avgjordAv: Kerstin André

title: Handläggningen av ett s.k. barnavårdsärende; fråga bl.a. om delegation av rätten att fatta beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av 6 § LVU

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans dottern CC, som är född 1991. Föräldrarna har gemensamt vårdnaden om CC.

text: I början av december 2006 kontaktade en kurator vid CC:s skola socialtjänsten i Härryda kommun för att göra en anmälan om oro för CC:s förhållanden med anledning av vissa uppgifter som CC hade lämnat till personal i skolan. Socialtjänsten inledde en utredning den 14 december 2006. En polisanmälan rörande det som hade kommit fram vid socialtjänstens kontakter med skolan gjordes den 18 december 2006.

text: AA anhölls den 12 februari och han blev häktad den 15 februari 2007. Den 13 mars 2007 försattes han på fri fot. Förundersökningen mot AA lades senare ned.

text: Samma dag som AA anhölls, dvs. den 12 februari 2007, beslutade DD, som är ordförande i Kommunstyrelsens sociala utskott i Härryda kommun att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta CC. Han förordnade därvid att CC skulle vara placerad på Lilla Torps akutenhet och förordnade med stöd av

text: 14 §

text: LVU att föräldrarna inte skulle ha något umgänge med CC. Han beslutade den 23 februari 2007 att omplacera CC till Skogsbrynet HVB AB.

text: Beslutet om omhändertagande av CC underställdes Länsrätten i Göteborg som fastställde beslutet den 26 februari 2007. Kommunstyrelsen ansökte därefter om att CC skulle beredas vård med stöd av LVU. Länsrätten avslog nämndens ansökan i en dom den 27 mars 2007 eftersom flickans behov av vård kunde tillgodoses på frivillig väg.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på hur socialtjänsten i Härryda kommun hade handlagt ärendet rörande CC. Han gjorde gällande bl.a. att handläggningen på flera punkter stred mot svensk lag och inte hade följt Socialstyrelsens ”rekommendationer”. AA anförde därvid bl.a. att socialtjänsten hade underlåtit att

text: underrätta honom om att en utredning inleddes, överskridit sina befogenheter när det gällde restriktioner i umgänget med CC och åsidosatt kommunens delegationsregler (JO:s dnr 4661-2007).

text: AA kom till JO in med flera kompletterande skrivelser. En del av den skriftväxling som rörde ett ”personligt ombud” för CC tillfördes ett särskilt ärende hos JO (JO:s dnr 2413-2008).

text: Utredning

text: JO inhämtade från socialtjänsten vissa handlingar i CC:s personakt, bl.a. beslutet om omedelbart omhändertagande och journalanteckningar m.m. JO inhämtade även en kopia av kommunstyrelsens delegationsordning. Vid en kontroll av kommunens hemsida framgick att DD var ersättare i kommunstyrelsen och ordförande i kommunstyrelsens sociala utskott.

text: Därefter remitterade JO AA:s klagomål till Kommunstyrelsen i Härryda kommun för utredning och yttrande. I remissen angavs att yttrandet kunde begränsas till att avse vad AA hade anfört om nämndens skyldighet att enligt

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: underrätta honom om beslutet att inleda utredning och utformningen av beslutet den 12 februari 2007 om inskränkning av umgänget med stöd av

text: 14 §

text: LVU.

text: Mot bakgrund av att AA hade gjort gällande att kommunen hade åsidosatt sin delegationsordning anmodades kommunstyrelsen att även yttra sig i fråga om − sociala utskottets ordförande var behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU − sociala utskottets ordförande var behörig att enligt

text: 11 §

text: LVU fatta beslut om placering av CC den 12 februari 2007 och omplacering den 23 februari 2007, och om − rätten att fatta beslut om reglering av umgänget enligt

text: 14 §

text: LVU var delegerad till ordföranden i det sociala utskottet.

text: Kommunstyrelsen, sociala utskottet, anförde i ett remissvar följande.

text: Nämndens skyldighet att enligt

text: underrätta honom om beslutet att inleda utredning.

text: Socialtjänsten i Härryda kommun beslutade den 14 december 2006 att inleda utredning angående CC. Utifrån den oro som föranledde att socialtjänsten inledde utredning samt beslutade om en polisanmälan hade vi tät kontakt med polisen. På deras inrådan skulle inte vi kontakta AA. Vi hade en dialog och kontakt med CC:s mor, BB, och informerat att socialtjänsten inlett en utredning enligt

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: Utformningen av beslutet den 12 februari 2007 om inskränkning av umgänget med stöd av

text: 14 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

text: Fram t.o.m. den 8 februari har CC bott hemma och inga inskränkningar kring umgänget har beslutats. Den 9 februari 2007 placeras CC frivilligt enligt

text: socialtjänstlagen

text: . BB samtycker till en placering. Utifrån att polis och åklagare uttryckligen sagt att vi ej kan informera AA kring de händelser CC sagt i polisförhör och att åklagare anser att om vi informerar AA kan det försvåra deras utredning, så vi ger endast BB informationen. AA har vetskap om att CC befinner sig på en institution då han under helgen sökt henne per telefon via personalen på Lilla Torps akutavdelning. Vid tillfället den 12 februari anhölls AA av åklagare. Socialtjänsten beslutar att omhänderta CC enligt

text: 6 §

text: LVU den 12 februari 2007. Bedömningen som ledde fram till beslutet om inskränkning kring umgänget ses utifrån den kontakten vi haft med åklagare och polis samt att CC själv uppgett att hon inte önskade kontakt med AA. Anmälaren har gjort gällande att nämnden har åsidosatt sin ”delegationsordning”. Mot den bakgrunden ska kommunen även yttra sig om huruvida – sociala utskottets ordförande var behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU. I kommunstyrelsens delegationsordning som är antagen den 26 november 2007 framgår följande: Se bilaga 1. – sociala utskottets ordförande var behörig att enligt

text: 11 §

text: LVU fatta beslut om placering den 12 februari 2007 och omplacering den 23 februari 2007 Se bilaga 2. – samt rätten att fatta beslut om reglering av umgänget enligt

text: 14 §

text: LVU var delegerad till ordföranden i det sociala utskottet. Se bilaga 3. Delegationsordningen är på lägst enhetschefsnivå inom IFO. Hänvisningarna till bilaga 1–3 avsåg utdrag ur ”Kommunstyrelsens delegationsordning samt förvaltningschefens vidaredelegation”. När det gällde delegation av beslutanderätten framgick, såvitt nu är av intresse, följande.

text: Ärende/beslut Lagrum Delegat

text: Beslut om omedelbart

text: 6 § 2 st

text: LVU Ordf i utskott omhändertagande, då utskottets beslut inte kan avvaktas Beslut om hur vården skall

text: 11 § 3 st

text: LVU Ordf i utskott ordnas och var den unge skall vistas under vårdtiden, då utskottets beslut inte kan avvaktas Beslut om hur rätt till

text: 14 § 2 st

text: LVU Kommundirektör, som hade umgänge med den unge skall delegerat sin beslutanderätt utövas, när överenskommelse vidare till ECH IFO; dvs. ej kan nås med föräldern eller enhetschef inom individvårdnadshavaren i avvaktan och familjeomsorgen. på utskottets beslut

text: AA fick del av och kom in med ett yttrande över kommunens remissvar. Han ifrågasatte därvid bl.a. vad kommunstyrelsen hade anfört om möjligheten att delegera rätten att fatta beslut om omedelbart omhändertagande till ordföranden i sociala utskottet.

text: Mot bakgrund av vad AA hade anfört inhämtade JO ett förnyat yttrande från kommunstyrelsen. Kommunstyrelsen, sociala utskottet, anförde i sitt remissvar följande.

text: Härryda kommun har en politisk organisation som innebär att kommunstyrelsen är enda verksamhetsnämnd. Kommunstyrelsen är således den nämnd som fullgör kommunens uppgifter inom socialtjänsten enligt fullmäktiges beslut. Det som i

text: socialtjänstlagen

text: eller annan författning sägs om socialnämnd gäller således för kommunstyrelsen i Härryda kommun (

text: 2 kap. 4 §

text: SoL). Kommunstyrelsen har ett socialt utskott, till vilket man har delegerat vissa frågor. Utskottet uppfyller de krav på delegation som ställs för vissa särskilda frågor i

text: 10 kap. 4 §

text: SoL. Därutöver har man fattat beslut om särskilda förordnanden i de fall beslut inte kan avvaktas, s.k. kompletterande beslutanderätt, som bl.a. finns i

text: och

text: 11 §§

text: LVU. Kommunens förordnande har avsett ordföranden, vice ordföranden samt namngiven ledamot i kommunstyrelsens sociala utskott. Förordnandena har utformats just på detta sätt, dvs. när det gäller ordföranden och vice ordföranden har förordnandet givits till befattningarna. Se vidare bilaga 1 och 2 [bilaga 1 utgör ett beslut av kommunstyrelsen den 7 januari 2003; § 5; beslutet återges nedan – bilaga 2 har här utelämnats; JO:s anmärkning]. Rätten att fatta beslut om reglering av umgänge enligt

text: 14 §

text: LVU har av kommunstyrelsen delegerats till dess sociala utskott. Kommundirektören har delegerats rätten att fatta beslut om umgängesreglering i avvaktan på utskottets beslut. Kommundirektören har i sin tur vidaredelegerat denna rätt till enhetschef inom individ- och familjeomsorgen. Detta framgår av kommunstyrelsens delegationsordning (se bilaga 3; har här utelämnats, JO:s anmärkning). Med hänsyn till att sociala utskottets ordförande genom det tidigare nämnda förordnandet (bilaga 1) har givits en generell rätt att fatta beslut i brådskande individärenden där utskottets beslut inte kan avvaktas har även han ansetts ha behörighet att fatta det aktuella beslutet om umgängesreglering. Under tiden för den pågående utredningen av JO har kommunen beslutat att kommunstyrelsens ordförande hanterar de beslut som behöver fattas enligt den s.k. kompletterande beslutanderätten. I den mån det skulle konstateras att det förelegat brister i beslutsbehörigheten vill kommunen framhålla att det, efter noggrann genomgång av ärendet i dess helhet, saknas anledning att anta att detta skulle ha medfört konsekvenser för besluten i sak.

text: Kommunstyrelsens beslut den 7 januari 2003 hade följande lydelse.

text: Ställföreträdare för sociala utskottets ordförande i brådskande beslut i individärenden

text: I

text: kommunallagen

text: 6 kapitlet

text: 36 §

text: finns bestämmelser som gör det möjligt för en nämnd att uppdra åt ordföranden eller annan ledamot som nämnden utsett, att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande att nämndens beslut inte kan avvaktas.

text: Kommunstyrelsens beslut

text: Kommunstyrelsen beslutar att sociala utskottets ordförande med vice ordförande som ersättare kan besluta i brådskande inidvidärenden där utskottets beslut inte kan avvaktas. Denna rätt att fatta beslut gäller för en person i taget, d v s vid ordförandens förhinder träder vice ordföranden in.

text: AA yttrade sig över det förnyade remissvaret.

text: I ett beslut den 26 mars 2009 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, finns bestämmelser om samhällets socialtjänst. Varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område. Kommunens uppgifter inom socialtjänsten fullgörs av den eller de nämnder som kommunfullmäktige bestämmer. Vad som i

text: socialtjänstlagen

text: eller en annan författning sägs om socialnämnd gäller i förekommande fall den eller de nämnder som kommunfullmäktige har bestämt (

text: 2 kap. 4 §

text: SoL).

text: I Härryda kommun är det kommunstyrelsen som fullgör kommunens uppgifter inom socialtjänsten. Vad som sägs i bl.a. LVU om socialnämnd gäller därför i det nu förevarande ärendet Kommunstyrelsen i Härryda kommun.

text: I det följande kommer jag att i några sammanhang använda mig av uttrycket socialtjänsten som en sammanfattande benämning på kommunstyrelsen, sociala utskottet eller den del av kommunstyrelsens förvaltning som arbetar med frågor inom socialtjänstens område.

text: Socialtjänstens utredning och beslutet om omhändertagande m.m.

text: Socialnämnden ska verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet.

text: Socialtjänstens insatser för barn och ungdom bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med vård utan samtycke enligt bestämmelserna i LVU. Vård med stöd av LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (

text: 2 §

text: LVU). Vård ska också beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (

text: 3 § första stycket

text: LVU).

text: Beslut om vård med stöd av LVU fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. Socialnämnden får besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av denna lag och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vad som har kommit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande ska tillvaratas på ett betryggande sätt. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i

text: övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet (11 kap. 1 och 2 §§ SoL).

text: AA har ifrågasatt socialtjänstens handläggning av ärendet angående CC på flera punkter. Enligt hans mening har de tjänstemän som handlagt ärendet bl.a. ”agerat oskickligt, manipulerande, fientligt och mycket menligt för vår familj”.

text: Med anledning av vad AA har anfört om att socialtjänstens utredning angående CC utfördes på ett bristfälligt sätt, har jag tagit del av bl.a. den utredning som låg till grund för kommunstyrelsens beslut att ansöka om att CC skulle beredas vård med stöd av LVU och de journalanteckningar som har förts under arbetet med utredningen.

text: Mot bakgrund av vad som framgår av de handlingar som jag har tagit del av kan jag konstatera att de uppgifter som CC hade lämnat var sådana att det förelåg skyldighet för socialtjänsten att inleda en utredning angående hennes förhållanden.

text: Det finns inte någon lagstadgad skyldighet för socialtjänsten att göra en polisanmälan vid misstanke om att ett barn har utsatts för brott i hemmet. Med utgångspunkt från socialtjänstens skyldighet att värna om barns säkerhet och trygghet får det dock i allmänhet anses åligga socialnämnden att snarast polisanmäla misstänkta övergrepp mot barn. En utredning av polis om ett misstänkt brott kan många gånger vara en förutsättning för att socialtjänsten ska kunna ta ställning till behovet av insatser för barnet. Det ligger också i den misstänktes intresse att en utredning om brottsmisstankar utförs på ett professionellt sätt, dvs. av de myndigheter som har till uppgift att utreda och beivra brott.

text: Den omständigheten att en polisutredning pågår fritar inte socialtjänsten från skyldigheten att på egen hand bilda sig en uppfattning om barnets behov av skydd. En annan sak är att socialtjänsten under sin utredning självfallet måste ta viss hänsyn till den pågående polisutredningen.

text: Det kan naturligtvis diskuteras hur socialtjänsten ska bedriva en utredning av förevarande slag och hur socialtjänsten i det enskilda fallet ska förhålla sig till en utredning som samtidigt bedrivs av polis/åklagare och de synpunkter som de brottsutredande myndigheterna framför om hur arbetet bör bedrivas. Vad som har kommit fram i ärendet ger mig dock inte anledning att hävda att socialtjänsten har åsidosatt sina åligganden eller bedrivit sin utredning på ett oskickligt sätt. Jag finner inte skäl att ytterligare kommentera själva utredningsarbetet.

text: När det gäller beslutet om omedelbart omhändertagande kan det i och för sig förhålla sig så att det senare visade sig att det inte fanns fog för att misstänka att AA hade gjort sig skyldig till något brott. Huruvida det fanns skäl att omhänderta CC måste dock bedömas utifrån de uppgifter som förelåg när beslutet fattades. Vad som har kommit fram i denna del föranleder inte något ytterligare uttalande från min sida.

text: AA har i sitt yttrande över nämndens första remissvar anfört bl.a. att BB genom hot om tvångsomhändertagande hade blivit tvingad att samtycka till placeringen av CC på Lilla Torp och att han för egen del inte tillfrågades om saken före placeringen. Av de handlingar som jag inhämtat från socialtjänsten framgår att CC kom till Lilla Torp fredagen den 9 februari 2007 och att hon var kvar där måndagen den 12 februari 2007 när beslutet om omhändertagande fattades. Omständigheterna i det nu förevarande fallet är speciella och jag har inte funnit skäl att närmare utreda vilka överväganden som socialtjänsten gjorde rörande förutsättningarna för placeringen av CC. Jag vill dock rent allmänt framhålla att för att socialtjänsten utan tillämpning av LVU ska kunna placera ett barn måste i princip båda vårdnadshavarna ha lämnat sitt samtycke.

text: JO:s granskning av socialtjänstens handläggning av ärendet angående CC har efter genomgången av de handlingar som lånades in från socialtjänsten inriktats på några frågor som AA har tagit upp i sin anmälan och som rör den strikt formella handläggningen av ärendet. Vad som har kommit fram föranleder följande uttalanden från min sida. I övrigt föranleder det som AA har anfört inte någon kommentar från min sida.

text: Borde AA ha underrättats om att en barnavårdsutredning påbörjades?

text: Nämnden inledde den 14 december 2006 en utredning med anledning av en anmälan från CC:s skola. Anmälan avsåg misstanke om att AA hade förgripit sig mot dottern. Nämnden gjorde den 18 december en polisanmälan om saken. Enligt polisens mening skulle det vara skadligt för brottsutredningen om AA informerades om brottsmisstankarna mot honom. Det dröjde till den 12 februari 2007, då AA anhölls, innan han genom polisen synes ha fått information om socialnämndens utredning.

text: När en utredning om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd inleds ska, enligt

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL, den som berörs av utredningen underrättas om detta. Om barnets vårdnadshavare inte bor tillsammans måste nämnden se till att båda vårdnadshavarna får underrättelse om att utredning inletts. Det anges inte närmare med vilken skyndsamhet en underrättelse till berörda ska ske. Några vägledande uttalanden i lagens förarbeten finns inte heller. Det får emellertid anses ligga i sakens natur att en underrättelse till barnets vårdnadshavare om en påbörjad barnavårdsutredning i normalfallet ska ske utan onödigt dröjsmål. Jag har (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1999/2000 s. 243 och 2004/05 s. 202) uttalat att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning påbörjats. Det får emellertid aldrig bli fråga om någon längre tid som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning och det måste finnas goda skäl till varför informationen inte ges i anslutning till att utredningen påbörjas. Ett skäl att avvakta kan t.ex. vara att en vårdnadshavare är svårt sjuk och inte bör oroas. Ett annat skäl kan vara att

text: det är vårdnadshavaren själv som är misstänkt för ett övergrepp och att en inledd polisutredning befinner sig i ett känsligt läge.

text: Nämnden underrättade BB om att en utredning hade inletts. Eftersom AA också var vårdnadshavare har nämnden enligt det nyss anförda varit skyldig att underrätta även honom om att en utredning hade inletts.

text: Om socialtjänsten i ett tidigt skede hade underrättat AA om den utredning som socialtjänsten hade inlett, hade detta eventuellt kunnat skada förundersökningen. Eftersom socialtjänsten inte kunde bestämma om och i så fall när polisen skulle förhöra AA, stod socialtjänsten därför inför en svår situation när det gällde att bedöma vid vilken tidpunkt som han skulle underrättas. Socialtjänsten har dock enligt det tidigare anförda inte kunnat dröja så länge som nu blev fallet med att låta AA få kännedom om att nämnden hade inlett en utredning angående CC:s förhållanden. Jag vill i detta sammanhang påpeka att även om socialtjänsten är skyldig att underrätta vårdnadshavaren om att en utredning inleds, innebär detta inte att vårdnadshavaren alltid har rätt att ta del av underlaget för nämndens beslut. Det finns ett visst utrymme för socialtjänsten, särskilt under utredningens inledningsskede, att hemlighålla vissa uppgifter, som, om de skulle röjas, skulle kunna vara till skada för barnet. Jag kan här rent allmänt hänvisa till bl.a. Socialstyrelsens publikation Barn och unga i socialtjänsten, 2006, s. 44 f.

text: Jag kan i sammanhanget upplysa om att regeringen i december 2007 har tillsatt en utredning som ska göra en översyn av bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i

text: socialtjänstlagen

text: och LVU. I direktiven till utredningen har anförts att det kan finnas anledning att överväga om det är möjligt att med bibehållen rättssäkerhet för både barn och vårdnadshavare ändra reglerna, så att en utredning i vissa specifika undantagsfall ska kunna inledas utan att vårdnadshavarna informeras (

text: dir. 2007:168

text: Det kan tilläggas att det, när socialtjänsten gör en polisanmälan angående misstanke om brott mot barn, inte finns någon skyldighet för socialtjänsten att underrätta vårdnadshavaren om anmälan. För innehållet i socialtjänstens anmälan torde för övrigt i många fall gälla s.k. förundersökningssekretess enligt

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: Umgängesregleringen

text: Efter ett beslut om vård eller omedelbart omhändertagande med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar eller vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården enligt LVU, får socialnämnden enligt

text: 14 § andra stycket

text: LVU besluta bl.a. hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med förälder som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Nämnden kan med stöd av bestämmelsen reglera även vårdnadshavarens telefonkontakt med den unge (

text: RÅ 1993 ref. 72

text: I ett beslut den 12 februari 2007 förordnade DD att CC ”inte ska ha umgänge med sina föräldrar enligt

text: 14 §

text: LVU”.

text: Det finns inte anledning för mig att i detta fall anlägga några synpunkter på nämndens beslut i sak.

text: När det gäller utformningen av beslutet vill jag påpeka att beslutet var tänkt att inskränka vårdnadshavarnas möjlighet att träffa CC men också deras möjlighet att ha kontakt med CC per telefon. Även om nämnden förordnat om ett umgängesförbud bör det i beslutet framgå att det omfattar kontakt per telefon. I denna del kan jag hänvisa till bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 314 och Socialstyrelsens allmänna råd 1997:15 (S) om Tillämpningen av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga s. 69.

text: Beslutet om regleringen av umgänget har kunnat överklagas till domstol. Socialtjänsten skulle därför enligt

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: ha underrättat vårdnadshavarna om den möjligheten. Någon upplysning om möjligheten att klaga på beslutet finns inte intagen i själva beslutet om umgängesinskränkningen. Såvitt framgår av journalanteckningarna underrättades inte heller föräldrarna muntligen om möjligheten att klaga på beslutet. Jag har inte funnit skäl att klarlägga huruvida sådana information ändå har lämnats till vårdnadshavarna utan jag nöjer mig med att rent allmänt framhålla vikten av att en myndighet är uppmärksam på bestämmelsen.

text: AA har ifrågasatt om nämnden i för stor utsträckning begränsade andra närståendes kontakt med CC. När någon har beretts vård med stöd av LVU ska socialnämnden eller den åt vilken nämnden har uppdragit vården, i den utsträckning det behövs för att genomföra vården, bestämma om den unges personliga förhållanden (

text: 11 § fjärde stycket

text: LVU). Vad som har kommit fram i denna del föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Delegation av beslutanderätt m.m.

text: AA har i sin anmälan till JO gjort gällande att kommunstyrelsen åsidosatt sin ”delegationsordning” i olika sammanhang under handläggningen av ärendet rörande hans dotter. Efter genomgång av handlingarna i ärendet anmodades kommunstyrelsen därför att yttra sig om ordföranden i kommunstyrelsens sociala utskott har haft rätt att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU, om var CC skulle vara placerad och om reglering av föräldrarnas umgänge med CC. Den rättsliga regleringen I

text: 10 kap. 1 §

text: SoL stadgas att för en socialnämnd gäller vad som är föreskrivet om nämnder i

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL. Enligt

text: 6 kap. 33 §

text: KL får en kommunal nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden. Beslutanderätten får dock inte delegeras när det gäller 1. ärenden som avser verksamhetens mål, inriktning, omfattning eller kvalitet, 2.

text: framställningar eller yttranden till fullmäktige liksom yttranden med anledning av att beslut av nämnden i dess helhet eller av fullmäktige har överklagats, 3. ärenden som rör myndighetsutövning mot enskilda, om de är av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt, 4. ärenden som väckts genom medborgarförslag och som överlåtits till nämnden och 5. vissa ärenden som anges i särskilda föreskrifter (

text: 6 kap. 34 §

text: KL).

text: Utöver vad som följer av

text: 6 kap. 33 §

text: KL får en nämnd uppdra åt ordföranden eller en annan ledamot som nämnden har utsett att besluta på nämndens vägnar i ärenden som är så brådskande, att nämndens avgörande inte kan avvaktas (

text: 6 kap. 36 §

text: KL).

text: I

text: 10 kap. 4 §

text: SoL finns en bestämmelse som utgör en sådan särskild föreskrift som avses i

text: 6 kap. 34 §

text: KL femte punkten. I

text: 10 kap. 4 §

text: SoL föreskrivs begränsningar i socialnämndens rätt att delegera. Där stadgas att uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar i ärenden som är en uppgift för nämnden enligt bl.a. 6 och 11 §§ LVU endast får ges åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden, ett s.k. utskott.

text: Vid sidan av reglerna om delegation finns det bestämmelser om rätt att i närmare angivna situationer av brådskande karaktär fatta beslut i socialnämndens ställe, s.k. kompletterande beslutanderätt. En sådan bestämmelse är den i

text: 6 § andra stycket

text: LVU som ger socialnämndens ordförande eller en ledamot som nämnden har förordnat rätt att fatta beslut om omedelbart omhändertagande i vissa fall. En annan sådan bestämmelse är den i

text: 11 §

text: LVU om att nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat får fatta beslut om var den unge ska vistas under vårdtiden för det fall att nämndens beslut inte kan avvaktas.

text: Var DD behörig att besluta om omedelbart omhändertagande? DD är ersättare i kommunstyrelsen och ordförande i kommunstyrelsens sociala utskott. Han beslutade den 12 februari 2007 att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Fråga har uppkommit om han var behörig att fatta beslutet om omhändertagande.

text: Kommunstyrelsens sociala utskott har beträffande DD:s rätt att fatta beslut om omhändertagande i sitt första yttrande hänvisat till kommunstyrelsens delegationsordning av vilken framgår att rätten att fatta beslut om omedelbart omhändertagande är delegerad till ordföranden i det sociala utskottet. Kommunstyrelsen åberopade därvid ett utdrag ur delegationsordningen av vilken framgår att ”Ordf i utskott” är behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande. I ett förnyat yttrande har nämnden senare anfört att kommunstyrelsen har fattat beslut om särskilda förordnanden, s.k. kompletterande beslutanderätt, för ordföranden, vice ordföranden och en namngiven ledamot i sociala utskottet.

text: Som framgått tidigare får socialnämnden enligt

text: 6 § första stycket

text: LVU besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas om det är sannolikt att den

text: unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa och utveckling. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får enligt

text: 6 § andra stycket

text: LVU nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Med ”nämndens” ordförande enligt

text: 6 § andra stycket

text: LVU avses den som är ordförande i den nämnd som svarar för socialtjänsten i kommunen, i det nu förevarande fallet kommunstyrelsen. DD var inte ordförande i kommunstyrelsen. Han har inte heller i egenskap av ordförande i det sociala utskottet varit behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande eftersom utskottet inte är en kommunal nämnd.

text: Rätten att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU får delegeras endast åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden, ett s.k. utskott (se

text: 10 kap. 4 § första stycket

text: SoL). Det har således inte varit möjligt för kommunstyrelsen att delegera beslutanderätten till DD enligt de allmänna bestämmelserna om delegation i

text: kommunallagen

text: . Däremot har kommunstyrelsen med stöd av

text: 6 § andra stycket

text: LVU kunna förordna en ledamot i nämnden att fatta beslut om omhändertagande. Ett sådant förordnande skiljer sig från delegation på så sätt att nämnden måste ange vem förordnandet avser. Det krävs att ledamoten namnges och det är inte möjligt, som är fallet när det gäller delegation, att endast ange att den som innehar en viss befattning i nämnden är behörig att fatta ett beslut i saken. Styrelsens beslut om ”delegering” som det kommer till uttryck i delegationsordningen kan därför inte anses överensstämma med regleringen i

text: 6 § andra stycket

text: LVU.

text: Om kommunstyrelsen hade beslutat att med stöd av

text: 6 § andra stycket

text: LVU ge ett förordnande för DD att fatta beslut om omedelbart omhändertagande, skulle han likväl inte ha haft behörighet att fatta ett sådant beslut eftersom ett förordnande kan ges endast en ledamot i nämnden, dvs. i förevarande fall en ledamot i kommunstyrelsen. Som tidigare framgått var DD inte ledamot i kommunstyrelsen. Ett förordnande om att fatta beslut om omedelbart omhändertagande kan inte ges till en ersättare i den kommunala nämnden. Härav följer att kommunstyrelsen inte skulle ha kunnat förordna DD eller någon annan ersättare i kommunstyrelsen att fatta beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av

text: 6 §

text: LVU.

text: I sitt förnyade remissvar åberopade kommunstyrelsen ett beslut den 7 januari 2003 som innebar att kommunstyrelsen med stöd av

text: 6 kap. 36 §

text: KL uppdrog till bl.a. sociala utskottets ordförande att fatta beslut i individärenden som är så brådskande att utskottets beslut inte kan avvaktas. Som framgår av bestämmelsen kan uppdrag med stöd av den bestämmelsen endast avse ordföranden eller en ledamot i ”nämnden”, dvs. i detta fall kommunstyrelsen. Som jag nyss nämnt var DD inte ordförande i kommunstyrelsen eller ledamot i kommunstyrelsen och han har inte kunnat grunda en behörighet att fatta beslut på bestämmelsen i

text: 6 kap. 36 §

text: KL.

text: Var DD behörig att besluta om placering av CC? När någon har beretts vård med stöd av LVU bestämmer socialnämnden med stöd av

text: 11 § första stycket

text: LVU hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Liksom när det gäller beslut om omedelbart omhändertagande får enligt

text: 11 § tredje stycket

text: LVU ordföranden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta var den unge ska vistas.

text: Vad jag har anfört ovan om DD:s behörighet att fatta beslut om omedelbart omhändertagande äger tillämpning även beträffande hans behörighet att fatta beslut om var CC skulle vistas efter beslutet om omhändertagande.

text: Var DD behörig att besluta om reglering av föräldrarnas umgänge med CC? Ett beslut om reglering av umgänget med stöd av

text: 14 §

text: LVU fattas av socialnämnden, dvs. kommunstyrelsen. Delegationsbestämmelsen i

text: 10 kap. 4 §

text: SoL gäller inte i fråga om nämndens beslut om umgängesreglering enligt

text: 14 § andra stycket

text: LVU. Här gäller i stället delegationsbestämmelsen i

text: 6 kap. 33 §

text: KL. Rätten att fatta beslut om reglering av umgänget kan således delegeras till ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller en anställd hos kommunen. Av nämndens förnyade remissvar framgår att kommunstyrelsen har gett ordföranden i det sociala utskottet rätt att fatta beslut i ärenden som är så brådskande att utskottets beslut i saken inte kan avvaktas. Mot den bakgrunden har DD kunnat förordna om en inskränkning av föräldrarnas umgänge med CC.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att DD inte har varit behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU och om var CC skulle vistas efter beslutet om omhändertagande. Det torde i och för sig vara så som kommunstyrelsen har anfört att felet i detta fall inte hade någon betydelse för beslutet i sak. Det är emellertid av största vikt att det inte finns formella brister i den kommunala beslutsordningen. Ansvaret för detta vilar på kommunstyrelsen. Till undvikande av missförstånd vill jag understryka att jag inte lastar DD för de fel som har begåtts när det gäller hans bristande beslutsbehörighet.

text: Mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet finns det anledning för kommunstyrelsen att se över delegationsordningen vad gäller behörigheten att fatta beslut om bl.a. omedelbart omhändertagande enligt LVU.

text: Med den kritik mot kommunstyrelsen som innefattas i det ovan anförda avslutas ärendena.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Information
Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Kronofogdemyndigheten för bl.a. bristande service och bristfälliga beslutsmotiveringar

org: jo

sammanfattning: En samfällighetsförening ansökte vid flera tillfällen om betalningsföreläggande av obetalda medlemsavgifter. Kronofogdemyndigheten, som bedömde att ansökningarna inte kunde tas upp till prövning inom ramen för betalningsföreläggandeprocessen, överlämnade ärendena till Verkställighetsavdelningen. Utredningen visar att handläggningen av ärendena i flera avseenden har varit bristfällig. Vid kontakter med myndigheten gav handläggare felaktig information till sökanden. De beslut som fattades saknade klargörande motiveringar. Vidare registrerades inte inkomna handlingar i tid. JO konstaterar att Kronofogdemyndigheten upprepade gånger har brustit i sin serviceskyldighet. Handläggningen av ärendena uppvisar enligt JO stora brister, vilket har gått ut över sökandens möjligheter att tillvarata sin rätt. JO bedömer att bristerna beror både på enskilda misstag, bristfälliga rutiner och – i vissa avseenden – att myndigheten inte har följt sina egna rutiner. Sammantaget anser JO att det inträffade medför att myndigheten förtjänar allvarlig kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Kronofogdemyndigheten i huvudsak enligt följande.

type: stycke

text: Hon har som ombud för BB samfällighetsförening (föreningen) haft flera ärenden hos myndigheten i egenskap av sökande. Kronofogdemyndigheten har hanterat dessa ärenden på ett bristfälligt sätt. Myndigheten har upprepade gånger begärt in handlingar som hon redan har lämnat in. Ett av ärendena försvann plötsligt och fanns inte längre registrerat i myndighetens system. Ett annat ärende avslutades med hänvisning till att hon skulle ha återkallat ansökan, vilket inte stämde. Myndigheten har inte angett vem som har fattat det beslutet eller hur beslutet har motiverats. Hon har fått motstridiga svar beroende på vilken handläggare som hon har pratat med. Ärendena har överlag drabbats av onödiga förseningar, vilket har påverkat sökandens möjligheter att få betalt. Hon har tvingats att lägga ned orimligt mycket tid på att få Kronofogdemyndigheten att handlägga ärendena på ett korrekt sätt.

text: Utredning

text: JO begärde inledningsvis in handlingar och muntliga upplysningar. Kronofogdemyndigheten uppmanades därefter att yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor rörande ärendenas handläggning.

text: Kronofogdemyndigheten, genom den biträdande rikskronofogden och tf. rättschefen, redogjorde för ärendenas handläggning, rättslig reglering och myndighetens rutiner. Myndigheten redovisade därefter i huvudsak följande bedömning:

text: Kronofogdens bedömning

text: Inledning och sammanfattande bedömning Av utredningen framgår att samtliga mål som ärendet gäller har inletts genom att en ansökan om betalningsföreläggande eller handräckning kommit in till Kronofogden. Samtliga krav har dock huvudsakligen avsett avgifter till en samfällighetsförening som fastställts i en debiteringslängd. Eftersom en sådan debiteringslängd utgör en exekutionstitel och är direkt verkställbar kan en sådan ansökan inte tas upp inom ramen för betalningsföreläggandeprocessen (jfr

text: 3 kap. 1 § 7 p utsökningsbalken

text: [UB] och 46 § andra stycket lagen [1973:1150] om förvaltning av samfälligheter och 21 § lagen [1994:746] om betalningsföreläggande och handräckning, BfL). I stället kan på sökandens begäran ansökan överlämnas till verkställigheten för att hanteras där. Så har också så småningom skett i alla aktuella mål, utom ett som varit dubbelregistrerat. På grund av i viss mån otydliga avskrivningsbeslut eller bristande kommunicering, samt ett antal brister i hanteringen har dock handläggningen i målen blivit svår för sökanden att följa och förstå. Förståelsen har sannolikt inte underlättats av att sökanden vid ansökan om betalningsföreläggande och handräckning behöver uppge om verkställighet begärs eller inte. Att denna uppgift efterfrågas hänger dock samman med att ett utslag verkställs självmant om sökanden inte angett att det inte ska ske (se

text: 2 kap. 1 §

text: UB). Att en sökande, som i nu aktuella ärenden, uppgett att verkställighet begärs kan därför inte i sig anses medföra att sökanden också begär att handlingar ska överlämnas till verkställigheten om Kronofogden skulle bedöma att saken inte kan tas upp i betalningsföreläggandeprocessen. Missförstånd kring hanteringen har bland annat lett till att sökanden skickat in samma ansökan två gånger. Förbiseenden hos Kronofogdens skanningsleverantör har därutöver lett till att ett mål blivit dubbelregistrerat. Sammantaget har samma sak därför behandlats i tre olika mål hos Betalningsföreläggandeenheten (Bf-enheten) utan att detta omedelbart upptäckts. Med anledning av detta har Kronofogden upprepade gånger begärt kompletteringar rörande samma handlingar samt om och om igen frågat om ansökan egentligen avsåg verkställighet. Att denna hantering framstått som förvirrande för sökanden är enkelt att förstå. Kronofogden kan såhär i efterhand konstatera att hanteringen hos Bf-enheten sammantaget inte kan anses leva upp till de krav på service och bemötande som

text: 6 § förvaltningslagen

text: , FL (

text: ) ställer och inte heller till det skyndsamhetskrav som följer av lagens

text: 9 §

text: . Kommunikationen kring åtgärder i handläggningen och vad som förväntades av sökanden har inte i alla delar varit tillräckligt tydlig och AA har inte fått den hjälp hon behövt och också efterfrågat. Det kan noteras att Kronofogden under handläggningen har försökt nå sökanden via telefon utan framgång och att man i förelägganden och mejlsvar gjort försök att förklara hanteringen. Detta har dock inte varit tillräckligt. Hade Kronofogden i ett tidigare skede säkerställt att AA fått mer handfast hjälp, och vid varje given tidpunkt gjort större ansträngningar att utifrån ett helhetsperspektiv sätta sig in i vad som hade förevarit, hade flera av missförstånden kunnat undvikas och handläggningen avslutas snabbare.

text: Kronofogden beklagar de brister som förekommit i hanteringen och de olägenheter som detta har förorsakat AA och föreningen. Nedan redovisas Kronofogdens närmare bedömning av det som inträffat och de av JO framställda frågorna besvaras. Vidare redovisas vilka åtgärder som har vidtagits, eller kommer att vidtas, med anledning av förekommande brister.

text: Handläggningen av mål A (betalningsföreläggande)/Mål B (verkställighet) Av utredningen framgår att Bf-enheten den 16 januari 2025, efter att sökanden begärt att ansökan ska överlämnas till verkställigheten, avskrivit målet med hänvisning till att sökanden återkallat ansökan. Denna hantering har varit korrekt. Kronofogden har inget lagstöd för att i den situationen att en ansökan avsiktligen är gjord i en process överlämna målet till en annan process utan att målet först återkallas. Enligt den rutin som gäller ska sökanden vid den här typen av ansökningar tillfrågas om de önskar få ansökan överlämnad till verkställigheten. Det går inte att i efterhand klargöra hur hanteringen förklarats för AA i de samtal som varit mellan henne och Kronofogden, eller om hon förstått att hon genom att begära att målet överlämnas ansågs ha återkallat målet. Det kan däremot konstateras att det inte tydligt framgår av avskrivningsbeslutet att målet avskrivits enbart från betalningsföreläggandeprocessen och därefter överlämnats till verkställigheten för fortsatt hantering där. I stället framgår av beslutet att Kronofogden avskriver målet och avslutar handläggningen. I en situation som den nu aktuella kan beslutet lätt missförstås. Det står också klart att hanteringen har lett till ett onödigt missförstånd hos sökanden och i förlängningen också bidragit till att samma ansökan skickats in på nytt. Kronofogden kommer att se över hur rutinbeskrivningen, men också avskrivningsbeslut av det här slaget, bättre kan formuleras för att framöver hindra liknande missförstånd och för en bättre efterlevnad av

text: förvaltningslagens

text: krav på enkelhet och smidighet. Av utredningen framgår vidare att Bf-enheten den 16 januari 2025 vidtagit åtgärder för att överlämna handlingarna i målet till Inregistreringen. Något verkställighetsmål registrerades dock inte vid denna tidpunkt utan handlingarna skickades tillbaka till skanningsleverantören för hantering som en ny ansökan (mål C). Av utredningen framgår att skälet till det inträffade sannolikt är att skanningsleverantören vid sitt utskick av handlingarna till Inregistreringen den 17 januari, sannolikt av misstag, inte har skickat med det försättsblad där en tjänsteanteckning om att handlingarna skulle avse en ansökan om verkställighet fanns. Misstaget hos skanningsleverantören har fått flera konsekvenser. Dels blev målet faktiskt inte överlämnat till verkställigheten och prövningen av ansökan kunde därmed inte påbörjas där. Dels har handläggningen av målet börjat om på nytt på Bf-enheten. Utifrån hur handläggningen av föreningens ärenden därefter blivit kan man konstatera att det varken varit enkelt eller effektivt och således inte förenligt med de krav som

text: förvaltningslagen

text: ställer. Orsaken har dock i grunden varit detta olyckliga enskilda misstag eller förbiseende hos skanningsleverantören gällande försättsbladet/tjänsteanteckningen. Kronofogden har tydliga rutiner för flytt av handlingar. Enligt den rutin som gäller och även gällde vid tidpunkten skulle handläggaren ha begärt att handlingarna flyttas hos skanningsleverantören i stället för att överföras. Flytt av handlingar sker digitalt mellan aktuella ärendehanteringssystem, till skillnad från överföring som sker till fysisk adress. Nuvarande arbetssätt minskar således risken för att handlingar förkommer på posten eller andra misstag i registreringen. En tillämpning av gällande rutin hade möjligen kunnat hindra det missförstånd som uppstod. Skanningsleverantören har upplysts om det som skett och den berörda handläggaren har fått personlig återkoppling. För att säkerställa att det inträffade inte

text: upprepas arbetar Kronofogden också löpande med att påminna medarbetarna om de aktuella rutinerna och vikten av att dessa följs. Av utredningen framgår att så snart det upptäcktes att ansökningshandlingarna inte kommit fram till Inregistreringen vidtog handläggare på Bf-enheten åtgärder och handlingar skickades via mejl den 26 februari 2025 och kom alltså fram samma dag. Målet registrerades dock för verkställighet hos Inregistreringen först den 4 mars 2025. Denna fördröjning har lett till ytterligare otydlighet i handläggningen. Detta eftersom AA den 3 mars vid kontakter med Kronofogden fått information om att inget verkställighetsmål fanns registrerat hos dem, trots att målet rent faktiskt kommit in dit vid denna tidpunkt. Det har också lett till en ytterligare begäran från Bf-enheten till skanningsleverantören om överföring av handlingarna. Hade målet registrerats omedelbart hade denna otydlighet och ytterligare onödiga åtgärder kunnat undvikas. Kronofogden har under senare tid haft mycket höga ärendeinflöden i hela verksamheten, så också inom verkställigheten. Att målet inte registrerades omedelbart den 26 februari berodde på att det vid tillfället fanns balanser vilket ledde till en viss fördröjning med registreringen. Kronofogden är medveten om vikten av att allmänna handlingar registreras så snart de har kommit till myndigheten (jfr 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslag [2009:400]). Registrering av inkomna mål är en prioriterad arbetsuppgift och i dagsläget registreras inkomna mål samma dag eller nästkommande arbetsdag. Vid framtagandet av detta yttrande har Kronofogden slutligen noterat att inte samtliga handlingar som inkommit till Bf-enheten före den 26 februari överlämnats till Inregistreringen. Det som inte kommit med och därmed aldrig kommit Inregistreringen tillhanda är de handlingar som AA skickat in den 5 februari. När ett mål överlämnas ska samtliga handlingar som tillhör målet också överlämnas. Hanteringen får således anses ha varit felaktig och har inte följt gällande rutiner. Det kan nu i efterhand konstateras att handläggningen och utgången av verkställighetens mål (mål B) inte har påverkats av det fel som har förekommit. I ett annat fall hade en sådan brist dock kunnat leda till onödiga kompletteringar och en omotiverad tidsutdräkt i handläggningen. Den berörda handläggaren har fått personlig återkoppling. För att säkerställa att detta inte händer igen arbetar Kronofogden löpande med att påminna medarbetarna om de aktuella rutinerna och vikten av att dessa följs.

text: Mål C och sambandet med mål A Mål C är det mål som på grund av förbiseendet hos skanningsleverantören felaktigt uppfattats som en ny ansökan om betalningsföreläggande och alltså var ett s.k. dubbelregistrerat mål. Denna hantering har givetvis varit felaktig och målet har också så snart detta uppmärksammats avslutats. Att de båda målen avsåg samma ansökan var alltså vad som låg till grund för bedömningen att ”målen hör ihop”.

text: Kronofogden har tydliga rutiner för hanteringen av dubbelregistrerade mål ... Mål C har dock inte fullt ut avslutats enligt rutinen. Parallellt med att en tjänsteanteckning upprättades med texten ”Avslutar målet då det tillhör mål A” upprättades felaktigt även ett avskrivningsbeslut där det angavs som skäl för beslutet att sökanden återkallat sin ansökan. Att målet avskrivits på grund av återkallelse är också vad som har kommunicerats med sökanden, vilket i detta fall alltså inte återspeglade det verkliga förhållandet. Av utredningen framgår att den handläggare som avslutat målet samma dag även handlagt mål A och att de i de båda målen upprättats avskrivningsbeslut och skrivelser med huvudsakligen samma innehåll, trots att de faktiska förhållandena skilde sig åt. Detta har varit en felaktig hantering. Felet har lett till missförstånd och har bidragit till att Kronofogdens hantering fortsatt att vara svår för AA att följa och förstå. Den missvisande förklaringen till målets avslut har därefter även upprepats av en annan handläggare i ett mejlsvar. Felaktigheterna i hanteringen beror på enskilda

text: misstag som endast kan förklaras med bristande tid till följd av hög arbetsbelastning. Hanteringen lever inte upp till de krav som ställs i

text: 6 §

text: FL och är inte heller förenlig med lagens krav på innehållet i beslut, jfr

text: 32 § första stycket

text: FL. Kronofogden borde i detta fall i stället ha upplyst AA om att … mål C var dubbelregistrerat och av det skälet skulle avslutas samt att målet redan var överlämnat till verkställigheten. Kronofogden har rutiner för att säkerställa efterlevnaden av

text: 6 §

text: FL där bl.a. vikten av att sätta sig in i vad som förevarit i ett mål eller ärende för att kunna kommunicera på ett korrekt sätt och hjälpa kunden vidare framgår. Kronofogden arbetar också ständigt med prioritering av arbetsuppgifter samt kommunicerar till medarbetarna att mer komplexa eller omfattande ärenden – trots högt målinflöde och hög arbetsbelastning – får ta den tid de behöver. Det har dock under senare tid varit historiskt sett rekordhöga inflöden och arbetstakten har varit mycket hög. Berörda handläggare har fått personlig återkoppling. Att det dröjde drygt en månad innan sambandet mellan målen upptäcktes har att göra med att Kronofogden i det omfattande inflöde av mål som finns endast i undantagsfall har möjlighet att uppmärksamma att en ny ansökan är identisk med en tidigare. Myndigheten saknar exempelvis it-stöd som allmänt kan upptäcka dubbletter.

text: Handläggningen av mål D (betalningsföreläggande)/mål E (verkställighet) Av utredningen framgår att även detta mål avsett samma sak som de tidigare målen (mål A och mål C). AA har dock i detta fall gett in en ansökan via etjänsten och därigenom uppgett sig själv som sökande. Till ansökan har inledningsvis inte bifogats några handlingar. Inte heller i detta fall har det varit möjligt för Kronofogden att omedelbart upptäcka sambandet mellan målen. I och med att AA uppgett sig själv som sökande har en sådan upptäckt ytterligare försvårats. När handlingar kom in i mål A den 5 februari 2025 fanns således ingen koppling mellan målen i målhanteringssystemet Sara och kopplingen framgick inte heller av handlingarna. Dessa registrerades därför enbart i mål A och senare även i det dubbelregistrerade mål C. Att ett kompletteringsförfarande inleddes i målet är därför förståeligt och har också varit korrekt utifrån vad som var känt för den berörda handläggaren vid tidpunkten för åtgärden. Under handläggningens gång har det dock kommit fram att ansökan avsåg samma sak som mål A utan att denna information tagits omhand på ett tillfredsställande sätt. Efter begäran om komplettering har kopior av årsmötesprotokollet år 2024 kommit in i form av fotografier. Några andra handlingar har AA inte skickat in i detta mål. Däremot har hon i sina kompletteringssvar påpekat att hon bifogat begärda handlingar till ansökan och ifrågasatt varför dessa återigen efterfrågas. Några åtgärder för att utreda vilka handlingar hon åsyftade tycks dock inte ha vidtagits. Detta trots att det i målet även fanns en minnesanteckning där det framgick att AA redan tidigare i telefonsamtal uppgett att målet avsåg samma ärende som mål A. Bf-enhetens arbetssätt är sådant att om en part i ett mål åberopar handlingar som parten tidigare skickat in i ett annat mål, uppmanas parten att ge in handlingarna på nytt. Kronofogden tar själv alltså som huvudregel inte in kopior av handlingar från andra mål. Anledningen är främst att man vill minimera risken för missförstånd kring vad som åberopas. En sådan hantering måste enligt Kronofogdens uppfattning vara godtagbar, men i vissa fall måste undantag kunna göras. Mot bakgrund av omständigheterna i målet borde större ansträngningar ha gjorts i detta fall för att utreda vilka handlingar AA försökte hänvisa till och i förekommande fall borde handlingarna ha tillförts målet innan det skickades över till verkställigheten. JO har i sin remiss angett att sökanden i mål E har förelagts att ge in handlingar som enligt JO förefaller ha getts in den 5 februari 2025 i Bf-enhetens mål C ... Mål E består emellertid av de handlingar som överlämnats från Bf-enheten i

text: mål D där handlingarna alltså inte fanns. Samtliga handlingar som vid tidpunkten för överlämnande av målet kommit in i Sara har också överlämnats till verkställigheten. Hade samtliga handlingar som AA ville åberopa funnits med vid överlämnandet hade ett kompletteringsförfarande vid Inregistreringen möjligen kunnat undvikas och handläggningen avslutas snabbare. Det noteras slutligen att detta mål i samband med överlämnandet avslutats i Sara med angivande av att det varit felregistrerat. Enligt gällande rutiner skulle ansökan ha ansetts vara återkallad och ett avskrivningsbeslut ha upprättats. Kronofogdens hantering har i det här avseendet inte varit konsekvent. Detta har dock inte lett till några negativa följder för sökanden.

text: Utformningen av beslut AA har i sin anmälan framfört att ett beslut om att ett ärende var avslutat har saknat underskrift och att hon därför inte har haft möjlighet att veta vem som fattat beslutet eller hur det har motiverats. De avskrivningsbeslut som AA fått från Bf-enheten saknar mycket riktigt uppgift om vilken handläggare som fattat beslutet. I besluten redovisas däremot själva beslutet och skälen för detsamma. De innehåller också en överklagandehänvisning, uppgift om att Bf-enheten är ansvarig enhet och kontaktuppgifter till Kundservice. Hanteringen inom betalningsföreläggandeprocessen är starkt standardiserad och i stora delar automatiserad. Det är nödvändigt för att snabbt och rättssäkert kunna hantera det stora antalet ansökningar som kommer in. På myndigheten pågår också ett aktivt arbete med att automatisera processen ytterligare. Målhanteringssystemet Sara är relativt nytt och … under ständig utveckling och anpassning. Kronofogden är medveten om att beslutsfattarens namn inte framgår i vissa av Bf-enhetens beslut, såsom vid avskrivning på grund av återkallelse, och att detta utgör en brist i efterlevnaden av kraven i

text: 31 §

text: FL. I takt med att utvecklingen mot en ökad automatisering genomförs, och det utkristalliseras vilka moment som inom en inte alltför avlägsen framtid kan komma att automatiseras och inte, kommer Kronofogden också att säkerställa att dessa brister blir läkta. Kronofogden vill dock understryka att man redan idag vid behov alltid kan hitta uppgift om vilken handläggare som fattat ett enskilt beslut i mål om betalningsföreläggande eller handräckning i målhanteringssystemet. Kronofogden noterar vidare att Bf-enheten tillämpar ett teambaserat arbetssätt där målhanteringen inte är handläggarbunden och samtliga medarbetare förväntas kunna besvara frågor från part. Det är därför inte en förutsättning i sig för en part att känna till namnet på beslutsfattaren för att få hjälp eller information rörande sitt mål. I första hand hänvisas parten till Kundservice, som endast i mer komplexa ärenden hänvisar till handläggare på Bf-enheten. Inte heller då sker hänvisning till den handläggare som har vidtagit en tidigare åtgärd i målet. Arbetssättet har införts för att ge så effektiv och snabb service som möjligt. – – –

text: Saknade bilagor i brev Vid kompletteringsförelägganden från Bf-enheten till samfällighetsföreningar beträffande vilken avgift som avses i en ansökan bifogades vid tiden för handläggningen av aktuella ärenden i regel ett följebrev. I detta förklarades varför krav på fordringar fastställda i debiteringslängd inte kan tas upp i processen samt förutsättningarna för att ansöka om verkställighet. Brevet hänvisade också till en bifogad blankett för ansökan om verkställighet. När en handling som ska expedieras upprättas i målhanteringssystemet Sara skickas den automatiskt till mottagarens digitala brevlåda eller för extern utskrift om mottagaren saknar digital brevlåda. På grund av att systemstöd saknas för att bifoga följebrev i utskick från Sara har handläggare möjlighet att aktivt välja att en utskrift ska komma ut lokalt. Det innebär att handläggaren personligen

text: behöver skriva ut handlingen som upprättats samt aktuella bilagor eller följebrev för att kuvertera och skicka ut med fysisk post från det lokala kontoret. I mål C, mål D och mål F har utgående kompletteringsförelägganden som hänvisar till bilaga tagits ut för lokal utskrift. Det går inte att i efterhand kontrollera huruvida följebrev har skrivits ut och skickats med eller inte. I aktuella mål har det dock inte funnits någon anledning för handläggare att frångå den automatiserade hanteringen av utskrifter av förelägganden annat än för att bilägga följebreven. Skulle detta inte ha skett får det antas ha berott på ett rent förbiseende. Bf-enheten har under våren 2025 uppdaterat sitt mallbibliotek för bl.a. kompletteringsförelägganden. Numera finns informationen från det tidigare följebrevet till samfällighetsföreningar intaget direkt i kompletteringsföreläggandet. Detta säkerställer att informationen inte faller bort. Det kan också konstateras att det i den uppdaterade kompletteringsmallen för samfällighetsföreningar tydligt efterfrågas om sökanden vill återkalla sin ansökan och begära att ansökan lämnas över till verkställigheten, vilket minskar risken för framtida missförstånd kring eventuella avskrivningsbeslut. Övrigt Vid framtagandet av detta yttrande har det noterats att samtliga ansökningar från föreningen vid sidan om krav på medlemsavgifter även har omfattat krav på ersättning för påminnelseavgift. Ett sådant krav hade kunnat prövas inom ramen för en ansökan om betalningsföreläggande då det inte är en avgift som fastställs genom debiteringslängden och därmed inte är direkt verkställbar. Detta borde ha uppmärksammats och tydligt kommunicerats med sökanden då det hade kunnat påverka omfattningen av återkallelsen. För att säkerställa en korrekt hantering även i det här avseendet ser Kronofogden nu över rutinen för hantering av samfällighetsavgifter inom betalningsföreläggandeprocessen i det här avseendet. _________

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 6 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: [FL] framgår att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. I bestämmelsens andra stycke anges bl.a. att myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: I

text: 32 § första stycket

text: FL anges att ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: I

text: 22 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning anges att om sökanden återkallar ansökan, ska målet skrivas av.

text: Huvudregeln enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: [OSL] är att allmänna handlingar ska registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet.

text: Bedömning

text: Inledande synpunkter Kronofogdemyndigheten har utförligt redogjort för målens handläggning. Av redogörelsen framgår att handläggningen i flera avseenden har varit bristfällig.

text: Även om det inledande felet i handläggningen av mål A synes ha berott på ett enskilt misstag (att ett försättsblad innehållandes en tjänsteanteckning inte bifogades vid överlämning av målet) har detta fått långtgående konsekvenser för sökanden i form av en fördröjd och väldigt omständlig handläggning. Följderna har vidare förstärkts av att Kronofogdemyndighetens rutiner i vissa avseenden har varit bristfälliga och att myndigheten i andra avseenden inte har följt de egna rutinerna. Otydliga avskrivningsbeslut och bristfällig information Kronofogdemyndigheten har angett att det saknas möjligheter för myndigheten att överlämna ett mål från Betalningsföreläggandeenheten till Verkställighetsavdelningen. Enligt myndighetens rutin måste sökanden först återkalla målet, som sedan skrivs av. I praktiken sköter dock Kronofogdemyndigheten överlämningen till Verkställighetsavdelningen och den enskilde behöver inte ansöka på nytt. Trots detta får sökanden ett avskrivningsbeslut där det som skäl för att målet skrivs av anges att ”Sökanden har återkallat ansökan om betalningsföreläggande. Kronofogden avskriver därför målet, det vill säga avslutar handläggningen.” Det anges alltså inte i beslutet att målet kommer att lämnas över till en annan del av verksamheten.

text: Att AA kom att lämna in en ny ansökan om samma sak visar att hon inte heller hade uppfattat att mål A var överlämnat för verkställighet. Vid handläggningen av den nya ansökan (mål C) uppfattade Kronofogdemyndigheten felaktigt ansökan som en ansökan om betalningsföreläggande, kompletteringsförelade AA utifrån detta antagande men upptäckte en dryg månad senare att det redan fanns ett pågående mål om samma sak. Myndigheten skrev då av målet med motiveringen att sökanden hade återkallat sin ansökan, vilket utgjorde en direkt felaktig motivering. På förfrågan av AA upprepade en handläggare den felaktiga informationen. Jag instämmer i Kronofogdemyndighetens egen bedömning att det korrekta hade varit att upplysa AA om att anledningen till att målet avslutades var på grund av att det var dubbelregistrerat och att målet redan var överlämnat till Verkställighetsavdelningen. Förutom att myndigheten inte har följt sin egen rutin konstaterar jag att myndigheten har brustit både i sin serviceskyldighet och skyldigheten att avge en klargörande motivering för sitt beslut.

text: Jag finner det positivt att myndigheten avser att se över både rutinbeskrivningen och utformningen av avskrivningsbeslut i syfte att förhindra liknande framtida missförstånd.

text: Långsam målregistrering På grund av att försättsbladet inte bifogades vid överlämningen av mål A registrerades aldrig något verkställighetsmål (utan handlingarna skickades tillbaka till Inregistreringen). När Betalningsföreläggandeenheten drygt sex veckor senare upptäckte detta skickades handlingarna på nytt till Inregistreringen, vilket skedde den 26 februari 2025 via e-post. I e-postmeddelandet angav en handläggare att samma ansökan tidigare hade varit föremål för överlämning men att den verkade ha kommit bort. Handläggaren uppmanade därför till en skyndsam registrering. Trots detta dröjde det sex dagar innan målet den 4 mars 2025 kom att registreras. Jag noterar att fördröjningen ledde till att AA vid kontakt med myndigheten den 3 mars 2025 fick besked om att det inte fanns något registrerat mål, vilket måste ha varit både förvirrande och frustrerande för henne.

text: JO har tidigare uttalat att även om

text: 5 kap. 1 §

text: OSL inte innehåller någon bestämd tidsgräns bör i normalfallet registrering ske senast påföljande vardag eller så snart det är praktiskt möjligt (se tex. JO 2007/08 s. 565, dnr

text: och JO 2017/18 s. 197, dnr

text: ). Även om myndigheten vid tillfället hade många handlingar som väntade på registrering konstaterar jag att målregistreringen i denna del inte har levt upp till skyndsamhetskravet i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL. Kronofogdemyndigheten har uppgett att inkomna mål numera registreras samma dag eller nästkommande arbetsdag, vilket är positivt.

text: Bristande service och bristfällig motivering av beslut Vad gäller mål D ifrågasatte AA varför hon hade blivit förelagd att ge in handlingar som hon redan hade skickat in. Kronofogdemyndigheten undersökte inte hennes påstående närmare, vilket enligt min mening borde ha skett. Målet skrevs senare av med motiveringen att det var felregistrerat, vilket i sammanhanget framstår som inkonsekvent och dessutom strider mot den egna rutinen. Felaktig information Det har framkommit att de delar av föreningens ansökningar som rörde påminnelseavgifter hade kunnat prövats inom ramen för ansökan om betalningsföreläggande. Detta anges tydligt i en av Kronofogdemyndighetens handböcker. Jag finner det anmärkningsvärt att – trots de täta kontakter som förevarit mellan AA och Kronofogdemyndigheten – ingen handläggare uppmärksammade detta. Tvärtom blev AA upprepade gånger uppmanad att återkalla de aktuella ansökningarna i deras helhet. Föreningen har alltså getts felaktiga upplysningar, vilket jag är mycket kritisk till. Det är positivt att Kronofogdemyndigheten ser över sin rutin även i detta avseende.

text: Sammanfattande synpunkter Sammanfattningsvis måste de olika turerna kring målen ha varit mycket förvirrande för AA. Jag konstaterar att den röriga handläggningen har gått ut över sökandens möjligheter att tillvarata sin rätt.

text: Jag har viss förståelse för att Kronofogdemyndigheten, på grund av den mängd ärenden om betalningsföreläggande som myndigheten har att hantera, har valt att arbeta på ett teambaserat sätt. Det aktuella ärendet visar dock vilka konsekvenser som kan uppstå i de fall ett mål handläggs av många olika handläggare. Jag vill därför understryka vikten av att ett teambaserat arbetssätt förutsätter att samtliga handläggare besitter en sådan kompetens att de kan besvara frågor och vidta handläggningsåtgärder på ett korrekt sätt.

text: Utredningen visar att Kronofogdemyndigheten upprepade gånger har brustit i sin serviceskyldighet och att flera av de beslut som har fattats inte har innehållit en klargörande motivering. Myndigheten har vidare gett felaktig information i frågan om huruvida sökandens ansökningar delvis hade kunnat tas upp till prövning. Kronofogdemyndigheten har inte heller registrerat inkomna handlingar i tid.

text: Sammantaget finner jag att de många brister som förekommit i handläggningen medför att Kronofogdemyndigheten förtjänar allvarlig kritik.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och byråchefen Jessica Sjöstrand har deltagit i beredningen.

type: avgorande


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Frihetsberövande
Sjukvård

title: Kritik mot Psykiatriakuten Östra, Sahlgrenska Universitetssjukhuset, Västra Götalandsregionen, för att en patient utan laglig grund hindrats att lämna sjukvårdsinrättningen

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Psykiatriakuten Östra, Sahlgrenska Universitetssjukhuset, Västra Götalandsregionen. Han anförde bl.a. följande. Hans ”vanliga” läkare remitterade honom till psykiatriakuten. När han kom dit ombads han att sitta ned och vänta på att det skulle göras en bedömning av hans allmäntillstånd. Det dröjde cirka en timme innan bedömningen gjordes. Han skulle därefter träffa en läkare och upplystes om att väntetiden var högst en halvtimme. Senare fick han besked om att det kunde dröja ett par timmar innan läkarundersökningen skulle ske. Han bad då personalen att öppna dörren så att han kunde sätta sig utanför mottagningen och arbeta. Personalen uppgav att de inte fick öppna dörren. När han ifrågasatte varför de inte fick göra det svarade de ”att det är bättre och vänta på doktorn”. Han upprepade frågan flera gånger och de svarade samma sak fram till dess att han fick träffa läkaren. Han var upprörd och informerade personalen om att de inte hade rätt att frihetsberöva honom och ringde nödnumret 112. Efter undersökningen ville läkaren prata med hans far i enrum. Han accepterade detta och sa ”visst, jag väntar vid bilen”. När han bad personalen att släppa ut honom fick han till svar att ”de inte gjorde det utan att läkaren godkänt det”. Han blev utsläppt först när samtalet mellan läkaren och fadern hade avslutats. Läkaren ansåg inte att han uppfyllde kriterierna för vårdintyg.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades kopia av vissa handlingar i Polismyndighetens i Västra Götaland ärende dnr 1400-K126615-10. Av handlingarna framgick bl.a. följande. Den 3 augusti 2010 gjorde AA en polisanmälan om att han hade blivit kvarhållen mot sin vilja på sjukhuset. Senare samma dag fattades beslut om att förundersökning inte skulle inledas.

text: Vidare inhämtades kopia av anteckningar i AA:s patientjournal den 3 augusti 2010 från psykiatriakuten.

text: Vederbörande nämnd inom Västra Götalandsregionen anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade framförts i AA:s anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde Styrelsen för Sahlgrenska Universitetssjukhuset, Västra Götalandsregionen, bl.a. följande.

text: Sammanfattningsvis söker patienten med sin far den psykiatriska akutmottagningen 2010-08-03 med remiss från sin behandlande läkare med önskan om psykiatrisk bedömning. Patienten träffar omvårdnadspersonal för en första bedömning och man uppfattar patienten som splittrad, forcerad och hotfull. Tillståndet bedöms såpass allvarligt att omvårdnadspersonal inte vågar låta patienten lämna mottagningen innan läkarbedömning av tjänstgörande jourläkare genomförts. Detta informeras patienten om och omvårdnadspersonal prioriterar så att patienten bedöms av läkare så fort som möjligt. Tjänstgörande läkares samlade bedömning är fullgjord i och med att samtalet med patientens far är avslutat. Patienten bedöms i behov av inläggning på psykiatrisk vårdavdelning samt uppföljning inom den specialiserade öppenvården. Patienten nekar dock till erbjuden vård och kriterierna för vårdintyg enligt Lag om psykiatrisk tvångsvård (LPT) bedöms inte vara uppfyllda. Patienten lämnar således akutmottagningen tillsammans med sin far. Utredningen visar att omvårdnadspersonalens beslut har fattats i enlighet med praxis baserat på gällande lagrum (LPT). Verksamhetens praxis har dock visat sig vara otydlig i förhållande till LPT. Den skriftliga journaldokumentationen av ovanstående händelseförlopp har också varit ofullständig. Verksamheten har visserligen rutiner utifrån de krav som finns i LPT men dessa rutiner kommer att ses över. Kravet på spårbarhet genom skriftlig dokumentation kommer att lyftas fram och rutinerna kommer att inskärpa den del som berör hanteringen av patienter vid den psykiatriska akutmottagningen. Utifrån de nya rutinerna kommer utbildningsaktiviteter genomföras för verksamhetens medarbetare. Utifrån aktuellt fall har den psykiatriska akutmottagningen redan nu tydliggjort kravet på att samtliga beslut rörande patienterna och genomförda patientåtgärder skall dokumenteras och att de skall kunna härledas till gällande lagrum.

text: Till remissvaret hade fogats ett yttrande från vårdenhetschefen BB. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: [AA] uppsöker 2010-08-04 (rätteligen den 3 augusti 2010; JO:s anm.) klockan 16.00 den Psykiatriska Akutmottagningen. Område 2, Sahlgrenska Universitetssjukhuset tillsammans med sin far, med en remiss utfärdad av sin behandlande privatläkare, med önskan om en psykiatrisk bedömning [- - -] Enligt tjänstgörande personal ger [AA] ett splittrat och forcerat intryck, varför man bedömer att [AA] bör läkarbedömas och inte omedelbart lämna mottagningen som han ger uttryck för [AA] ber då att personalen skall ringa 112 vilket de nekar honom att göra. [AA] ringer då själv 112 från sin mobiltelefon. Tjänstgörande personal upplever att [AA] uppträder hotfullt och agiterat. Ansvarig sjuksköterska meddelar tjänstgörande primärjour att [AA] önskar lämna akutmottagningen och att bedömning bör prioriteras. [AA] erbjuds inläggning vilket [AA] avböjer. [AA] bedöms inte uppfylla kriterierna för vårdintyg. Han erbjuds uppföljning i den specialiserade öppenvården vilket [AA] tackar nej till. Primärjouren avslutar bedömningen med att i enrum samtala med [AA:s] far, för att få en kompletterande bild av [AA:s] sinnesstämning. [AA] insisterar omedelbart på att lämna mottagningen efter bedömningen, vilket skötare [- - -] nekar honom i samråd med ansvarig sjuksköterska, före det att läkaren gett sitt medgivande. [AA] uppträder då hotfullt mot [skötaren] och säger att hon

text: skall ”få känna hur det är att vara frihetsberövad” och att han ”hoppas att de träffas i ett annat sammanhang”. [Skötaren] upplever situationen som mycket pressad och obehaglig. [AA] går hem med fadern klockan 18.24, och uppmuntras åter söka hos oss i fall han skulle må sämre. - - - Vi menar konklusivt att vi djupt beklagar [AA:s] upplevelser men samtidigt anser att vi inte har brustit varken i vår yrkesutövning eller i vårt bemötande.

text: JO hemställde att Socialstyrelsen skulle inkomma med yttrande vad gällde frågan under vilka förutsättningar en patient kan hindras att lämna en sjukvårdsinrättning innan det har fattas beslut om intagning för tvångsvård enligt lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT.

text: I sitt remissvar anförde Socialstyrelsen följande.

text: I

text: 4 § andra stycket

text: LPT finns en bestämmelse om omhändertagande för undersökning för vårdintyg om undersökningen inte kan utföras med patientens samtycke. Avsikten är inte att vårdpersonalen särskilt ska fråga patienten om han eller hon går med på att låta undersöka sig. Ger patienten emellertid på något sätt uttryck för att han eller hon motsätter sig undersökningen kan ett beslut om omhändertagande fattas. Eftersom ett beslut om omhändertagande för vårdintygsundersökning mot den omhändertagnes vilja är en frihetsberövande åtgärd får ett sådant beslut endast fattas av läkare i allmän tjänst eller av en läkare som enligt avtal med landstinget har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg. En sådan läkare kan också enligt

text: 47 §

text: LPT begära biträde av polismyndighet för att han eller hon ska kunna genomföra en undersökning för vårdintyg. Ett beslut om omhändertagande enligt

text: 4 § andra stycket

text: LPT medför inte att den läkare som genomför undersökningen får vidta några tvångsåtgärder eller utöva våld gentemot patienten, t.ex. för kvarhållande. Om detta blir nödvändigt måste läkaren i så fall begära biträde av polis. Enligt

text: 6 §

text: LPT får en patient, sedan vårdintyg har utfärdats, efter beslut av tjänstgörande läkare hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har avgjorts. Om andra åtgärder inte är tillräckliga, får det tvång användas som är nödvändigt för att hindra patienten att lämna den del av vårdinrättningen där patienten ska vistas, för att upprätthålla ordningen på inrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården. Om det är nödvändigt får patienten kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att denne inte bär på sig egendom som anges i

text: 21 §

text: LPT. Bestämmelserna i 23 och 24 §§ LPT ska därvid tillämpas. Av

text: 6 a §

text: LPT följer att en patient som hålls kvar enligt

text: 6 §

text: LPT kortvarigt får spännas fast med bälte eller liknande anordning eller kortvarigt får hållas avskild från de andra patienterna i sådana fall som anges i 19 § eller 20 § LPT. I

text: 6 a § andra stycket

text: LPT anges att en patient som hålls kvar enligt

text: 6 §

text: LPT får, om det finns en överhängande fara för patientens liv eller hälsa, ges nödvändig behandling. Beslut om omhändertagande för undersökning och beslut att hålla kvar patienten på vårdavdelning tills frågan om intagning har avgjorts går inte att överklaga. Besluten ska delges patienten och dokumenteras i patientjournalen.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Efter en remiss från en privatpraktiserande läkare kom AA till psykiatriakuten för att genomgå en undersökning för vårdintyg. AA uttryckte dock, såväl innan han hade träffat en läkare som omedelbart efter att

text: så hade skett, att han ville lämna mottagningen. Omvårdnadspersonal nekade honom att göra detta.

text: I den uppkomna situationen var det i och för sig naturligt att personalen försökte få AA att frivilligt stanna kvar på mottagningen tills en läkarundersökning utförts och läkaren tagit ställning till om ett vårdintyg skulle utfärdas. AA accepterade dock inte detta. Frågan är om det under dessa förhållanden funnits rättslig grund för att hindra honom från att lämna mottagningen.

text: I styrelsens yttrande anförs bl.a. följande.

text: Utredningen visar att omvårdnadspersonalens beslut har fattats i enlighet med praxis baserat på gällande lagrum (LPT). Verksamhetens praxis har dock visat sig vara otydlig i förhållande till LPT. Den skriftliga journaldokumentationen av ovanstående händelseförlopp har också varit ofullständig. Styrelsens yttrande är mycket otydligt när det gäller de avgörande frågorna, dvs. vem som fattade beslut om att AA skulle hindras från att lämna mottagningen och med stöd av vilken bestämmelse detta skedde.

text: Eftersom det vid AA:s ankomst till psykiatriakuten inte förelåg ett vårdintyg och det inte heller därefter utfärdades något sådant har det inte funnits förutsättningar för att besluta om kvarhållande enligt

text: 6 § första stycket

text: LPT.

text: Om en undersökning för vårdintyg inte kan utföras med patientens samtycke, får patienten tas om hand för undersökning. Beslut om omhändertagande får fattas endast av läkare i allmän tjänst eller av en läkare som enligt avtal med landstinget har till uppgift att utföra undersökningar för vårdintyg (

text: 4 § andra stycket

text: LPT). Som jag uppfattar styrelsens remissvar har det inte fattats något sådant beslut.

text: Sammanfattningsvis kan det konstateras att det inte har funnits någon laglig grund för att hindra AA från att lämna sjukvårdsinrättningen. Jag är därför kritisk till att så har skett. Huruvida det i och för sig hade förelegat förutsättningar att besluta om omhändertagande av AA finns det inte skäl för mig att ta ställning till.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna val
Grundläggande fri- och rättigheter

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje

text: Anmälan

text: AA klagade på att anstalten inte lämnade någon information inför folkomröstningen 2006 om trängselavgifter i Stockholm och inte heller införskaffade nödvändiga valsedlar för att intagna skulle kunna delta i detta val. Han anförde vidare bl.a. följande. När han förtidsröstade blev han upplyst om att han kunde rösta på nytt på valdagen. Han fick avslag på sin ansökan om permission och kunde därför inte rösta på valdagen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom t.f. regionchefen BB, bl.a. följande.

text: _ _ _

text: Kriminalvårdens huvudkontor skickade den 15 augusti 2006 ut information till alla anstalter och häkten i landet om att det ålåg dessa att informera de intagna om möjligheten att förtidsrösta samt uppmanade anstalter och häkten att ordna de praktiska förutsättningarna för detta. I dokumentet gavs också viss grundläggande information, bl.a. att Valnämnden vid behov kan ta fram röstkort. Informationen omfattade inte anvisningar avseende den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad. Anstalten Norrtälje anordnade den 10 september 2006 möjlighet för de intagna på anstalten att förtidsrösta. Femton av Stockholms tjugosex kommuner valde enligt Valmyndigheten, att folkomrösta om trängselskatterna i Stockholms stad. Varje kommun använde sig av en egen valsedel för detta ändamål. En medborgares folkbokföringsort bestämde huruvida man var röstberättigad respektive vilken valsedel som skulle användas för ett godkänt deltagande i valet (om fel valsedel användes underkändes den avgivna rösten). Norrtälje kommun deltog inte i den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad. Kommunen försåg i allmänhet de respektive vallokalerna med valsedlar. I de fall en intagen i anstalt önskade deltaga i den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad kunde rätt valsedel fås genom att den intagne själv via telefon eller på annat lämpligt sätt, beställde sådan eller genom att

text: anstalten var honom behjälplig med att beställa sådan. Uppgift om de intagnas folkbokföringsort finns att tillgå i kriminalvårdens register. Förtidsröstning: Väljare som av någon anledning inte kan, eller väljer att inte rösta i sin vallokal på valdagen kan avge sin röst i förväg i en röstningslokal var som helst i landet. En röstberättigad kan endast avge en (1) giltig förtidsröst. Avger den röstande två förtidsröster underkänns båda. Förtidsröstning kan börja 18 dagar före valdagen och pågår fram till valet. Ångerröstning: Den som röstat i förväg kan ångerrösta. Ångerröst skall avges i vallokalen på valdagen. Rösten i vallokalen blir då godkänd och den röst man tidigare avgivit vid förtidsröstning blir ogiltig. Budröstning: Den som på grund av vistelse i anstalt eller häkte (eller på grund av sjukdom eller av annat skäl) inte kan komma till en vallokal eller en röstningslokal kan låta ett bud lämna fram rösten. Vid budröstning måste ett s.k. budröstningskuvert användas, dessa kan beställas från Valnämnden eller från Valmyndigheten. Budröstningskuvertet skall avges på kommunalt röstmottagningsställe. AA riktar kritik mot anstalten för att denna dels inte på ett korrekt sätt informerat honom om den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad, dels inte sörjt för att han fått rätt valsedel. Samt för att han i samband med förtidsröstningen den 10 september 2006 inte fått korrekt information avseende hur han skulle förfara för att bäst tillvarata sin rätt att rösta och att han vid detta tillfälle blivit vilseledd avseende möjligheten att få särskild permission för att ångerrösta. Anstalten har anordnat och genomfört val för de intagna under ett antal år, skolledaren CC har hanterat och handlagt frågor som rör valet, bistått de intagna med att anskaffa röstkort, m.m. Information och hantering avseende det allmänna valet synes ha fungerat utan anmärkning. För en närmare redogörelse av anstaltens föranstaltningar med anledning av det allmänna valet hänvisas till anstaltens underlag till yttrande. Av anstaltens underlag till utredning framkommer att CC, före valdagen den 10 september (förtidsröstningen), var i kontakt med Valnämndens ordförande med anledning av frågor från intagna avseende trängselskatt. Han fick då uppgift om att valsedlar avseende den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholm inte kunde tillhandahållas av Norrtälje kommun utan att de röstande själva måste införskaffa sådana valsedlar från sin hemkommun. Enligt anstalten ålåg det i första hand de intagna själva att införskaffa rätt valsedel. Av utredningen framgår att anstalten inte på gruppnivå informerat de intagna om den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad eller om förutsättningarna för deltagande i detta val. Först i anslutning till förtidsröstningen den 10 september synes anstalten ha uppmärksammat komplexiteten vad avsåg deltagande i detta val (skyldigheten att ha rätt valsedel). I samband med förtidsröstningen (den 10 september) synes det ha uppstått oklarhet i hur man skulle förfara för att deltaga i den kommunala folkomröstningen om man saknade rätt valsedel. Vare sig anstaltens personal eller kommunens valrepresentanter synes ha kunnat besvara uppkomna frågor. AA:s påståenden om att han fått information från anstaltens personal om att han kunde få särskild permission för att ångerrösta tillbakavisas av anstalten.

text: Sammanfattning: Kriminalvårdens huvudkontor har i en skrivelse anmanat anstalter och häkten att informera de intagna om möjligheten att förtidsrösta och att ordna de praktiska förutsättningarna för detta. I detta dokument gavs inga anvisningar avseende den kommunala folkomröstningen om trängselskatt i Stockholms stad. Anstalten Norrtälje har i sina föranstaltningar inför valet och vid dess genomförande haft fokus på det allmänna valet och någon information riktad mot den kommunala

text: folkomröstningen har inte förekommit. I samband med tillfället för förtidsröstning synes AA vare sig av anstaltens personal eller av kommunens valrepresentanter ha fått adekvat information om hur han, i den uppkomna situationen (avsaknad av rätt valsedel för den kommunala folkomröstningen), skulle förfara för att ta sin rätt att rösta tillvara. Det faktum att AA avgav sin röst vid förtidsröstningen den 10 september innebar att han avhände sig möjligheten att budrösta. Region Stockholm gör följande bedömning: Region Stockholm anser att AA har fog för sina klagomål avseende anstaltens underlåtenhet att informera de intagna om den kommunala folkomröstningen och hans klagomål avseende oklarheten i den information han fick vid tillfället för förtidsröstningen. Region Stockholm anser liksom anstalten att det i första hand ålåg de intagna själva att skaffa rätt valsedel men att anstalten vid behov kunde behöva bistå en intagen med detta. Vare sig Kriminalvårdens huvudkontor eller Regionkontoret i Stockholm har uppmärksammat anstalten på skyldigheten att informera om den kommunala folkomröstningen. Även om den kommunala folkomröstningen kunde uppfattas som en för Stockholm "lokal företeelse" så innebar den praktiska hanteringen (att folkbokföringsorten var avgörande för röstberättigande samt för vilken valsedel som skulle användas) att intagna på olika platser i landet kunde ha intresse av att rösta. En korrekt information om den kommunala folkomröstningen skulle ha underlättat för de intagna att själva införskaffa rätt valsedel. Vid förtidsröstningen den 10 september borde AA ha getts informationen om att han kunnat avvakta med att avge sin röst, införskaffat rätt valsedel och sedan avgivit sin röst via bud, så kallad budröstning. Det har inte kunnat utredas vilken information AA verkligen fick vid valtillfället, inte heller vem som gav informationen eller under vilka omständigheter informationen gavs, varför det får anses oklart vilket beslutsunderlag AA hade då han valde att avge sin röst vid förtidsröstningen. Kommunens valrepresentanter torde få ses som garanter för valets genomförande. Enligt Region Stockholms bedömning torde dessa ha bättre förutsättningar än anstaltens personal att ge de intagna korrekt information. Kommunens valrepresentanter torde genom sina nätverk och t.ex. valjouren ha kunnat inhämta nödvändig information. Region Stockholm finner det förvånande att, som framgår av anstaltens yttrande, valrepresentanterna informerar en intagen i anstalt om att denne kan ångerrösta i vallokalen på valdagen men underlåter att informera om den mer korrekta möjligheten att budrösta. För att utnyttja möjligheten att budrösta skulle AA ha uppmanats att avvakta med att avge sin röst i det allmänna valet tills han införskaffat en korrekt valsedel för den kommunala folkomröstningen.

text: Till yttrandet bifogades anstaltens utredningsunderlag. I detta framförde kriminalvårdschefen DD bl.a. följande:

text: _ _ _

text: Vad gäller AA:s ansökan, daterad 2006-08-29, om att få röstkort/röstsedlar framgår endast att AA önskar rösta. CC erinrar sig att han ringde till AA och förklarade att det endast var röstkort som anstalten kunde vara behjälplig med. Röstsedlar fick han lösa på annat sätt. Detta upplystes AA om även av valrepresentanter på anstalten valdagen också. Enligt särskild anteckning på ansökan framgår att röstkort är beställt från anstalten 2006-08-30. Att någon ytterligare ansökan, om röstsedlar, skulle ha överlämnats finns ej registrerad. Vidare har det på bostadsavdelningen anslagits ytterligare information om valet – "Här kan du läsa om valet". Denna skrift anslogs i månadsskiftet augusti/september.

text: Vad avser löften som givits om att kunna besöka valdistrikt för att ångerrösta uppger vårdare EE att hon inte pratade med AA om detta på valdagen. Hon säger att hon aldrig under hela denna process har ställt i utsikt att AA skall beviljas permission, då hon ej har befogenhet till att bifalla sådana frågor. Valrepresentanterna på plats på anstalten, vilka ej är införstådda med kriminalvårdens regelsystem, upplyste AA om att han hade möjlighet att ångerrösta enligt

text: vallagen

text: . EE uppfattar det även så att AA själv aldrig antytt att hon skulle lova honom något. När EE delger AA det negativa beslutet om permission frågade hon AA om vad det är i beskrivning till avslaget han reagerar på så svarade AA att det är korrekt beskrivet men han var missnöjd med att inte få permission. Avslutningsvis kan kommenteras, vad gäller den särskilda permissionen, att AA valt att inte få avslaget omprövat. Beslut meddelades 2006-09-12 varvid tid för en överklagan har funnits. Skäl för avslag var att bedömningen gjordes att denna fråga hade kunnat lösa på annat sätt (förtidsröstning/budröstning) enär informationsdelen då bedömdes ha varit god. AA har beretts tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Det ankommer på Kriminalvården att se till att den som är intagen i häkte eller anstalt kan utnyttja sin rätt att rösta. Det krävs också normalt att Kriminalvården informerar de intagna om möjligheten att rösta och om hur röstningen går till för den som är intagen i häkte eller anstalt. En sådan skyldighet får anses följa av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om myndigheters allmänna serviceskyldighet.

text: Kriminalvården, klient-säkerhetsenheten, har i en skrivelse den 15 augusti 2006 informerat landets anstalter och häkten om att det ankommer på dessa att informera de intagna om möjligheten att förtidsrösta och ordna de praktiska förutsättningarna för detta. Av utredningen framgår att anstalten Norrtälje inte lämnade någon information om förutsättningarna för att delta i den kommunala folkomröstningen om trängselavgifter i Stockhoms stad. Anstalten kan inte undgå kritik för detta.

text: Det är oklart om AA redan före den 10 september 2006 begärde att anstalten skulle ombesörja att intagna hade tillgång till valsedlar till den kommunala folkomröstningen. Det är också oklart vilken information som lämnades AA den 10 september 2006. Ytterligare utredning i dessa frågor framstår inte som meningsfull. Vad som förekommit i ärendet i dessa delar föranleder därför inte någon ytterligare kommentar eller åtgärd från min sida.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.

text: Jag har i ärendet samrått med justitieombudsmannen Nils-Olof Berggren, som ansvarar för tillsynen över bl.a. allmänna val.