på intranätet informerar medarbetarna om att en vägran att utföra ett drogtest likställs med ett positivt test. En anställd som tar del av den informationen torde inte uppfatta möjligheten att avstå från att lämna ett drogtest som ett verkligt alternativ. Vilken information som A.A. fick i det avseendet framgår dock inte av nämndens remissvar. A.A. har för egen del inte heller anfört något i frågan. Det kan alltså ifrågasättas om A.A. på ett tillfredsställande sätt fick möjlighet att fatta ett eget beslut och fritt bestämma om han ville lämna ett drogtest. Med hänsyn till den osäkerhet som råder härvidlag anser jag dock att jag inte har tillräckligt underlag för kritik i denna del.

text: Informationen på kommunens intranät om att en vägran att utföra ett drogtest likställs med ett positivt test utgör dock i sig en form av påtryckning som gör att kommunens riktlinjer och rutiner i fråga om drogtest generellt står i strid med bestämmelsen i

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Jag är därför kritisk till utformningen av rutinerna i den aktuella delen, och förutsätter att nämnden ser över rutinerna och att man då beaktar det som jag har anfört.

text: Det som A.A. i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

publisher: Justitieombudsmannen

title: Handläggningen av ett ärende rörande ändring av vitsord

org: jo

text: I ett beslut den 27 mars 2000 anförde JO Pennlöv följande.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: I sin anmälan till JO har AA framfört klagomål mot Försvarsmaktens sätt att handlägga ett ärende rörande ändring av vitsord. AA har uppgett att han överklagade vitsorden i augusti 1997, efter att ha deltagit i ett fredsbevarande uppdrag i Makedonien, och att han först i januari 1999 fick besked om att vitsorden inte skulle ändras och att anledningen härtill var att Försvarsmakten i oktober 1998 fattat ett principbeslut om att endast yrkes- och reservofficerare skulle kunna överklaga lämnade vitsord. AA har vidare ifrågasatt om Försvarsmaktens principbeslut kan omfatta hans överklagande, eftersom beslutet fattades efter det att han begärt överprövning.

text: Utredning

text: Efter remiss har Försvarsmakten, stf. överbefälhavaren BB, anfört följande.

text: Regler om erinran mot vitsord och tjänstgöringsomdömen finns för de anställda vid Försvarsmakten som är yrkesofficerare och reservofficerare. AA tillhör inte någon av dessa kategorier utan har erhållit vitsord såsom värnpliktig. Sådant vitsord kan, enligt Försvarsmaktens uppfattning, i princip inte överklagas. Denna fråga har tidigare varit föremål för prövning av Riksdagens Ombudsmän, JO, (1985-11-13, dnr 2965-1983). De grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet skall givetvis iakttas vid vitsordsgivning. Inom den ram som dessa krav ger, finns i regel ett utrymme för olika uppfattningar. Ingenting har, vid inhämtning av underlag till detta yttrande, framförts eller eljest framkommit, som indikerar att de grundläggande kraven åsidosatts då AA erhöll sitt vitsord. Försvarsmakten delar AA:s uppfattning att han fått vänta alltför länge på besked angående det av honom ingivna överklagandet av vitsord från hans tjänstgöring i Makedonien. Därutöver innehöll det besked AA slutligen erhöll, en felaktig uppgift beträffande tiden för reglernas tillkomst. Bristerna som uppdagats i handläggningen av AA:s ärende föranleder Försvarsmakten att se över handläggningsrutinerna i ärenden av motsvarande karaktär och den prioritet dessa skall ges.

text: I en kommentar till remissvaret har AA vidhållit sina klagomål. Han har även bifogat kopior av bl.a. överklagandet och ett yttrande upprättat av överstelöjtnant CC, som undertecknat tjänstgöringsbetyget. I yttrandet, som är daterat den 23 oktober 1997, har CC föreslagit att AA:s vitsord ändras från X 8 8 till X 9 9.

text: Jag har inhämtat kompletterande upplysningar från försvarsjuristen DD, Högkvarteret, med anledning av AA:s kommentar till remissvaret. DD har uppgett bl.a. följande. I normalfallet kan Högkvarteret inte ompröva en värnpliktigs vitsord. Detta ankommer i stället på den eller de personer som har ansvarat för den värnpliktiges utbildning. Som framgår av remissvaret kan Högkvarteret emellertid ha synpunkter på hur vitsorden utformats. Med hänsyn till vad CC har anfört i sitt yttrande kan dock Försvarsmakten komma att ändra AA:s vitsord.

text: DD har den 17 mars 2000 inkommit med en skriftlig underrättelse om att SWEDINT har utfärdat ett nytt tjänstgöringsbetyg för AA i enlighet med CC:s förslag. Av underrättelsen framgår vidare att Försvarsmakten, i brev till AA, har beklagat den felaktiga hanteringen av ärendet.

text: Bedömning

text: Som Försvarsmakten har anfört i yttrandet har en värnpliktig inte någon rätt att överklaga ett vitsord som lämnats honom. Försvarsmakten har emellertid möjlighet att ompröva lämnade vitsord.

text: I ärendet är klarlagt att AA lämnade in ett ”överklagande” i augusti 1997 och att han i januari 1999 fick besked om att vitsorden inte skulle ändras. En sådan handläggningstid är helt oacceptabel, inte minst mot bakgrund av att lämnade vitsord kan vara av stor betydelse för den enskildes framtid. Härtill kommer att vitsorden, sedan anmälan gjorts till JO och Försvarsmakten åter uppmärksammats på frågan, kom att ändras i en för AA positiv riktning.

text: Utredningen i ärendet ger inte annat vid handen än att Försvarsmaktens handläggning av ärendet har varit förenad med mycket stora brister. Det är också förvånande att CC:s uppfattning i frågan inte inhämtades innan det ursprungliga remissvaret lämnades till JO. Eftersom frågor av aktuellt slag är av stor vikt för den enskilde utgår jag från att rutinerna numera är sådana att ett upprepande kan undvikas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Dokumentation
Långsam handläggning

title: Kritik mot Svea hovrätt för handläggningstiden i ett brottmål

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan jämte kompletteringar klagomål mot Svea hovrätt, Polismyndigheten Gotland och Länsstyrelsen i Stockholms län m.fl. Han var missnöjd bl.a. med handläggningstiden i ett brottmål och uppgav att hovrätten vid två tillfällen ställt in huvudförhandlingen i ett mål om grovt rattfylleri för att ge förtur till mål i vilka den tilltalade var häktad.

text: Utredning

text: Dagboksblad i hovrättens mål B 2719-06 infordrades och muntliga upplysningar inhämtades från hovrättsrådet BB och dåvarande beredningsassessorn CC, varvid sammanfattningsvis följande framkom. Ett överklagande av en dom om grovt rattfylleri kom in till hovrätten den 3 april 2006. Målet sattes den 8 september ut till huvudförhandling att äga rum den 14 december. Den 23 november beslutade hovrättslagmannen DD att ställa in huvudförhandlingen ”p.g.a. häktade mål”. Målet sattes därefter på nytt ut till huvudförhandling, att äga rum den 23 mars 2007. Den 16 mars underrättades parter och vittnen om att huvudförhandlingen ställts in. Vem som fattade beslut om detta eller orsaken till att förhandlingen ställdes in framgick inte av akten. Den 13 april sattes målet på nytt ut till huvudförhandling att äga rum den 3 oktober.

text: Ärendet remitterades till hovrätten för upplysningar och yttrande om handläggningen av det aktuella målet.

text: Svea hovrätt (dåvarande hovrättspresidenten EE) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från DD samt kopia av hovrättens arbetsordning och verksamhetsplan för år 2007 (här utelämnade).

text: DD upplyste följande. Under flera år har personalstyrkan i hovrätten minskat medan antalet mål inte har minskat och målen inte heller har blivit mindre omfattande eller mindre komplicerade. Följden har blivit ökade balanser. För att i den rådande situationen utnyttja befintliga resurser så effektivt som möjligt sätter avdelningen ut mål på följande sätt.

text: Det finns två grundläggande måltyper, fria mål och fristmål. De senare är mål som enligt lag eller eljest i princip skall företas till huvudförhandling inom viss tid efter det att de kom in till domstolen. Det rör sig framför allt om mål i vilka den tilltalade är häktad. De fria målen är övriga mål. Typiskt sett kommer fristmålen in till hovrätten 4 - 8 veckor innan de måste sättas ut. Det är då av praktiska skäl för sent att sätta ut (åtminstone huvuddelen) av fria mål. Detta beror framför allt på ombuds (advokater och åklagares) andra engagemang etc. Utsättning måste därför ske i två steg. Först och med rätt god framförhållning, kanske några månader, sätts fria mål ut. Målen sätts ut efter ålder, eventuell förtur m.m. När de fria målen sätts ut vet man inte hur många fristmål som kommer att behöva sättas ut varje enskild förhandlingsdag. Utsättningen av fria mål får därför ske upp till en viss nivå av förhandlingskapaciteten, uppskattad utifrån tidigare erfarenhet m.m. Någon mera exakt planering är inte möjlig. När sedan fristmålen kommer in är utgångspunkten att dessa skall sättas ut på dagar och tider som inte bokats in för fria mål. Men det händer att detta inte är möjligt, exempelvis därför att det har kommit in fler fristmål än förutsatt, att det har kommit in flera längre fristmål som måste sättas ut ungefär samtidigt eller att det med hänsyn till inblandade parters kalendrar etc. inte är möjligt att få ut fristmålen på dagar och tider som inte redan är upptagna av fria mål. Det senare gäller särskilt i mål med många häktade och därmed många advokater inblandade. Av och till måste det då bli så att någon advokat får frånträda och en annan träda in för att målet över huvud taget skall kunna sättas ut inom rimlig tid. Men det inträffar ändå att fler mål är utsatta en given dag eller vecka än avdelningens ledamöter kan hantera. Rutinen är då att med biträde av hovrättens administrativa fiskaler försöka få hjälp av någon extern kraft, i praktiken en pensionerad domare. Under exempelvis maj månad anlitades pensionerade domare av avdelningen vid ca tio förhandlingsdagar och under juni månad fram till midsommar vid sex förhandlingsdagar. Men inte ens med hjälp av pensionerade domare är det alltid möjligt att fylla sitsarna och det återstår då inte annat än att ställa in ett, eller flera, fria mål. Vilket eller vilka mål som då skall ställas in bestäms utifrån samma kriterier som vid utsättning men det beaktas även om ett visst mål tidigare varit inställt. För att detta skall fungera i praktiken görs i huvudförhandlingslistan i förekommande fall en anteckning i anslutning till respektive mål om eventuell förturskaraktär samt om målet tidigare varit utsatt och inställt. Det händer dock ändå, som i förekommande fall, att ett mål måste ställas in trots att det tidigare fått ställas in. Frånsett fall där någon ledamot drabbats av plötslig sjukdom eller liknande är i princip det enda skälet till att mål ställs in på initiativ av hovrätten att förhandlingsutrymmet måste tas i anspråk för fristmål. Det är naturligtvis ytterst beklagligt såväl för den enskilde som för rättssamhället i stort att utsatta mål ställs in eller över huvud taget att tiden från det att ett mål kom in till dess att det avgörs ibland kan bli lång. Det är emellertid ofrånkomligt i det rådande arbetsläget.

text: EE upplyste följande.

text: Av dagboksbladet i mål nr B 2719-06 framgår att målet inkom till hovrätten den 3 april 2006 och att målet sattes ut till huvudförhandling att hållas den 14 december 2006. Den 23 november 2006 fattade chefen för avdelning 10, hovrättslagmannen DD, beslut om att förhandlingen skulle ställas in på grund av häktade mål. Målet sattes därefter åter ut till förhandling att hållas den 23 mars 2007. Av en anteckning i dagboksbladet den 16 mars 2007 framgår att parterna denna dag underrättats om att även förhandlingen den 23 mars 2007 ställts in. Orsaken till den inställda förhandlingen framgår inte av handlingarna i akten. Det saknas emellertid skäl att anta att förhandlingen ställdes in av annan anledning än att det inte fanns tillräckligt med ledamöter för denna förhandling och att beslutet fattats av DD. Förhandling är nu planerad att äga rum i Visby den 3 oktober 2007. Enligt bestämmelser i hovrättens arbetsordning, bilaga 2 (avsnitt 5.3) (här utelämnad – JO:s anmärkning), är ansvarig domare för varje mål referenten. Rotelinnehavaren är referent i målen på roteln, om inte annat beslutats. Beslut om att annan än rotelinnehavaren är referent skall framgå av akten eller, om beslutet är av generell natur, av hovrättens administrativa protokoll. Det ifrågavarande målet handläggs på avd. 10, som arbetar i s.k. beredningsorganisation. Majoriteten av målen på en avdelning

text: med sådan organisation är initialt fördelade på beredningschefens eller beredningsassessorns rotlar. Enligt beslut i hovrättens administrativa protokoll övergår ansvaret för mål på avd. 10 som företas till förhandling till den för förhandlingen utsedda referenten en vecka före förhandlingen. Av arbetsordningen följer vidare (avsnitt 5.2.1) att det är chefen för varje avdelning som leder arbetet på avdelningen och har ansvaret för att efter samråd inom avdelningen planera och fördela detta arbete. I avdelningschefens ansvar ingår att indela ledamöter till förhandling. Beslut om att en förhandling skall ställas in på grund av hög arbetsbelastning fattas därmed av chefen för avdelningen, Ett sådant beslut skall dokumenteras i akten (5 och 25 §§ förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Även skälen härför bör framgå. Tyvärr kom det inte att ske någon dokumentation av beslutet att ställa in den planerade huvudförhandlingen den 23 mars 2007 utan detta framgår endast indirekt av en anteckning om handläggningen på dagboksbladet. Avdelningarna har möjlighet att framställa begäran om förstärkning av ledamöter till den administrativa enheten, som då i möjligaste mån försöker att ordna extern hjälp. Vanligtvis är det pensionerade domare som förordnas för att delta i avgörandet av enskilda mål. Med hänsyn till det ansträngda arbetsläget vid hovrätten har användningen av externa ledamöter ökat markant de senaste åren. Under det första halvåret år 2007 uppgick behovet av externa ledamöter till drygt 500 förhandlingsdagar jämfört med drygt 100 förhandlingsdagar under det första halvåret år 2004. Under vecka 12 år 2007 (19-23 mars) hade avdelning 10 förstärkning under fyra och en halv förhandlingsdagar med fyra pensionerade domare. Svea hovrätt har i budgetdialogen med Domstolsverket, som har att fördela de av statsmakterna beslutade anslagen för domstolarna, under tio års tid påtalat att resurstilldelningen till domstolen är otillräcklig och även innebär att Svea hovrätt – sett till antalet inkomna mål – tilldelas proportionellt mindre medel än andra hovrätter. Under år 2006 har emellertid ett beslut om en ändrad resursfördelningsmodell för överrätterna fattats av Domstolsverket att tillämpas från och med år 2007. Detta har för åren 2007-2009 inneburit en betydande anslagsökning för Svea hovrätt. Hovrätten har på grund härav nu fått utrymme att besluta att omvandla en liten tillfällig avverkningsenhet till en ny nionde avdelning, som blir hovrättens sjunde storavdelning. Denna avdelning byggs nu successivt upp och hovrätten får därmed en större kapacitet. Många års framställningar om förstärkningar har därmed nu nått ett viktigt resultat. Hovrätten har uppställt sina verksamhetsmål för år 2007. Ett av dem är att 75 procent av brottmålen (exkl. förtursmål) skall vara avgjorda inom tio månader. Detta verksamhetsmål har bedömts vara realistiskt att söka uppnå (jfr om detta och även de av regeringen uppställda generella och långsiktiga verksamhetsmålen bifogade verksamhetsplan för år 2007, bilaga 3) (här utelämnad – JO:s anmärkning). Utfallet i slutet av augusti 2007 är beträffande det här aktuella verksamhetsmålet 11,2 månader i hovrätten och 10,7 månader för avdelning 10. Det aktuella målet är nu tyvärr mer än ett år gammalt i hovrätten. Det tillhör därmed de äldsta brottmålen som faller utanför förturskategorin. Det är hovrättens förhoppning att resursförstärkningen för åren 2007-2009 kommer medföra förbättrade möjligheter att snabbare avgöra fler mål i hovrätten.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. Han kom in med en skrift i vilken han framhöll att han begärde att JO skulle granska polisens agerande samt framförde ytterligare synpunkter när det gäller länsstyrelsens handläggning.

text: Av ett därefter inhämtat dagboksblad framgick att hovrätten den 17 oktober 2007 meddelade dom i det överklagade målet.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 51 kap. 15 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) ska hovrätten, om ett brottmål inte avgörs utan huvudförhandling, bestämma tid för sådan förhandling.

text: Av andra stycket följer att hovrätten i ett mål där den tilltalade är häktad som huvudregel ska hålla huvudförhandling inom fyra veckor efter det att tiden för s.k. anslutningsöverklagande av tingsrättens dom gått ut. Detta innebär att hovrätten i mål där den tilltalade är häktad i normalfallet är skyldig att hålla huvudförhandling inom åtta veckor från dagen för tingsrättens dom. I

text: 20 § förordningen (1996:379)

text: med hovrättsinstruktion föreskrivs att ett mål eller ärende ska avgöras så snart det kan ske.

text: I det mål som här är i fråga var den tilltalade inte häktad. Någon särskild tidsfrist för när huvudförhandling skulle hållas har därför inte gällt. Målet kom in till hovrätten den 3 april 2006. Vid två tillfällen ställdes utsatta huvudförhandlingar in. Vid det första tillfället var skälet att annat mål där den tilltalade var häktad skulle ges förtur. Annat har inte framkommit än att det även vid det andra tillfället berodde på att hovrätten behövde ta ledamöter i anspråk för huvudförhandling i mål med häktade tilltalade.

text: För en tilltalad som överklagat tingsrättens dom är det givetvis av vikt att en utsatt förhandling kommer till stånd. Jag har emellertid förståelse för att det kan vara nödvändigt för en domstol att ställa in huvudförhandlingen i ett mål som inte har förturskaraktär för att möjliggöra att ett mål i vilket den tilltalade är häktad ska kunna sättas ut. Av DD:s upplysningar framgår också att den utvägen i princip används endast om andra alternativ, som t.ex. att förordna pensionerade domare, inte är möjliga. Om en huvudförhandling på grund av sådana omständigheter fått ställas in, bör det emellertid så långt det över huvud taget är möjligt undvikas att huvudförhandling i målet av samma skäl måste ställas in vid ytterligare ett tillfälle. En bedömning av vilket eller vilka mål som ska ställas in måste göras med beaktande av att varje mål ska avgöras så snart det kan ske. DD har också uppgett att hovrätten, när den beslutar om ett visst mål ska ställas in, beaktar om detta tidigare varit inställt.

text: I det nu aktuella målet kom det att dröja ett och ett halvt år från det att målet i hovrätten var färdigberett för huvudförhandling till dess att huvudförhandlingen ägde rum. En sådan handläggningstid i ett mål av det aktuella slaget är enligt min mening – även med beaktande av vad som upplysts om arbetssituationen vid hovrätten – inte godtagbar. Hovrätten kan därför inte undgå kritik.

text: I likhet med vad hovrätten anfört i sitt remissvar anser jag att beslutet att ställa in huvudförhandlingen även vid det andra tillfället borde ha dokumenterats i akten (5 och 25 §§ förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Det ska därvid framgå när beslutet fattades och av vem. Det förefaller också lämpligt att, såsom skett vid det första tillfället när förhandlingen ställdes in, skälen för beslutet anges om inte dessa framgår av andra handlingar eller uppgifter i akten.

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Ekobrottsmyndigheten för dröjsmål med att fatta beslut i frågan om förundersökning skulle inledas

text: Anmälan

text: I en anmälan, som inkom till JO den 2 maj 2006, uppgav AA att han i november 2004 anmälde till Ekobrottsmyndigheten att ett bolag var utsatt för s.k. bolagsplundring. Han bifogade skriftlig bevisning och uppgifter om gärningsmännens identiteter. Han kände inte till vad som därefter hänt i ärendet.

text: Utredning

text: Handlingar i Ekobrottsmyndighetens ärende 921-346-04 infordrades och granskades. Av dessa framgick att AA:s anmälan inkom till Ekobrottsmyndigheten den 9 december 2004 och att beslut i frågan om förundersökning skulle inledas ännu – i maj 2005 – inte hade fattats.

text: Ekobrottsmyndigheten anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Yttranden inkom från myndigheten (generaldirektören BB) samt från chefsåklagaren CC och kammaråklagaren DD, vari anfördes bl.a. följande.

text: DD Saken avser tidsutdräkt med att fatta beslut huruvida förundersökning skulle inledas eller inte i ett visst ärende. I ärendet har förekommit en anmälan samt en motanmälan där respektive parter inom ett bolag uttalat brottsmisstankar mot varandra. Utgångspunkt för mitt agerande har varit att ingen skulle drabbas av rättsförluster genom ett förhastat beslut. Jag har behövt ytterligare information för att fatta beslut i förundersökningsfrågan. Det har pågått tvist om vem som rätteligen skulle vara behörig registrerad företrädare för bolaget. Sakfrågan i denna del var under behandling hos Bolagsverket och Handens tingsrätt. Denna frågas avgörande har haft grundläggande betydelse för om brott kunnat misstänkas och även i så fall om brottets rättsliga rubricering. Jag har därmed gjort bedömningen att domstolens avgörande borde avvaktas innan beslut togs i förundersökningsfrågan. Jag har haft betydligt sämre förutsättningar än domstolen att inom ramen för en så kallad förutredning kunna göra en bedömning i frågan. Tvisten drog ut på tiden och företaget försattes i konkurs innan tvisten slutligen avgjordes.

text: Ett tidigt beslut hade enligt min bedömning löpt risk att vila på en rättsosäker grund oavsett om förundersökning inletts eller ej. Ett avskrivningsbeslut hade sannolikt resulterat i en begäran om överprövning. Jag har i maj 2005 i samband med myndighetens interna uppföljning av status i ärenden inkomna före 1 mars 2005 i särskilt upprättad promemoria angett skälen till varför inte något beslut fattats i förundersökningsfrågan. Promemorian underställdes staben, men föranledde i detta skede ingen reaktion, varför jag antog att förfarandet i det enskilda fallet godtagits. Jag har dessutom gjort bedömningen att tidsutdräkten under tiden efter juli 2005 med hänvisning till bolagets konkurs inte skulle medföra några rättsförluster i ärendet. Konkursförvaltaren ges i samband med konkursutredningen tillgång till bolagets befintliga räkenskapsmaterial. Jag har inte bedömt det som motiverat att föregripa eller genom anspråk på material fördröja den utredning som konkursförvaltaren därvid företar.

text: CC

text: När förundersökning skall inledas är reglerat i

text: Rättegångsbalken

text: och i Förundersökningskungörelsen. Att förundersökningsbeslut bör fattas snart efter att ett brott identifierats är uppenbart. Jag instämmer i att detta normalt bör kunna ske inom en tidsrymd av 30 dagar. Om anmälan innehåller brister eller är oklar kan komplettering av denna enligt praxis ske genom s.k. förutredning, som naturligtvis bör ske inom rimlig tid. I detta fall förelåg utöver anmälan även en motanmälan. Det fanns med andra ord två läger som tvistade med varandra. Det rådde oklarhet om vem som ägde företräda bolaget. Enligt uppgift från Bolagsverket fanns tre pågående diarieförda ärenden som rörde bolaget om ändringsanmälningar beträffande företrädare/firmateckning. Tre ansökningar om stämning med yrkanden om ogiltigförklaring av bolagsstämmobeslut och avskedande och om skadestånd hade lämnats in till Handens tingsrätt. Bolagsverket gjorde inga ändringar i registreringen av företrädare/firmatecknare förrän tingsrättens dom fallit i saken. Ett eventuellt brotts rättsliga rubricering påverkades av vem som var behörig företrädare för bolaget. Åklagaren ansåg att rättssäkerheten krävde att en visst brott kunde identifieras för att beslut skulle kunna fattas om att inleda förundersökning. Åklagaren bedömde också att saken om vem som var behörig företrädare lämpligare avgjordes inom ramen för en tvistemålsförhandling än genom en bedömning efter genomförd förutredning. Han bestämde sig därför för att av rättssäkerhetsskäl avvakta med sitt ställningstagande till dess att tvisten var avgjord. Vid en avvägning mellan rättssäkerhetsintresset och önskan om att fatta beslut snabbt, fick rättssäkerhetsintresset fälla avgörandet. För min del, som kammarchef, delade jag denna bedömning. Åklagaren skrev med utgångspunkt från en analys gjord av en ekorevisor en promemoria där han förklarade sitt ställningstagande. Promemorian skickades tjänstevägen till staben. Staben reagerade inte på innehållet i promemorian, varför åklagaren – och jag själv – antog att förfaringssättet hade accepterats. Företaget hann dock gå i konkurs innan tvisten avgjordes. En kammaråklagare utövar själv myndighet och fattar självständiga beslut. Jag, som har varit informerad om handläggningen av ärendet, kan inte bestämma när och hur en åklagare skall fatta beslut. Jag kan dock i min arbetsledande funktion lotta om ärendet till annan åklagare. Om jag gör detta med avsikt att ett visst beslut skall fattas, tangerar jag dock att i praktiken utföra en överprövning. Jag saknar behörighet att överpröva ett ärende. Detta kan endast överåklagare göra. Vederbörande kammaråklagare och jag själv utgick dock från att staben varit informerad om att åklagaren avvaktade med beslutet i förundersökningsfrågan och om skälen till detta. Möjlighet har således hela tiden funnits att flytta handläggningen till annan åklagare och till högre åklagare. Som ansvarig kammarchef tar jag självfallet fullt ansvar för hur ärendet har hanterats och om jag kan anses ha brustit i uppföljningen på kammaren.

text: BB

text: Ekobrottsmyndighetens bedömning är att brottsanmälningarna vanligen håller sådan kvalitet att det närmast är fråga om undantagsfall där det inte utan ytterligare utredning dessförinnan, är möjligt att ta ställning till huruvida förutsättningarna för att inleda förundersökning är uppfyllda. I de fall anmälaren är annan än konkursförvaltare eller Skatteverket torde det emellertid kunna vara något mer förekommande att brottsanmälningarna inte håller sådan kvalitet att det är möjligt att direkt ta ställning om förundersökning skall inledas. I den ursprungliga brottsanmälan görs gällande att två namngivna personer gjort sig skyldiga till konkreta brottsliga gärningar, vilka närmast torde kunna vara att bedöma som bedrägeri och osant intygande. Omständigheterna kring de påstådda brotten är dock oklara i så motto att det hänvisas till handlingar vilka inte är bifogade till brottsanmälan. Bilden kompliceras ytterligare av den motanmälan som inkommer cirka en månad senare. Även denna anmälan innehåller påståenden om konkreta brottsliga gärningar, vilka skulle kunna vara att bedöma som bokföringsbrott, skattebrott och förskingring, alternativt trolöshet mot huvudman. I brottsanmälan sker hänvisningar till handlingar vilka inte bifogats anmälan. Sammantaget ger de två anmälningarna intryck av att det rått starka motsättningar mellan två fraktioner i bolagets styrelse. Jag tar inom ramen för detta yttrande inte ställning till om det föreliggande materialet är tillräckligt för att kunna fatta beslut i frågan om förundersökning bör inledas för något brott. Om den ansvariga åklagaren gjort bedömningen att beslutsunderlaget varit otillräckligt, vilket rimligen måste ha skett eftersom något beslut i förundersökningsfrågan inte fattats, borde han emellertid senast en kort tid efter att den andra brottsanmälningen inkommit ha föranstaltat om en begränsad förutredning i syfte att bredda beslutsunderlaget. Senast några månader därefter borde han ha tagit ställning till om det förelåg skäl för att inleda förundersökning. Det är riktigt att vissa åtgärder vidtagits och dessa får antas ha skett inom ramen för någon form av förutredning. Åtgärderna har emellertid varit utdragna i tiden och inte legat till grund för något beslut i förundersökningsfrågan. Min uppfattning är att det inte torde vara förenligt med gällande regelverk som åklagare och förundersökningsledare att bedriva förutredning under sådan lång tid och utan att vidta utredningsåtgärder med mer konkret syfte än vad som kommit att bli fallet i detta ärende. Myndigheten bedriver ett fortgående arbete för att minska genomströmningstiderna. Det arbetet sker på flera sätt. När det gäller tiden för beslut i förundersökningsfrågan framgår av myndighetens verksamhetsplan för 2005 att tiden från anmälan till beslut i genomsnitt inte skall överstiga 30 dagar i projektärenden. Att detta även gäller för innevarande år framgår av årets verksamhetsplan. Därutöver kan i detta sammanhang nämnas att jag den 13 april 2005 fattade beslut angående handläggningen av äldre ärenden. Detta innebar att beslut i förundersökningsfrågan skulle fattas inom en månad i samtliga ärenden med brottsanmälningar vilka inkommit före den 1 mars 2005. Jag kan konstatera att detta ärende inte handlagts enligt gällande rutiner och att den ansvarige kammarchefen torde vara ansvarig för den bristande uppföljningen. Ärendet är numera överflyttat på en åklagare som är särskilt avdelad för att handlägga äldre ärenden.

text: Under ärendets handläggning hos JO upplyste Ekobrottsmyndigheten att beslut i förundersökningsfrågan fattades den 19 oktober 2006.

text: AA yttrade sig över Ekobrottsmyndighetens remissvar.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. En förundersökning kan således

text: inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Det ankommer alltid på förundersökningsledaren att omgående ta ställning till om uppgifterna i en brottsanmälan utgör tillräcklig grund för ett beslut i förundersökningsfrågan samt att – om detta inte skulle vara fallet – föranstalta om de förutredningsåtgärder som krävs för att man så snabbt som möjligt skall få fram erforderligt beslutsunderlag. Det är viktigt – inte minst för möjligheten att säkra bevisning – att åklagaren skyndsamt tar ställning till om förundersökning skall inledas så att behövliga utredningsåtgärder kan vidtas utan dröjsmål.

text: I det aktuella ärendet dröjde det cirka ett år och tio månader från det att den första anmälan gjordes till dess att åklagare fattade beslut i frågan om förundersökning skulle inledas.

text: Av DD:s redogörelse framgår att ärendet var särpräglat på så sätt att frågan om vem som rätteligen var att anse som behörig företrädare för bolaget var föremål för tvist vid domstol. Jag saknar underlag för att bedöma om situationen var sådan, att det vid en viss utgång i tvisten saknades anledning att anta att brott hade förövats. Om så var fallet, stod DD inför valet att antingen fatta beslut om att inte inleda förundersökning eller avvakta att målet avgjordes. Jag kan i och för sig förstå att han vid sådant förhållande önskade avvakta domstolens avgörande.

text: DD har vidare uppgett att han i maj 2005 upprättade och tillställde Ekobrottsmyndighetens stab en promemoria i vilken han redovisade de bedömningar han gjort. Promemorian avslutades med att beslut i frågan om förundersökning skulle inledas borde anstå i avvaktan på att frågan om behörig firmatecknare kunde fastställas. Promemorian föranledde emellertid inte någon reaktion och jag har därför viss förståelse för att DD fick uppfattningen att myndighetens ledning instämde i hans bedömning av hur ärendet borde handläggas.

text: En sådan handläggning som förekommit i detta fall, som i realiteten innebar att ingen åtgärd alls vidtogs kan emellertid inte, trots nyss redovisade omständigheter, få fortgå under så lång tid som det här varit fråga om.

text: BB har också för sin del anfört att DD – för det fall att han bedömde beslutsunderlaget som otillräckligt – inom en kortare tid efter att anmälningarna kommit in borde ha föranstaltat om förutredning och senast några månader därefter ha tagit ställning till om förundersökning skulle inledas eller inte. Hennes bedömning synes således vara att andra åtgärder än att invänta domstolens avgörande kunde ha gett underlag för en prövning av om det fanns anledning anta att brott hade begåtts.

text: Mot nu angiven bakgrund kan DD inte undgå kritik för sin handläggning av ärendet. Inte heller CC, som varit införstådd med handläggningen och inte reagerat däröver, kan undgå viss kritik.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot IVO för långsam handläggning av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar

sammanfattning: Anmälaren har gjort två framställningar till IVO om att få ta del av allmänna handlingar. Det tog tio dagar respektive närmare fem veckor innan myndigheten lämnade ut handlingarna. ChefsJO kritiserar IVO för att inte ha handlagt framställningarna med den skyndsamhet som krävs enligt tryckfrihetsförordningen. Han ser dock positivt på de åtgärder som IVO har vidtagit för att förkorta sina handläggningstider i utlämnandeärenden och förutsätter att myndigheten kan leva upp till skyndsamhetskravet framöver.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 mars 2023 klagade AA på Inspektionen för vård och omsorg, IVO, för långsam handläggning av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar. Av anmälan och en komplettering av denna framgick i huvudsak följande:

text: AA hade vid flera tillfällen begärt att IVO skulle lämna ut handlingar, utan att få något svar. I ett mejl till IVO den 9 februari 2023 efterfrågade han e-postloggar för tre personer för perioden den 9 december 2022–9 februari 2023. Myndigheten lämnade ut handlingar den 14 mars 2023. Dessa handlingar motsvarade dock endast delvis vad han hade begärt.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde IVO den 19 juni 2023 bl.a. följande:

text: AA begärde den 3 februari 2023 att IVO skulle lämna ut vissa handlingar hänförliga till ett ärende. Den 8 februari 2023 påminde AA om denna begäran. Därefter skickade AA den 9 februari 2023 ett mejl till en avdelningschef med kopia till registratorn. Av mejlet framgick att AA vid flera tillfällen hade begärt att få ta del handlingarna utan att få något svar. Handlingarna lämnades ut den 13 februari 2023 efter sekretessgranskning.

text: I mejlet den 9 februari 2023 begärde AA också att få ta del av e-postloggar för tre chefer hos IVO för perioden den 9 december 2022–9 februari 2023. Begäran lämnades över till enheten för utlämnanden någon gång mellan den 9 och 15 februari 2023. Den 15 februari 2023 skickades förfrågan till Iver (IVO:s upphandlade it-support), som bistår myndigheten med att ta fram e-postloggar. IVO tog emot loggarna från Iver den 16 februari 2023. Loggarna sekretessgranskades den 13 mars 2023 och lämnades ut dagen därpå.

text: IVO bedömer att AA:s framställningar om utlämnande inte handlades korrekt och ser allvarligt på det inträffade. AA borde ha fått ett skyndsamt svar och ta del av de efterfrågade handlingarna utan dröjsmål. När det gäller begäran om handlingar hänförliga till ett ärende har myndigheten inte till fullo kunnat klarlägga hur den hanterades innan den skickades till registratorn. Den bristfälliga hanteringen bedöms därför bero på den mänskliga faktorn. I fråga om begäran om e-postloggar kan den långa handläggningstiden förklaras med att det fanns en obalans mellan inflödet av framställningar om utlämnande av handlingar och de resurser som myndigheten hade för att hantera dem.

text: IVO har vidtagit flera åtgärder i syfte att korta sina handläggningstider, bl.a. nyligen anställt ytterligare tre medarbetare till registraturenheten och påbörjat ett arbete med att ta fram ett bedömningsstöd för sekretessprövningar. Myndigheten planerar även att lansera en e-tjänst för utlämnandefrågor i syfte att öka möjligheterna för en skyndsam hantering.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO tog under perioden mars–augusti 2023 emot flera anmälningar med liknande klagomål mot IVO (se ärenden med dnr 2284-2023, 2797-2023, 5027-2023, 5035-2023 och 6181-2023). Mot bakgrund av utredningen i detta ärende fanns det dock inte tillräcklig anledning att utreda även dem, utan ärendena avslutades.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet och utlämnande av sådana handlingar finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (2 kap. 1–4 §§ TF). Det kan noteras att en e-postlogg utgör en allmän handling (se

text: 2 kap. 10 § andra stycket 1

text: TF och

text: RÅ 1998 ref. 44

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället (

text: 2 kap. 15 §

text: TF). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen (

text: 2 kap. 16 §

text: TF). En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst ytterligare dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att handläggningstiden för AA:s begäran om utlämnande av allmänna handlingar uppgick till tio dagar respektive närmare fem veckor. Jag kan därför konstatera att IVO inte hanterade framställningarna med den skyndsamhet som krävs enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: . För detta får myndigheten kritik.

text: Enligt IVO var skälet till att handläggningstiden uppgick till närmare fem veckor att myndigheten inte hade tillräckliga resurser för att hantera utlämnandebegäran skyndsamt. Jag vill därför understryka att offentlighetsprincipen är central i den svenska rättsordningen och ett fundament i vår demokrati. Det är därför mycket viktigt att en myndighet kan se till att principen får genomslag. Med det sagt ser jag positivt på att IVO har vidtagit åtgärder för att förkorta sina handläggningstider. Jag utgår även från att myndigheten genomför de lämpliga åtgärder som krävs för att det grundlagsskyddade skyndsamhetskravet ska följas framöver.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Erik Nymansson

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Lovisa Danielsson. Byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


title: Anmälningar mot Tullverket och Kronofogdemyndigheten om handläggningen av ärenden om tullfordringar och betalning av restförda skulder genom restitution

text: Anmälningarna

text: AA framförde i anmälningar till JO i huvudsak följande klagomål mot Tullverket. Jens of Sweden AB, i vilket bolag han var ställföreträdare, hade betalat för mycket i tullavgifter. Detta ledde till att Tullverket omprövade sina beslut och därmed blev återbetalningsskyldigt till bolaget. Tullverket utbetalade i september 2006 de överskjutande medlen till Kronofogdemyndigheten och meddelade bolagets konkursförvaltare, advokaten BB, att bolaget inte hade några skulder till Tullverket. I februari 2007 hävdade Tullverket emellertid att det fortfarande hade fordringar på bolaget. Genom efterforskningar framkom att Tullverket hade andra fordringar på bolaget, vilka Tullverket inte var medvetet om vid tidpunkten för utbetalningen. Misstaget berodde på att Tullverkets begäran, daterad den 13 september 2006, om restföring avseende fordringarna inte kommit Kronofogdemyndigheten till handa. Tullverket borde enligt hans mening ha gjort en kvittning i stället för att göra en utbetalning till Kronofogdemyndigheten. – AA klagade även på att Tullverket inte kommunicerade besluten med honom i hans egenskap av ställföreträdare för bolaget eller med konkursförvaltaren. Han anförde vidare att han fick motstridig och otillräcklig information från Tullverket vid sina efterforskningar om vad som förevarit. Tullverkets felaktiga handläggning har bl.a. förorsakat honom ett omfattande och onödigt arbete. Vidare har den föranlett domstolsprocesser samt medfört dels en risk för honom att drabbas av personligt betalningsansvar avseende bolagets skulder till Tullverket, dels att en förundersökning inletts mot honom och andra personer avseende smugglingsbrott.

text: AA framförde även klagomål mot Kronofogdemyndigheten. Han anförde därvid bl.a. att Kronofogdemyndighetens datasystem innehöll felaktig och ofullständig information samt att myndigheten förfarit felaktigt som avräknat de av Tullverket utbetalda medlen mot restförda fordringar på skattekontot i stället för mot Tullverkets fordringar.

text: AA bifogade diverse handlingar samt cd-skivor innehållande inspelningar av telefonsamtal mellan honom och tjänstemän vid Tullverket och Kronofogdemyndigheten.

text: Utredning

text: Anmälan jämte bilagor remitterades till Tullverket för yttrande. I remissvaret anförde Tullverket, huvudkontoret, genom generaltulldirektören CC, följande.

text: Utredning

text: Tullverket Effektiv Handel har gjort en utredning av de händelser som framförs i anmälan och lämnat bifogad skrivelse jämte bilagor till Tullverkets Huvudkontor. Av utredningen framgår att Tullverket löpande lämnat information till konkursförvaltaren om de omprövningar som skett. Information har också lämnats om att utbetalning skulle ske till Kronofogdemyndigheten samt vilka fordringar som Tullverket hade på bolaget. Uppgiften om hur stor Tullverkets fordran var redovisades först fel beroende på att Tullverket felaktigt återbetalat mervärdeskatt till bolaget. Med anledning av misstaget gjordes en rättelse och konkursförvaltaren informerades om det rätta beloppet. Vidare anges att skälet till att Tullverket inte informerade bolaget om att en förfrågan ställts till Kronofogdemyndigheten om avräkning är att någon sådan skyldighet inte finns. Det är Kronofogdemyndigheten som fattar beslut och som sedan informerar gäldenären om att avräkning skett. I utredningen tillbakavisas påståendet om att utbetalningen till Kronofogdemyndigheten skett av misstag.

text: Tullverkets bedömning

text: Tullverket har en skyldighet enligt lagen (1985:46 [rätteligen 1985:146; JO:s anm.]) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter att undersöka om det finns en skuld till det allmänna innan en återbetalning sker. I

text: 5 kap. 23 § tullagen (2000:1281)

text: anges att en fordran på tull som inte betalats i rätt tid ska lämnas för indrivning. Tullverket finner att handläggningen av ärendet hos Tullverket skett enligt gällande bestämmelser och rutiner. Vad gäller de uppgifter i anmälan som gäller Kronofogdemyndighetens handläggning av ärendet har Tullverket ingen uppfattning. – – –

text: Tullverket bifogade till yttrandet bl.a. följande utredning av Tullverket Effektiv Handel, genom juristen DD (övriga av Tullverket bifogade handlingar har här uteslutits).

text: 1 Om anmälan

text: Anmälan avser DD och EE. Enligt anmälan så vill anmälaren att JO ska granska Tullverkets handläggning av ärendet som gäller hanteringen av restitutioner till följd av omprövningar av tulldeklarationer för bolaget Jens of Sweden AB. Enligt anmälaren har de anmälda 1. Lämnat felaktig information 2. Fattat grova felaktiga beslut utan goda grunder 3. Underlåtit att meddela fattade beslut

text: Sammantaget ska detta ha orsakat stor skada för bolaget, konkursboet och ställföreträdaren.

text: 1.1 Felaktig information Den felaktiga informationen ska, enligt anmälaren bestå i att Tullverket har informerat konkursförvaltaren att Tullverket inte längre har några fordringar på bolaget.

text: 1.2 Felaktiga beslut Enligt anmälaren ska det ha varit fel av Tullverket att framställa en förfrågan enligt 4 § avräkningslagen till Kronofogdemyndigheten.

text: 1.3 Meddelande av beslut Enligt anmälan skulle Tullverket haft en skyldighet att meddela sitt beslut att göra en förfrågan enligt 4 § avräkningslagen till bolaget, eller till ställföreträdare för bolaget.

text: 2. Handläggningen av ärendet

text: Handläggningen av ärendet har gått till på följande sätt.

text: 2.1 Information till konkursförvaltare Information om bolagets skuld till Tullverket har löpande lämnats till konkursförvaltaren. Den 8 september 2006 skickades ett fax (bilaga 1) om att en omprövning skett och att återbetalning till bolaget skulle ske. Det informerades samtidigt om att utbetalningen skulle ske till Kronofogdemyndigheten och inte till bolaget. Enligt denna information uppgick Tullverkets fordran på bolaget till 127 687 kronor. Den 14 september 2006 skickades ett fax (bilaga 2) till konkursförvaltaren med en ny uppställning över bolagets skulder. Denna gång informerades att skulden rätteligen uppgick till 592 639 kronor. Informationen innehöll en detaljerad uppställning över tullräkningar där avräkningar skett och vilken skuld som återstod. Denna ändring berodde på att Tullverket den 11 september upptäckte att två tullräkningar felaktigt reglerats i samband med omprövning. Felaktigheten bestod i att bolaget erhållit kreditering av en återbetalning av mervärdesskatt, trots att någon sådan kreditering inte ska ske när mottagaren är registrerad för mervärdesskatt. I stället sker då regleringen i samband med bolagets vanliga momsredovisning. Rättelsen skedde inom fyra arbetsdagar av Tullverket. I samband med att EE informerade konkursförvaltaren om det rätta skuldbeloppet skickade hon också en komplettering (bilaga 3) till Kronofogdemyndigheten med de nya beloppen. Av okänd anledning blev dock denna komplettering inte införd i Kronofogdemyndighetens register. Detta misstag måste dock hållas för troligt bero på Kronofogdemyndigheten. Tullverket har heller ingen möjlighet att upptäcka att kompletteringen inte blir införd i registret före det att utdelningsförslag upprättas. Något utdelningsförslag har ännu inte upprättats i bolagets konkurs.

text: 2.2 Avräkningsförfrågan Tullverket framställde den 6 september 2006 en förfrågan (bilaga 4) enligt 4 § lag (1985:46 [rätteligen 1985:146; JO:s anm.]) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter (avräkningslagen). Enligt den lagen har Tullverket en skyldighet att undersöka huruvida det finns en skuld till det allmänna före det att en återbetalning sker. Saken har överklagats till Länsrätten i Västernorrlands län som har att ta ställning till om förfrågan var lagligen grundad. Handläggningen har skett i enlighet med de rutiner som gäller för handläggningen av återbetalningsärenden till bolag i konkurs. När bolaget försatts i konkurs gör Tullverket ingen kvittning utan överlåter fördelningen mellan de statliga fordringarna till Kronofogdemyndigheten. Anmälarens påstående om att DD sagt att utbetalningen till Kronofogdemyndigheten skett på grund av ett misstag tillbakavisas i sin helhet.

text: 2.3 Meddelande av beslut En undersökning enligt 4 § avräkningslagen är inget beslut. Det förelåg således inte heller någon skyldighet att underrätta bolaget om förfrågan. Det är Kronofogde-

text: myndigheten som fattar beslut om avräkning och informerar gäldenären om att avräkning skett. Som nämnts ovan informerade Tullverket konkursförvaltaren att återbetalningen skulle ske till Kronofogdemyndigheten. Tullverket anser att det är tillräckligt att informationen lämnas till konkursförvaltaren och inte till bolagets ställföreträdare då förvaltaren företräder bolaget.

text: 3. Sammanfattning

text: Handläggningen har varit i enlighet med de rutiner som finns för Tullverket att handlägga liknande ärenden. Information har lämnats till konkursförvaltaren om förändringar i bolagets skulder med anledning av omprövningar. Tullverkets förfrågan till Kronofogdemyndigheten har skett enligt regleringen i avräkningslagen och information om Kronofogdemyndighetens beslut har lämnats till konkursförvaltaren.

text: I ett kompletterande yttrande anförde Tullverket, huvudkontoret, genom tf. chefsjuristen FF, följande.

text: Bakgrund

text: Justitieombudsmannen har via telefonsamtal bett Tullverket att yttra sig över vad som framförs i kompletteringar till JO-anmälan med dnr 2098-2007 (aktbilagor 4 och 12) om att tulltjänstemannen EE vägrat att lämna ut en kopia av begäran om restföring som skickats till Kronofogdemyndigheten. Tullverket har talat med EE. Hon har då uppgett att klaganden ringde till henne och begärde att få en kopia av handlingen. EE var tveksam till om handlingen kunde lämnas ut och bad därför klaganden att återkomma till DD, som brukar handlägga enhetens sekretessfrågor. Den klagande återkom dock aldrig till DD med en sådan begäran.

text: Tullverkets bedömning

text: Av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att den som önskar har rätt att få en kopia av en allmän handling till den del den får lämnas ut. Begäran ska behandlas skyndsamt. Tullverket finner att den begärda handlingen var en allmän handling. Att EE själv inte tog ställning till om handlingen kunde lämnas ut finner Tullverket beklagligt men inte klandervärt. Tullverket anser att EE skulle ha tagit emot den ställda begäran och rådfrågat DD om den kunde lämnas ut. Tullverket anser inte att EE:s hänvisning till sin kollega innebär att klaganden vägrats att ta del av handlingen. Om klaganden hade följt EE:s uppmaning och ringt till DD hade handlingen lämnats ut. – – –

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att AA (för konkursbolagets räkning) överklagade Kronofogdemyndighetens beslut den 13 mars 2007 att avvisa hans överklagande/begäran om rättelse av myndighetens två avräkningsbeslut den 7 september 2006. I ett beslut den 16 maj 2007 lämnade Västmanlands tingsrätt överklagandet utan bifall (Ä 1260-07). Svea hovrätt fastställde den 25 juni 2007 tingsrättens beslut (ÖÄ 3894-07).

text: AA överklagade även Tullverkets beslut den 26 februari 2007 att avslå hans begäran om rättelse. Länsrätten i Västernorrlands län fann i en dom den 30 maj

text: 2008 (målnr 805-07) att den fråga som var föremål för AA:s talan behandlats i Kronofogdemyndighetens ovan nämnda beslut den 13 mars 2007 och att något

text: förfarande enligt

text: tullagen

text: eller lagen om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter inte fanns för att pröva den fråga som AA väckt vid Tullverket. Länsrätten undanröjde Tullverkets beslut och avvisade AA:s talan.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är heller inte avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Den som är missnöjd med ett beslut som Tullverket eller Kronofogdemyndigheten har fattat är hänvisad till att överklaga beslutet.

text: Mot bakgrund av det nyss anförda kommer jag inte att pröva om Tullverkets eller Kronofogdemyndighetens beslut är riktiga i sak. Jag nöjer mig i denna del med att hänvisa till

text: 5 kap. 13 § 3 st. tullagen

text: . Detta lagrum anger dels att vid återbetalning avdrag får göras för sådan beslutad tull och annan skatt som ska betalas till Tullverket, dels att det i lagen (

text: ) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter också finns föreskrifter som begränsar rätten till återbetalning. Tillämpningsföreskrifter finns i

text: 19 kap. 14 §

text: Tullverkets föreskrifter och allmänna råd om tullförfaranden m.m. (tullordning),

text: TFS 2000:20

text: Av den i ärendet tillgängliga utredningen rörande den aktuella handläggningen vid Tullverket har framkommit bl.a. att felaktiga återbetalningar av mervärdeskatt gjorts till bolaget och att en rad omprövningar av beslut skett, vilket medfört att rättelser av restförda belopp fått ske. Tullverket synes inte vid varje givet tillfälle ha haft fullt klart för sig vilka fordringar det faktiskt hade på bolaget.

text: Jag har inte funnit tillräcklig anledning att ytterligare utreda frågan om hur och i vilket skede Tullverkets begäran i september 2006 om restföring förkommit.

text: Tullverket har i sina yttranden inte till fullo bemött AA:s klagomål avseende att han fått olika besked vid sina förfrågningar. Det framgår dock av det av AA till JO ingivna epostmeddelandet den 7 februari 2007 och av inspelade telefonsamtal bl.a. att han av olika tjänstemän fått motstridiga uppgifter. Å ena sidan fick han besked om att återbetalningen måste gå via Kronofogdemyndigheten i det aktuella fallet. Å andra sidan fick han svaret att om det hade funnits en skuld hos Tullverket skulle återbetalning kanske inte ha gått till Kronofogdemyndigheten och att det förmodligen vid tiden för Tullverkets förfrågan enligt avräkningslagen inte såg ut som att fanns någon skuld hos Tullverket. Detta är givetvis inte tillfredsställande.

text: Av ett av de inspelade telefonsamtalen framgår att AA på sin begäran till Tullverket om att få ut en kopia av dess begäran om restföring fick beskedet att handlingen nog inte kunde lämnas ut, eftersom ”det är mellan Kronofogden och oss det, så det är ingenting som ska gå till gäldenären”. Han hänvisades i samband därmed att ge in en skriftlig begäran till DD. Enligt vad som framkommit vände AA sig i stället till Kronofogdemyndigheten och fick därifrån ut handlingar som Tullverket givit in.

text: Tullverket har i sitt yttrande klargjort att den handling AA begärde att få en kopia av var en allmän handling som också var offentlig och därför borde ha lämnats ut. Jag vill här tillägga att en myndighet inte kan ställa upp krav på en skriftlig eller på annat sätt formaliserad begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Jag är kritisk till det inträffade.

text: Tullverket har anfört att konkursförvaltaren löpande har underrättas om de omprövningar som skett, om att utbetalning skulle ske till Kronofogdemyndigheten och om det rätta beloppet. Utredningen ger inte stöd för någon kritik mot Tullverket i den delen.

text: I övrigt har inget framkommit som ger anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: I den del klagomålen riktar sig mot Kronofogdemyndigheten har jag samrått med justitieombudsmannen Hans-Gunnar Axberger som ansvarar för tillsynen över det området.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.


nyckelord: Anstalt Postgranskning

title: Kritik mot en kriminalvårdsmyndighet för att ha granskat ett brev från JO till en intagen

text: Anmälan

text: AA framförde klagomål mot kriminalvårdsanstalten Nyköpings rutiner för brevgranskning och anförde bl.a. att ett brev från JO hade öppnats.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Nyköping för yttrande. I remissvaret anförde kriminalvårdschefen BB bl.a. följande.

text: I ärendet har fråga väckts om varför brev som sänts till AA under dennes verkställighet på Nyköpingsanstalten öppnats av anstaltspersonalen trots att det varit fråga om s.k. myndighetspost. I ärendet har säkerhetsvårdaren CC och kriminalvårdsinspektören DD hörts. Även övriga säkerhetsvårdare samt personalen på AA:s avdelning har tillfrågats i ärendet. Av utredningen har följande framkommit. AA mottog i slutet av maj, under sin vistelse på Nyköpingsanstalten, ett brev avsänt från Riksdagens ombudsmän – JO. Brevet var adresserat till en boxadress i Stockholm och hade genom eftersändning vidarebefordrats till anstalten Nyköping. Vid anstaltens genomgång av de intagnas post beslutades, medelst stämpel på kuvertet, att brevet skulle öppnas. Anstaltens rutiner vid brevgranskning är att eventuellt öppnande i princip alltid sker i den intagnes närvaro. Endast i undantagsfall öppnas brevet i stället av två tjänstemän varefter brevet försluts och överlämnas till den intagne. I dessa fall stämplas försändelsen med texten ”Granskningen utförd av” och signeras av de båda tjänstemännen. På brevet till AA användes i stället stämpeln med texten ”Öppnas” vilket anger att brevet skulle öppnas i den intagnes närvaro. Det förefaller därför mindre sannolikt att brevet skulle ha varit öppnat redan när det överlämnades till AA. Eftersom ingen av de tillfrågade har kunnat erinra sig det inträffade har det exakta händelseförloppet emellertid inte kunnat fastställas. Som framgår av 25 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall brev mellan intagen och svensk myndighet vidarebefordras utan granskning. Endast i de fall uppgiften om avsändare skäligen kan misstänkas vara oriktig får ett sådant brev granskas. En förutsättning för granskning är dock att förhållandet inte kan klarläggas på annat sätt. Vem som utfört brevgranskningen och följaktligen beslutat om öppning av brevet samt vem av avdelningsvårdarna som överlämnat brevet till AA har inte kunnat klarläggas. All personal vid Nyköpingsanstalten med behörighet att utföra brevgranskning är emellertid väl förtrogen med innehållet i 25 § KvaL. Det kan

text: därför antas att den tjänsteman som beslutade om öppning förutsatte att brevet ursprungligen var adresserat till AA:s privata boxadress och att eftersändningen gjorts av någon bekant till AA. Myndighetsbrev som under postgången varit föremål för eftersändning har i princip kunnat hanteras och manipuleras på samma sätt som övrig post till intagna. Eftersom det sällan är möjligt, eller i vart fall mycket tidskrävande, att utreda vem som i ett enskilt fall ombesörjt eftersändningen finns det skäl att i granskningshänseende hantera eftersänd myndighetspost som övrig post med okänd avsändare. Kriminalvårdsmyndigheten anser, mot bakgrund härav, att det inte varit uppenbart fel att besluta om öppnande av det nu aktuella brevet. Myndigheten emotser dock ett klargörande uttalande från JO i fråga om vilken typ av utredning som rimligen bör föregå beslut om öppnande av eftersänd myndighetspost samt hur sådana försändelser generellt bör hanteras. – – – AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret, men hördes inte av. I beslut den 9 oktober 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Bedömning

text: Det skydd för förtrolig kommunikation som regleras i

text: 25 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt kan ses som en för intagna i kriminalvård anpassad form av det skydd som gäller varje medborgare enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: . Det är därför av synnerlig vikt att den som har att bedöma huruvida ett brev från t.ex. en myndighet, skall granskas, vinnlägger sig om att göra en seriös bedömning av möjligheterna att klarlägga vem som är avsändare av brevet.

text: Utredningen i ärendet har inte kunnat klarlägga vem som utfört brevgranskningen och följaktligen beslutat om öppnande av brevet samt vem av avdelningsvårdarna som överlämnat brevet till AA. Ett sådant förhållande är givetvis inte tillfredsställande, men det framstår inte som meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder för att bringa klarhet i saken. Det är däremot utrett att det aktuella brevet från JO har blivit utsatt för granskning. Kriminalvårdsmyndigheten har i sitt remissvar uppgett att det kan antas att den tjänsteman som beslutade om öppnande förutsatte att brevet ursprungligen var adresserat till AA:s privata boxadress och att eftersändningen gjorts av någon bekant till AA. Kriminalvårdsmyndigheten har vidare uppgett att myndighetsbrev som under postgången varit föremål för eftersändning i princip har kunnat hanteras och manipuleras på samma sätt som övrig post till intagna. Kriminalvårdsmyndigheten har framhållit att eftersom det sällan är möjligt, eller i vart fall mycket tidskrävande, att utreda vem som i ett enskilt fall ombesörjt eftersändningen finns det skäl att i granskningshänseende hantera eftersänd myndighetspost som övrig post med okänd avsändare. Enligt min mening finns det emellertid inget lagstöd härför.

text: Lagen medger granskning av brev från en myndighet endast om det skäligen kan misstänkas att uppgiften att brevet är avsänt från myndighet är oriktig och förhållandet inte kan klarläggas på annat sätt. Att ett myndighetsbrev blivit föremål för eftersändning kan vid den bedömningen självfallet vara av betydelse men kan inte generellt anses utgöra tillräcklig grund för att granska ett sådant brev.

text: Huruvida det i praktiken kan klarläggas vem som är ett brevs avsändare på annat sätt än genom att granska brevet beror självfallet på omständigheterna i det särskilda fallet.

text: I ärendet är utrett att ett brev från JO, som var adresserat till häktet Stockholm, har genom eftersändning vidarebefordrats till anstalten Nyköping och där utsatts för granskning. Eftersom det aktuella brevet enligt på kuvertet tryckt text angetts komma från JO, har det ålegat anstaltens personal att vid hanteringen av brevet iaktta reglerna om s.k. myndighetspost. Att brevet varit föremål för eftersändning förändrar således enligt min mening inte saken. Huruvida det i ett enskilt fall kan finnas anledning att ifrågasätta uppgiften om avsändare är en bedömningsfråga som JO normalt inte uttalar sig i. Utredningen i ärendet har inte kunnat klarlägga vare sig vem som utfört granskningen eller vilka överväganden som föregått densamma. Jag nöjer mig därför att med hänvisning till vad jag anfört om grundlagsskyddet på området understryka vikten av att berörd personal sköter posthanteringen på ett korrekt och omsorgsfullt sätt.


nyckelord:
God man/förvaltare
Tillsyn

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Umeå kommun angående handläggningen av ett ärende om godmanskap

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 13 januari 2011, framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Umeå kommun angående handläggningen av ett ärende om godmanskap. AA anförde bl.a. följande. Hon fick ett brev från nämnden där det framgick att BB:s gode man hade entledigats från sitt uppdrag den 1 juli 2010 och att en utredning skulle företas. Fram till i dag har dock ingenting hänt och BB:s anhöriga får ingen information. Nämnden påstår att pengar har försvunnit från BB:s konton och att det är dödsboet som ska begära tillbaka pengarna. Detta måste vara felaktigt, eftersom det är nämnden som ansvarar för att gode män sköter sina uppdrag.

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades överförmyndarnämndens akt avseende BB. Av nämndens akt framgick bl.a. följande.

text: CC förordnades den 6 februari 2006 som god man åt BB. I ett interimistiskt beslut den 18 januari 2010 entledigades CC från sitt uppdrag som god man och en ny god man förordnades, likaledes interimistiskt. Besluten fastställdes av nämnden den 10 februari 2010. Godmanskapet för BB upphörde den 27 november 2010 i samband med BB:s frånfälle.

text: Av utredningen framgår att nämnden den 3 maj 2010 vid vite förelade CC att komma in med årsräkningar för åren 2006-2009 samt sluträkning för tiden den 1 januari-18 januari 2010 avseende den ekonomiska förvaltningen av BB:s egendom.

text: Trots upprepade påminnelser under åren 2008-2010 och vitesföreläggandet i maj 2010 har CC inte lämnat in någon redovisning. Vitesföreläggandet delgavs henne den 18 maj 2010 och redovisningen skulle ha lämnats in senast den 1 juni 2010.

text: I ansökan den 3 augusti 2010 till Umeå tingsrätt yrkade överförmyndarnämnden att vitet skulle utdömas. I dom den 1 oktober 2010 förpliktade tingsrätten CC att betala 4 000 kr i vite till staten.

text: Nämnden har med hjälp av en extern jurist i augusti månad 2010 gjort en utredning utifrån inkomna verifikat samt kontoutdrag från banken. Den 12 januari 2011 gjorde överförmyndarnämnden en polisanmälan mot CC på grund av misstanke om förskingring.

text: Överförmyndarnämnden anmodades därefter att yttra sig över handläggningen av CC:s förordnade som god man åt BB. Yttrande skulle särskilt behandla följande.

text: 1. Vad är anledningen till att nämnden inte löpande har vidtagit åtgärder för att få in årsräkningar för åren 2006-2009? 2. Varför har nämnden väntat till den 3 maj 2010 med att förelägga CC vid vite att inkomma med årsräkningar för åren 2006-2009? 3. Varför entledigades CC först den 18 januari 2010, trots hennes upprepade underlåtenhet med att bl.a. inkomma med årsräkningar och begärda kompletteringar?

text: I sitt remissvar anförde överförmyndarnämnden i huvudsak följande.

text: 2007-01-24 Anmodas CC att inkomma med årsräkning för 2006. 2007-03-05 Inkommer årsräkning och redogörelse för 2006. 2007-06-25 Handläggaren lämnar den ofullständiga årsräkningen i retur till CC med begäran om komplettering. Bland annat fel ingående balans och verifikat saknas. 2008-04-01 Påminnelse årsräkning 2006, 2007 2008-04-16 Påminnelse 2 årsräkning 2006, 2007 2008-08-07 - 2008-11-17 Flera telefonkontakter med CC som uppger att hon på grund av sjukdom varit tvungen att ställa in bokade besök hos överförmyndarnämnden. CC säger att hon ämnar komma in med årsräkningar för 2006 och 2007. 2008-11-21 Brev med hot om vitesföreläggande till CC REK/MB 2008-12-16 Mottagningsbevis 2009-04-01 Påminnelse årsräkning 2008 2009-04-22 Påminnelse årsräkning 2008 REK/MB 2009-05-24 Mottagningsbevis 2010-01-18 Entledigande av god man CC. Överförmyndarnämnden i Umeå avsåg att från och med 2008 bättre nyttja möjligheten att förelägga förmyndare, gode män och förvaltare vid vite att fullgöra sina skyldigheter. Förmyndare, gode män och förvaltare informerades särskilt om detta i nyhetsbrev dec. 2007 samt i samband med anmodan om årsräkning jan. 2008. Innan överförmyndarnämnden beslutar om ett vitesföreläggande ska ställföreträdaren skriftligen upplysas om vilka bestämmelser skyldigheten grundar sig på. I skrivelsen ska överförmyndaren också ge ställföreträdaren skälig tid, exempelvis två veckor att, lämna in den aktuella handlingen eller rätta sig efter ett beslut. Ett vitesföreläggande är ett beslut som inte kan delegeras utan måste fattas i överförmyndarnämnden. Det kan konstateras att det fanns en ovana och osäkerhet kring hur det nya hårdare förhållningssättet skulle tillämpas. En tydlig rutinbeskrivning kring den nya tillämpningen saknades. En rutinbeskrivning skulle ha underlättat ett snabbt införande av det nya förfarandet.

text: Handläggarna hade hittills haft en mjukare inställning till sent inkomna årsräkningar. Istället för vitesföreläggande såg handläggarna till att med ”lock och pock” till slut få in de begärda handlingarna. Gode mannen CC har haft flera godmansuppdrag. Den aktuella handläggaren har inte misstänkt att något skulle vara fel i CC:s förvaltning av huvudmannens egendom. CC har varit en omtyckt god man och personal som anmält behov av god man har ibland framfört att man gärna ser att CC förordnas till uppdraget. Inga klagomål eller synpunkter gentemot CC har inkommit vare sig från anhöriga eller från vårdpersonal. CC har flera gånger kontaktat handläggaren på överförmyndarkontoret och sagt sig ”vara på gång” med årsräkningarna men på grund av sjukdom har dessa blivit försenade. Detta ärende har handlagts dåligt på flera sätt. Med bättre och tydligare handläggningsrutiner hade misstagen i handläggningen förmodligen kunnat undvikas. För att minska risken för rättsförluster för personer som inte själva kan tillvarata sina rättigheter har överförmyndarnämnden i Umeå de senaste åren systematiskt skapat och utvecklat sina handläggningsrutiner och på så sätt tydliggjort sin roll som tillsynsmyndighet. Ett nytt ärendehanteringssystem, Wärna, infördes 2008. Det nya systemet har bland annat gett en bättre kontroll över redovisningshandlingar som inte kommit in i tid. Det fanns dock en inkörningstid innan verksamheten lärde sig att nyttja det nya systemet fullt ut. Under år 2010 har hela personalen arbetat med att sammanställa en rutinhandbok för all handläggning inom Överförmyndarkontoret i Umeå. Rutinhandboken är ett sätt att kvalitetssäkra verksamhetens åtaganden och innehåller tydliga rutiner som alla handläggare ska följa. I rutinen för redovisningshandlingar står följande s. 5:

text: Vitesföreläggande 1

text: Har förmyndare, god man eller förvaltare inte inkommit med årsräkning trots två påminnelser vidtar rutinen ”Vitesföreläggande1”.

text: Restlängd över ej inkomna årsräkningar tas ut och gås igenom av respektive handläggare efter efternamn. Detta görs 10 veckor efter den 1 mars aktuellt år. Handläggaren kontrollerar att god man mottagit påminnelse 2 och att svarstiden har passerat. Förmynderskap med årsräkningsskyldighet gås igenom av chef och jurist. Kontroll görs för att fastställa att årsräkningen inte kommit överförmyndarnämnden till handa. Efter genomgång av restlistan beslutar överförmyndarnämnden i junisammanträdet att vite ska åläggas aktuell förmyndare, god man eller förvaltare. Efter beslut skickas ett brev om vitesföreläggande med ”Rek + MB” skickas ut av handläggare enligt delegation till aktuell förmyndare, god man eller förvaltare, (svarstid 10 dagar).  årsräkning inkommer inom föreskriven tid => årsräkning sorteras in och ingen ansökan om utdömande av vite görs till TR.  årsräkning inkommer inte inom föreskriven tid => Ansökan om utdömande av

text: vite till TR. Se särskild rutin för vitesansökan. Entlediga god man efter nämndsbeslut.

text: Dödsboet har också genom AA i olika skrivelser till överförmyndarnämnden 2011- 01-28, 2011-02-04, 2011-02-15 begärt att Umeå kommun ska betala skadestånd till dödsboet på grund av bristande handläggning. Skadeståndsfrågan utreds för närvarande av Umeå kommuns försäkringsbolag, Svenska Kommunförsäkring AB.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att gode män inte står under JO:s tillsyn. Min granskning omfattar därför endast överförmyndarnämndens handläggning och jag kan inte uttala mig om den gode mannens åtgärder.

text: Ett viktigt inslag i den tillsyn över ställföreträdares verksamhet som överförmyndare och överförmyndarnämnder enligt

text: 16 kap. 1 § föräldrabalken

text: (FB) har att fullgöra är att genom granskning av årsräkningar kontrollera att huvudmannens medel använts och placerats i enlighet med gällande regler. Enligt

text: 14 kap. 15 §

text: FB ska den gode mannen före den 1 mars varje år i en årsräkning redogöra för förvaltningen under föregående år av egendom som stått under den gode mannens förvaltning. Av 14 kap. 18 § framgår att om en förordnad god mans uppdrag har upphört ska den som frånträder uppdraget inom en månad därefter lämna en sluträkning till överförmyndarnämnden. Enligt

text: 16 kap. 13 §

text: FB får överförmyndarnämnden vid vite förelägga en god man att inkomma med årsräkning och sluträkning. Utdömande av vite prövas av tingsrätten.

text: Av utredningen framgår att CC förordnades som god man åt BB den 6 februari 2006. Efter att ha anmodats av nämnden den 24 januari 2007 inkom CC den 5 mars 2007 med en ofullständig årsräkning och redogörelse för 2006. Detta är den enda redogörelse för sitt uppdrag som CC kommit in med fram till entledigandet den 18 januari 2010. Först den 3 maj 2010 förelade nämnden CC vid vite att inkomma med årsräkningar för åren 2006-2009 och sluträkning för tiden den 1 januari-18 januari 2010 avseende den ekonomiska förvaltningen av BB:s egendom. Tingsrätten biföll nämndens ansökan om utdömande av vite men CC har inte kommit in med fler årsräkningar. Nämnden har därefter med hjälp av en extern jurist i augusti månad 2010 gjort en utredning utifrån ett ofullständigt underlag. Detta har resulterat i att nämnden den 12 januari 2011 gjort en polisanmälan mot CC avseende misstänkt förskingring.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det har förekommit mycket allvarliga brister i överförmyndarnämndens handläggning av årsräkningar under de aktuella åren. Bristerna har orsakats av passivitet i handläggningen, otydliga handläggningsrutiner och i viss mån godtrogenhet. Överförmyndarnämnden förtjänar mycket allvarlig kritik för sin bristande tillsyn över det aktuella godmanskapet.

text: Av remissvaret framgår att överförmyndarnämnden har inlett ett arbete med att stärka nämndens kontroll och tillsyn, bl.a. har hela personalen under 2010 arbetat med att sammanställa en rutinhandbok för all handläggning inom överförmyndarkontoret i Umeå. Jag noterar detta med tillfredsställelse.

text: Ärendet avslutas.