title: Allvarlig kritik mot Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för omfattande brister i ett ärende om ett barn som var placerat utanför det egna hemmet

sammanfattning: Barnet CC bodde tillsammans med sin mor BB, som hade ensam vårdnad om honom. I februari 2018 inledde socialtjänsten en utredning om CC enligt 11 kap. 1 § socialtjänstlagen med anledning av att det kommit in orosanmälningar om att BB återfallit i missbruk. Efter att polis påträffade BB drogpåverkad i bostaden, beslutade nämnden i maj 2018 i samråd med CC:s mormor AA att CC skulle bo hos henne i en vecka. CC bodde dock kvar hos AA i mer än sju månader. I beslutet konstaterar JO att nämnden i maj 2018 placerade CC hos hans mormor. Nämnden formaliserade inte sitt beslut på något sätt utan nämnden fattade ett formlöst beslut om placeringen. JO uttalar att beslutet borde ha dokumenterats. Att det inte kom att ske ledde till en osäkerhet för alla inblandade i fråga om vilken form av placering det egentligen rörde sig om. Denna osäkerhet påverkade CC, AA och BB negativt. JO pekar också på att eftersom AA inte var vårdnadshavare för CC kunde nämnden inte träffa en överenskommelse med henne om var CC skulle bo. JO kritiserar i beslutet nämnden för hur placeringen kom att inledas. JO framhåller vidare i beslutet att nämnden inte tagit sitt ansvar för CC under den tid som han var placerad utanför det egna hemmet, utan i stället överlåtit ansvaret för honom på AA trots att hon flera gånger påtalade för socialtjänsten att hon behövde hjälp med att ta hand om CC. Placeringen av CC hos AA pågick i mer än sju månader. Det måste ganska snart ha stått klart för nämnden att CC inte skulle komma att vistas hos AA endast för en kortare tid. Nämnden borde därför, när det visade sig att placeringen inte skulle bli endast tillfällig, ha genomfört en familjehemsutredning, och därefter ha fattat beslut om var CC skulle placeras stadigvarande. Nämnden utredde över huvud taget inte förhållandena hos AA. Under hösten 2018 ansökte nämnden vid förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU. Nämnden lämnade då felaktiga uppgifter till domstolen vilket nämnden kritiseras för. En placering utanför det egna hemmet innebär ett stort ingrepp i ett barns liv och får konsekvenser för barnets familj. Detta ställer stora krav på en korrekt handläggning från nämndens sida. JO slår i beslutet fast att nämnden i detta fall misslyckats med att leva upp till dessa krav och att handläggningen av CC:s ärende varit oacceptabel. I beslutet uttalar JO allvarlig kritik mot stadsdelsnämnden för de omfattande brister som framkommit i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Farsta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun och uppgav i huvudsak följande: Den 16 maj 2018 larmades polis och ambulans till hennes dotter BB:s bostad där dottern påträffades drogpåverkad. BB:s son CC, då tio år, var vid tillfället i skolan. AA blev samma dag uppringd av socialtjänsten och träffade sedan handläggarna tillsammans med CC i hans skola. AA och socialtjänsten beslutade tillsammans att hon och hennes man skulle ta hand om CC tills vidare. CC flyttade sedan hem till dem.

text: Därefter hörde hon ingenting från socialtjänsten. I slutet av juni 2018 frågade hon socialtjänsten om ersättning för att hon och hennes man tog hand om CC, men fick beskedet att ingen ersättning skulle betalas ut eftersom det var ett frivilligt åtagande. Hon letade sedan själv upp en familj, DD, som var villig att fungera som familjehem för CC. I sista stund tackade det tilltänkta familjehemmet nej till uppdraget. AA kontaktade då socialtjänsten och förslog att hon och hennes man skulle flytta in med CC i BB:s bostad. Detta gick socialtjänsten med på. AA krävde att hon och hennes man skulle utredas som jourhem för CC, vilket socialtjänsten också godtog.

text: Den 3 september 2018 meddelade socialtjänsten att hon och hennes man var godkända som jourhem för CC. De fick dock inte någon information eller handledning från socialtjänsten om vad det innebar att vara jourhem.

text: Den 11 oktober 2018 blev AA kontaktad av socialtjänsten mot bakgrund av att myndigheten ville placera CC i ett familjehem. Vid ett möte den 17 oktober 2018 berättade socialtjänsten för henne och hennes man att myndigheten övervägde att ansöka om att CC skulle vårdas med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Hon frågade varför inte hon och hennes man kunde utredas som familjehem för CC. Socialtjänsten avfärdade förslaget med hänvisning till vad som var bäst för CC. Nämnden ansökte därefter om vård av CC med stöd LVU, men Förvaltningsrätten i Stockholm avslog ansökan i en dom den 29 november 2018.

text: Efter förvaltningsrättens dom föreslog socialtjänsten vid samtal i december 2018 med BB och AA att CC skulle placeras i ett familjehem i Norrtälje med stöd av

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. BB tackade nej till detta. Därefter avskrev socialtjänsten ärendet om CC, vilket AA tyckte var konstigt med tanke på att socialtjänsten månaden före hade ansökt om LVU. Det kan ifrågasättas om socialtjänsten agerat utifrån vad som var bäst för CC.

text: Utredning

text: Efter att ha begärt in vissa handlingar från förvaltningen begärde JO att Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan.

text: Nämnden uppgav i ett remissvar bl.a. följande:

text: Sammanfattning

text: Socialtjänstens genomlysning visar vissa brister avseende information till och kommunikation med mormodern under den period då hon, i överenskommelse med socialtjänsten, haft CC boende hos sig. Det har även framkommit brister avseende utredning av morföräldrarna som tillfälligt jourhem för CC, samt avseende stöd till dem i jourhemsåtagandet. Genomlysningen visar också att de bedömningar som förvaltningen har gjort i samband med att förvaltningsrätten avslagit nämndens ansökan om vård enligt LVU har varit korrekta. Modern har erbjudits insatser men tackat nej till dessa.

text: Ärendet

text: CC aktualiserades hos socialtjänsten den 16 maj 2018 då modern av polis och ambulanspersonal påträffades medvetslös i lägenheten på grund av överdosering av narkotika. CC var då i skolan, men hans yngre syster var hemma med modern. En överenskommelse gjordes med mormodern om att CC kunde bo hos morföräldrarna den närmaste veckan. Socialsekreterare träffade sedan CC tillsammans med mormodern för att informera om vad som skett och vad som planerades. Systern flyttade hem till sin pappa. Den 22 maj uttryckte mormodern att CC kunde bo hos dem hela sommaren. I detta skede borde morföräldrarna ha utretts som jourhem. Det gjordes inte. Om detta hade gjorts korrekt hade morföräldrarna fått information om vad det innebär att vara jourhem till närstående och om vilket stöd de kan få i detta. Det fick de tyvärr inte. Mormodern lämnade förslag på en familj som kunde tänka sig att ta emot CC som familjehemsplacering och utredning av lämplighet för detta inleddes. Familjen drog sig dock ur av privata skäl innan lämplighet som familjehem var utredd. Morföräldrarna fortsatte då som jourhem för CC och fick från oktober månad omkostnadsersättning för detta. Under ärendets gång blev det tydligt för socialtjänsten att morföräldrarna, trots den goda insats de gör för CC, hade svårt att se objektivt på sin dotters missbruk, och hur den bristande omsorgsförmåga som kommit därav utgör en långsiktig risk för CC. Den 8 november 2018 ansökte stadsdelsnämnden hos Förvaltningsrätten i Stockholm om vård av CC enligt l och 2 §§ LVU. Förvaltningsrätten avslog ansökan då CC:s hälsa och utveckling inte ansågs hotad då modern förhållit sig nykter en tid och då morföräldrarna ansågs kompensera för eventuella brister. Modern önskade att CC skulle vara fortsatt placerad hos morföräldrarna. Socialtjänstens bedömning var att morföräldrarnas brister i insikt om moderns problematik och dess möjliga inverkan på CC gjorde att de, trots i övrigt ej ifrågasatt förmåga att ta hand om CC, inte kunde ges uppdrag som familjehem. Då modern inte ville att CC placerades någon annanstans avslutades jourhemsinsatsen och inga andra insatser beviljades. Modern uppmanades inkomma med ansökan om insatser om behov skulle uppstå.

text: Förvaltningens synpunkter och förslag

text: Socialtjänstens barn- och ungdomsenhet tar allvarligt på de klagomål som inkommit och har gjort en grundlig genomlysning av ärendet genom att gå igenom det aktmaterial som finns. Detta har gjorts för att kunna se om brister funnits och vilka åtgärder enheten behöver vidta för att förhindra att liknande brister kan komma att upprepas i framtiden.

text: Genomlysningen har inte kunnat innehålla samtal med den handläggande socialsekreterare som delar av klagomålet gäller, då hon är tjänstledig. I genomlysningen framkommer brister i kommunikationen med morföräldrarna och i informationen till dem kring uppdraget som jourhem. En korrekt utredning av morföräldrarnas lämplighet som jourhem gjordes heller inte. Det har framkommit att både viktig information i ärendet och information om bristerna i kommunikationen med morföräldrarna inte har kommit till biträdande enhetschefs kännedom. Även enhetens interna kommunikation har alltså brustit vid mer än ett tillfälle. Vissa delar av socialtjänstens planering har inte kunnat delges morföräldrarna då de inte är vårdnadshavare och därför inte har partsställning i ärendet. Mormodern uttrycker att den allvarligaste bristen i handläggningen är att socialtjänsten beslutade avsluta de insatser som pågick. Eftersom förvaltningsrätten avslog nämndens ansökan om vård enligt LVU kan insatser endast ges med samtycke från vårdnadshavare. Modern motsatte sig socialtjänstens förslag till insatser i form av placeringar utanför det egna hemmet och kunde endast tänka sig att CC placerades med morföräldrarna. Den möjligheten fanns dock inte längre då dessa inte bedömts tillräckligt insiktsfulla och stabila i förhållande till moderns missbruksproblematik och hennes oförmåga att skydda CC och systern från konsekvenserna av missbruket. Socialtjänsten behövde därför avsluta ärendet då samtycke till föreslagen vård saknades och det inte fanns grunder för vård enligt LVU. Barn- och ungdomsenheten har dragit följande slutsatser av genomlysningen och planerar följande åtgärder: − Enhetens medarbetare behöver vara väl förtrogna med rutinen för utredning av jourhem och alltid arbeta utifrån den. Ett arbete för att säkerställa detta görs under hösten 2019. − Enheten ska under hösten 2019 utforma och införa ett arbetssätt som genom en tät och strukturerad ärendehandledning mellan socialsekreterare och arbetsledare säkerställer rättssäker handläggning och gott klientbemötande. − Enheten kommer under hösten 2019 även att påbörja ett kvalitetssäkrande arbete med uppföljning av hur handläggningen görs i enlighet med rådande lagstiftning och föreskrifter samt med klientens delaktighet.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Jag har tagit del av Förvaltningsrätten i Stockholms dom i mål nr 25343-18 meddelad den 29 november 2018.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning I det följande kommer jag att beröra nämndens handläggning när det gäller beslutet att placera CC tillfälligt hos AA. Jag går därefter in på frågan om nämndens ansvar för CC under den tid då han var placerad av nämnden utanför det egna hemmet samt nämndens ansvar för att utreda ett hem där ett barn placeras tillfälligt. I beslutet berör jag även det faktum att CC var placerad hos AA i drygt sju månader. Jag kommenterar vidare nämndens ansvar för att lämna ersättning till ett hem där ett barn placeras tillfälligt. Jag kommer slutligen att behandla frågan om nämndens ansvar för ett barn efter det att en domstol avslagit en ansökan om vård enligt LVU.

text: Rättsliga utgångspunkter Varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver (

text: 2 kap. 1 §

text: SoL). Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas (

text: 1 kap. 2 §

text: SoL). Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande.

text: Ett barns vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavarna ska i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (

text: 6 kap.

text: och

text: 13 §§

text: föräldrabalken

text: Socialnämnden ska verka för att barn och unga växer upp under trygga och goda förhållanden (

text: 5 kap. 1 § 1

text: SoL). Socialnämnden ska enligt

text: 6 kap. 1 §

text: SoL se till att den som behöver vård eller behöver bo i ett annat hem än det egna tas emot i t.ex. ett familjehem. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård.

text: När nämnden ska placera ett barn ska den enligt

text: 6 kap. 5 §

text: SoL i första hand överväga om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Barnets bästa ska dock alltid vara utgångspunkten när nämnden bestämmer om en placering.

text: Med hänsyn till barnets bästa kan en socialnämnd i vissa fall akut behöva placera ett barn utanför det egna hemmet för en kortare period, och barnet kan då placeras tillfälligt i en familj. Ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård och fostran kallas jourhem (

text: 6 kap. 6 § tredje stycket

text: SoL). Jourhem är alltså utredda och godkända hem som står redo att ta emot barn i avvaktan på att barnet ska kunna flytta tillbaka till vårdnadshavarna eller i väntan på en mer varaktig lösning (se

text: prop. 2006/07:129 s. 60

text: f.). Enskilda hem i barnets nätverk som tar emot ett och samma barn för en eller flera kortare perioder omfattas inte av bestämmelserna om jourhem.

text: Utöver att ett barn placeras i jourhem förkommer det även att socialnämnden akut placerar ett barn för en kortare tid hos en nära anhörig eller annan närstående. En sådan placering benämns ibland nätverks- eller anhörigplacering och omfattas varken av reglerna om familjehem eller jourhem i SoL. När bestämmelserna om jourhem infördes i SoL underströk dock regeringen vikten av att även ett tillfälligt hem är lämpligt för barnet att vistas i (se

text: a. prop. s. 61

text: ). Socialnämnden ansvarar alltså för att även ett tillfälligt hem är lämpligt för det enskilda barnet. När ett barn placeras tillfälligt hos en anhörig eller annan närstående sker placeringen med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL, och placeringen kräver alltså samtycke från barnets vårdnadshavare. Om barnet är över 15 år krävs att även barnet samtycker till placeringen (

text: 11 kap. 10 § andra stycket

text: SoL).

text: En socialnämnd har ett långtgående utredningsansvar när det gäller barn som kan vara i behov av skydd och stöd, och sådana utredningar bör ha högsta

text: prioritet inom socialtjänsten (se

text: prop. 1996/97:124 s. 110

text: och

text: prop. 2012/13:10 s. 55

text: ). Syftet med utredningen är att nämnden ska klarlägga barnets situation och behov samt föreslå insatser för att tillgodose behoven (se

text: prop. 2012/13:10 s. 64

text: ). När det gäller barnets boende ska socialnämnden utreda vilken boendeform som passar bäst för att tillgodose barnets behov.

text: Ett annat scenario är att en placering sker med stöd av LVU. I de fallen är det domstol som beslutar om vård med stöd av den lagen. Nämnden beslutar därefter med stöd av LVU om barnets placering och det krävs alltså inte något samtycke då från barnets vårdnadshavare. Det är dock en annan situation som jag inte avser att kommentera närmare i detta ärende.

text: Utöver sådana placeringar som en socialnämnd beslutar om förekommer det att barnets vårdnadshavare placerar barnet i en familj. En sådan placering brukar kallas för en privatplacering. I de fallen är det alltså inte nämnden som beslutar om placeringen, men för att barnet ska få bo i den familj som vårdnadshavaren vill krävs i dessa fall att nämnden lämnar ett medgivande till boendet (

text: 6 kap. 6 § första stycket

text: SoL). En privatplacering är alltså inte en placering i egentlig mening. Utredningen i ärendet CC bodde hos BB, som var ensam vårdnadshavare för honom. Den 20 februari 2018 inledde nämnden en utredning om CC enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL med anledning av att det kommit in flera orosanmälningar om att BB återfallit i missbruk.

text: Den 16 maj 2018 larmades polis och ambulans tillsammans med socialtjänsten till BB:s bostad där hon påträffades drogpåverkad. CC var vid tillfället i skolan. Mot bakgrund av förhållandena i hemmet överenskom socialtjänsten med AA om att CC skulle bo hos henne. Samma dag lämnade BB sitt samtycke till att CC under en tid bodde hos AA. Till en början var planen att CC skulle bo hos AA i en vecka, men han kom att bo där betydligt längre än så.

text: Den 18 maj 2018 berättade AA för socialtjänsten att hon skulle genomgå en operation den 24 maj 2018 och att hon därför behövde hjälp med att ta hand om CC. AA uppgav vid samma tillfälle att hon hade kontaktat BB:s väninna EE som kunde bo tillsammans med CC till dess att AA var återställd efter operationen. Vid ett möte med socialtjänsten den 22 maj 2018 sa AA att hon kunde ta hand om CC hela sommaren. Hon upprepade också att hon efter operationen skulle ha svårt att ta hand om CC, men att hon hade ordnat så att EE skulle ta hand om honom när hon vilade upp sig efter operationen. Den 23 maj 2018 ringde handläggaren till AA för att berätta att CC och EE fick tillbringa helgen i AA:s lägenhet. Den 24 maj 2018 talade socialtjänsten med EE som bekräftade att hon var på plats i AA:s lägenhet och att hon skulle ta hand om CC under helgen. CC tillbringade sedan helgen med EE.

text: Den 31 maj 2018 ringde socialtjänsten till AA som berättade att hon planerat för CC:s sommarlov och att han skulle bo hos EE i Skåne under ett par veckor. Den 14 juni 2018 ringde socialtjänsten till EE som berättade att CC bodde hos henne sedan en vecka, att han mådde bra och hade sommarlov med bl.a. fotbollsskola. I samtal med AA den 20 juni 2018 framkom att planen var att CC skulle bo kvar hos EE t.o.m. veckan efter midsommar. Under samtalet ställde AA frågor om ekonomin kring CC och berättade att hon gav pengar till EE för att täcka utgifter för bl.a. CC:s mat. I samtalet förklarade handläggaren att AA fick be BB om barnbidrag och ersättning för kostnader kopplade till CC.

text: Den 23 juli 2018 kontaktade handläggaren AA som ville diskutera placeringen av CC. AA berättade att CC inte kunde bo kvar hos henne efter sommarlovet. AA föreslog att CC när skolan började skulle bo hos DD som hade sagt att hon kunde ställa upp för CC. AA uppgav att BB samtyckte till en sådan lösning. Den 25 juli 2018 kontaktade socialtjänsten DD som bekräftade att CC kunde placeras hos henne. Vid ett möte den 14 augusti 2018 informerade socialtjänsten DD om ”familjehemsutredning, omkostnad, arvode etc”. DD bekräftade att hon förstod informationen och att hon ville bli jourhem för CC i väntan på att utredas som familjehem. Socialtjänsten arbetade därefter för att CC skulle placeras hos DD.

text: Den 15 augusti 2018 beslutade nämnden skriftligt med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL att CC skulle placeras i jourhem hos DD och hennes man från den 20 augusti 2018. Av beslutet framgick att BB samtyckte till placeringen.

text: Den 17 augusti 2018 berättade DD för socialtjänsten att hon av privata skäl inte kunde vara jourhem för CC. Samma dag kontaktade en handläggare AA för att informera om det inträffade och om att CC inte skulle placeras hos DD. AA uppgav att hon kände till vad som inträffat. Handläggaren bad AA att fundera över helgen om hon kunde ha CC kvar hos sig till dess myndigheten hittat ett familjehem åt honom. Samma dag ringde AA tillbaka till socialtjänsten och bad om att hon och hennes man skulle få bli jourhem för CC och att de skulle få ersättning för placeringen framöver. AA uppgav också att de i så fall ville bo tillsammans med CC i BB:s bostad, samtidigt som BB bodde i AA:s bostad. Socialtjänsten svarade att myndigheten behövde överväga detta.

text: Den 20 augusti 2018 ringde handläggaren till AA och meddelade att socialtjänsten inte tagit ställning till frågan om hon kunde bli jourhem, men skulle återkomma till henne med besked om den saken. Samma dag beslutade nämnden i ett skriftligt beslut med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL att CC skulle vara jourhemsplacerad hos AA och hennes man fr.o.m. den 20 augusti 2018.

text: Vid ett möte med socialtjänsten den 22 augusti 2018 förklarade BB att hon förstod att CC inte kunde bo med henne, men att hon var tveksam till att samtycka till en placering hos AA och att hon ville fundera på det.

text: Utredningen om CC, som inleddes den 20 februari 2018, avslutades den 19 oktober 2018 med beslut om att nämnden skulle ansöka om vård av honom med stöd av 1 och 2 §§ LVU. Nämnden ansökte därefter hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU. Förvaltningsrätten avslog nämndens ansökan i en dom den 29 november 2018.

text: Vid ett möte med BB och AA den 10 december 2018 förklarade socialtjänsten att myndigheten inte tänkte överklaga förvaltningsrättens dom. Socialtjänsten föreslog att CC med stöd av SoL skulle placeras i ett familjehem i Norrtälje. BB samtyckte inte till en sådan placering. Socialtjänsten meddelade då att CC skulle komma att ”avaktualiseras” och att jourhemsplaceringen hos AA skulle upphöra den 19 december 2018. Stadsdelsnämndens beslut att placera CC tillfälligt hos AA i maj 2018 Inledningsvis kan konstateras att det i ärendet inte finns några uppgifter som pekar på att det var BB som placerade CC hos AA, varför det i detta fall inte har rört sig om en s.k. privatplacering.

text: AA har i sin anmälan till JO uppgett att socialtjänsten och hon själv den 16 maj 2018 kom överens om att CC skulle bo hos henne. AA:s version av hur det gick till när CC placerades hos henne stöds av nämndens svar till JO, där den uppgett att den träffade en överenskommelse med AA om att CC skulle bo hos henne. Detta stämmer för övrigt även med vad som framgår av journalanteckningarna. Jag kan inte dra någon annan slutsats av detta än att det som AA uppgett i denna del stämmer, nämligen att socialtjänsten i samråd med henne beslutade om placeringen av CC. Jag vill noga understryka att AA inte hade någon rätt att besluta om CC:s förhållanden. Eftersom AA inte var vårdnadshavare för CC, kunde nämnden alltså inte träffa en överenskommelse med henne om var CC skulle bo. Inte ens i en akut situation var detta möjligt. Den enda möjligheten för nämnden att inte behöva hämta in ett samtycke från BB i denna situation hade varit att fatta ett beslut om att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU och därefter besluta om en placering enligt samma lag.

text: Jag har i ärendet begärt att få ta del av alla placeringsbeslut som gäller CC och kan konstatera att inte något av besluten avser situationen den 16 maj 2018. Jag kan inte dra någon annan slutsats av detta än att nämnden inte fattade något skriftligt beslut i samband med att den placerade CC hos AA. I stället innebar nämndens agerande den 16 maj 2018 att den formlöst beslutade att placera CC hos AA. Senare samma dag samtyckte BB till att CC skulle bo hos AA.

text: Beslutet att placera CC hos AA skulle ha dokumenterats av nämnden. Att det inte kom att ske ledde till en osäkerhet för alla inblandade i fråga om vilken form av placering det egentligen rörde sig om. Denna osäkerhet påverkade CC, AA och BB negativt.

text: Oklarheter i fråga om vad för slags placering det i ett visst fall rör sig om riskerar att leda till att både barnet och den som barnet placerats hos får fel

text: förväntningar på placeringen. Barnet kan t.ex. vara av uppfattningen att han eller hon ska få bo i hemmet en längre period än vad som sedan blir fallet, och den som barnet har placerats hos kan t.ex. ha förväntningar på att få viss ersättning av nämnden och att den även ska ge visst stöd till hemmet under placeringen.

text: Jag ser med allvar på nämndens hantering i denna del. Nämnden förtjänar kritik för hur placeringen av CC hos AA inleddes och för att den inte fattade ett formellt beslut i saken.

text: Att beslutet inte dokumenterades på något sätt är sannolikt anledningen till att nämnden i den efterföljande handläggningen begick en rad misstag. Jag kommer i det följande att behandla de allvarligaste av dessa misstag. Nämndens ansvar för CC under tiden som han var placerad utanför det egna hemmet Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård (

text: 6 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL). I detta ligger att nämnden noga ska följa vården, vid behov medverka till att den enskilde får vård i annan form och efter vårdens avslutande ge den enskilde det stöd och den hjälp som han eller hon kan behöva. Jag vill poängtera att detta ansvar även gäller när nämnden placerar ett barn i barnets nätverk för en kortare tid, så som var fallet med CC.

text: Det faktum att CC från och med den 20 augusti 2018 fram till den 19 december 2018 bodde tillsammans med AA i BB:s lägenhet inverkade inte på nämndens ansvar för att se till att han fick god vård. Även om han under den perioden rent faktiskt bodde hemma hos sig, stod han under AA:s vård och hon trädde in i stället för BB i den dagliga vården av honom. Det innebär att han får anses ha vårdats utanför det egna hemmet även under den perioden.

text: I och med att nämnden placerade CC hos AA hade den ett ansvar för honom under hela placeringen. Det framgår att nämnden till en början bedömde att CC skulle vara placerad hos AA under en vecka. CC kom dock att vara placerad hos AA till den 19 december 2018. Jag återkommer nedan till frågan om längden på placeringen.

text: Jag vill i detta sammanhang påpeka att AA redan tidigt under placeringen meddelade socialtjänsten att hon på grund av en operation behövde hjälp och stöd av någon annan för att klara av att ta hand om CC. Av utredningen i ärendet finns det inte något som visar att nämnden agerade eller tog något eget initiativ för att hjälpa till i detta läge. I stället fick AA själv ordna så att en vän till BB tog hand om CC under en vecka, när hon vilade upp sig efter operationen.

text: I slutet av maj 2018 planerade AA för hur CC skulle ha det och var han skulle vistas under sommaren. Såvitt framgår av dokumentationen deltog nämnden

text: inte i planeringen och vården av CC under sommaren. AA fick återigen själv ta allt ansvar och efter bästa förmåga ta hand om CC. AA letade även i slutet av sommaren på egen hand upp en familj som kunde vara familjehem för CC. Nämnden arbetade därefter för att CC skulle placeras hos den familj som AA föreslagit, men familjen tackade i slutändan nej till att ha CC placerad hos sig. Han kom att bo kvar hos AA under hösten 2018. AA ställde då krav på nämnden att få bli jourhem för CC, vilket nämnden gick med på. Den 20 augusti 2018 fattade nämnden ett skriftligt beslut om att jourhemsplacera CC hos AA. Jag kommer nedan att kommentera det beslutet vidare.

text: Det som redovisats här ovan visar med tydlighet att nämnden i stort sett helt lagt över ansvaret för CC på AA. Utredningen visar att nämnden inte tog några egna initiativ alls när det gällde att planera för CC under placeringen. Vid min genomgång av ärendet slås jag av nämndens brist på engagemang. Trots den kännedom som nämnden hade om BB:s svåra situation har den förhållit sig förvånansvärt passiv under en stor del av den tid då CC var placerad hos AA. Även vid placeringar som sker mer eller mindre akut ansvarar nämnden för barnet och måste ha en plan för vården och dess innehåll. Nämnden måste så långt som möjligt även i dessa fall precisera vilka behov en tillfällig placering ska tillgodose.

text: I ärendet finns det inte några uppgifter om hur nämnden resonerade kring sitt ansvar för CC under placeringen, och den verkar som sagt inte ha haft någon plan för hans placering hos AA. Nämnden har brustit i att ta sitt ansvar för CC enligt 2 kap. 1 §, 5 kap. 1 § och 6 kap. 1 § SoL. Nämnden har i stället lagt allt ansvar för CC på AA och har inte gett henne det stöd hon behövt och kunnat förvänta sig under placeringen. Nämnden förtjänar kritik för bristerna i denna del.

text: Jag vill i detta sammanhang vara tydlig med att såvitt jag kan bedöma har CC utvecklats gynnsamt under den tid som han bott hos AA. Detta är dock helt och hållet AA:s förtjänst, och min kritik i denna del handlar alltså om att nämnden brustit i att ta sitt ansvar för CC under placeringen. Att nämnden överlåtit allt ansvar för CC på AA under placeringen är oacceptabelt.

text: Avslutningsvis i detta avsnitt vill jag ta upp att AA i sin anmälan har klagat på att hon inte fick någon information från socialtjänsten under den tid som CC var placerad hos henne. Nämnden har i sitt svar till JO medgett att den brustit i sin skyldighet att lämna den efterfrågade informationen till AA. Jag instämmer i den bedömningen. Jag vill peka på att otillräcklig information kan skapa problem för det hem där barnet är placerat, t.ex. därför att hemmet då inte vet till vem man ska vända sig med frågor, eller vem som ansvarar för vad under placeringen. Det riskerar på sikt att även leda till att hemmets förtroende för socialtjänsten brister. Nämnden förtjänar kritik för att den brustit i sin skyldighet att lämna informationen till AA.

text: Nämndens beslut den 20 augusti 2018 att placera CC hos AA Den 20 augusti 2018 beslutade nämnden att CC skulle placeras i jourhem hos AA. Beslutet var visserligen skriftligt, men det hade likväl formella brister. Det framgår inte av beslutet om BB samtyckte till placeringen hos AA. Det framgår inte heller av dokumentationen i CC:s ärende. Däremot framgår det av en journalanteckning den 22 augusti 2018 att hon var tveksam till att samtycka till en sådan placering och att hon ville fundera på saken. Därefter finns det inte några uttryckliga uppgifter i journalanteckningarna som visar att frågan diskuterades mer mellan BB och socialtjänsten.

text: I och med att det rörde sig om en frivillig placering krävdes samtycke från CC:s vårdnadshavare. Något giltigt samtycke har nämnden vad jag kan se inte hämtat in från BB. Nämnden ska kritiseras för att ha fattat ett beslut om en placering av CC utan att ha hämtat in nödvändigt samtycke till den från BB.

text: Jag noterar även att nämnden i beslutet har angett att det var fråga om en jourhemsplacering. Som jag redogjort för ovan avses någonting annat med begreppet jourhem. Nämndens felaktiga användning av begreppet är bara en av flera omständigheter i ärendet som tyder på att nämnden har bristfälliga kunskaper om vad som gäller för jourhemsplaceringar och andra tillfälliga placeringar i t.ex. barnets nätverk samt om bestämmelserna i det regelverk som nämnden har att tillämpa. Detta är allvarligt och har lett till negativa konsekvenser för CC och AA, men även för BB.

text: Jag vill också påtala vikten av att en socialnämnd har klart för sig vilket slags placering som det är fråga om. Som framgår ovan ansökte nämnden under hösten 2018 hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU. Av förvaltningsrättens dom framgår att nämnden inom ramen för målet uppgav att CC var jourhemsplacerad hos AA. Som jag redan påtalat stämmer inte den uppgiften. Det är ett oeftergivligt krav att nämnden lämnar korrekta uppgifter om ett barns situation till domstolen när den ansöker om tvångsvård. Detta misslyckades nämnden med i CC:s fall och nämnden förtjänar kritik även i det avseendet. Det är av stor vikt att domstolen har korrekta uppgifter att utgå från vid sin prövning eftersom oriktiga uppgifter riskerar att leda till att domstolen gör en felaktig bedömning om t.ex. den unges vårdbehov. Det får helt enkelt inte förekomma att en nämnd lämnar felaktiga uppgifter till domstolen när den ansöker om tvångsvård. Nämnden ska utreda ett hem där ett barn placeras Som framgår ovan ska barnets bästa alltid beaktas vid alla åtgärder som rör barn. Är det fråga om ett beslut om placering är barnets bästa avgörande. För att placera ett barn för stadigvarande vård och fostran i ett familjehem eller för tillfällig vård och fostran i ett jourhem krävs att nämnden har utrett hemmet (

text: 6 kap. 6 §

text: SoL). Det enskilda hem där barnet placeras måste alltså bedömas vara lämpligt för barnet att vistas i (se

text: prop. 2006/07:129 s. 61

text: f.).

text: Innan ett beslut fattas om att placera ett barn tillfälligt i ett hem ska en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL göras. Detta gäller även om utredningen i en akut situation inte kan vara lika omfattande som annars kan krävas.

text: Om ett barn vid enstaka tillfällen och under kortare tid vårdas i en familj som barnet känner väl sedan tidigare, t.ex. hos en nära anhörig, behöver nämnden inte utreda det hemmet på samma sätt som när det är fråga om ett hem som är främmande för barnet, t.ex. ett jour- eller familjehem. Hemmet måste dock alltid konstateras vara lämpligt för det enskilda barnet. Om socialnämnden har anledning att misstänka att det är olämpligt för barnet att vistas i ett visst hem bör nämnden dock inte medverka till att barnet placeras där utan att förhållandena först utreds.

text: Skyldigheten för nämnden att utreda ett hems lämplighet har kommit till för att skydda barnet. Nämndens ansvar i denna del är av grundläggande betydelse då det ger nämnden en möjlighet att på ett tidigt stadium bevaka barnets intressen. Nämnden får genom sin skyldighet att utreda hemmet även en möjlighet att stödja och hjälpa barnet, föräldrarna och det tilltänkta hemmet. Nämnden måste alltså utreda förutsättningarna för att placera ett barn tillfälligt hos släktingar eller andra närstående.

text: Nämnden gjorde inte någon utredning av om AA:s hem var lämpligt för en placering av CC. Det är inte godtagbart. I ärendet har det kommit fram att AA och hennes man flera gånger bad om att få bli utredda som familjehem för CC. Det framgår att nämndens inställning under ärendets gång varit att AA och hennes man inte var aktuella som familjehem för CC. Vad som låg till grund för nämndens inställning har inte närmare klarlagts. Det kan enligt min mening tyckas märkligt att nämnden så kategoriskt avfärdade AA:s hem när den inte hade utrett hemmet, särskilt mot bakgrund av att CC hade varit placerad där sedan den 16 maj 2018.

text: Nämnden förtjänar kritik för att den aldrig utredde AA:s hem och om det var lämpligt för CC att vara placerad där. CC var placerad hos AA i drygt sju månader En placering av ett barn hos en nära anhörig för en kortare period förutsätter att placeringen är just tillfällig och att den pågår under en begränsad tid, t.ex. i avvaktan på att barnet eller den unge kan flytta tillbaka till sina föräldrar eller i väntan på en mer varaktig lösning. Barnets tillvaro måste vara förutsebar och barnet behöver få veta vad som ska hända. En alltför lång väntan på en permanent lösning kan påverka barnet negativt.

text: Även om det inte finns någon lagstadgad tidsgräns för när en placering övergår till att anses vara stadigvarande är tidsperspektivet av avgörande betydelse för hur nämnden ska agera. Vid en stadigvarande placering ska reglerna i

text: 6 kap. 6 §

text: SoL tillämpas, med krav på t.ex. familjehemsutredning, vård- och genomförandeplan och en särskilt utsedd socialsekreterare.

text: I detta sammanhang vill jag också framhålla att ett barn, som huvudregel, får vårdas i ett jourhem i högst två månader efter det att socialnämndens utredning enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL om ingripande till barnets skydd och stöd avslutats.

text: JO har i tidigare beslut kritiserat en tillfällig placering som varade i mer än sex månader (JO 1998/99 s. 235) och en placering som varade i nio månader (

text: JO 2019/20 s. 486

text: ). Eftersom det inte finns någon exakt tidsgräns för när en placering övergår till att bli stadigvarande måste en bedömning alltid göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet.

text: När nämnden placerade CC hos AA den 16 maj 2018 var det tänkt att han skulle vara placerad där i en vecka. Han kom dock att vara placerad hos AA till den 19 december 2018, dvs. en period om mer än sju månader. Det måste ganska snart ha stått klart för nämnden att CC inte skulle komma att vistas hos AA endast för en kortare tid. Trots detta inledde nämnden inte någon familjehemsutredning för att klarlägga hemförhållandena hos AA och förutsättningarna för att placera CC där stadigvarande. Nämnden har inte heller vad jag kan se haft någon planering för CC på längre sikt. Nämnden förtjänar kritik för dessa brister och för att den inte så snart den insåg att placeringen skulle bli annat än tillfällig inledde en utredning om hemmets lämplighet, och därefter tog ställning till var CC skulle placeras stadigvarande. Nämndens ansvar för ersättning till AA Socialnämnden ansvarar enligt

text: 6 kap. 1 § tredje stycket

text: SoL för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård. I förpliktelsen att tillhandahålla god vård ingår enligt praxis ett kostnadsansvar för nämnden (se t.ex.

text: RÅ 1988 ref. 80

text: I och II,

text: HFD 2013 ref. 17

text: och

text: JO 2019/20 s. 486

text: ). Nämnden har alltså även vid kortare placeringar som inte kan anses stadigvarande ett ansvar för att lösa frågor om ersättning genom att träffa avtal med dem som nämnden placerat barnet hos. Detta ansvar gäller även när ett barn placeras av nämnden hos en nära anhörig.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA vid åtminstone två tillfällen tog upp frågan om ersättning med socialtjänsten, men att hon då fick till svar att hon skulle be BB om pengar. Nämnden har därmed agerat felaktigt. Det inträffade tyder på att nämnden hade bristfälliga kunskaper om sitt ansvar för ersättning till ett hem där ett barn är placerat för en kortare period. Jag ser allvarligt på detta och nämnden förtjänar kritik för att den inte hanterade frågan om ersättning till AA. Jag noterar att nämnden fr.o.m. oktober 2018 verkar ha betalat ut viss ersättning till AA. Nämndens agerande efter att förvaltningsrätten avslagit ansökan om LVU-vård Nämnden har enligt

text: 5 kap. 1 §

text: SoL ett särskilt ansvar för att följa barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt. I förarbetena till bestämmelsen framhölls att det är angeläget att socialnämnden inte utan vidare släpper kontakten med ett barn som har visat tecken på en ogynnsam utveckling i

text: situationer när förutsättningarna för vård enligt LVU inte är uppfyllda och samtycke till insatser inte har lämnats av barnets vårdnadshavare. Detsamma gäller för familjer med små barn där föräldrarna avvisar socialtjänstens erbjudanden om frivilliga insatser och där förhållandena är allvarliga men inte sådana att LVU kan tillämpas (se

text: prop. 1996/97:124 s. 101

text: Eftersom SoL bygger på frivillighet är det möjligt för socialtjänsten att komma överens med ett barn och hans eller hennes vårdnadshavare om en uppföljande kontakt i samband med att en utredning om barnet avslutas.

text: Socialnämnden får besluta om uppföljning av ett barns situation när en utredning som gäller barnets behov av stöd eller skydd avslutas utan beslut om insats (

text: 11 kap. 4 a §

text: SoL). En sådan uppföljning får ske om barnet, utan att förhållanden som avses i LVU föreligger, bedöms vara i särskilt behov av nämndens stöd eller skydd men samtycke till sådan åtgärd saknas. Nämnden kan alltså besluta om uppföljning i en situation när en domstol avslagit en ansökan om vård enligt LVU (se

text: prop. 2012/13:10 s. 65

text: och

text: f.).

text: I CC:s fall avslog förvaltningsrätten nämndens ansökan om vård den 29 november 2018. Socialtjänsten meddelade i början av december 2018 att domen inte skulle överklagas, att CC skulle ”avaktualiseras” och att hans placering hos AA skulle upphöra den 19 december 2018. Den 21 december 2018 finns en journalanteckning där det noterats att nämnden inte kommer att överklaga domen och att ”handläggningen är klar”.

text: Det framgår att anledningen till att nämnden ansökte om att CC skulle vårdas med stöd av LVU bl.a. var en oro för hans hemsituation. Hans hemförhållanden verkar ha varit oförändrade även efter förvaltningsrättens dom. Att nämnden avslutade CC:s ärende utan att ens ha övervägt hans behov av en eventuell uppföljning är enligt min mening anmärkningsvärt, särskilt mot bakgrund av den kännedom som nämnden hade om BB:s situation. I en situation som denna ansvarar socialtjänsten för att kontakten med barnet och hans eller hennes vårdnadshavare fortsätter. Syftet med en fortsatt kontakt kan t.ex. vara att motivera vårdnadshavaren att godta en lämplig placering och vid behov erbjuda annat stöd i form av öppna insatser.

text: Nämnden borde ha gjort en noggrann bedömning av vad som var bäst för CC i den uppkomna situationen. Nämnden förtjänar kritik för att den avslutade ärendet utan att ens överväga CC:s eventuella behov av stöd eller skydd.

text: Avslutande synpunkter Min granskning har visat på omfattande och allvarliga brister när det gäller nämndens hantering av AA:s och CC:s ärenden och nämndens placering av CC hos AA. Nämnden har underlåtit att fatta ett formellt beslut om att placera CC hos AA. De många felaktigheterna i handläggningen av ärendet verkar kunna härledas till att nämnden inte förstått att den faktiskt placerade CC hos AA i maj

text: 2018. Detta fick till följd att nämnden inte tog sitt ansvar för CC under den tid som placeringen pågick utan i stället överlät allt ansvar för honom på AA.

text: Placeringen av CC hos AA pågick i mer än sju månader, trots att nämndens plan från början var att han skulle bo hos henne i en vecka. Det måste ganska snart ha stått klart för nämnden att CC inte skulle bo hos AA endast för en kortare tid, och nämnden borde därför ha genomfört en familjehemsutredning och även planerat för var CC skulle placeras stadigvarande. Nämnden har över huvud taget inte utrett förhållandena hos AA. Nämnden skulle vidare under hela perioden som CC var placerad hos AA ha hanterat frågan om ersättning till henne. Utöver dessa brister framgår att nämnden i mångt och mycket misslyckats med att ge stöd åt AA. Nämnden har heller inte följt vården av CC under den tid som han var placerad hos AA. I samband med att nämnden ansökte hos förvaltningsrätten om att CC skulle vårdas med stöd av LVU lämnade den dessutom felaktiga uppgifter till domstolen.

text: En placering utanför det egna hemmet innebär ett stort ingrepp i ett barns liv och får även konsekvenser för barnets familj. Detta ställer stora krav på en korrekt handläggning från nämndens sida. I detta fall har nämnden misslyckats med att leva upp till dessa krav. Handläggningen av CC:s ärende är helt oacceptabel.

text: Sammanfattningsvis förtjänar Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun allvarlig kritik för de omfattande brister som framkommit i ärendet.

text: Jag noterar att nämnden har redogjort för ett antal åtgärder som vidtagits med anledning av det inträffade.

text: Mot bakgrund av de omfattande brister som kommit fram finner jag anledning att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg. Övrigt Jag har i dag även meddelat ett beslut om Farsta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommuns handläggning av ett ärende där förvaltningen skickade ett brev till CC (dnr 7613-2019). I beslutet kritiserar jag förvaltningen bl.a. för att den skickade brevet till CC trots att BB motsatt sig en kontakt med sonen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Information Sjukvård Vårdnad

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot en tjänsteman vid Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen, Kungälvs sjukhus, Västra Götalandsregionen, angående underlåtenhet att kontakta fadern trots att även han var vårdnadshavare, m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde sektionschefen AA (numera, och i det följande, AA), Individ- och familjeomsorgen, Vara kommun, klagomål mot legitimerade psykologen BB vid Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen (BUP), Kungälvs sjukhus, Västra Götalandsregionen. AA anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: BB har under flera år haft kontakt med en pojke, CC, född 1995. CC har varit aktuell för utredning vid Individ- och familjeomsorgen i Vara kommun. Trots att föräldrarna har gemensam vårdnad om CC har BB agerat utifrån uppgifter hon erhållit från modern. Fadern har helt hållits utanför sonens kontakt med BUP. – BB har genom att uppmana/vädja till skolpersonal att inte anmäla oro till socialnämnden försökt att hindra skolan från att fullgöra anmälningsskyldigheten enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: . – BB har agerat oprofessionellt. I en utredning rörande ett barn ska myndigheter kring barnet samverka. Övriga myndigheter runt CC som Socialnämnden i Vara kommun varit i kontakt med känner en stor oro för honom och över moderns agerande. Den enda som har en annan uppfattning är BB, som uttalar sig utifrån samtal med enbart CC och modern.

text: Utredning

text: I en remiss till Västra Götalandsregionen anmodades vederbörande nämnd att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: Styrelsen för Kungälvs sjukhus och Frölunda specialistsjukhus ingav som remissvar yttranden av verksamhetschefen DD, psykiatriska kliniken, Kungälvs sjukhus, och BB.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: BB är legitimerad psykolog och har lång erfarenhet och god kunskap om barnpsykiatrisk bedömning och har handlagt rubricerat ärende i enlighet med

text: klinikens rutiner. BB har även samrått såväl med enhetschef som med ansvarig överläkare i ärendet. Bifogat finns ett utlåtande av legitimerad psykolog BB daterat den 20 maj 2008.

text: BB anförde bl.a. följande (i yttrandet omnämnda bilagor har här utelämnats; JO:s anm.).

text: Som jag uppfattar det gäller anmälan att jag: 1. inte gjort en anmälan till socialtjänsten och gör en annan bedömning än AA. 2. är partisk med modern och gör en annan bedömning än AA. 3. inte samverkat med andra instanser 4. uppmanat skolan i Kareby att inte anmäla till socialtjänsten i Kungälv 5. inte varit i kontakt med fadern, som även han är vårdnadshavare. Jag börjar med en redogörelse för vad som hänt och ska sedan försöka att mer specifikt bemöta anmälarens påståenden om felaktigheter från min sida. Jag har haft en barnpsykoterapeutisk kontakt med patienten under tiden 040422-060530, med varierande intensitet, allt från en gång i veckan till ca var tredje vecka. Modern hade under denna tid föräldrasamtal hos kurator på mottagningen. Även överläkare var tidvis inkopplad på ärendet. Vi samverkade regelbundet med socialtjänsten i Ale kommun, som då hade en pågående kontakt med familjen. Jag samverkade även med den skola patienten gick på i Ale. Temat för behandlingen, liksom anledningen till den, var patientens utsaga att han själv och brodern blivit misshandlade upprepade gånger då de var på umgänge hos fadern. Patienten hyste en stark rädsla för fadern. Sommaren 2006 flyttade familjen till Vara kommun. Vi avskrev ärendet och tog de kontakter med skola och BUP som vi ansåg adekvata och som familjen önskade. Då vi under tiden före flytten motiverat modern att söka mer hjälp för sin familj, sökte modern upp socialtjänsten på den nya orten, med önskan om kontaktfamilj. Kontaktfamilj var något som patienten själv uttryckt önskemål om då han tidigare hade positiva erfarenheter av det och ett behov av att vissa helger få lugn och ro från brodern [.]. Ansökan om kontaktfamilj avslogs då fadern, som även han är vårdnadshavare, inte gav sitt medgivande. I samma period gjorde skolan en anmälan om att patienten hade hög frånvaro och socialtjänsten i Vara påbörjade en utredning. Modern kontaktade oss och bad att få in journalunderlag för att använda i kontakten med skola, BUP och socialtjänst i syfte att få kontaktfamilj. När modern i januari 2008 ringde och berättade att familjen skulle flytta till Kungälvs kommun och önskade kontakt för sonens räkning, beslöt vi att erbjuda detta p.g.a. patientens symtom. [.] Vi kände via modern till att socialtjänstens i Vara kommun utredning mynnat i ansökan om vård enligt LVU och att man väntade på ett avgörande i Länsrätten. Vi antog att ärendet var på väg att överföras till socialtjänsten i Kungälv. Sedan dess har vi inte blivit kontaktade av vare sig dem eller socialtjänsten i Vara kommun. Undertecknad gick åter in i ärendet med avsikt att samverka såväl med socialtjänsten som med den skola där patienten nyligen börjat. Vi planerade in ett möte med skolan för att följa patientens anpassning. 1. Angående min påstådda brist på villighet att anmäla till socialtjänsten angående barn som far illa. Vill klargöra att vi på BUP i Kungälv ofta använder oss av vår anmälningsplikt, har fasta rutiner för anmälan och god samverkan med socialtjänsten. Vill även betona att jag inte har agerat helt på eget bevåg, utan haft kontinuerliga diskussioner med det barnpsykiatriska teamet på mottagningen och att medicinskt ansvarig läkare liksom min närmsta chef varit införstådda med mitt agerande. Däremot fanns det ingenting i den lägesbeskrivning jag fick på återbesöket 080221 som utgjorde underlag för en anmälan. Inte heller senare gjorde vi den bedömningen. Vi hade dessutom anledning att anta att ärendet hade blivit överfört till socialtjänsten i Kungälv, och vi visste att LVU-rättegången stod för dörren, och att den skulle ha avgörande betydelse. Det

text: blev naturligt att avvakta händelsernas utveckling. Jag skrev senare, 080303, ett utlåtande (bilaga 1) samt ytterligare ett med kompletterande uppgifter 080407 (bilaga 2), vilka omnämns i anmälan som intyg. Inför länsrättsförhandlingen gav jag min bedömning av moderns föräldraresurser samt av patientens psykiska hälsa och utveckling. Jag bedömde att ett omhändertagande skulle få drastiska och negativa konsekvenser för patienten. Länsrätten avslog 080430 socialnämndens begäran om vård enligt LVU (bilaga 3) I domen från Länsrätten i Mariestad, 080430,(mål nr 2461-07), står att: det saknas tillräckligt stöd för att patientens hemförhållanden, sett till helheten i stort, medför effekter för honom i sådan omfattning och sådant slag att tvångsvård bör ske med stöd av

text: 2 §

text: LVU. 2. Angående min partiskhet med modern. Att jag valt att agera genom utlåtande i Länsrätten är inte detsamma som att ta parti för en av föräldrarna. Målet gällde inte en vårdnadstvist utan ett LVU. Som barnpsykolog har mitt fokus legat på barnet, på dess utsagor och symtom och inte på moderns utsagor. Jag har agerat utifrån en bedömning av patientens tillstånd och beaktat risken att patienten skulle göra överilade impulsiva handlingar. [.]. Utlåtandet grundar sig på den kännedom jag har om moderns föräldraförmåga. Genom att modern under lång tid besökt mottagningen och samtalat med kurator eller ibland mig, tycker vi oss ha kompetens att göra en sådan bedömning. Jag vill bemöta AA:s uttalande om att jag ”bildat en uppfattning enbart utifrån samtal”. Det är vår profession att kunna göra bedömningar just genom samtal, såväl kurators som psykologs. Som framgår av utlåtandet var inte min bedömning av moderns föräldraförmåga odelat positiv. Även jag kände oro för patientens situation men gjorde en annan bedömning än socialtjänsten i Vara av såväl vad som orsakat den, som vad som behövde göras. AA anmärker på att jag inte ”så som socialnämnden vid en utredning, tagit övriga kontakter som visar på en vårdnadshavares förmåga eller brist.” Vill bemöta detta med att det inte är min uppgift, som anställd inom sjukvården, att utreda enligt detta regelverk, utan min uppgift är att ge behandling. Som behandlare har vi dock rätt att engagera oss och ex. vis skicka utlåtande på vår bedömning av barnets, eller som i detta fall, även förälderns psykiska tillstånd, om vi bedömer att det gagnar barnet. Det har jag valt att göra i detta fall. 3. Angående min brist på samverkan. Jag ser samverkan som en viktig och självklar del i arbetet som psykolog. Som tidigare nämnts hade vi regelbunden samverkan med socialtjänsten i Ale och skolan där under vår tidiga kontakt med patienten. Jag har även träffat flera andra personer i nätverket kring patienten. Då familjen 2008 åter blev aktuell på Kungälvs BUPmottagning var min intention att samarbeta med berörda instanser, och jag har på inget sätt hindrat eller undvikit detta. I efterhand kan jag uppfatta det som märkligt att inte ha blivit kontaktad av Vara socialtjänst då de genomförde sin utredning. BUP i Kungälv var trots allt den längsta och mest närliggande behandlingskontakt i tid som familjen haft. 4. Angående AA:s påstående om att jag skulle uppmanat den nuvarande skolan att inte anmäla sin oro för patienten till socialtjänsten i Kungälv. Detta stämmer inte. Jag ringde mycket riktigt upp skolan igen, men inte med detta syfte utan för att tala med dem om patientens skolsituation och förhöra mig om möjligheten att flytta fram vårt inplanerade skolmöte, eftersom det i mina ögon fanns behov av snabb samverkan. 5. Angående AA:s anmärkning om att jag inte varit i kontakt med fadern, som även han är vårdnadshavare. Det fanns olika skäl till att vi inte hade kontakt med fadern under vår behandlingskontakt 2004-2006. Den största anledningen var att han inte utövade något aktivt föräldraskap under denna tid. Han bodde ca 30 mil bort och hade inte träffat barnen på ca två års tid. Jag är medveten om att båda vårdnadshavarna normalt ska ges möjlighet att ta ställning till behandlingsinsatser vid BUP. Det fanns dock ingen anledning för oss att anta att fadern inte skulle ha samtyckt till att sonen behandlades

text: hos oss. Vi hade också anledning att tro att fadern fått kännedom om patientens kontakt med BUP via socialtjänsten i Ale, (vilken fadern hade kontakt med), men valt att inte höra av sig. Då modern och fadern kommunicerade med varandra, om än sparsamt, levde vi i tron att även modern förmedlat information om BUP-kontakten. Då patienten bedömdes vara traumatiserad och hade stark ångest för fadern, fanns också risken att patienten skulle komma till ytterligare skada om fadern kontaktades. Det faktum att fadern var polisanmäld för misshandel av barnen gjorde att vi under dessa omständigheter i stället beslutade att avvakta utgången av den rättsliga processen. AA nämner i sin anmälan att fadern har ”friats från misstankar” men det rätta förhållandet är att brott inte kunnat styrkas. Såhär efteråt kan vi konstatera att vi borde ha förvissat oss om att fadern verkligen kände till behandlingen hos oss. Vi har även därefter brevledes informerat fadern om kontaktens innehåll, och när familjen flyttat tillbaka till Kungälv -08, har undertecknad såväl samtalat med honom i telefon, 080418, som träffat honom personligen på mottagningen, 080506. (Alltså innan jag blivit delgiven denna anmälan mot mig). AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaren. Hon anförde bl.a. följande. Om BB på ett tidigt stadium hade tagit kontakt med fadern hade hon haft tillgång till mer uppgifter och eventuellt hade en annan bedömning gjorts rörande CC:s behov. BB har uppgett att det inte fanns skäl att anta att fadern inte skulle ha medverkat till BUP-kontakt för sonens räkning, varför han inte kontaktades. Vid den aktuella tidpunkten pågick en konflikt mellan vårdnadshavarna och av erfarenhet vet man att det i sådana situationer är ytterst viktigt att båda parter får komma till tals innan någon form av bedömning görs eller slutsats dras. – Vad gäller påståendet att BB uppmanat nuvarande skola att inte kontakta socialtjänsten är det information som handläggare vid Individ- och Familjeomsorgen i Vara kommun har fått vid samtal med Kareby skola.

text: Bedömning

text: Underlåtenhet att kontakta den andre vårdnadshavaren AAs anmälan till JO avser bl.a. att psykologen BB, verksam vid BUPmottagningen vid Kungälvs sjukhus, har underlåtit att ta kontakt med fadern, trots att föräldrarna har gemensam vårdnad om CC.

text: Huvudregeln när det gäller förhållandet mellan en underårig och hans eller hennes vårdnadshavare är enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: att vårdnadshavaren har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavaren ska därvid enligt stadgandet i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. När det gäller vård och behandling finns hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: bestämmelser om att vård och behandling så långt det är möjligt ska utformas och genomföras i samråd med patienten. Vad beträffar små barn ska ett sådant samråd ske med vårdnadshavaren. När det gäller äldre barn kan det mot bakgrund av

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser knappast antas att det föreligger en ovillkorlig skyldighet för hälso- och sjukvårdspersonalen att informera vårdnadshavaren i allt som rör den underårige patienten. Detta beror på vad frågan gäller och barnets mognadsgrad.

text: Av

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: framgår att om barnet har två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ene vårdnadshavaren ensam när den andre till följd av frånvaro, sjukdom eller annan

text: orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden som inte utan olägenhet kan uppskjutas. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får emellertid inte fattas av den ene vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: ska inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen direkt är förhindrad, ska behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till den nu gällande lagstiftningen om vårdnad uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet ska tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid (

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: När det gäller åtgärder inom hälso- och sjukvården måste det i många fall anses tillräckligt att samråd sker med den ene vårdnadshavaren. Man får utgå från att den vårdnadshavare som initierar vårdkontakten informerar den andre vårdnadshavaren. Samråd med den andre vårdnadshavaren ska dock som regel ske om det finns någon särskild anledning att misstänka att denne inte samtycker till behandlingen eller om det är fråga om åtgärder av ingripande beskaffenhet för barnets framtid. Några närmare riktlinjer kan inte lämnas, utan frågan om båda vårdnadshavarnas samtycke behövs eller inte måste avgöras i varje enskilt fall.

text: Av utredningen framgår att BB hade en barnpsykoterapeutisk kontakt med CC under perioden den 22 april 2004 - den 30 maj 2006. Modern hade tagit initiativ till behandlingen, som inleddes när CC var åtta år. Kontakten med BUP-mottagningen upphörde på grund av att familjen flyttade. I januari 2008 kontaktade modern återigen BUP-mottagningen vid Kungälvs sjukhus rörande CC. BUP-mottagningen beslutade att erbjuda CC behandling.

text: Som framgår av det anförda pågick den första behandlingskontakten mellan BUPmottagningen och CC under tiden april 2004 - maj 2006. Anmälan till JO inkom den 18 april 2008. JO bör, enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet, inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Jag anser dock att det i förevarande fall finns sådana skäl att pröva handläggningen i dess helhet.

text: BB har i sitt yttrande till JO anfört att temat för behandlingen, liksom anledningen till den, var CC:s utsaga att han själv och brodern hade blivit misshandlade upprepade gånger när de var på umgänge hos fadern. Frågan om psykiatrisk behandling torde i ett sådant fall få anses vara av ingripande betydelse för barnets framtid. Det är naturligtvis en viktig fråga för vårdnadshavarna att ta ställning till om planerade vård- och behandlingsinsatser är lämpliga eller inte. Endast om barnets bästa uppenbarligen kräver det, t.ex. på grund av att situationen är akut, kan hälso- och sjukvårdspersonalen underlåta att inhämta samtycke från den andre vårdnadshavaren. Information om en vidtagen åtgärd får då i stället lämnas så snart som möjligt i efterhand.

text: En särskild omständighet i detta fall var att det var fadern som misstänktes för misshandel av barnet. Oavsett om det fanns grund för dessa misstankar eller inte kan man med fog ifrågasätta om hälso- och sjukvårdspersonalen av det skälet kunnat underlåta att efterhöra hans inställning. Det fanns sålunda anledning för personalen att misstänka dels att det förelåg en intressekonflikt mellan barnets mor och barnets far, dels att barnets far kunde ha synpunkter på vilka insatser som skulle vidtas inom hälso- och sjukvården. Enligt min mening var det en sådan situation där personalen borde ha kontaktat fadern för att efterhöra hans inställning till planerade insatser (jfr JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 311). BB har i sitt yttrande anfört att hon är medveten om att båda vårdnadshavarna normalt ska ges möjlighet att ta ställning till behandlingsinsatser vid BUP och att man vid BUP-mottagningen i efterhand konstaterat att man borde ha förvissat sig om att fadern verkligen kände till att CC fick behandling vid mottagningen.

text: När det gäller den senare kontakten mellan BUP-mottagningen och CC framgår bl.a. följande av BB:s yttrande. Modern tog kontakt med BUP-mottagningen på nytt i januari 2008. Hon berättade att familjen skulle flytta till Kungälvs kommun och att hon önskade kontakt för sonens räkning. Återbesök ägde rum den 21 februari 2008. Knappt två månader senare, den 18 april 2008, talade BB med CC:s far i telefon och den 6 maj 2008 träffade hon fadern på mottagningen. BB har i sitt yttrande inte preciserat när behandlingen av CC inleddes, dvs. om det var vid återbesöket i februari 2008 eller senare. Av handlingar som fogats till remissvaren framgår emellertid att BB träffade CC den 13 och 20 mars samt den 4 april 2008. Behandlingen av CC synes alltså ha påbörjats innan fadern kontaktades. Såvitt framkommit var inte situationen så akut att BUP-mottagningen på den grunden kunde underlåta att inhämta faderns inställning innan behandlingen inleddes.

text: Det finns anledning att i sammanhanget notera att en utredning, Utredningen om beslutanderätten vid gemensam vårdnad, år 2007 lade fram ett förslag om att en av barnets vårdnadshavare i undantagsfall ska kunna ges rätt att på egen hand besluta i vissa frågor (

text: SOU 2007:52

text: ). Denna beslutanderätt ska enligt förslaget bara gälla inom vissa områden, som t.ex. barnets tillgång till hälso- och sjukvård samt tandvård och barnets skolgång. Förslaget bereds för närvarande i Regeringskansliet.

text: Påstådd uppmaning till skolpersonal att inte göra anmälan till socialtjänsten Klagomålen mot BB avser också att hon uppmanat personal vid Kareby skola att inte göra en anmälan enligt

text: rörande CC till socialtjänsten i Kungälvs kommun.

text: Det kan konstateras att ord står mot ord i denna del. Vad som har kommit fram ger inte underlag för att kritisera BB. Jag bedömer det inte heller som sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder skulle bringa klarhet i vad som förevarit i kontakterna mellan BB och skolan. Övrigt AA har även framfört klagomål rörande bl.a. att BB har varit partisk med modern och att hon inte har samverkat med andra myndigheter.

text: BB har tillbakavisat kritiken samt redovisat sitt agerande vad gäller aktuella frågor. Inte heller i dessa delar ger utredningen underlag för kritik från min sida. ___________________ Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda vad avser underlåtenhet respektive dröjsmål med att kontakta fadern.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Familjehem Omplacering

title: Viss kritik mot Arbetsmarknads- och socialnämnden i Borlänge kommun för handläggningen av en omplacering enligt LVU

sammanfattning: Två barn som var omhändertagna enligt LVU skulle omplaceras från ett jourhem till ett familjehem. För att möjliggöra en trygg och bra övergång för barnen bedömde socialnämnden att det var nödvändigt med en inskolningsperiod. Barnen vistades därför i det nya familjehemmet några dagar innan beslutet om omplacering fattades. Under hela inskolningsperioden hade jourhemsföräldrarna daglig kontakt med familjehemmet. Varje tillfällig vistelse utanför ett familjehem behöver inte föregås av ett placeringsbeslut av nämnden. Även om avsikten med vistelsen i det nya familjehemmet var att den skulle övergå i en stadigvarande placering får barnen i det här fallet, mot bakgrund av att det endast varit fråga om en kort period, anses ha varit placerade i jourhemmet under inskolningen. JO uttalar därför inte någon kritik mot inskolningen. Däremot kan nämnden inte undgå kritik för att beslutet om omplacering fattades av nämndens ordförande. Den beslutanderätt som ordföranden har är avsedd att användas i akuta situationer. Här var det dock fråga om en omplacering som hade planerats och förberetts en tid. Frågan borde därför i stället ha tagits upp i nämnden eller nämndens utskott.

text: Bakgrund

text: AA har två barn, BB, född 2005, och CC, född 2007. Barnen omhändertogs i mitten av februari 2012 med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, och placerades i ett jourhem.

text: I en anmälan till JO i november 2012 framförde DD, som är samboende med AA, klagomål mot bl.a. socialtjänsten i Borlänge kommun (dnr 5964-2012). DD uppgav bl.a. att socialtjänsten hade omplacerat barnen utan att socialnämnden hade fattat något beslut om omplacering.

text: En handläggare hos JO hämtade in muntliga upplysningar från mottagningssekreteraren EE vid socialtjänsten i Borlänge kommun. EE uppgav bl.a. följande. Barnen placerades tillfälligt i familjehemmet FF/GG efter ett ordförandebeslut den 22 februari 2012. Den 21 maj 2012 beslutade nämndens ordförande att barnen skulle placeras i familjehemmet HH/JJ.

text: Mot bakgrund av vad som hade kommit fram beslutade JO den 4 december 2012 att inte fortsätta utredningen, och ärendet avslutades.

text: Anmälan

text: DD lämnade härefter in en ny anmälan mot socialtjänsten i Borlänge kommun. Han uppgav bl.a. följande. De uppgifter som EE lämnade till JO i ärendet dnr 5964-

text: 2012 är delvis felaktiga. Barnen placerades i ett nytt familjehem ungefär en vecka innan ett formellt beslut fattades. Eftersom barnen flyttade till det nya familjehemmet innan socialnämnden hade fattat ett beslut om omplacering kunde AA inte överklaga beslutet och begära inhibition. DD och AA fick inte del av beslutet förrän vid midsommar.

text: DD bifogade två e-postmeddelanden till anmälan. Det ena meddelandet hade skickats från socialtjänsten till AA den 8 maj 2012 och innehöll följande meddelande.

text: Hej! Vill informera dig om att dina barn kommer att skolas in i det nya familjehemmet, GG och JJ i Mockfjärd, under vecka 19 och 20, med början idag. Från och med vecka 21 kommer de att bo stadigvarande i Mockfjärd. KK kommer i eftermiddag att åka till GG och FF och berätta ovanstående för barnen. Därefter kommer de nya familjehemsföräldrarna att komma dit för att presentera sig och träffa barnen. På fredag kommer troligen FF att åka och hälsa på i Mockfjärd tillsammans med barnen. Bedömning görs utifrån barnens behov kring hur inskolningen ska fortlöpa. Vi kommer informera barnens nuvarande skola samt dagis om flytten. Vi kommer att se till att barnen får börja på skola/dagis i Mockfjärd och att det blir en överlämning från deras nuvarande skola/dagis. Mvh KK & LL

text: Advokaten MM och jur.kand. NN lämnade därefter, som ombud för DD, in vissa kompletteringar till anmälan, bl.a. ett beslut från Socialstyrelsen den 8 januari 2013, dnr 9.2-9309/2012.

text: Utredning

text: JO begärde att Arbetsmarknads- och socialnämnden i Borlänge kommun skulle yttra sig över vad som hade anförts i anmälan. I ett remissvar anförde nämndens arbetsutskott bl.a. följande.

text: 12.05.21 fattade socialnämndens ordförande beslut om att omplacera CC och BB till familjehemmet HH och JJ. Placeringen hos FF och GG (jourfamilj) kvarstår fram till detta datum. För att möjliggöra en trygg start i det nya familjehemmet, där den stadigvarande placeringen skulle ske under v. 21, skedde innan dess en inskolning av barnen. Informationen delges vårdnadshavare via mail daterat 12.05.08 se akt bilaga 2. Inskolningen skedde enligt följande: 12.05.08 HH och JJ besöker barnen i jourfamiljen FF och GG. 12.05.11 FF följer barnen och hälsar på i det tilltänkta familjehemmet. 12.05.14 Barnen vistas hos det tilltänkta familjehemmet HH och JJ och sover där över natten.

text: 12.05.15 Det tilltänkta familjehemmet HH och JJ åker tillbaka med barnen till FF och GG. Den nya handläggaren OO träffar barnen i jourfamiljen. Barnen har önskemål om att sova ytterligare en natt hos det tilltänkta familjehemmet HH och JJ. Detta bedöms vara det bästa för barnen utifrån deras önskemål. 12.05.16 Sker umgänge mellan modern och barnen i jourfamiljen FF och GG enligt tidigare uppgjord överenskommelse. Barnen återvänder sedan till det tilltänkta familjehemmet HH och JJ. 12.05.16--12.05.21 Barnen vistas hos det tilltänkta familjehemmet HH och JJ Barnen är fortfarande placerade hos FF och GG under denna inskolningsperiod. FF har daglig kontakt med HH och JJ under denna period för att försäkra sig om att det fungerar bra för barnen i det tilltänkta familjehemmet. Synpunkter och bedömning: För att åstadkomma en trygg och bra övergång för barnen till det nya familjehemmet så bedömdes det vara viktigt och nödvändigt med en inskolningsperiod. Det tidigare jourhemmet fanns då kvar som stöd under en period vilket bedömdes vara det bästa för barnen. Utifrån detta skedde således en stadigvarande placering hos HH och JJ 12.05.21. MM och NN kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Barnen flyttade till det nya familjehemmet i Mockfjärd innan nämnden beslutade om omplacering den 21 maj 2012. Det styrks av att kommunen ansökte om ändrad betalningsmottagare av barnbidraget den 9 maj 2012.

text: Rättslig reglering

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU är det socialnämnden som bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Om nämndens beslut om var den unge ska vistas inte kan avvaktas får ordföranden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta i frågan (

text: 11 §

text: LVU). Nämndens beslut i frågan om placering kan överklagas till domstol (

text: 41 §

text: LVU).

text: Ett enskilt hem som vid upprepade tillfällen tar emot barn för tillfällig vård och fostran kallas för jourhem. Ett barn får inte vårdas i ett jourhem längre tid än två månader räknat från den tidpunkt då nämndens utredning avslutades om det inte finns särskilda skäl (

text: 6 kap. 6 § fjärde stycket socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: En omplacering av ett barn ska föregås av en utredning (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). I ärendet om omplacering är vårdnadshavaren part. Av

text: 11 kap. 8 § första stycket

text: SoL och

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att vårdnadshavaren som regel ska underrättas om utredningsmaterialet och om sin rätt att yttra sig över det innan ärendet avgörs.

text: Bedömning

text: BB och CC omhändertogs i mitten av februari 2012 med stöd av LVU. Barnen placerades i ett jourhem. Den 21 maj 2012 fattade arbetsmarknads- och socialnämndens ordförande ett beslut om att omplacera barnen till ett familjehem i Mockfjärd. Av remissvaret framgår att barnen dessförinnan ”skolades in” i det nya familjehemmet under en tvåveckorsperiod.

text: DD har klagat på att barnen rent faktiskt flyttade till det nya familjehemmet innan nämnden hade fattat ett beslut om omplacering.

text: Det är, som redogjorts för ovan, nämnden som bestämmer var den unge ska vistas under vårdtiden. Nämndens beslut om placering kan överklagas. Det finns inte några bestämmelser som reglerar övergången från ett familjehem till ett annat. Vid åtgärder som rör barn ska emellertid barnets bästa alltid beaktas (

text: 1 kap. 2 §

text: SoL, se även

text: 1 § femte stycket

text: LVU).

text: En placering i ett familjehem kräver noggranna förberedelser. Till stor del består förberedelserna av att tillgodose det informationsbehov som finns hos alla berörda. Socialtjänsten måste vid en placering ha barnets perspektiv för ögonen och kontinuerligt informera barnet om vad som händer, vad som gäller och vad som planeras härnäst. Inför en placering i familjehem är det viktigt att barnet får sådan information att han eller hon kan bilda sig en uppfattning om familjen (se Barn och unga i familjehem och HVB – Handbok om socialnämndens ansvar och uppgifter, Socialstyrelsen, 2013, s. 174 f.).

text: Det är naturligtvis svårt att generellt uttala sig om hur nämnden på ett bra sätt ska förbereda barn, vårdnadshavare och familjehemsföräldrar inför en omplacering. Vilka åtgärder som bör vidtas skiljer sig åt från fall till fall. Ett sätt att förbereda både barnet och familjehemsföräldrarna kan emellertid vara att successivt ”skola in” barnet och på så sätt vänja barnet vid den nya familjen och den nya miljön.

text: För att möjliggöra en trygg och bra övergång för BB och CC till det nya familjehemmet bedömde nämnden att det var nödvändigt med en inskolningsperiod. Inskolningen innebar att barnen vistades i det nya familjehemmet några dagar innan beslutet om omplacering fattades. Under hela inskolningsperioden hade jourhemsföräldrarna daglig kontakt med det nya familjehemmet.

text: Varje tillfällig vistelse utanför familjehemmet behöver inte föregås av ett placeringsbeslut av nämnden. Familjehemmet bör t.ex. kunna låta barnet bo hos sina mor- eller farföräldrar över en helg eller en kortare period under ett lov. Det måste alltså vara möjligt för nämnden att tillåta vissa rent tillfälliga vistelser utanför familjehemmet utan att nämnden behöver fatta ett formellt beslut om var barnet ska vistas.

text: Även om avsikten med vistelsen i det nya familjehemmet var att den skulle övergå i en stadigvarande placering får barnen, mot bakgrund av att det endast varit fråga om en kort period, anses ha varit placerade i jourhemmet under inskolningen. Det finns inte skäl för mig att uttala någon kritik mot inskolningen i det nya familjehemmet.

text: När det gäller beslutet om omplacering som ordföranden fattade den 21 maj 2012 vill jag tillägga följande. Enligt huvudregeln i

text: 11 §

text: LVU är det nämnden som ska besluta om var den unge ska vistas. Ordföranden har dock enligt

text: 11 § tredje stycket

text: LVU behörighet att fatta ett beslut om placering eller omplacering. Den

text: beslutanderätten är avsedd att användas endast om nämndens beslut i frågan inte kan avvaktas, dvs. i akuta situationer (se

text: prop. 1981/82:8 s. 64

text: f.).

text: Omplaceringen av BB och CC aktualiserades inte från en dag till en annan utan hade planerats och förberetts en tid. Mot den bakgrunden borde frågan om omplacering ha tagits upp i nämnden eller nämndens utskott. För handläggningen i den delen kan nämnden inte undgå kritik.

text: Det som MM och NN har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.