title: Inspektion av Halmstads tingsrätt den 4-5 april 2017

text: 1. Sammanfattning

text: Halmstads tingsrätt är en mycket väl fungerande domstol. Justitiekanslerns granskning, som skett i enlighet med avgränsningarna i avsnitt 3.1–3.2, har visat att tingsrättens handläggning av mål och ärenden är rättssäker och effektiv. Justitiekanslern har vid granskningen funnit att tingsrätten generellt uppfyller kraven på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se även

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: Brottmål

text: I allt väsentligt fungerar tingsrättens hantering av brottmålen mycket väl. Justitiekanslern riktar dock kritik mot tingsrätten för en alltför lång period av inaktivitet vid handläggningen av ett brottmål.

text: I mål med frihetsberövade personer verkar tingsrätten vara väl medveten om den frihetsberövades rätt enligt

text: artikel 5.3 i Europakonventionen

text: till rättegång inom skälig tid eller att bli försatt på fri fot i avvaktan på rättegång.

text: Såvitt avser ungdomsmålen synes tingsrätten handlägga dessa på ett korrekt och tillfredsställande sätt och i enlighet med de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare. Tingsrätten bör emellertid korta ned bevakningstiderna i dessa mål. Justitiekanslern vill även påminna om att dom i ungdomsmål ska avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen om det inte möter synnerliga hinder.

text: Dispositiva tvistemål

text: Det finns förklaringar till varför många av tingsrättens äldsta dispositiva tvistemål ännu inte har avgjorts. Justitiekanslerns intryck är ändå att tingsrätten genom en mer aktiv processledning borde ha kunnat driva flera av målen framåt mot ett snabbare avgörande.

text: Justitiekanslern vill understryka vikten av att rätten utnyttjar

text: rättegångsbalkens

text: verktyg för handläggning och materiell processledning på ett aktivt och ändamålsenligt sätt för att påskynda målens handläggning.

text: Indispositiva tvistemål

text: Tingsrättens handläggning av dessa mål fungerar väl, särskilt fram till muntlig förberedelse. Tingsrätten bör dock arbeta mer aktivt med att upprätta tidsplaner.

text: Ärenden

text: Tingsrättens handläggning av domstolsärenden fungerar, att döma av det material som Justitiekanslern har granskat, generellt sett mycket bra. I ärenden som avser förordnande av god man eller förvaltare drar handläggningen för närvarande ut något på tiden, vilket beror på att Överförmyndarnämnden sedan en tid tillbaka har haft svårt att hitta personer som är villiga att ta på sig uppdrag som god man eller förvaltare.

text: Underrättelser till Justitiekanslern

text: Tingsrättens rutiner för underrättelser till Justitiekanslern verkar fungera väl.

text: 2. Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar även domstolarna.

text: Till Justitiekanslerns uppgifter hör även att bevaka domstolarnas beslut om ersättning av allmänna medel till vissa rättsliga biträden (bl.a. offentliga försvarare, målsägandebiträden och rättshjälpsbiträden) samt därmed sammanhängande frågor (i fortsättningen rättshjälp). Denna uppgift fullgör Justitiekanslern genom möjligheten att överklaga vissa beslut enligt bl.a. 45 § rättshjälpslagen (

text: ) och lagen (

text: ) om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut.

text: I början av år 2017 beslutade Justitiekanslern att inspektera Halmstads tingsrätt. Inspektionen hade inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern. Tingsrätten underrättades om inspektionen den 22 mars 2017. Tingsrätten tillskrevs följande dag om inspektionens inriktning och vissa önskemål som Justitiekanslern hade när det gällde underlaget för inspektionen (se avsnitt 3.2).

text: Justitiekanslern inspekterade tingsrätten den 4–5 april 2017. Inspektionen påbörjades den 4 april kl. 09.00 och avslutades den 5 april kl. 15.00. Från Justitiekanslern närvarade byråchefen Anna Erman, föredragandena Ralf Järtelius, Nina Forsgren, Hélène Dalhammar Axlund och Emilia Carlsten samt beredningsjuristen Eleni Stavropoulou, administratören Petra Skoglund och notarien Josefin Högsander. Vidare var justitiekanslern Anna Skarhed närvarande under det inledande mötet den 4 april.

text: 3. Inspektionens genomförande

text: 3.1 Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen var i första hand inriktad på handläggningstiderna för brottmål, tvistemål och ärenden, med särskild inriktning på rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Såvitt avser brottmålen var inspektionen även fokuserad på om de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare iakttas. En särskild granskning gjordes också av frihets-

text: berövade personers rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 5.3 i konventionen och till att bli försatt på fri fot i avvaktan på rättegång. Vidare har det gjorts en viss kontroll av hur tingsrätten fullgör sin underrättelseskyldighet till Justitiekanslern när det gäller en del beslut på rättshjälpsområdet. Därutöver var det övergripande syftet att kontrollera att kraven på lagenlighet och rättssäkerhet iakttas vid tingsrätten.

text: 3.2 Avgränsning och tillgängligt material

text: Under sitt besök på tingsrätten gick Justitiekanslern igenom tillgängliga akter i de 20 äldsta ännu inte avgjorda dispositiva tvistemålen (med undantag för s.k. FT-mål, dvs. tvistemål som handläggs enligt

text: 1 kap. 3 d § rättegångsbalken

text: ; RB), indispositiva tvistemålen, brottmålen respektive ärendena (utom konkursärenden). Vidare omfattade granskningen akterna i de mål och ärenden (med undantag för konkursärenden och brottmål där den misstänkte/tilltalade inte fyllt 21 år) som anhängiggjordes vid tingsrätten under tiden den 1–15 februari 2016.

text: Granskningen omfattade också akterna i de brottmål som kommit in till tingsrätten under de senaste två åren där en person varit frihetsberövad under mer än fyra månader. Slutligen var akterna i de 20 senast avslutade brottmålen samt i samtliga pågående brottmål där den misstänkte/tilltalade inte fyllt 21 år föremål för granskning.

text: Justitiekanslern granskade därutöver de elektroniska dagboksbladen i de mål och ärenden som begärts ut.

text: Justitiekanslern hade även för avsikt att granska ärenden avseende ersättningsgaranti och utbetalning av ersättningsgaranti till bodelningsförrättare som anhängiggjordes vid tingsrätten under 2016. Några sådana ärenden fanns emellertid inte hos tingsrätten.

text: Inför inspektionen begärde Justitiekanslern också att få ta del av målstatistik avseende handläggningstider för de senaste tre åren i samtliga mål- och ärendekategorier hos tingsrätten (med undantag för konkursärenden). Justitiekanslern har även tagit del av tingsrättens arbetsordning, verksamhetsplan för år 2017, vissa arbetsbeskrivningar samt utbildningsplaner för notarier och fiskaler.

text: 3.3 Inledande möte där lagmannen presenterade verksamheten

text: Inspektionen inleddes med ett möte där lagmannen Pia Johansson ombads att berätta om tingsrättens organisation och verksamhet. Vid mötet närvarade även handläggarchefen Annelie Roy och rådmannen Petter Franke. Vad som framkom under mötet sammanfattas nedan. Viss kompletterande information har hämtats från de senaste två årens statistik från Domstolsverket, tingsrättens arbetsordning och verksamhetsplan samt ytterligare statistik som presenterades vid mötet.

text: 3.3.1 Domstolens organisation samt handläggning av mål och ärenden

text: Halmstads tingsrätts domkrets (domsaga) omfattar kommunerna Halmstad, Hylte och Laholm. Vid tingsrätten handläggs tvistemål, brottmål (inklusive tryck- och yttrandefrihetsmål), ärenden om konkurs, företagsrekonstruktion och skuldsanering samt allmänna domstolsärenden. Tingsrätten samarbetar regionalt med tingsrätterna i Alingsås, Borås och Varberg.

text: Lagmannen är chef för tingsrätten och har det övergripande ansvaret för hela domstolens verksamhet. Hon ska se till att verksamheten bedrivs effektivt och enligt gällande rätt. Tingsrätten är indelad i en dömande enhet, ett målkansli och en administrativ enhet. Den dömande enheten leds av lagmannen. Målkansliet leds av en handläggarchef som ansvarar för domstolshandläggarna. Den administrativa enheten leds av chefsadministratören. Lagmannen, chefsadministratören och handläggarchefen utgör tingsrättens ledningsgrupp. Det finns även möjlighet för lagmannen att adjungera ytterligare ledamöter till ledningsgruppen.

text: Lagmannen har personalansvar för handläggarchefen, chefsadministratören och de anställda som tjänstgör vid den dömande enheten. Handläggarchefen har personalansvar för de som är anställda vid målkansliet och chefsadministratören har personalansvar för personal på den administrativa enheten.

text: Vid den dömande enheten tjänstgör lagmannen, sju rådmän, två fiskaler, en beredningsjurist och åtta notarier. Lagmannen kan vid behov även förordna andra domare och annan personal. En av rådmännen är ställföreträdare för lagmannen. Tingsrätten har i dagsläget inte någon chefsrådman, men det finns önskemål om inrättande av en sådan tjänst. På tingsrätten finns fyra särskilt utsedda ungdomsdomare. Beredningsorganisationen består av beredningsjurist och notarier. Målkansliet har tio medarbetare och ansvarar för bl.a. registrering, expediering och arkivering. Den administrativa enheten ansvarar för bl.a. fördelning av inkommande mål och ärenden, domstolsservice samt ekonomi- och personaladministration.

text: Tingsrättens nuvarande organisation och administrativa rutiner har arbetats fram under åren 2014–2016. Under denna tid har en ledningsgrupp bildats och rutinerna inom målkansliet förändrats med syftet att bl.a. hantera brottmål och delgivningar på ett mer ändamålsenligt och effektivt sätt. Det har nyligen skett ett naturligt generationsskifte inom målkansliet. Detta har medfört att medarbetare som kommit från andra myndigheter har kunnat bidra med erfarenheter avseende administrativa rutiner. Tingsrätten har inte någon registrator, men det pågår ett arbete med att ta fram skriftliga rutiner för registreringen. Det pågår även ett arbete med att förbättra ordningen i arkivet bland akter från tiden innan år 2007.

text: För samtliga mål och ärenden finns det under beredningen en ansvarig domare. De enskilda domarna ansvarar för handläggningen av de mål som är lottade på hans eller hennes enhet. Samtliga domare handlägger alla mål- och ärendetyper, med två undantag. Ungdomsmål handläggs, som framgått ovan, av särskilt utsedda ungdomsdomare och ärenden lottas inte på lagmannen. Dispositiva och indispositiva tvistemål (med undantag för gemensamma ansökningar) direktlottas på enskilda domare respektive fiskaler. Gemensamma ansökningar lottas på en för varje år därför utsedd domare.

text: Brottmål sätts ut till förhandling genom målkansliet. Med undantag för bl.a. mål som inleds med en framställan om häktning eller annan tvångsåtgärd, mål med häktad eller annan tvångsåtgärd och notariebrottmål lottas brottmålen med lika fördelning mellan två för varje månad därför utsedda domare. När ett mål har satts ut till förhandling eller sammanträde lottas det vidare på den domare som enligt ett på förhand bestämt schema ansvarar för förhandlingarna den dagen. För mål som omfattas av

text: 9 § förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion gäller en särskild ordning. Notariebrottmål lottas på en för varje år därför utsedd domare. Mål som inleds med en framställan om häktning eller annan tvångsåtgärd lottas på en för varje månad därför utsedd domare. Om framställan om häktning eller annan tvångsåtgärd bifallits lottas målet vidare på en av domarna eller fiskalerna, till vilken ansvaret för målet övergår när åtal väckts.

text: All lottning, inklusive vidare- och omlottning, kan följas i verksamhetsstödet Vera eftersom varje domare, fiskal och notarie representerar en egen enhet. Detta underlättar överblicken över vilka mål och ärenden respektive person ansvarar för.

text: Det har periodvis funnits viss oro kring säkerheten vid tingsrätten. Nyligen har säkerhetskontroll med larmbågar inrättats. Tingsrätten håller även på att se över möjligheterna att inrätta en permanent säkerhetskontroll och en särskild personalingång.

text: 3.3.2 Inkomna mål och omloppstider

text: Under år 2016 kom det in sammanlagt 2 236 mål till tingsrätten. Detta är en uppgång jämfört med tidigare år (2 085 för år 2015 och 2 184 för år 2014). Ökningen har fortsatt under januari–mars 2017, då det kom in 617 mål (under samma period förra året inkom 526 mål).

text: När det gäller de indispositiva tvistemålen har måltillströmningen ökat under perioden 2014–2016. Trots det har balanserna varit konstanta. Antalet inkomna dispositiva tvistemål minskade istället under samma period. Balanserna för denna målkategori gick emellertid upp något, men per den 31 mars 2017 har tingsrätten en underbalans såvitt avser samtliga tvistemål.

text: Enligt verksamhetsplanen för år 2017 ökade åldersstrukturen för äldre tvistemål under 2016 jämfört med 2015. En möjlig förklaring till detta är att tingsrätten har haft domarvakanser och sjukdomar som påverkat hanteringen negativt. Vidare har brottmålens komplexitet ökat och tingsrätten har tagit emot många ungdomsmål, vilket har missgynnat tvistemålshanteringen. Den statistik som presenterades vid mötet ger emellertid en ljusare bild. Per den 31 mars 2017 är således 7 procent av samtliga ej avgjorda tvistemål äldre än 12 månader och 2 procent är äldre än 24 månader.

text: Antalet brottmål har ökat under åren 2014–2016. Det kan jämföras med resten av landet, där antalet inkomna brottmål gått ned under de två föregående åren, men sedan ökat något under 2016 (för att hamna strax över 2015 års nivå). Även balanserna har ökat under samma period. Per den 31 mars 2017 har tingsrätten emellertid en underbalans på brottmålssidan. Av statistiken framgår också att 4 procent av samtliga ännu ej avgjorda brottmål är äldre än 12 månader och 1 procent är äldre än 24 månader vid samma tidpunkt.

text: Detta innebär att åldersstrukturen för både tvistemål och brottmål i dagsläget är bättre än genomsnittet för såväl samtliga tingsrätter som jämnstora tingsrätter.

text: Under 2016 var omloppstiden för tvistemål (exkl. gemensamma ansökningar) 7,3 månader och för brottmål (exkl. förtursmål) 4,3 månader. Detta ska jämföras med regeringens målsättning, vilket är en omloppstid på 7 månader för tvistemål och 5 månader för brottmål. Per den 31 mars 2017 var omloppstiden emellertid 5,9 månader för tvistemål (exkl. gemensamma ansökningar) och 3,7 månader för brottmål (exkl. bötesmål och förtursmål).

text: Det kan noteras att domstolen har en högre andel förtursmål än genomsnittet för samtliga tingsrätter respektive jämnstora tingsrätter, vilket i viss mån påverkar hanteringen av övriga mål. Vidare har Överförmyndarnämnden i Halmstads kommun haft vissa problem med att hitta gode män och förvaltare. Det har medfört att handläggningen har dragit ut något på tiden i några ärenden som avser förordnande av god man eller förvaltare. Överlag har tingsrätten inte något bekymmer med tidsfristerna för yttranden från socialnämnden i de indispositiva målen.

text: 3.3.3 Arbetsbelastning och personalfrågor

text: En rådman vid tingsrätten har som regel två och en halv förhandlingsdagar per vecka. Lagmannen bedömer att arbetsbelastningen är något hög, framför allt under förra året. En anledning till det är att tingsrätten har haft viss domarvakans och sjukskrivning. Under våren har även kansliet varit hårt belastat. Detta har emellertid kunnat hanteras med de resurser och arbetssätt som finns vid tingsrätten. Statistiken visar att en domare vid Halmstads tingsrätt i dagsläget ansvarar för och avgör fler mål än en domare vid en jämförbar tingsrätt i landet.

text: Vad gäller beredningsorganisationen arbetar vissa personer in en större mängd flextid. När det sker görs en plan upp för att minska flextiden. En översyn sker två gånger per år och det finns en öppen dialog med de anställda. För notarierna finns en handledare och det hålls notariemöten tre gånger per halvår. Notarierna har även möjlighet att få handledning i grupp en gång per kvartal. Tingsrätten har inte några fasta utbildningsplatser för fiskaler, men har relativt nyligen fått två fiskaler.

text: 3.4 Samtal med handläggarchefen och rundvandring på tingsrätten

text: Under inspektionens första dag hölls ett kortare samtal med handläggarchefen Annelie Roy om administrativa rutiner och handläggningen vid domstolen. Från Justitiekanslern deltog byråchefen Anna Erman och administratören Petra Skoglund.

text: Under inspektionens första dag visades personalen från Justitiekanslern runt i tingsrättens lokaler, vilket var mycket uppskattat.

text: 4. Iakttagelser vid inspektionen

text: 4.1 Inledning

text: Efter det inledande mötet övergick Justitiekanslern till en granskning av mål och ärenden i enlighet med vad som framgår av avsnitt 3.1–3.2. Justitiekanslern gjorde då de iakttagelser som finns antecknade i detta avsnitt. Under inspektionens genomförande ställdes även vissa kompletterande frågor till lagmannen Pia Johansson och rådmannen Petter Franke. Vid det avslutande samtalet redogjorde Justitiekanslern i stora drag för sina iakttagelser.

text: 4.2 Granskning av brottmål (ej ungdomar och långvarigt frihetsberövade)

text: Generellt sett bekräftar genomgången att tingsrätten hanterar sina brottmål på ett mycket strukturerat och effektivt sätt, med stöd av en väl fungerande beredningsorganisation som vid behov samråder med den dömande personalen. På ett övergripande plan uppfyller tingsrättens handläggning således väl de krav som uppställs i bl.a.

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Några mål äldre än drygt två och ett halvt år och där stämning har utfärdats finns inte bland de mål som Justitiekanslern har gått igenom. Överlag förekommer inte heller längre perioder av inaktivitet mellan olika handläggningsåtgärder i målen. En allmän iakttagelse är att tingsrätten utfärdar stämning skyndsamt och, om möjligt, kallar till huvudförhandling i samband med det (se 45 kap. 9 och 14 §§ RB, jfr 4.1.1 i tingsrättens arbetsbeskrivning för beredningsorganisationen). Tingsrätten verkar även ha fasta rutiner för att återigen sätta ut mål som av olika anledningar har ställts in, till huvudförhandling. Som exempel kan nämnas målen B 466-16 och B 615-16 .

text: Såvitt framgår sköter tingsrätten kontakterna med polis/åklagare i mål där förundersökning pågår med god regelbundenhet, i de flesta fall ungefär var tredje månad (se t.ex. B 458-16 ). När förundersökningen drar ut på tiden är det inte sällan påkallat att be polis/åklagare om ett motiverat svar om skälet till att förundersökningen inte slutförs och vilka utredningsåtgärder som återstår innan åtal kan väckas. Sådana rutiner verkar dock finnas hos tingsrätten (som exempel kan nämnas B 1825-14 och, med ett undantag, B 1867-14 ). När den misstänkte eller tilltalade är häktad i utevaro kan det beroende på omständigheterna i det enskilda fallet finnas ett större utrymme för att inte kontakta åklagaren med samma regelbundenhet. Som allmän utgångspunkt är det dock rimligt att tingsrätten även i dessa fall kontaktar åklagaren ungefär en gång per halvår (i mål B 1867-14 noteras drygt åtta månader mellan två förelägganden till åklagaren). En sådan rutin minskar också risken för att mål blir liggande under en längre tid hos Åklagarmyndigheten utan att åklagaren gör en kontroll av eventuella behov av åtgärder.

text: I ett mål ( B 1918-13 ) har det gått anmärkningsvärt lång tid mellan handläggningsåtgärderna. Efter att den misstänkte häktats i utevaro (i augusti 2013) har det dröjt ca två år innan åklagaren första gången kontaktades angående förundersökningens och målets status. Därefter har tingsrätten på ett föredömligt sätt, med tre månaders mellanrum, skickat förelägganden till ansvarig åklagare. Först i september 2016 lämnade dock åklagaren ett längre och mer motiverat yttrande. Av dagboksbladet framgår inte heller att åklagarens yttrande skickats till försvararen för kännedom. Tingsrätten kan inte undgå kritik för den långa perioden av inaktivitet i målets inledande skede. Det kan i sammanhanget noteras att nästa bevakningsdatum i målet är satt till den 30 juni 2017.

text: Genomgången av de brottmål som inkommit till tingsrätten under tiden 1–15 februari 2016 bekräftar intrycket att hanteringen är effektiv och rättssäker. De flesta mål sätts ut och avgörs med god marginal inom de tidsramar som uppsatts av regeringen. Justitiekanslern noterar även att mål som enligt Domstolsverkets handbok och tingsrättens egna arbetsdokument bör hanteras skyndsamt också gör det (t.ex. mål om undanröjande av skyddstillsyn, se B 297-16 ).

text: 4.3 Granskning av brottmål med längre frihetsberövanden

text: Utgångspunkten för granskningen var att kontrollera att tidsfristerna i

text: rättegångsbalken

text: – inklusive de krav som följer av

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: – har följts när de gäller utsättande av mål och häktnings- och huvudförhandling, doms meddelande m.m. Vidare kontrollerades om omhäktningsförhandlingar hållits när tiden för åtals väckande förlängts.

text: Av

text: 24 kap. 18 § tredje stycket

text: RB framgår att rätten ska, om åtal inte väcks inom två veckor, så länge den misstänkte är häktad och till dess åtal har väckts, med högst två veckors mellanrum hålla ny förhandling i häktningsfrågan och då särskilt se till att utredningen bedrivs så skyndsamt som möjligt. Om det med hänsyn till utredningen eller av annan anledning är uppenbart att förhandling inom nu angiven tid skulle vara utan betydelse, får rätten bestämma längre tids mellanrum.

text: Det kunde konstateras att gällande tidsfrister hade hållits i samtliga granskade fall och att omhäktningsförhandlingar ägt rum i de fall en förlängd åtalstid inte medgetts. I de fall där många beslut meddelats utan att tingsrätten hållit någon förhandling har det funnits förklaringar till att åtalet dragit ut på tiden (se t.ex. B 308-16 och B 2220-15 där ingen omhäktningsförhandling hölls på fyra månader respektive tre och en halv månad p.g.a. att yrkandet om förlängd åtalstid medgetts).

text: Justitiekanslern vill påminna om att det är rätten som har det principiella ansvaret för kontrollen av att ett frihetsberövande genom häktning inte tillåts fortgå längre än det som kan anses absolut nödvändigt (se bl.a.

text: JO 2005/06 s. 38

text: ). Om åtalstiden förlängts upprepade gånger ska därför högre krav ställas på att utredningen bedrivs skyndsamt (

text: prop. 1986/87:112 s. 54

text: ). Själva syftet med en omhäktningsförhandling är att rätten ska utöva viss kontroll över hur förundersökningen bedrivs och underkasta häktningsfrågan en förnyad prövning.

text: 4.4 Granskning av ungdomsmål

text: Inspektionen genomfördes i denna del med inriktning på frågan om de särskilda processregler som gäller för unga lagöverträdare iakttas av tingsrätten. Avseende vissa av ungdomsmålen granskades endast dagboksbladen eftersom akterna inte fanns tillgängliga, t.ex. på grund av att målet överlämnats till en annan tingsrätt eller att akten fanns hos hovrätten. I några fall var det oklart varför akterna inte fanns tillgängliga för granskning (detta gällde målen

text: B 1981-16 , B 2480-16 , B 2663-16 , B 40-17 och B 90-17 ).

text: Granskningen visar att målen i allt väsentligt har handlagts på ett korrekt och tillfredsställande sätt. Tingsrätten har, med något enstaka undantag, utfärdat stämning inom en vecka från det att stämningsansökan kom in till tingsrätten, varvid domstolen samtidigt kallat till huvudförhandling. Det kan även konstateras att tingsrätten där så krävts har förordnat offentlig försvarare, kallat den unges vårdnadshavare, underrättat socialnämnden om förhandlingen samt, i förekommande fall, inhämtat yttrande från socialnämnden.

text: I likhet med vad som gäller för övriga brottmål synes tingsrätten även för ungdomsmålen ha fungerande rutiner för att, efter en period av inaktivitet, kontakta polis/åklagare angående målets fortsatta handläggning. Vanligen sker kontakten genom att ett föreläggande skickas till polis/åklagare efter ca tre månader. Som exempel kan nämnas målen B 1918-16 , B 1987-16 , B 2013-16 och B 2510-16 . I några av fallen har det varit fråga om flera på varandra följande perioder av inaktivitet, där således flera förelägganden har skickats. Det gäller bl.a. målen B 1419-16 (två perioder om tre månader respektive en period om två månader), B 1718-16 (två perioder om tre månader), B 1918-16 (två perioder om tre månader), samt B 1981-15 och B 2480-16 (perioder av inaktivitet om fyra–fem månader). Med hänsyn till de särskilda krav på skyndsamhet och de tidsfrister som gäller i ungdomsmål framstår det som önskvärt med kortare bevakningstider i dessa mål. Tingsrätten kan även överväga att i sina fortsatta kontakter med polis/åklagare i större utsträckning be om ett motiverat svar om skälet till att förundersökningen inte slutförts och vilka utredningsåtgärder som återstår innan åtal kan väckas.

text: Vid granskningen har noterats ett antal mål (se t.ex. B 1987-16 , B 2605-16 , B 2720-16 , B 2874-16 och B 356-17 ) där dom inte avkunnats muntligen vid huvudförhandlingen. I mål mot den som inte har fyllt 21 år ska, om det inte möter synnerliga hinder, domen avkunnas muntligen vid huvudförhandlingen. Det kan ifrågasättas om inte i vart fall några av målen ( B 2605-16 , B 2874-16 och B 356-17 ) är sådana att dom borde ha avkunnats.

text: Såvitt avser målet B 2874-16 framgår dock att tingsrätten i övrigt aktivt drivit målet framåt mot ett avgörande. Målet har också rent praktiskt handlagts föredömligt, med utnyttjande av möjligheten för ett vittne att inställa sig per videolänk för att undvika en inställd huvudförhandling. Som ytterligare exempel på särskilt välskötta mål kan nämnas B 2770-16 , som synes ha drivits framåt och handlagts på ett mycket bra sätt, bl.a. vad gäller frågan om skadeståndsanspråk mot vårdnadshavare.

text: Justitiekanslern vill även påminna om att huvudförhandling i ungdomsmål bör hållas skyndsamt, vilket tingsrätten med få undantag gör (i bl.a. mål B 118-17 hölls dock huvudförhandling drygt två månader efter att åtal väckts). Det kan i sammanhanget understrykas att kravet på skyndsamhet gäller oavsett tid på året.

text: 4.5 Granskning av dispositiva tvistemål

text: Granskningen i denna del omfattade de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen och ett mål som anhängiggjordes vid tingsrätten under tiden den 1–15 februari 2016.

text: Av de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen inleddes fem under år 2014, elva under år 2015 och fyra under år 2016. Fyra av målen som anhängiggjordes under år 2014 var vilandeförklarade i avvaktan på att hovrätten skulle pröva överklagade beslut. Tre av dessa mål var sambandsmål i vilka hovrätten hade meddelat beslut som överklagats till Högsta domstolen som meddelat prövningstillstånd. I ett mål ( T 813-15 ) hade en mellandom överklagats till hovrätten som ännu inte hade prövat överklagandet. Akterna i dessa mål var alltså inte tillgängliga vid inspektionen och granskningen begränsades därför till vad som gick att utläsa från dagboksbladen. I flera av akterna var ordningen mindre god, vilket försvårade granskningen.

text: Omständigheterna i de mål som granskningen avsåg var inte sådana att parternas rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: kunde anses åsidosatt genom tingsrättens handläggning.

text: Det har inte förekommit några längre perioder av inaktivitet i de granskade målen. Det finns vidare förklaringar till varför många av målen inte har avgjorts, bl.a. vilandeförklaringar, frågor om avgörande genom mellandom och förhandlingar som ställts in på grund av laga förfall hos parterna. Justitiekanslerns intryck är ändå att tingsrätten genom en mer aktiv processledning borde ha kunnat driva flera av målen framåt mot ett snabbare avgörande.

text: Ett sätt att effektivisera och strama upp förberedelsen är att upprätta en tidsplan för målets handläggning. Enligt

text: 42 kap. 6 § fjärde stycket

text: RB ska rätten upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl är obehövligt (se vidare avsnitt 4.6). I många av de granskade målen har också en tidsplan upprättats. I flera mål har dock någon tidsplan inte upprättats trots att det inte framstått som obehövligt (se t.ex. T 1106-15 och T 2433-15 ).

text: När ett skriftligt svaromål har kommit in är presumtionen att ett sammanträde för muntlig förberedelse ska hållas (

text: 42 kap. 9 § tredje stycket

text: RB). I de flesta fall har tingsrätten också kallat till muntlig förberedelse relativt snabbt efter att svaromålet kommit in. I mål T 886-14 dröjde det dock ca elva månader från det att målet anhängiggjordes vid tingsrätten till dess ett sammanträde för muntlig förberedelse hölls. Det får i många fall antas vara till fördel för handläggningen av ett mål att ett sammanträde hålls i ett tidigt skede.

text: Tingsrättens behandling av anstånd framstår som mycket generös. Anstånd medges regelmässigt och det är inte ovanligt med förnyade anstånd (se t.ex. T 1106-15 , T 2433-15 och T 2643-15 ). Ett stort antal anstånd, även kortare sådana, riskerar att medföra att målets handläggningstid förlängs i inte obetydlig mån. Det kan därför finnas skäl för domstolen att iaktta viss restriktivitet med beviljande av anstånd.

text: Det är viktigt att rätten vid behov använder sig av de möjligheter att påskynda målet som

text: rättegångsbalken

text: innehåller. Tingsrätten har i de granskade målen sällan utnyttjat möjligheten att använda specificerade och riktade förelägganden eller bestämt en tidpunkt när förberedelsen ska anses avslutad (s.k. mjuk stupstock, jfr

text: 42 kap. 15 a §

text: RB). I flera av målen har skriftväxlingen efter den muntliga förberedelsen varit relativt omfattande. Som exempel kan nämnas T 1685-15 som anhängiggjordes i augusti 2015 och där ett sammanträde för muntlig förberedelse hölls den 19 november 2015. Målet har satts ut till fortsatt muntlig förberedelse den 30 maj 2017.

text: Efter en lagändring gäller sedan den 1 april 2016 att domstolen ska upprätta en skriftlig sammanställning om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning (jfr

text: 42 kap. 16 §

text: RB). Arbetet med en sammanställning tvingar parterna att precisera sina yrkanden, skapar en god överblick över processen och vilka åtgärder som kvarstår för att målet ska bli klart för avgörande.

text: I några av de granskade målen har en sammanställning upprättats, men i flertalet mål har så inte skett. I flera av målen hade det enligt Justitiekanslerns mening varit till fördel om en sammanställning hade upprättats (se t.ex. mål T 585-15 , T 2711-15 och T 284-16 ). Mål T 585-16 anhängiggjordes den 16 mars 2015. Efter sammanträdet för den muntliga förberedelsen lades målet först på bevakning och vilandeförklarades därefter till den 15 oktober 2016 i avvaktan på att Nationellt forensiskt centrum (NFC) skulle göra en undersökning av ett kvitto som åberopats (målet gällde bättre rätt till en bil). Den 23 februari 2017 inkom svaranden med bevisuppgift och anförde bl.a. att det inte var ostridigt att fordonet varit i kärandens besittning. I ett yttrande som kom in den 24 februari 2017 hemställde käranden att huvudförhandlingen som skulle äga rum inom mindre än en vecka skulle flyttas då ny bevisning skulle behöva åberopas med anledning av svarandens inställning i fråga om besittningen. Såvitt framgår av dagboksblad och akten hade någon kallelse till huvudförhandling emellertid inte skickats ut. Oavsett hur det förhåller sig med detta konstaterar Justitiekanslern att tingsrättens handläggning helt stannat av i avvaktan på yttrandet från NFC och att andra omständigheter i målet som borde ha klarlagts under förberedelsen därför förblev outredda. Det är olyckligt att det nästan två år efter att stämning utfärdats i målet fortfarande var oklart i vad mån parterna var oense om åberopade sakförhållanden. Detta hade möjligen kunnat undvikas om en sammanställning hade upprättats i målet.

text: Det kan finnas skäl att inom ramen för de praxisdiskussioner som förs inom tingsrätten diskutera de olika möjligheter som finns att genom aktiv processledning driva förberedelsen med inriktning mot ett snabbt avgörande av tvistemålen. Även om det är upp till den ansvarige domaren att avgöra vilka handläggningsåtgärder som bör vidtas, kan det finnas anledning för tingsrätten att överväga införandet av i vart fall vissa gemensamma riktlinjer för handläggningen, t.ex. i fråga om tidsplan och utfärdande av mjuk stupstock. Handläggningen bör i så stor utsträckning som möjligt ske på ett sådant sätt att det saknar betydelse för parterna vilken domare som ansvarar för beredningen av målet.

text: Sammantaget vill Justitiekanslern understryka vikten av att rätten utnyttjar

text: rättegångsbalkens

text: 4.6 Granskning av indispositiva tvistemål

text: Granskningen i denna del innefattade de 20 äldsta ännu inte avgjorda målen. Det äldsta indispositiva tvistemålet vid tingsrätten inleddes år 2014. I övrigt har granskningen omfattat mål som kom in till tingsrätten under 2015 och 2016 där majoriteten av målen inleddes år 2016.

text: Till stöd för tingsrättens handläggning av de indispositiva tvistemålen finns en arbetsbeskrivning för beredningsorganisationen. Kontakten med berörda socialnämnder är enligt tingsrätten god och tingsrätten överväger för närvarande frågan om domstolen ska ansluta sig till projektet ”Konflikt och försoning”, i syfte att uppnå en effektivare och mer ändamålsenlig handläggning av de indispositiva tvistemålen.

text: Granskningen visar att tingsrätten har bra rutiner för den inledande handläggningen av målen. I enlighet med arbetsbeskrivningen utfärdas stämning omgående, svaromål hämtas in och målen sätts ut till muntlig förberedelse. Tingsrätten har även rutiner för att bereda socialnämnden tillfälle att lämna upplysningar inför interimistiska beslut (

text: 6 kap. 19 § andra stycket föräldrabalken

text: ; FB). Genomgången visar också att tingsrätten aktivt verkar för att parterna ska komma överens i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Detta kommer tydligast till utryck genom att parterna i samband med den muntliga förberedelsen många gånger träffar en överenskommelse som gäller åtminstone interimistiskt. Handläggningen innebär att det i vart fall initialt skapas goda förutsättningar för att driva målet framåt och till ett slutligt avgörande inom rimlig tid.

text: Rätten har ett långtgående utredningsansvar i vårdnadsmål (

text: 6 kap. 19 § första stycket

text: FB). Utredningsansvaret bör dock sättas i relation till vikten av att avgörandena inte dröjer i onödan och den rätt till rättegång inom skälig tid som framgår av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (i kombination med artikel 8). Omständigheterna i de mål som granskningen har omfattat har inte varit sådana att parternas konventionsrättigheter i det hänseendet kan anses ha åsidosatts genom tingsrättens hittillsvarande handläggning. Genomgången visar dock att berörda socialnämnder ofta begär anstånd för att verkställa en utredning om barns vårdnad, boende eller umgänge (

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB) och att tingsrätten i stor utsträckning, och också vid upprepade tillfällen, beviljar begärt anstånd. Vidare är det allmänna intrycket att tingsrätten – även i förhållande till parter och ombud – är generös med att bevilja anstånd och justera planeringen av målets handläggning i enlighet med parternas och ombudens önskemål.

text: Rätten ska se till att en utredning om barns vårdnad, boende eller umgänge bedrivs skyndsamt (

text: 6 kap. 19 § tredje stycket

text: FB). De upprepade anstånden kan naturligtvis uppfattas som flexibilitet från tingsrättens sida men medför många gånger att handläggningen av målen drar ut på tiden på ett inte önskvärt sätt. Det är av stor vikt att tingsrätten på ett aktivt sätt driver handläggningen av målen framåt. Detta gäller inte minst i familjemålen, där det finns en risk att en utdragen rättegång ökar motsättningarna mellan parterna och därmed minskar viljan att samarbeta kring barnen.

text: Såvitt framgår av Justitiekanslerns genomgång upprättar tingsrätten, med något enstaka undantag, inte någon egentlig tidsplan för de indispositiva målens handläggning. JO har i flera beslut påtalat vikten av att tingsrätten upprättar tidsplaner (se JO 2015/16 s. 38, s. 83 och 86, dnr 6418-2013, 7131-2014 och 382-2015). En tidsplan klargör för såväl tingsrätten som parterna hur planeringen av målet ser ut och tingsrätten tvingas dessutom att kontinuerligt följa upp planen. Ytterligare en viktig aspekt är att tidsplaner även kan utgöra ett stöd i tingsrättens arbete att påskynda ombudens arbete. En tidsplan borde också vara av värde för socialnämndens planering av sina utredningar och skulle kunna bidra till att anstånd begärs i färre fall.

text: Justitiekanslern har förståelse för att socialnämnden i vissa kommuner kan vara hårt belastad. Det finns dock anledning att understryka vikten av erfarenhetsutbyte och dialog mellan tingsrätten och socialnämnden för att skapa förutsättningar för en mer effektiv domstolsprocess. Justitiekanslern ser positivt på att en sådan dialog finns mellan tingsrätten och berörda socialnämnder.

text: Härutöver gjorde Justitiekanslern följande iakttagelser under granskningen.

text: I ett antal mål framgår det inte av dagboksbladet att tingsrätten har utfärdat stämning (t.ex. målen T 2844-14 , T 955-16 och T 1158-16 ). Vid genomgång av akterna har dock kunnat konstateras att stämning har utfärdats i samband med att svaranden kallats till muntlig förberedelse.

text: I två mål avseende vårdnad respektive umgänge (målen T 494-16 och T 956-16 ) har tingsrätten utfärdat genstämning. I det ena målet framgår inte av dagboksbladet om ansökningsavgift har betalats eller avkrävts, i det andra var bägge ombuden rättshjälpsbiträden enligt

text: rättshjälpslagen

text: . Det kan erinras om att om en förälder yrkar vårdnad, boende eller umgänge kan den andra föräldern i det målet få ett yrkande om vårdnad, boende eller umgänge prövat utan att ansöka om stämning (se bl.a.

text: NJA 1993 s. 751

text: och

text: NJA 2008 s. 304

text: 4.7 Granskning av ärenden

text: Granskningen omfattade de 20 äldsta, ännu inte avslutade ärendena och därutöver ca tio ärenden som anhängiggjordes vid tingsrätten under tiden den 1–15 februari 2016.

text: Generellt framstår handläggningen av ärenden som rättssäker och effektiv. Den uppgift som lämnades vid det inledande samtalet om att Överförmyndarnämnden sedan en tid tillbaka har svårt att engagera gode män och förvaltare bekräftades dock, vilket har lett till att ärenden om anordnande av godmans- och förvaltarskap drar ut något på tiden. Att Överförmyndarnämnden inte förmår hitta gode män och förvaltare inom rimlig tid är naturligtvis inte något som tingsrätten kan lastas för, men det är ett förhållande som bekräftar och accentuerar vikten av löpande kontakter mellan tingsrätten och utomstående aktörer (såsom Överförmyndarnämnden) angående frågor som har betydelse för alla berörda aktörer. Vid samtal med lagmannen framgick det att den nu berörda problematiken är en sådan fråga som har varit föremål för diskussion med Överförmyndarnämnden. Det kunde också konstateras att tingsrätten i samtliga de fall där beslut i frågan om förordnande av god man eller förvaltare hade dragit ut på tiden har haft en fullgod bevakning och återkommande hört av sig till Överförmyndarnämnden för att få besked om hur sökandet efter god man eller förvaltare fortskred.

text: I övrigt noterades inte några generella brister eller problem i handläggningen av ärenden. I ett ärende angående försäljning av en fastighet enligt

text: samäganderättslagen

text: ( Ä 175-13 ) har handläggningen pågått mycket länge (mer än fyra år). Det förklaras dock framförallt av parternas processföring och av att en ansökan om klyvning av aktuell fastighet har gjorts och att tingsrätten därför beslutat om vilandeförklaring enligt

text: 7 § lagen (1904:48)

text: om samäganderätt i avvaktan på att frågan om klyvning ska avgöras. Det finns därför inte anledning att rikta kritik mot tingsrätten för den i och för sig långa handläggningstiden. Däremot noterar Justitiekanslern att en begäran från den ena parten om att handläggningen i ärendet ska återupptas, såvitt framgår av akten, inte har besvarats på annat sätt än att tingsrätten utlovat ett ställningstagande under vecka 34 år 2016. Något sådant besked har dock, såvitt framgår, inte lämnats. Däremot framgår det att tidpunkten för bevakning av klyvningsfrågan har skjutits fram vid ett par tillfällen efter utgången av vecka 34 år 2016, vilket tyder på att tingsrätten inte har funnit skäl att återuppta handläggningen. Tingsrätten borde ha lämnat uttrycklig information om sitt ställningstagande till den part som begärt att handläggningen skulle återupptas. Om sådan information har lämnats per telefon eller motsvarande borde detta ha dokumenterats i akten.

text: I ärende Ä 2666-16 , angående kvarsittningsrätt, framställdes ett uttryckligt yrkande om kvarsittningsrätt den 6 september 2016 i en ansökan som också avsåg förordnande av bodelningsförrättare. Yrkandet om kvarsittningsrätt uppmärksammades av allt att döma först ca två månader senare och föranledde då tingsrätten att lägga upp det nu aktuella ärendet. Det ligger i sakens natur att en begäran om kvarsittningsrätt bör behandlas med viss skyndsamhet. Det tydliga yrkande om kvarsittningsrätt borde därför ha uppmärksammats och hanterats direkt när det framställdes i september 2016.

text: Ärende nr 2418-16 , angående försäljning enligt

text: samäganderättslagen

text: , anhängiggjordes vid tingsrätten den 25 oktober 2016. Det dröjde dock till den 22 februari 2017 innan något svar från sökandens motpart inkom. Därefter har motparten, den 17 mars 2017, begärt anstånd med att avge ett yttrande som enligt föreläggande från tingsrätten skulle ha inkommit senast den 20 mars. Denna anståndsbegäran har – såvitt framgår av akten – överhuvudtaget inte besvarats eller föranlett någon åtgärd från tingsrättens sida. Justitiekanslern konstaterar att handläggningen av ärendet har präglats av viss passivitet och att tingsrätten inte har drivit ärendet framåt med önskvärd kraft.

text: 4.8 Några iakttagelser avseende tingsrättens diarieföring och akthantering

text: Avslutningsvis visar genomgången som redovisas i avsnitt 4.2–4.7 ovan att diarieföringen i verksamhetsstödet Vera sker med noggrannhet och att akterna i huvudsak är välordnade. Detta är naturligtvis av betydelse för själva målhanteringen, men gör det också lättare för tingsrätten att på begäran lämna ut allmänna handlingar med den skyndsamhet som krävs enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: (se även

text: 4 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400]; OSL).

text: Under inspektionen uppmärksammade Justitiekanslern att det inte verkade finnas några enhetliga rutiner för hur sekretessmarkering av handlingar i akterna skulle ske. Justitiekanslern fick med anledning av den observationen ta del av ett skriftligt dokument med riktlinjer för hantering av frågor om sekretess i Halmstads tingsrätt och kunde konstatera att detta dokument innehåller en utförlig, relevant och pedagogisk beskrivning av aktuella frågeställningar. I riktlinjerna sägs bl.a. (avsnitt 3.2 Hantering och förvaring) att handlingar som innehåller uppgift som kan antas omfattas av sekretess ska förses med sekretesstämpel där datum, tillämplig sekretessbestämmelse och vad sekretessen avser ska anges samt att sekretessmarkeringen ska göras direkt på handlingen och inte endast på ett omslag där handlingen läggs. Vidare sägs det att sekretessmarkerade handlingar ska förvaras i sekretessomslag, som också ska innehålla anteckning om tillämplig sekretessbestämmelse m.m. En sekretessmarkering som inte längre gäller ska, enligt riktlinjerna, kryssas över och handlingen ska sorteras in på sin plats i akten.

text: Vid granskningen av de mål och ärenden som omfattades av inspektionen framkom det att ovan berörda riktlinjer inte följs i alla avseenden. I flera fall noterades det att handlingar som innehöll uppgifter som kunde antas vara skyddade av sekretess inte på något sätt hade sekretessmarkerats. Särskilt påtagligt var detta i ärenden angående förordnande av god man och förvaltare, vilket är ärendetyper där det typiskt sett förekommer integritetskänsliga uppgifter som omfattas av sekretess. Det förekom också att sekretessmarkeringar i handlingar där sekretessen hade upphört (t.ex. häktningsprotokoll med uppgifter som inte längre omfattas av sekretess när åtal har väckts) inte hade tagits bort på sätt som föreskrivs i riktlinjerna.

text: Det finns inte någon författningsreglerad skyldighet att sekretessmarkera handlingar som innehåller uppgifter som omfattas av sekretess.

text: 5 kap. 5 §

text: OSL ger dock domstolar och myndigheter en sådan möjlighet. Att tingsrätten inte har använt sig av den möjligheten i alla de fall där det hade funnits utrymme för det ger i och för sig inte anledning till någon kritik från Justitiekanslerns sida. Det noteras dock att den faktiska hanteringen av dessa frågor inte står i överensstämmelse med de riktlinjer som tingsrätten själv har utarbetat, vilket kan skapa osäkerhet om fråga uppstår om att lämna ut en handling som inte har sekretessmarkerats men som ändå innehåller uppgifter som omfattas av sekretess. Om sekretessmarkering görs är det naturligtvis, vilket även framhålls i tingsrättens riktlinjer, viktigt att markeringen tas bort när den av olika skäl inte längre är aktuell.

text: Vid granskningen noterade Justitiekanslern att en handling som benämns handläggningsbeslut hade diarieförts i samtliga mål och ärenden. Handlingen i fråga är ett förtryckt dokument på vilket det löpande under målets eller ärendets handläggning görs noteringar om olika handläggningsbeslut och andra handläggningsåtgärder. I och med att handlingen diarieförs blir den en allmän handling. Det finns i och för sig inte något som hindrar att innehållet i en sådan handling ändras över tid genom fortlöpande anteckningar (jfr

text: 2 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: ). I flera av de mål och ärenden som Justitiekanslern granskade framstod det dock som i någon mån oklart exakt vilka anteckningar som var att hänföra till handläggningsbeslutet. Det var bl.a. fråga om noteringar på post-it lappar eller andra lösa pappersblad som på ett eller annat sätt hade fogats till handläggningsbeslutet. Om någon skulle begära att få ta del av handläggningsbeslutet i ett sådant mål eller ärende skulle det kunna uppstå problem att avgöra vilka anteckningar som egentligen hör till handlingen ifråga.

text: Mot bakgrund av dessa iakttagelser kan det finnas anledning för tingsrätten att närmare överväga de nu berörda handläggningsbeslutens rättsliga status i olika skeden av handläggningen och att utarbeta rutiner för vilka uppgifter som ska tillföras dokumentet och hur det ska ske. I det sammanhanget kan det finnas skäl att beakta regleringen i 4 kap. 1 § andra stycket 2 och 3 OSL, där det föreskrivs att det bör framgå när uppgifter har tillförts en allmän handling och, om de har ändrats eller gallrats, vid vilken tidpunkt detta har skett samt att allmänna handlingar inte bör innehålla förkortningar, koder eller liknande som kan försvåra insynen enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: 4.9 Underrättelser till Justitiekanslern

text: För att Justitiekanslern ska kunna fullgöra sin uppgift att utöva kontroll över rättshjälpen krävs att tingsrätterna rapporterar in beslut och domar till Justitiekanslern i den omfattning som framgår av Domstolsverkets föreskrifter om rättshjälp (

text: DVFS 2012:15

text: med ändringar, senast genom

text: DVFS 2016:16

text: Justitiekanslern har inte tagit del av anteckningar i tingsrättens arbetsdokument om att vissa beslut och domar ska expedieras till Justitiekanslern. Vid samtal med handläggarchefen Annelie Roy har hon dock bekräftat att handläggarna, även de nyanställda, är väl införstådda med de rutiner som gäller för expediering till Justitiekanslern. Varje handläggare har fått del av den senaste versionen av den blankett som Domstolsverket tillhandahåller för ändamålet. Justitiekanslern har vid sin genomgång inte funnit några särskilda brister i tingsrättens rutiner när det gäller underrättelser till Justitiekanslern.

text: 5. Avslutande samtal

text: Vid det avslutande samtalet med tingsrättens personal – inklusive lagmannen Pia Johansson – redogjorde Justitiekanslern kortfattat för sina iakttagelser enligt avsnitt 4. Samtalet avslutades med att Justitiekanslern tackade för ett mycket vänligt bemötande från tingsrättens personal under inspektionen.


publisher: Justitiekanslern

title: Ifrågasatt brott mot efterforskningsförbudet m.m. i kommunal verksamhet

org: jk

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Polismyndigheten i Stockholms län har hit överlämnat en anmälan avseende Södertälje kommuns agerande vad gäller kommunaltjänstemäns kontakter med medierna. Anmälaren har bl.a. angivit att en person på kommunikationsavdelningen har kontaktat chefen för Social- och omsorgskontoret och frågat vem som lämnat ut uppgifter till en moderat politiker. Uppgifterna återfanns i offentliga handlingar som politikern hade begärt att få ut. Från kommunledningen direkt eller via kommunikationsavdelningen utgår enligt anmälaren också direktiv till tjänstemännen av typen ”ingen kontaktar media”. Anmälaren anser det är fråga om ett systematiskt åsidosättande av den grundlagsskyddade meddelarfriheten från kommunledningens sida.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i de grundlagsskyddade medierna om inte något annat är föreskrivet i TF eller YGL (meddelarfrihet). Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar också när ett uppgiftslämnande innefattar brott mot sekretessregler.

text: Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen. En meddelare har rätt att vara anonym. Reglerna om meddelarfrihet kompletteras därför av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som har lämnat ett meddelande enligt de nyss nämnda bestämmelserna i TF och YGL i vidare mån än som erfordras för åtal eller annat ingripande mot honom eller henne som inte står i strid med TF respektive YGL (

text: 3 kap. 4 §

text: TF och

text: 2 kap. 4 §

text: YGL). Efterforskning i strid med dessa regler är straffbar i enlighet med vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF och

text: 2 kap. 5 § andra stycket

text: YGL.

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 4 § tredje stycket

text: YGL uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i ett grundlagsskyddat medium har utnyttjat tryck- eller yttrandefriheten. Uppsåtligt ingripande i strid med dessa bestämmelser är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelserna i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF respektive 2 kap. 5 § tredje stycket YGL. Detta s.k. repressalieförbud gällde visserligen även tidigare såsom en följd av stadgandet i

text: 1 kap. 3 §

text: TF respektive

text: 1 kap. 4 §

text: YGL att ingen får tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefriheten eller medverkan däri i annan ordning eller annat fall än vad TF eller YGL medger. En överträdelse av repressalieförbudet kunde härvid, om den skedde i samband med myndighetsutövning mot den anställde, föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser. I kommunal verksamhet fick detta emellertid till följd att överträdelser av repressalieförbudet inte medförde straffrättsligt ansvar eftersom frågan om disciplinansvar för kommunanställda regleras i kollektivavtal, och inte i lag som för statsanställda, vilket innebär att disciplinåtgärder mot kommunanställda inte utgör myndighetsutövning. Genom den nyss nämnda grundlagsändringen blev skyddet för repressalier på grund av medverkan till ett yttrande i ett grundlagsskyddat medium detsamma för alla offentligt anställda.

text: Repressalieförbudet anses innefatta att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundas på dennes medverkan i ett grundlagsskyddat medium i princip är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheten får således inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller yttrandefriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och JO 1987/88 s. 193 och

text: SOU 1990:12 s. 63

text: Bedömning

text: För att förundersökning ska inledas krävs att anmälan ger anledning att anta att brott i form en överträdelse av efterforsknings- eller repressalieförbudet har begåtts. Såvitt gäller det senare förbudet förutsätts dessutom, eftersom det här är fråga om kommunal verksamhet, att en eventuell överträdelse har ägt rum efter den 1 januari 2011.

text: När det gäller uppgifterna i anmälan att en person ska ha efterfrågat vem som har lämnat ut vissa uppgifter till en politiker framgår av anmälan att uppgifterna återfanns i handlingar som hade lämnats ut efter en begäran om att få del av dem enligt TF:s bestämmelser. Den som i tjänsten lämnar ut allmänna handlingar med anledning av en sådan begäran är inte meddelare i den mening som avses i TF och YGL. Att efterhöra vem som har prövat frågan om utlämnande utgör därmed inte någon överträdelse av efterforskningsförbudet. Justitiekanslern understryker dock att det hade varit fråga om en sådan överträdelse om uppgifterna hade lämnats ut inom ramen för meddelarfriheten och syftet med frågan var att efterforska vem som hade lämnat dem. Även om endast uppsåtliga överträdelser av efterforskningsförbudet är straffbara finns det skäl att erinra om vikten av att inom en myndighet eller ett annat allmänt organ noga överväga vilket utrymme, om något, som finns för att väcka frågor kring vem som haft kontakter med media.

text: Uppgifterna i anmälan att ansvariga inom Södertälje kommun skulle ge direktiv om vem och i vilka sammanhang tjänstemännen får kontakta media innefattar inte något konkret påstående om att åtgärder har vidtagits mot någon anställd för att denne har utnyttjat sin meddelarfrihet. Uppgifterna i anmälan är därmed inte sådana att de ger skäl att anta att någon överträdelse av repressalieförbudet har förekommit. Det finns dock skäl att erinra om det olämpliga i att lämna direktiv som kan uppfattas som att de syftar till att begränsa den enskildes rätt att utnyttja sin grundlagsenliga yttrandefrihet.

text: Mot den nu angivna bakgrunden bedömer Justitiekanslern att anmälan inte ger anledning anta att brott i form av en överträdelse av efterforsknings- eller repressalieförbudet har begåtts. Förundersökning ska således inte inledas.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd av staten på grund av att en kronofogdemyndighet beslutat om utmätning av en bil utan förbehåll för säljarens rätt enligt ett avtal med äganderättsförbehåll

text: Justitiekanslern uppdrar åt Riksskatteverket att träffa avtal med SkandiaBanken om överlåtelse av bankens fordran mot gäldenären enligt det aktuella avbetalningskontraktet och att i samband därmed utge skadestånd till banken med 47 031 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 22 maj 2001 till dess betalning sker. Det får ankomma på Riksskatteverket att ombesörja att den fordran som SkandiaBanken överlåter på staten bevakas.

text: Ärendet

text: SkandiaBanken har hos Riksskatteverket begärt skadestånd av staten med 47 031 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 22 maj 2001 till dess betalning sker. Banken har som grund för sitt anspråk anfört att Kronofogdemyndigheten i Stockholm brustit i sin undersökningsplikt och utmätt och sålt en bil utan förbehåll för bankens rätt enligt ett avtal om avbetalningsköp med äganderättsförbehåll. Den begärda ersättningen motsvarar bankens restfordran enligt avbetalningskontraktet.

text: Riksskatteverket har med ett eget yttrande och ett yttrande från kronofogdemyndigheten överlämnat SkandiaBankens anspråk till Justitiekanslern för prövning.

text: SkandiaBanken har lämnat synpunkter på yttrandena. Banken har uppgett att man efter registerkontroll hos kronofogdemyndigheten har bedömt det utsiktslöst att begära utmätning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 4 kap. 9 c § utsökningsbalken

text: (UB) skall kronofogdemyndigheten i den utsträckning som påkallas av ansökningens innehåll, gäldenärens förhållanden och övriga omständigheter undersöka om gäldenären har någon utmätningsbar egendom. Denna undersökningsplikt kan genomföras på olika sätt, bl.a. genom registerforskning och upplysningar från gäldenären.

text: I förarbetena till

text: 4 kap. 17 §

text: UB (

text: prop. 1980/81:8 s. 421

text: f.) uttalar lagberedningen att förrättningsmannen självmant skall beakta att en utmätning inte kränker tredje mans rätt och att han bör ställa frågor till gäldenären för att få klarhet på den punkten. Det framhålls vidare att det är vanligt att bl.a. bilar köps på avbetalning. Kronofogdemyndigheten måste därför anses skyldig att särskilt beakta möjligheten att ett fordon kan vara skyddat mot utmätning genom ett äganderättsförbehåll och undersöka hur det kan förhålla sig därmed. Beträffande tillämpningen av

text: 4 kap. 18 §

text: UB uttalar lagberedningen att kronofogdemyndigheten bör söka försäkra sig om att egendom som är i gäldenärens besittning också tillhör denne. I fråga om sådan egendom, t.ex. bilar och TV-apparater som ofta köps på avbetalning, bör kronofogdemyndigheten regelmässigt efterhöra hur gäldenären förvärvat egendomen.

text: Justitiekanslern har i tidigare skaderegleringsärenden funnit att kronofogdemyndigheten får anses ha uppfyllt sin undersökningsplikt genom att fråga gäldenären hur denne förvärvat egendomen (se t.ex. JK-BESLUT 1988 C.6).

text: Av utredningen i ärendet framgår att kronofogdemyndigheten utmätt en bil som varit i gäldenärens besittning och att denne uppgett att bilen var såld till en annan person. Kronofogdemyndigheten har emellertid inte på något sätt, vare sig genom registerkontroll eller frågor till gäldenären, utrett på vilket sätt gäldenären själv förvärvat bilen. Enligt min mening har kronofogdemyndigheten härigenom brustit i sin undersökningsplikt på ett sådant sätt att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten.

text: Fråga är då om SkandiaBanken visat att den lidit någon skada till följd av den bristfälliga handläggningen. Genom att kronofogdemyndigheten utmätt och sålt bilen utan förbehåll för bankens rätt enligt avbetalningskontraktet har banken gått miste om den säkerhet som funnits för dess fordran. För det fall utmätning skett med förbehåll för bankens rätt skulle banken vid försäljningen ha fått betalt för hela sin fordran. Eftersom banken alltjämt har en fordran på gäldenären har man drabbats av förmögenhetsskada bara i den mån som man inte kan få betalt av denne. Mot bakgrund av de uppgifter som banken lämnat om sina åtgärder för att försöka driva in sin fordran kan det antas att banken inte inom överskådlig tid kommer att kunna få betalt. Med hänsyn härtill är det rimligt att staten ersätter banken med det yrkade beloppet.

text: Även om gäldenären nu saknar utmätningsbara tillgångar kan det bli möjligt för honom i framtiden att betala fordringen. Med hänsyn härtill bör det vara en förutsättning för att ersättning skall utgå att SkandiaBanken överlåter sin fordran till staten.

text: Ärendet avslutas.


title: Polisens offentliggörande av en övervakningsfilm på vilken en målsägande förekom på bild

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden om offentliggörandet ur en förundersökning av material med bilder på enskilda men vidtar därutöver inga åtgärder i ärendet.

text: Ärendet

text: Polismyndigheten i Västerbottens län, Enheten för interna utredningar, översände den 26 februari 2007 till Justitiekanslern en anmälan från EF för bedömning. Av anmälan framgick väsentligen följande. EF arbetar i en butik i Umeå och utsattes i december 2006 för ett rånförsök. Händelseförloppet vid brottet, innefattande hennes agerande, filmades av butikens övervakningskamera. Filmen gavs till eller beslagtogs av Polisen som bevismaterial. Därefter valde Polisen att offentliggöra filmen. Filmen lades av Västerbottens-Kuriren ut på tidningens hemsida på Internet och finns även på en annan välkänd hemsida. Allmänheten kan genom att se på filmen på de nämnda hemsidorna identifiera anmälaren och hennes kollega och därigenom se hur de agerade vid brottstillfället. Att Polisen lämnade ut filmen i oförändrat skick måste enligt anmälaren innefatta tjänstefel.

text: Justitiekanslern beslutade den 14 mars 2007 att inte inleda någon förundersökning vare sig med anledning av att den aktuella filmen hade förekommit på Västerbottens-Kurirens hemsida eller med anledning av att Polisen – enligt vad som hade framkommit – hade lämnat ut filmen till bl.a. tidningen. I ärendet var det oklart om filmen hade lämnats ut på Polisens initiativ i syfte att driva brottsutredningen vidare eller med anledning av en framställan från t.ex. Västerbottens-Kuriren om att få ta del av filmen. Oavsett hur det förhöll sig med detta fann Justitiekanslern att beslutet att lämna ut filmen måste anses ha gjorts av befattningshavare i tjänsten och på polismyndighetens vägnar. Det torde därför inte ha varit fråga om något sådant lämnande av meddelande som avses i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Justitiekanslern slog fast att utlämnandet av filmen således inte sorterade under YGL eller Justitiekanslerns exklusiva åklagarbehörighet utan skulle bedömas med stöd av vanlig lag.

text: Med anledning av den ifrågasatta lämpligheten i att Polismyndigheten lämnade ut den i ärendet aktuella filmen utan att först ”maska av” bl.a. anmälarens identitet eller vidta någon motsvarande åtgärd fann Justitiekanslern anledning att granska ärendet inom ramen för sin roll som tillsynsmyndighet. Polismyndigheten förelades att yttra sig. Justitiekanslern skrev i föreläggandet att polismyndigheten i yttrandet särskilt borde beakta de sekretessregler som var tillämpliga när övervakningsfilmen lämnades ut samt betydelsen av att filmen syntes ha tillkommit i enlighet med bestämmelserna i lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning (kameralagen).

text: Polismyndigheten inkom med ett yttrande och anförde därvid väsentligen följande.

text: Bakgrund

text: På kvällen den 29 december 2006 utsattes ICA-butiken på Berghem i Umeå för ett rånförsök. En övervakningskamera i butiken filmade gärningsmannen som var beväpnad med en kofot.

text: Utöver filmen från övervakningskameran och vittnesmålet från en butiksanställd fanns inga spår att tillgå som grund för förundersökningsarbetet. Polismyndigheten beslutade den 11 januari 2007 att publicera en sekvens av övervakningskamerans film på myndighetens hemsida på Internet. Syftet med denna publicering var att uppmana allmänheten till att lämna information om brottet till polisen. På den sida som visade filmen fanns en tydlig uppmaning till läsaren att höra av sig till polisen per telefon eller e-post om man hade information att förmedla.

text: Det förövades under den aktuella tidsperioden ett flertal rån och rånförsök i Umeåområdet. Polisens bedömning var att en eller flera gärningsmän med stor sannolikhet kunde vara inblandade i flera av brotten. Det bedömdes därför som angeläget att öka inflödet av information kring brott av detta slag i allmänhet och rånförsöket mot ICA på Berghem i synnerhet.

text: Beslutet att publicera övervakningsfilmen på polismyndighetens hemsida fattades av förundersökningsledaren OK och polismyndighetens informationsansvarige RE, som ansvarar för innehållet på myndighetens hemsida.

text: Omedelbart efter publiceringen kopierades filmsekvensen av tidningen Västerbottens-Kuriren som publicerade filmen på sin egen hemsida.

text: Någon tid efter detta kontaktades förundersökningsledaren OK av den butiksanställda kvinnan som syns på filmen. Hon berättade att hon genom filmen blivit identifierad som utsatt för rånet i fråga. På grund av detta ifrågasatte hon polismyndighetens agerande och menade att filmen borde ha bearbetats så att hon blivit oigenkännlig.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 9 kap 17 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål i angelägenhet som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott samt för polismyndighetens verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Denna sekretess avser uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Bestämmelsen innehåller ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att som huvudregel gäller sekretess för uppgiften.

text: Vidare anges i

text: 7 kap 32 § sekretesslagen

text: att sekretess gäller för sådan uppgift om enskilds personliga förhållanden som har inhämtats genom kameraövervakning som avses i lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning, om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Av "

text: Sekretesslagen

text: En kommentar'”, Regner m.fl., framgår av kommentaren till

text: 7 kap 32 § sekretesslagen

text: att även andra regler om sekretess till skydd för enskilda kan bli tillämpliga på uppgifter som har inhämtats med en övervakningskamera. Som exempel nämns föreskrifterna i

text: 9 kap 17 §

text: om sekretess i fråga om uppgifter om enskilda som har kommit fram i bl.a. polisens verksamhet. Vid konkurrerande sekretesskydd skall regeln som ger det största skyddet ges företräde. Detta innebär att föreskrifterna i

text: 9 kap 17 § sekretesslagen

text: har företräde framför

text: 7 kap 32 § samma lag

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten konstaterar att det under endast en kort sekvens på övervakningsfilmen varit möjligt att se kvinnans ansikte. Övervakningsfilmens kvalitet har vidare varit sådan att det sannolikt varit omöjligt att med enbart filmsekvensen som ledning identifiera kvinnan. Det kan konstateras att kvinnans arbete som butiksanställd innebär att hon i stor utsträckning exponeras för allmänheten i det dagliga arbetet. Personer som har vetat om att kvinnan arbetat i den aktuella butiken har utifrån denna vetskap kunnat dra slutsatsen att det var just hon som figurerat på filmen. Detta förhållande hade troligen inte förändrats även om kvinnans ansikte maskerats på filmen. Mot bakgrund av det ovan nämnda gjorde polismyndigheten bedömningen att det, trots bestämmelsen om sekretess enligt

text: 9 kap 17 § sekretesslagen

text: , var möjligt att lämna ut övervakningsfilmen för att försöka få information om brottet.”

text: EF har därefter yttrat sig och anfört att Polisen genom att offentliggöra filmen gjorde sig skyldig till upphovsrättsligt intrång, att filmen omfattades av sekretess samt att den genom att läggas ut på hemsidan i strid med

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: spreds till främmande land.

text: Justitiekanslern har tagit del av den filmsekvens som lades ut på polismyndighetens hemsida.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Inledningsvis bör framhållas att det genom polismyndighetens yttrande hit har framkommit att enbart en del av den övervakningsfilm som Polisen fick tillgång till lades ut på Polisens hemsida.

text: Vidare har det genom polismyndighetens yttrande klarlagts att offentliggörandet av filmen på Polisens hemsida gjordes av befattningshavare i tjänsten och på polismyndighetens vägnar. Som Justitiekanslern framhöll i sitt tidigare beslut var det således inte fråga om något sådant lämnande av meddelande som faller under

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: , utan offentliggörandet skall bedömas enligt vanlig lag.

text: Sekretess

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande redogjort för de i ärendet tillämpliga sekretessbestämmelserna samt utgångspunkten att vid s.k. konkurrerande sekretesskydd den regel som ger det starkaste sekretesskyddet skall ges företräde (jfr Regner m.fl.,

text: Sekretesslagen

text: , s. III:6 med där angiven hänvisning). Polismyndighetens offentliggörande av filmsekvensen skall därför i sekretesshänseende primärt bedömas utifrån regeln i

text: 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)

text: och dess s.k. omvända skaderekvisit med innebörden att det för uppgifter under en förundersökning om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden gäller sekretess om det inte står klart att den enskilde (eller någon närstående till den enskilde) lider skada eller men.

text: Den ifrågavarande filmsekvensen innehåller rörliga bilder på bl.a. EF i egenskap av butiksanställd och hennes agerande under rånförsöket. Därigenom får filmen anses innehålla uppgifter om hennes personliga förhållanden.

text: Frågan är därefter i vad mån det var korrekt av polismyndigheten att sluta sig till att EF inte skulle lida något men av att uppgifterna lämnades ut. Vad beträffar begreppet ”men” framhölls i förarbetena till

text: sekretesslagen

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 83): ”Uttrycket men har liksom i promemorieförslaget getts en mycket vid innebörd. I första hand åsyftas sådana skador som att någon blir utsatt för andras missaktning, om hans personliga förhållanden blir kända. Redan den omständigheten att vissa personer känner till en för någon enskild ömtålig uppgift kan enligt min mening i många fall anses vara tillräckligt för att medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av om men föreligger måste således vara den berörda personens egna upplevelse. Bedömningen måste självfallet i viss utsträckning kunna korrigeras på grundval av gängse värderingar i samhället. Enbart det förhållandet att en person tycker att det i största allmänhet är obehagligt att andra vet var han bor kan t.ex. inte anses innebära men i här avsedd bemärkelse.”

text: Bedömningen av om någon kan bli utsatt för missaktning till följd av utlämnandet av uppgifter om personliga förhållanden är naturligtvis beroende av vilka slags förhållanden som är i fråga. För EF var självklart rånförsöket som sådant integritetskränkande. Emellertid kan uppgifterna om hennes personliga förhållanden på filmen, där hon förekommer helt kort, inte sägas vara av särskilt ömtåligt slag eller ge anledning till missaktning av henne. Enligt Justitiekanslerns mening saknas anledning att ifrågasätta polismyndighetens bedömning att uppgifterna inte riskerade att utsätta EF för annat obehag än vad som får anses acceptabelt inom den ifrågavarande sekretessbestämmelsens ramar.

text: Justitiekanslern har således i sekretesshänseende inte några invändningar mot att polismyndigheten offentliggjorde övervakningsfilmen i den omfattning som skedde.

text: Frågan är därefter om det ur någon annan aspekt kan anses olämpligt att polismyndigheten lade ut filmsekvensen på hemsidan utan att först vidta åtgärder till försvårande av identifiering av EF.

text: Den övervakningsfilm som är i fråga tillkom med tillämpning av sådan kameraövervakning som avses i kameralagen. Till skydd mot missbruk innehåller lagen bestämmelser om användningen och bevarandet av inspelat material. Sådant filmmaterial som har överlämnats till polis eller åklagare och som har betydelse vid utredning av brottslig verksamhet är emellertid undantaget från lagens bestämmelser om längsta bevarandetid. I förarbetena till kameralagen framgår att hanteringen av inspelat material som har lämnats till polis och åklagare är reglerad i andra författningar bl.a., sedan förundersökning har inletts,

text: rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . Regeringen fann att någon särreglering i förhållande till dessa allmänna regler inte behövdes för sådant material som ursprungligen hade inhämtats genom övervakning enligt kameralagen (

text: prop. 1997/98:64 s. 42

text: f.).

text: Av bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen

text: kan av intresse här särskilt nämnas

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: . Av den bestämmelsen framgår att en förundersökning skall bedrivas så att ingen onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet.

text: I sammanhanget bör också framhållas att svensk rätt saknar en regel om allmänt skydd för den enskildes personliga integritet. Ett uttryck för att statsmakterna likväl vill garantera den enskilde ett sådant skydd utgörs av stadgandet i

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: att det allmänna skall värna den enskildes privatliv. Bestämmelsen är visserligen avfattad som ett målsättningsstadgande och har inte någon bindande verkan för det allmännas utövning av offentlig makt. Likväl får det anses ligga i sakens natur att myndigheterna vid tillämpning av gällande föreskrifter skall beakta den enskildes intresse av integritet. Ett tydligt uttryck för samhällets ambition att värna skyddet av den enskildes personliga integritet är regleringen i kameralagen. Ovannämnda

text: 9 kap. 17 § sekretesslagen

text: ger uttryck för motsvarande hänsyn i bl.a. Polisens verksamhet.

text: Det kan nämnas att publicering av personuppgifter på en hemsida på det sätt som nu är i fråga som en utgångspunkt inte anses utgöra överföring av personuppgifter till tredje land enligt

text: 33 § personuppgiftslagen

text: (jfr Öman m.fl.,

text: Personuppgiftslagen

text: , 3:e uppl., s. 377 f.).

text: Det synes klart att det vid sidan om

text: sekretesslagens

text: bestämmelser inte föreligger något generellt hinder för polis och åklagare att lämna ut uppgifter ur en förundersökning till allmänheten, t.ex. till massmedia eller genom publicering på Polisens hemsida, för det fall detta bedöms erforderligt för den brottsutredande verksamheten (jfr JO 1977/78 s. 127 f.). Det finns emellertid anledning att uppmärksamma distinktionen mellan att Polisen på begäran lämnar ut handlingar och uppgifter, vartill det föreligger en skyldighet i den utsträckning som följer av

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: sekretesslagen

text: , och att Polisen på eget initiativ lämnar ut sådan information. I det senare fallet finns utrymme att utöver bedömningen av om sekretess föreligger göra en bedömning av det lämpliga i offentliggörandet med hänsynstagande till t.ex.

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: och den olägenhet som någon kan drabbas av till följd av att informationen kommer till allmän kännedom.

text: I fall som det förevarande är det uppenbart att offentliggörandet av rörliga bilder på en okänd gärningsman kan fylla en viktig funktion i sökandet efter den personen eller för att söka information om brottet i övrigt. Samtidigt är det naturligtvis angeläget att undvika obehag eller negativa konsekvenser i övrigt för andra personer som förekommer på bildmaterialet. Detta gäller naturligtvis särskilt om de inte på förhand har insett att bilderna skulle kunna offentliggöras, vilket de sällan torde göra. Polis och åklagare som i den brottsutredande verksamheten överväger att offentliggöra information som innefattar uppgifter om enskilda måste därför – även vid sidan av den erforderliga sekretessprövningen – noga överväga konsekvenserna av offentliggörandet. Till undvikande av långvarig eller ingående exponering av enskilda i bildmaterial bör man i förekommande fall överväga att ”maska av” (genom övertäckning eller på annat sätt) sådana uppgifter som inte nödvändigtvis behöver komma till allmän kännedom, t.ex. utseendet på målsägande och vittnen.

text: Som ovan har konstaterats förekommer EF enbart helt kort på den filmsekvens som är i fråga. Justitiekanslern finner vid en sammantagen bedömning inte anledning att rikta någon kritik mot polismyndigheten med anledning av offentliggörandet av bildmaterialet.

text: Övrigt

text: Justitiekanslern har i ärendet inte funnit anledning att närmare gå in på den upphovsrättsliga aspekten av Polisens offentliggörande av filmsekvensen. För det fall filmen är att betrakta som ett sådant verk som faller inom tillämpningsområdet för lagen (

text: ) om upphovsrätt till litterära eller konstnärliga verk och EF menar sig kunna hävda upphovsrätt eller någon annan rätt enligt den lagen står det henne fritt att – vilket hon har förutskickat – på civilrättslig grund göra anspråk mot polismyndigheten gällande.

text: Ärendet avslutas med de uttalanden som nu har gjorts.