avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Arrest Dokumentation Omhändertagande Tillsyn

title: Kritik mot Polismyndigheten för att ha brustit i tillsynen av en kvinna som omhändertagits för berusning och för bristande dokumentation

sammanfattning: AA omhändertogs för berusning och fördes till arresten i Lund. Vid niotiden på morgonen uppmärksammade arrestpersonalen att AA snarkade och lade henne i framstupa sidoläge för att hålla luftvägarna fria. Den fortsatta tillsynen av AA skedde genom en lucka i celldörren. Såvitt framkommit dröjde det ca 35 minuter innan arrestpersonalen åter gick in cellen. AA:s andning upphörde strax därefter och arrestpersonalen började med livräddande åtgärder. Hon fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades. Tillsynsbladet saknade helt anteckningar om de iakttagelser som gjordes av AA i samband med tillsynen av henne. JO konstaterar att omständigheterna var sådana att det inte var obehövligt för dem som utövade tillsyn av AA att gå in i cellen och kontrollera hennes tillstånd. Särskilt efter tillsynstillfället då hon lades i framstupa sidoläge framstår det tvärtom närmast som en självklarhet att det borde ha skett. AA borde dessutom ha väckts när hon snarkade. JO uttalar att tillsynen i fråga om noggrannhet och omsorg inte har uppfyllt de krav som gäller för tillsynen av den som är omhändertagen med tvång. Polismyndigheten kritiseras därför för bristande tillsyn av AA. JO kritiserar också Polismyndigheten för bristande dokumentation och framhåller vikten av att iakttagelser och andra väsentliga omständigheter från tillsynstillfällena dokumenteras. JO har i ett beslut nyligen uttalat att personer som tas om hand för berusning som huvudregel bör komma under medicinsk övervakning i stället för att förvaras i en polisarrest, samt att det kan finnas skäl för regeringen att på nytt se över behovet av lagstiftningsåtgärder i denna fråga. Det beslutet lämnades över till Regeringskansliet. Även detta beslut visar på bristerna med dagens lagstiftning. En kopia av beslutet lämnas till Regeringskansliet för kännedom.

text: Bakgrund

text: På morgonen den 4 november 2016 omhändertogs AA av polisen med stöd av lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) och placerades i arresten i Lund. Efter några timmar uppmärksammade arrestvakterna att AA hade problem med andningen. Hennes andning upphörde strax därefter och arrestvakterna påbörjade livräddande åtgärder. AA fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades.

text: En förundersökning om tjänstefel inleddes med anledning av AA:s dödsfall. I februari 2017 lades förundersökningen ned med motiveringen att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats av polisanställd personal.

text: I en anmälan till JO förde AA:s mor, BB, fram klagomål mot bl.a. Polismyndigheten, polisregion Syd.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (CC) ombads att yttra sig över om tillsynen av AA hade hanterats korrekt och i enlighet med de bestämmelser som gäller för den som är omhändertagen på grund av berusning. Inför yttrandet hade upplysningar hämtats in från kriminalkommissarien DD.

text: Polismyndigheten kom först in med ett yttrande daterat den 30 juni 2017 i vilket myndigheten lämnade en redogörelse för händelsen och en bedömning av det inträffade. Sedan Polismyndigheten uppmärksammat att den inspelning som gjorts med en övervakningskamera i arresten, och som ingick i förundersökningen, inte visade samtliga tillsynstillfällen under omhändertagandet yttrade sig myndigheten på nytt den 7 juli 2017.

text: Av utredningen framgår i huvudsak följande.

text: I polisens protokoll från ingripandet anges att AA inte kunde ta hand om sig själv och att hon antogs utgöra en fara för sig själv. I blanketten för säkerhetsbedömning avseende den som tas in i en polisarrest finns antecknat att AA uppvisade eller uttalade tecken på självskadebeteende. Det finns också en anteckning om att AA hade hepatit C och att hon uppgav att hon inte hade någon sjukdom som krävde behandling eller medicinering. På det tillsynsblad som fördes under tiden AA var omhändertagen anges att hon sattes in i en cell kl. 5.43 och att tillsyn skedde med 15 minuters mellanrum kl. 6.00–9.45. Några anteckningar om iakttagelser eller övriga omständigheter vid tillsynen av AA har inte antecknats på tillsynsbladet.

text: Vid förmansprövningen på polisstationen gav AA ett påverkat intryck, men hon kunde någorlunda redogöra för kvällen och lämna uppgifter om sig själv. Det ansvariga befälet bedömde att risknivån var normal och gav direktiv om att noggrann tillsyn skulle ske med högst 15 minuters mellanrum. När AA sattes in i cellen var hon högljudd och upprörd. Hon sparkade och slog mot cellväggen och dunkade sitt huvud mot väggen. Dunkningarna bedömdes inte som särskilt allvarliga och de upphörde efter en kort stund. Det ansvariga befälet informerades om detta och arrestvakten säkerställde att AA inte hade några skador efter huvuddunkningarna. AA somnade sedan. Det ansvariga befälet uppgav i förhör under förundersökningen att det var huvuddunkningarna som gjorde att han i blanketten för säkerhetsbedömningen angav att det fanns ett självskadebeteende.

text: Tillsynen skedde huvudsakligen genom en lucka i celldörren och man kontrollerade bl.a. AA:s andning. Enligt övervakningsfilmen från arresten sattes AA in i cellen kl. 5.37 och sågs därefter till kl. 5.48, 6.02, 6.43 och 7.12. Övervakningsfilmen visar sedan att arrestpersonalen gick in i cellen kl. 9.09. I förhör har arrestpersonalen uppgett att AA sov på rygg och snarkade. De lade henne därför i framstupa sidoläge för att hålla luftvägarna fria. Eftersom AA bedömdes ha en normal andning lät personalen henne sova. Därefter visar övervakningsfilmen ett tillsynstillfälle som ägde rum kl. 9.36 då tillsyn utövades genom luckan i dörren till cellen. Arrestvakten blev osäker på AA:s andning och hämtade därför en kollega. Övervakningsfilmen visar att flera personer ur arrestpersonalen gick in i cellen kl. 9.43. De har berättat att AA drog ett eller två andetag innan andningen upphörde helt. Personalen började med livräddande åtgärder, både manuellt och med hjärtstartare. AA fördes med ambulans till sjukhus där hon dödförklarades.

text: De filmsekvenser som finns bevarade visar alltså de tillfällen då tillsyn utövats i anslutning till att AA placerats i arresten och efter att två arrestvakter varit inne i cellen och vänt på AA. Inspelningen i övrigt under den tid AA var omhändertagen finns inte längre kvar.

text: Eftersom övervakningsfilmen inte visar samtliga tillsynstillfällen kan AA enligt Polismyndigheten ha setts till fler gånger än vad som framgår av filmen.

text: Av protokollet från den rättsmedicinska obduktionen av AA framgår att undersökningsfynden talar för att dödsorsaken var läkemedelsförgiftning med metadon, att metadon bedömts ha intagits i syfte att få ett rus och att dödssättet var en olyckshändelse.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Förutom att AA hade hepatit finns inga uppgifter om att hon hade en sjukdomsbild som krävde medicinering eller önskemål om vård. Ansvarigt befäl gjorde efter en ordentlig undersökning av henne bedömningen att det var hennes kraftiga berusning, och inte hennes hälsotillstånd, som framkallade hennes tillstånd. Han fann därför inte skäl att ordna med en läkarundersökning eller annan vård. Däremot gav han arrestpersonalen direktiv om regelbunden och noggrann tillsyn. Polismyndigheten har ingen anledning att ifrågasätta den gjorda säkerhetsbedömningen utan anser att den är korrekt och förenlig med gällande bestämmelser. Vad Polismyndigheten kan bedöma har AA löpande setts till i arresten. Arrestpersonalen synes också ha agerat vid minsta förändring av och tveksamhet om hennes tillstånd samt har haft en löpande dialog med ansvarigt befäl. I samband med att AA:s andning upphört har återupplivningsförsök påbörjats i princip omgående. Mot den bakgrunden menar myndigheten att tillsynen har hanterats korrekt och enligt gällande regler. Tillsynsbladet saknar helt anteckningar om de iakttagelser som har gjorts i samband med tillsynen. Detta är förstås inte godtagbart. Polismyndigheten vill därför betona vikten av att noggranna och korrekta anteckningar förs. Vidare vore det önskvärt att tidsangivelserna i tillsynsbladet bättre överensstämmer med faktiskt handlande.

text: Även om undersökningsfynden talar för att AA:s tragiska dödsfall var en olyckshändelse och det enligt åklagaren saknas anledning att anta att brott har förövats av polisanställda kan myndigheten inte annat än beklaga dödsfallet. BB kommenterade Polismyndighetens yttranden och var bl.a. kritisk till hur tillsynen av AA hade hanterats.

text: Rättslig reglering

text: Den som är så berusad av alkoholhaltiga drycker eller annat att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv, eller någon annan, får omhändertas av polis (

text: 1 §

text: LOB). Om det behövs med hänsyn till den omhändertagnes tillstånd, ska han eller hon så snart det kan ske undersökas av en läkare (

text: 3 §

text: LOB). Den som inte bereds vård på sjukhus eller någon annan vårdinrättning, och inte heller tas om hand på något annat sätt eller annars kan friges, får hållas kvar. Han eller hon får tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet (

text: 4 §

text: LOB).

text: Den som omhändertagits på grund av berusning ska ses till fortlöpande. Om den omhändertagnes tillstånd ger anledning till det ska han eller hon föras till sjukhus eller läkare tillkallas så snart det kan ske (

text: 6 §

text: LOB).

text: Finns det möjligheter att ge omhändertagna personer vård inom sjukvårdens eller socialtjänstens ram, t.ex. vid en tillnyktringsenhet, ska dessa utnyttjas om det inte är olämpligt (se 4 kap. 1 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer,

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1).

text: Tillsynen av en omhändertagen ska vara noggrann. Den som är kraftigt berusad ska ses till med högst 15 minuters mellanrum. Om det inte bedöms vara obehövligt, ska den som utövar tillsynen gå in i arresten och kontrollera den omhändertagnes tillstånd. En omhändertagen som snarkar bör väckas eftersom snarkning kan vara ett tecken på ett allvarligt tillstånd. (Se 5 kap. 1 §

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1, och det allmänna rådet till den bestämmelsen.)

text: Det är viktigt med en omsorgsfull tillsyn för att uppmärksamma om den omhändertagnes hälsotillstånd är sådant att det finns anledning att tillkalla läkare. Om en omhändertagen begär att en läkare ska kontaktas eller när han eller hon annars uppvisar tecken som kan tyda på sjukdom måste poliser och annan personal vid Polismyndigheten som inte har sjukvårdsutbildning vara försiktiga med att göra medicinska bedömningar och i stället överlåta sådana bedömningar till läkare. Felbedömningar av en omhändertagen persons hälsotillstånd kan få mycket allvarliga konsekvenser. Vid en bedömning av om det finns behov av en läkarundersökning måste, utöver synliga skador, även den omhändertagnes allmäntillstånd och berusningsgrad samt vad som är känt om hans eller hennes sjukdomsbild beaktas. (Se t.ex.

text: JO 2012/13 s. 158

text: , dnr 5244- 2011, JO:s beslut den 11 april 2017, dnr

text: , och JO:s beslut den 22 september 2017, dnr

text: För intagna i polisarrester ska det föras en journal i form av ett arrestantblad eller omhändertagandeblad. Alla beslut som har fattats samt viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna och planerade åtgärder avseende den intagne ska dokumenteras. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i arresten ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt. Uppgifterna som förs in ska vara korrekta och sakliga. (Se 5 § häktesförordningen och 2 kap. 2–4 §§ Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester,

text: PMFS 2015:7

text: , FAP 102-1.)

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Min granskning har avsett om AA fick den tillsyn och omsorg som måste kunna krävas när en person har omhändertagits med tvång. Jag vill framhålla att de synpunkter som förs fram nedan inte ska uppfattas så att Polismyndigheten eller någon tjänsteman där hålls ansvarig för att AA avled under den tid hon var omhändertagen. Tillsynen av AA Jag vill inledningsvis framhålla att det givetvis är angeläget med en fortlöpande, noggrann och omsorgsfull tillsyn för att kunna iaktta och bedöma en omhändertagens tillstånd och för att uppmärksamma om det finns anledning att tillkalla läkare eller föra den omhändertagne till sjukhus.

text: Enligt tillsynsbladet ägde tillsynen av AA rum med 15 minuters mellanrum kl. 6.00–9.45. Av övervakningsfilmen framgår att AA sågs till kl. 5.48, 6.02, 6.43 och 7.12, och att arrestpersonalen gick in i cellen kl. 9.09. Därefter visar filmen att tillsyn skedde kl. 9.36 genom luckan i dörren till cellen. Övervakningsfilmen visar också att flera personer ur arrestpersonalen gick in i cellen kl. 9.43.

text: Det är klarlagt att de filmsekvenser som har bevarats inte visar samtliga tillsynstillfällen. Polismyndigheten har angett att AA därför kan ha setts till fler gånger än vad som framgår av filmen. Mot denna bakgrund finns det enligt min mening inte underlag för slutsatsen att tillsynen av AA inte skötts tillräckligt frekvent. Vad som kommit fram ger därför inte grund för någon kritik i den här delen.

text: Av utredningen framgår att tillsynen av AA huvudsakligen skedde genom en lucka i celldörren. Utredningen ger inte vid handen att omständigheterna var sådana att det var obehövligt för den som utövade tillsynen av AA att gå in i cellen och kontrollera hennes tillstånd. Särskilt efter tillsynstillfället kl. 9.09 då AA snarkade och därför lades i framstupa sidoläge framstår det tvärtom närmast som en självklarhet att det borde ha skett. Hon borde dessutom ha väckts när hon snarkade. Såvitt framkommit gick arrestvakterna, förutom när de lade AA i framstupa sidoläge, inte in i cellen förrän kl. 9.43 efter att det uppstått osäkerhet om AA:s andning. Tillsynen har därmed inte i fråga om noggrannhet och omsorg uppfyllt de krav som gäller för tillsynen av den som är omhändertagen

text: med tvång. Polismyndigheten ska kritiseras för bristande tillsyn av AA i detta avseende.

text: Dokumentation Utredningen visar att tillsynsbladet helt saknar anteckningar om de iakttagelser som gjordes av AA i samband med tillsynen av henne. Som Polismyndigheten konstaterat är det självfallet inte godtagbart. Iakttagelser och andra väsentliga omständigheter från tillsynstillfällena skulle givetvis ha dokumenterats och det är en brist att det inte har skett. Polismyndigheten ska kritiseras för detta.

text: Polismyndigheten har vidare angett att det skulle vara önskvärt att tidsangivelserna i tillsynsbladet bättre stämmer överens med faktiskt handlande. Vad Polismyndigheten menar med detta uttalande är inte helt klart för mig. Jag kan dock konstatera att anteckningarna på tillsynsbladet ger intryck av att tillsynen av AA genomgående skett exakt var femtonde minut, vilket inte stämmer överens med vad som framgår av övervakningsfilmen, och att uppgiften om när AA sattes in i cellen skiljer sig från vad som framgår av filmen. Det finns mot den bakgrunden anledning att understryka att det naturligtvis är helt oacceptabelt om det som dokumenteras inte stämmer överens med vad som faktiskt inträffat.

text: Dokumentationsbrister påverkar förtroendet för polisen på ett negativt sätt och innebär att det med visst fog kan ifrågasättas om en åtgärd har genomförts i enlighet med de regler som gäller. Bristerna omöjliggör också en effektiv tillsyn. Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att dokumentationen sker i enlighet med gällande regelverk. Avslutande synpunkter Jag har nyligen uttalat kritik mot Polismyndigheten för att ha brustit i tillsynen av en person som omhändertagits för berusning och som avled i arresten (se mitt beslut den 22 september 2017, dnr 2468-2016). Det ärendet liksom det nu aktuella visar på ett tydligt sätt de svårigheter som Polismyndigheten ställs inför när mycket påverkade personer förvaras i polisarrest och de risker för de omhändertagna som är förenade med detta. Personalen i en arrest saknar normalt medicinsk kompetens och kan därför inte tillgodose behovet av nödvändig medicinsk tillsyn. Som framgår av det beslutet anser jag att personer som omhändertas för berusning som huvudregel bör komma under medicinsk övervakning i stället för att förvaras i en polisarrest. Vidare uttalade jag att det enligt min mening finns skäl för regeringen att på nytt se över behovet av lagstiftningsåtgärder i denna fråga, och jag lämnade därför över beslutet till Regeringskansliet med stöd av 4 § lagen med instruktion för Riksdagens ombudsmän.

text: Då även detta beslut visar på bristerna med dagens lagstiftning kommer jag att lämna en kopia av detta beslut till Regeringskansliet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslut
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Samtycke
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot ansvariga vid Kriminalvården, anstalten Hinseberg, för agerandet i samband med kroppsbesiktningar av en intagen m.m.

org: jo

sammanfattning: En intagen var placerad i avskildhet för att genomgå kroppsbesiktning med anledning av misstanke om att hon hade svalt narkotika. Anstalten använde en tulltoalett för att verkställa kroppsbesiktningen. När narkotika inte hittades i avföringen tillfrågades den intagna om hon gick med på att genomgå ytterligare kroppsbesiktning på sjukhus i form av bl.a. vaginal och rektal undersökning. Enligt JO talar dokumentationen för att anstalten lade ett uppfattat samtycke från den intagna till grund för beslutet om kroppsbesiktning. JO konstaterar att utrymmet för att låta ett samtycke utgöra grunden för en tvångsåtgärd som annars kräver stöd i lag är mycket begränsat och att det är Kriminalvårdens beslut som är avgörande för om en intagen ska genomgå en tvångsåtgärd såsom kroppsbesiktning. För den intagna måste det ha framstått som att alternativet till att underkasta sig kroppsbesiktningen var fortsatt avskildhet. JO uttalar att frivilligheten i en sådan situation måste anses vara illusorisk. Ansvariga vid anstalten får kritik för hanteringen och för vissa dokumentationsbrister.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 oktober 2019 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Hinseberg. Hon anförde i huvudsak följande.

type: stycke

text: Efter att en narkotikahund hade markerat mot henne blev hon placerad i avskildhet. Hon var därefter tvungen att lämna urin- och avföringsprov inför kriminalvårdare, som anklagade henne för att ha svalt narkotika. Under tiden i avskildhet fick hon ligga på en tunn madrass och personalen nekade henne täcke eftersom hon skulle straffas. Hon frös så mycket att hon tappade känseln i tårna. Vidare blev hon tillsagd att erkänna och hennes familj anklagades för att ha gett henne narkotika. Efter ett och ett halvt dygn fördes hon till gynekolog för vaginal, rektal och oral undersökning. Hon mår mycket dåligt sedan händelsen och har tappat lusten till allt. Hon har fortfarande känselbortfall i tårna och ont i kroppen.

text: Utredning

text: JO tog in daganteckningar, beslut om avskildhet och permission samt ett tillsynsblad om avskildhet. Av handlingarna framgår bl.a. följande.

text: AA var från kl. 9.50 den 9 september 2019 placerad i avskildhet enligt 6 kap. 9 § fängelselagen i avvaktan på att kroppsbesiktning i form av s.k. tulltoalett kunde genomföras. AA hade dessförinnan lämnat ett urinprov som vid första screening påvisat negativt. Av anteckningarna på tillsynsbladet framgår bl.a. att AA fick en extra tröja kl. 19.10 samt ett par extra byxor och raggsockar kl. 21.40 och ytterligare ett par byxor kl. 1.15. Avskildhetsplaceringen upphörde kl. 13.30 den 10 september 2019.

text: Genom ett beslut om permission den 10 september 2019 beviljades AA en utevistelse enligt 9 kap. 1 § fängelselagen till Lindesbergs lasarett, gynekologiska mottagningen, samma dag kl. 13.30. Utevistelsen skulle ske med bevakning av kriminalvårdspersonal och AA skulle bära fängsel. I de faktiska beslutsskälen anges i huvudsak att det kommit fram att AA hade ett behov av hälso- och sjukvård som inte lämpligen kunde ordnas inom anstalten. AA beviljades därför en utevistelse till sjukhus för att få erforderlig vård.

text: Muntliga uppgifter från en klienthandläggare vid anstalten togs in den 28 oktober 2019. Enligt uppgifterna hade anstaltspersonal frågat AA om hon gick med på att genomgå ytterligare kroppsbesiktning på sjukhus, vilket AA hade gjort. Beslutet om den kroppsbesiktningen hade inte dokumenterats, men enligt klienthandläggaren skulle det göras i efterhand.

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i anmälan. Kriminalvården uppmanades att särskilt yttra sig över avsaknaden av beslut om kroppsbesiktning i samband med sjukhusbesöket den 10 september 2019 och beslutet om permission samma dag.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Sakförhållanden Uppgifter har inhämtats från verksamhetsområde (VO) Hinseberg samt från kriminalvårdsregistret KVR. Information finns också i den tjänsteanteckning som JO bifogat ärendet. I huvudsak följande har framkommit. Av dokumentation i KVR framgår att anstalten beslutade att AA från den 9 september 2019 kl. 09.50 skulle vara placerad i avskildhet till dess att en kroppsbesiktning kunde genomföras. Detta eftersom narkotikahund visat förhöjt intresse för AA såväl som för hennes bostadsrum. Avskildheten upphörde nästkommande dag kl. 13.30. Vidare framgår att anstalten samma dag beslutade att bevilja AA en utevistelse jämlikt

text: 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL). Beslutet motiverades med att AA var i behov av hälso- och sjukvård som inte lämpligen kunde ordnas i anstalten. Av daganteckning från den 2 november 2019 framgår att AA den 10 september 2019 erbjöds att frivilligt genomgå en gynekologisk undersökning på sjukhus för att undersöka om främmande material fanns i kroppsöppningar. AA tackade snabbt ja till förfrågan och sade att hon ville bevisa att hon inte bar på något.

text: Kriminalvårdens ställningstagande angående kroppsbesiktning vid sjukhus har inte dokumenterats, eftersom ansvarig kriminalvårdsinspektör inte hade insett att det hade fattats ett beslut om att placeringen i avskildhet skulle upphöra. Denne trodde därför att beslutet där det framgick att AA var placerad i avskildhet för att genomföra en kroppsbesiktning fortsatt var giltigt och alltså omfattade båda fallen av kroppsbesiktning. Den inledande kroppsbesiktningen avsåg så kallad tulltoalett. Med tulltoalett avses en toalett som ger Kriminalvården möjlighet att undersöka vad som finns i den intagnes avföring (se allmänna råd till 8 kap. 10 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse (FARK Fängelse)). Åtgärden har sin grund i misstankar om att främst droger förvaras i mage och/ eller tarmar. Det finns därmed risk för att innehållet kan läcka ut i kroppen och riskera förgiftning. Av Kriminalvårdens säkerhetshandbok (säkerhetshandboken) framgår angående tulltoalett bl.a. att den intagne ska hållas under ständig tillsyn och att han eller hon inte får ha filt, täcke eller lakan. Om den intagne fryser kan han eller hon ges mer kläder. Anstalten har pratat med samtliga namngivna vårdare i anmälan. Dessa uppger samstämmigt att AA har varit pratglad och positiv efter omständigheterna, hon har tilltalat samtliga tjänstgörande vårdare under avskildheten samt kommunicerat i normal samtalston utan några avvikelser, känsloyttringar eller anmärkningsvärda begäran. Ingen upplever att det har varit nån hätsk eller anklagande stämning under tillsynen. Personalen upplever att de har gjort så gott som möjligt under de speciella omständigheterna som en avskildhet medför. Personal tillbakavisar att någon anklagat hennes familj för att föra in narkotika liksom att de ska ha uttalat att det vidtagits några åtgärder i bestraffande syfte. Vid ett tillfälle sade AA att hon frös och personalen ordnade då två par extra byxor, raggsockor och en extra tröja.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 1 kap. 4 § FäL följer att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 6 § FäL följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 6 kap. 9 § FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av 8 kap. 4 § FäL framgår att en intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1. det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2. han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt, 3. han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 7 kap. 2 §, eller 4. det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Av 8 kap. 6 § FäL framgår att en intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

text: Av 8 kap. 7 § FäL framgår bl.a. att kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte får utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. Detta gäller dock inte 1. en kroppsvisitation som avses i 5 §, 2. en kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, 3. en kroppsvisitation med metalldetektor eller liknande teknisk anordning, eller 4. en kroppsbesiktning som enbart innebär att andra prov än urinprov tas enligt 6 §. Av 8 kap. 1 a § FARK Fängelse framgår bl.a. att kroppsbesiktning i form av en rektal eller vaginal undersökning ska genomföras på sjukhus. Av 8 kap. 10 § FARK Fängelse framgår att en intagen som underkastas en kroppsbesiktning, som genom användning av tulltoalett syftar till att avgöra om den intagne har något föremål i kroppen, ska hållas under ständig tillsyn. Av 9 kap. 1 § FäL framgår följande. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Av

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: (FäF) framgår att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Av journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Av 14 kap. 1 § FARK Fängelse, i dess lydelse i september 2019, framgick att det i journalen ska dokumenteras alla beslut som har fattats, viktiga händelser under verkställigheten och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder om den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för verkställigheten ska dokumenteras. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.

text: Kriminalvården, region Mitts, bedömning

text: I ärendet framgår att narkotikahund visat förhöjt intresse för AA såväl som för hennes bostadsrum, varför det bedömdes nödvändigt att hålla henne avskild från andra intagna till dess att en kroppsbesiktning i form av så kallad tulltoalett kunde genomföras. Hon har därefter transporterats till sjukhus för att genomgå ytterligare kroppsbesiktning. Detta har dokumenterats i form av en daganteckning i efterhand. Enligt dokumentationen tillfrågades AA om hon ville genomgå kroppsbesiktningen frivilligt. Kriminalvården anser att det är myndighetens ställningstagande att en intagen ska genomgå en sådan kroppsbesiktning som är avgörande och att detta är en sådan viktig händelse under verkställigheten, och en sådan ingripande åtgärd, som ska dokumenteras särskilt i den intagnes journal. I aktuellt fall hade detta kunnat ske i beslutet om utevistelse jämlikt 9 kap. 1 § FäL. Det hade då också framgått av det beslutet vad utevistelsen faktiskt avsåg. När det gäller förhållandena i övrigt under tiden hon var placerad i avskildhet stämmer det att hon inte erbjöds någon filt eller liknande samt att personal haft uppsikt över henne kontinuerligt. Att detta är gällande rutin vid dessa fall framgår av såväl FARK fängelse som av säkerhetshandboken. Det framkommer att AA har fått extra kläder sedan hon påtalat att hon frös. I övrigt har anstalten tillbakavisat AA:s påståenden om personalens bemötande. Det finns inga skäl att betvivla anstaltens uppgifter.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret och anförde i huvudsak följande.

text: Det stämmer inte att hon frivilligt gick med på att genomgå kroppsbesiktning på sjukhus den 10 september 2019. Enligt det vakthavande befälet fick hon välja att antingen genomföra undersökningen eller förbli avskild under lång tid. Hon hade kunnat göra vad som helst för att slippa vara avskild. Det stämmer inte heller att hon fick extra kläder när hon uppgav att hon frös.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kriminalvården har redogjort för rättslig reglering i fängelselagstiftningen och angränsande föreskrifter. Därutöver vill jag nämna följande.

text: Var och en är i förhållande till det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp och är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång, se

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , RF. Skyddet får begränsas genom lag i den utsträckning som framgår av 2 kap. 20 och 21 §§ RF. Exempel på sådan reglering finns i

text: rättegångsbalken

text: , RB, och

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL.

text: Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från människokroppen och undersöks. Definitionen framgår av

text: 28 kap. 12 § tredje stycket

text: RB och gäller även för motsvarande åtgärder i annan lagstiftning (se

text: prop. 1993/94:24 s. 38

text: och

text: samt

text: prop. 2009/10:135 s. 151

text: ). I bestämmelsen anges vidare att en kroppsbesiktning inte får utföras så att den som undersöks riskerar framtida ohälsa eller skada.

text: Som framgått avser grundlagsskyddet i

text: 2 kap. 6 §

text: RF påtvingat kroppsligt ingrepp. Frågan om den enskildes samtycke kan åberopas till stöd för en åtgärd som innebär ett intrång på det grundlagsskyddade området, och om det i sådana fall är fråga om tvångsmedelsanvändning har varit föremål för diskussion i olika sammanhang.

text: Regeringen har i vissa sammanhang uttryckt att ett samtycke innebär att det inte är fråga om någon tvångsmedelsanvändning eftersom ingreppet då inte är påtvingat (se t.ex.

text: prop. 1993/94:24 s. 39

text: och

text: prop. 2005/06:29 s. 25

text: f.).

text: Under senare år har det dock blivit en vedertagen uppfattning att det skulle strida mot tankarna bakom skyddet för mänskliga fri- och rättigheter om den enskilde genom samtycke skulle kunna avstå från det skyddet (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 55 och där angivna källhänvisningar). Det anses därför inte vara tillåtet att tillmäta samtycke från den som är skäligen misstänkt för brott någon betydelse vid kroppsbesiktning (se Gunnel Lindberg, a.a., s. 65, jfr bl.a. Per Olof Ekelöf m.fl. Rättegång III, JUNO Version 8, s. 106).

text: JO har vid flera tillfällen uttalat sig i frågan om vilken verkan den enskildes samtycke har till en tvångsåtgärd.

text: I

text: JO 2003/04 s. 72

text: var frågan om en åklagares möjlighet att under en förundersökning godkänna att personer som inte var skäligen misstänkta för brott i samband med förhör tillfrågades om de frivilligt ville lämna salivprov för DNAanalys. Dåvarande chefsJO Eklundh anförde bl.a. att

text: regeringsformen

text: inte ger utrymme för att ett samtycke till en straffprocessuell tvångsåtgärd ska kunna ersätta att en eller flera enligt lag angivna förutsättningar för åtgärden inte är uppfyllda. Han uttalade vidare följande:

text: Det är i viss mån oklart hur långt grundlagsskyddet sträcker sig vad gäller kroppsbesiktning, eftersom skyddet endast avser påtvingade kroppsliga ingrepp. Enligt min mening står det emellertid i bäst överrensstämmelse med rättssäkerhetens krav att grundlagsregeln tolkas så, att den ställer upp ett skydd också mot att en befattningshavare vid en brottsutredande myndighet – utan att använda eller vara beredd att använda tvång i egentlig bemärkelse – uppträder på ett sätt som får till följd att någon med fog uppfattar sig vara tvungen att underkasta sig exempelvis en undersökning eller provtagning. Som exempel på sådant uppträdande kan nämnas underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag.

text: Vidare uttalade chefsJO att det finns en påtaglig risk för att frivilligheten i en situation av det aktuella slaget blir mer eller mindre illusorisk. Han framhöll också att det är svårt för den befattningshavare som verkställer åtgärden att avgöra om samtycket verkligen lämnas fullt frivilligt och att det är svårare för en utomstående granskare att i efterhand bedöma om medverkan var resultatet av otillbörliga påtryckningar eller inte.

text: I JO 2009/10 s. 39 hade en tingsrätt vid en omhäktningsförhandling upphävt ett beslut om häktning och i stället ålagt den misstänkte reseförbud samt förenat förbudet med bl.a. villkor om att lämna urinprov. Dåvarande chefsJO Melin uttalade bl.a. följande:

text: Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna disponerar över maktmedel för att genomdriva åtgärden. Det kan vara fråga om direkt våldsanvändning från en offentlig befattningshavare, men ett ingrepp kan även vara ”påtvingat” i den meningen, att den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion …

text: ChefsJO Melin anslöt sig till chefsJO Eklundhs uppfattning om hur grundlagsskyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp bör tolkas och gjorde därefter följande uttalande:

text: Det är givet att en enskild med fog kan uppfatta sig vara tvungen att låta sig bli föremål för provtagning även om en sådan åtgärd aktualiseras i samband med en domstols prövning av frågor om straffprocessuella tvångsmedel. […] Vid förhandlingen måste det för den misstänkte ha framstått som om alternativet till att underkasta sig den aktuella föreskriften var att den mer ingripande tvångsåtgärden, häktning, annars skulle bestå. I en sådan situation framstår frivilligheten som helt illusorisk. Att en person vid en häktningsförhandling självmant förklarar sig beredd att underkasta sig urinprovtagning eller på förslag samtycker till ett sådant förordnande, kan således inte medföra att åtgärden blir att betrakta som icke påtvingad.

text: På området för den psykiatriska tvångsvården har nuvarande chefsJO Rynning uttalat att utgångspunkten på områden där det finns särskilda regler för när och

text: hur tvångsmedel får användas torde vara att ett samtycke inte kan ersätta de förutsättningar som enligt lag ska vara uppfyllda för att åtgärden ska få vidtas (se JO 2018/19 s. 98). Enligt chefsJO skulle grundlagens rättighetsskydd allvarligt urholkas om det godtogs att den enskilde alltid skulle kunna efterge detta skydd, och det skulle få till följd att ett tvångsmedel fritt skulle få användas även i situationer där de lagliga förutsättningarna för åtgärden saknas (se även JO 1991/92 s. 114).

text: Vidare har chefsJO i ett nyligen meddelat beslut, i ett initiativ mot Rättsmedicinalverket med anledning av covid-19, tagit upp frågan om hur långt

text: smittskyddslagens

text: bestämmelser om frivilliga åtgärder kan tillämpas i situationer där en människa är frihetsberövad, utan att rättssäkerheten riskeras (se JO:s beslut den 15 oktober 2020, dnr O 21-2020). ChefsJO anförde bl.a. följande:

text: När det däremot gäller åtgärder som mera allmänt anses kräva särskilt lagstöd, inom verksamheter som exempelvis kriminalvård eller annan tvångsvård, är det svårare att enligt min mening bedöma i vilket utsträckning det är möjligt att utgå från frivillighet. Det gäller särskilt i fråga om överenskommelser som kan uppfattas som avstående från en grundlagsskyddad rättighet. Den som är föremål för ett frihetsberövande befinner sig i en utsatt situation och kan i olika avseenden uppleva sig utlämnad till den eller de befattningshavare som ansvarar för verksamheten. Det finns i sådana sammanhang en betydande risk för att frivilligheten blir en illusion.

text: Bedömning

text: Den 9 september 2019 kl. 9.50 placerades AA i avskildhet med stöd av 6 kap. 9 § FäL för att genomgå kroppsbesiktning i form av s.k. tulltoalett. Hon hade dessförinnan lämnat ett urinprov med negativt resultat. Anledningen till åtgärderna var att en narkotikahund hade visat förhöjt intresse för AA och hennes cell. Någon narkotika hittades inte i AA:s avföring. Avskildhetsplaceringen upphörde den 10 september 2019 kl. 13.30. Genom ett beslut samma dag beviljades AA permission till en gynekologisk mottagning. Syftet med detta var att AA skulle bli föremål för ytterligare kroppsbesiktning i form av bl.a. vaginal undersökning. Anstalten upprättade inte någon dokumentation om den senare kroppsbesiktningen förrän i början av november 2019, efter att JO hade efterfrågat sådan dokumentation.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar normalt inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak eller uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Jag finner inte skäl att frångå den principen i det här ärendet. Det innebär att jag inte kommer att uttala mig om det fanns fog för besluten om avskildhet och kroppsbesiktning. När det gäller den formella hanteringen har jag däremot följande synpunkter.

text: Beslutet om avskildhet är skriftligen dokumenterat men det anges inte vilken bestämmelse som beslutsfattaren ansett tillämplig i fråga om kroppsbesikt-

text: ningen eller vilken undersökning som skulle genomföras. Jag utgår emellertid från att tvångsåtgärden skedde med stöd av 8 kap. 4 § 1 FäL. Beslutet om avskildhet borde enligt min mening ha innehållit en uppgift om detta. Det förhållandet att ett beslut om avskildhet är överklagbart är en omständighet som talar för att sådan dokumentation bör göras.

text: När det gäller den fortsatta hanteringen kan jag inte förstå saken på annat sätt än att anstalten – efter att kroppsbesiktningen i form av tulltoalett hade verkställts – bedömde att det fanns behov av ytterligare en kroppsbesiktning bestående av bl.a. en vaginal och rektal undersökning. En sådan kroppsbesiktning är synnerligen ingripande och integritetskänslig.

text: Kriminalvården har anfört att anstalten tillfrågade AA om hon gick med på att genomgå den ytterligare kroppsbesiktningen och att AA ska ha tackat ja till detta. AA däremot har gjort gällande att hon ställdes inför ett ultimatum och att hon inte frivilligt gått med på detta. Det är för mig oklart om anstalten lade det uppfattade samtycket från AA till grund för beslutet om kroppsbesiktning. Anstaltens beslut om permission för ett frivilligt sjukhusbesök och dokumentationen enligt vilken AA tillfrågades om hon ville genomgå kroppsbesiktningen frivilligt ger sken av att så var fallet.

text: Som framgått är utrymmet för att låta ett samtycke utgöra grunden för en tvångsåtgärd som annars kräver stöd i lag mycket begränsat. Jag delar Kriminalvårdens bedömning att det är myndighetens beslut som är avgörande för om en intagen ska genomgå en tvångsåtgärd såsom kroppsbesiktning. Inom ramen för det ställningstagandet ska myndigheten beakta om de lagliga förutsättningarna för åtgärden är uppfyllda, inbegripet att den får användas endast om den står i rimlig proportion till dess syfte och en mindre ingripande åtgärd inte är tillräcklig (1 kap. 6 § andra stycket FäL).

text: Som JO har anfört tidigare i flera beslut befinner sig den som är föremål för ett frihetsberövande i en utsatt situation och kan i olika avseenden uppleva sig utlämnad till den eller de befattningshavare som ansvarar för verksamheten. För AA måste det ha framstått som att alternativet till att underkasta sig den ytterligare kroppsbesiktningen var fortsatt avskildhet. I en sådan situation måste frivilligheten anses vara illusorisk. Jag har alltså mycket svårt att förstå varför AA tillfrågades om hon ville genomgå den ytterligare kroppsbesiktningen och är mycket kritisk till anstaltens tillvägagångssätt. En annan sak är att kriminalvårdspersonal enligt min mening bör vara lyhörd och så långt möjligt bör ge en intagen som ska en genomgå en kroppsbesiktning tillfälle att lämna information som kan vara av intresse för att underlätta verkställigheten. Detta följer av att en intagen vid kroppsbesiktning ska visas all den hänsyn som omständigheterna medger (

text: 23 § fängelseförordningen

text: Jag kan inte undgå att notera att den ansvarige kriminalvårdsinspektören enligt remissyttrandet inte insett att det hade fattats ett beslut om att placeringen i avskildhet skulle upphöra. Vidare ska han ha trott att beslutet om avskildhet för

text: att genomföra en kroppsbesiktning fortsatt var giltigt och omfattade båda fallen av kroppsbesiktning. Med anledning av detta vill jag understryka att ett beslut om tvångsmedel i princip gäller tills det har verkställts. Det måste alltså som huvudregel till en förnyad prövning av om de rättsliga förutsättningarna föreligger för att fatta ett nytt beslut om en sådan åtgärd. Det är av största vikt att den som är ansvarig för beslutsfattandet har insikt i vad som gäller för hanteringen och förutsättningarna i det enskilda fallet för en intagen.

text: Som tidigare framgått upprättade anstalten dokumentation om tvångsåtgärden först sedan JO hade inlett en utredning. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Beslutet om den ytterligare kroppsbesiktningen borde ha dokumenterats i samband med ställningstagandet om tvångsåtgärden och dokumentationen av den efterföljande verkställigheten i anslutning till genomförandet av åtgärden. I beslutet borde det vidare ha angetts vilken slags kroppsbesiktning som beslutet avsåg, eftersom en sådan undersökning kan avse en rad olika åtgärder av mer eller mindre ingripande karaktär. Särskilt ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt är det av vikt att såväl beslutsfattaren som den som ska verkställa ett tvångsmedel har klart för sig vad beslutet avser. En tydlig dokumentation medför också att det är möjligt att vid en granskning i efterhand bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som har förekommit. Dessutom kan en god dokumentation ofta medföra att utredningar om vad som har inträffat kan undvikas eller begränsas till en enkel kontroll. Jag vill här framhålla att beslutet om permission i sammanhanget framstår som obegripligt eftersom det felaktigt ger intrycket att AA hade ansökt om permission för ett frivilligt sjukhusbesök i syfte att tillgodose ett behov av hälso- och sjukvård.

text: När det gäller klagomålen om dåligt bemötande får jag konstatera att ord står mot ord och att ytterligare utredning inte framstår som meningsfull.

text: Sammantaget förtjänar ansvariga vid anstalten kritik för de brister som jag har redogjort för.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Växjö för långsam handläggning av ett mål om registrering av en bouppteckning. Även uttalanden om domstolens handläggningstider generellt i mål som inte är förtursmål

sammanfattning: Ett överklagande av ett beslut om registrering av en bouppteckning kom in till förvaltningsrätten den 16 april 2019 men målet avgjordes inte förrän den 6 oktober 2020, knappt ett år och sex månader efter att det kom in till domstolen. Förvaltningsrätten kritiseras för den långa handläggningstiden. ChefsJO konstaterar vidare att förvaltningsrätten generellt har för långa handläggningstider i flera måltyper men att domstolens arbete för att komma till rätta med balanserna av mål har gett ett visst resultat. Samtidigt är förvaltningsrättens prognos om förbättrade handläggningstider beroende av flera externa faktorer, bl.a. tillgång till personal och en normal måltillströmning. Det är därför enligt chefsJO oroväckande att domstolen uppger sig komma att behöva hantera flera tillfälliga vakanser under 2021. Beslutet lämnas över till riksdagen, regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 september 2020 framförde AA klagomål mot Förvaltningsrätten i Växjö om långsam handläggning av förvaltningsrättens mål nr 1941-19 som rörde registrering av en bouppteckning. AA uppgav att hans överklagande kom in till domstolen i april 2019 och att målet vid tidpunkten för anmälan fortfarande inte var avgjort.

text: Utredning

text: Dagboksblad i det aktuella målet hämtades in från förvaltningsrätten och granskades.

text: Förvaltningsrätten anmodades därefter att yttra sig över anmälan och samtidigt besvara vissa allmänna frågor om domstolens handläggningstider. Frågorna framgår nedan av remissvaret.

text: I sitt remissvar den 13 januari 2021 anförde förvaltningsrätten bl.a. följande:

text: Domstolens handläggningstider

text: Handläggningstiderna generellt i måltyperna skattemål, socialförsäkringsmål, mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: , psykiatrimål, LVU, LVM, LOU, s.k. mängdmål (fastighetstaxering, folkbokföring, kriminalvård, körkort och studiestödsmål) och övriga mål. Domstolens handläggningstider har ökat betydligt under de senaste åren. Den grundläggande orsaken till detta är ett påtagligt ökat inflöde av mål av alla de slag. Inför år 2014 hade domstolen 1 262 mål i balans. Det året inkom 4 488 mål och domstolen avgjorde 4 705 mål. Följande år inkom 4 348 mål och domstolen avgjorde då 4 343 mål. År 2016 inkom 4 731 mål och 4 677 avgjordes. Balansen uppgick vid utgången av sistnämnda år till 1 139 mål, varav 17 mål var över ett år. Handläggningstiderna höll sig under dessa år väl under den av regeringen angivna målsättningen, sex månader för 75-percentilen beträffande mål som inte ska handläggas med förtur (LVU, LVM, LPT och LRV). Det bästa året för domstolen var år 2016 med 75-percentilen 4,9 månader. Även år 2017 klarade domstolen regeringens mål beträffande handläggningstider. Under det året tog emellertid målinströmningen fart. Det kom under året in 5 219 mål. Samtidigt avgjordes 4 511 mål. Bidragande orsak till den något minskade mängden mål som avgjordes det året var att domstolen drabbades av vakanser till följd av personalomsättning bl.a. på domarsidan som inte kunde kompenseras fullt genom vikariat och annan extra personal. År 2018 fortsatte antalet mål att öka. 5 584 mål kom in (varav bl.a. 390 LVUmål). Trots att domstolen avgjorde betydligt fler mål (4 894) än de föregående åren ökade balanserna påtagligt, till 2 537. År 2019 kom 5 899 mål in. Det avgjordes i och för sig också fler mål än tidigare, 5 235, men balansen steg till 3 202 mål vid utgången av året. Även år 2020 har visat på ett ökat inflöde av mål, om än i avtagande takt, 6 006 mål. Samtidigt har domstolen lyckats avgöra fler mål (6 119) än som kommit in under året. 3 091 mål fanns i balans vid årsskiftet. Det innebär att domstolen lyckats sänka målbalansen något i förhållande till närmast föregående år. Handläggningstiderna har i förhållande till det av regeringen angivna målet för förvaltningsrätterna, ökat påtagligt eftersom det är väsentligt att sträva efter att få de äldsta målen avgjorda. År 2018 var 75-percentilen för handläggningstiden beträffande de mål som omfattas av den nämnda målsättningen 8,4 månader, år 2019 var den 10,8 månader och år 2020 12,0 månader. I sammanhanget kan dock konstateras att slutresultatet för hela år 2020 ändå innebar en förbättring jämfört med situationen månadsskiftet september/oktober, då handläggningstiden var uppe på 12,6 månader.

text: Skattemål

text: Inflödet av skattemål har varierat genom åren. År 2019 inkom 287 mål och år 2020 inkom 370 mål. En del av ökningen av skattemål under det senaste året kan tillskrivas Skatteverkets ändrade lokalisering av beslutsfattandet angående rotoch rutavdrag. I övrigt talar inget för någon långsiktig uppgång ifråga om skattemål. Under år 2020 avgjordes 313 skattemål. Domstolens handläggningstider för skattemål var under år 2020 sett till 75-percentilen 10,1 månader och därmed vid en jämförelse faktiskt lägre än för landets förvaltningsrätter som helhet. Antalet balanserade skattemål var vid årsskiftet 255 st.

text: Socialförsäkringsmål (Sof)

text: Inflödet av SoF-målen har ökat betydligt. Från 458 mål år 2016 och 621 mål år 2017 har ökningen fortsatt, 784 mål år 2018, 907 år 2019 och 1 025 år 2020. Trots att domstolen satsat extra resurser på dessa mål, bl.a. genom att engagera

text: domare från förstärkningsstyrkan och pensionerade domare samt tillgängliga icke ordinarie domare, och därmed ökat antalet avgjorda mål (920 år 2020, jämfört med 623 år 2019 och 594 år 2018), har det inte kunnat förhindra att balanserna ökat påtagligt. Balansen var 1 010 mål vid det senaste årsskiftet (621 år 2018 och 905 år 2019). Domstolens handläggningstider beträffande dessa mål är därmed också långa, men situationen avviker ändå endast i mindre mån från förvaltningsrätterna i stort vad gäller 75-percentilen (14,9 jämfört med 13,9), och sett till 90-percentilen ligger domstolen på en lägre nivå jämfört med riket (17,7 respektive 19,1).

text: Mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: (SoL)

text: SoL-målen har också ökat påtagligt de senaste åren. T.o.m. år 2016 höll sig det årliga inflödet på drygt 900 mål per år. Därefter har antalet ökat stadigt, år 2017 till 1 163, år 2018 till 1 218, år 2019 till 1 316 och år 2020 till 1 470. Detta har lett till stigande balanser. Genom bl.a. återkommande tidsbegränsade anställningar av bl.a. flera extra jurister (nyutexaminerade som väntar på notarieplats) har dock uppsättningen av mål ökat betydligt, särskilt under det senaste året (2020) då vi avgjort 1 526 mål, vilket innebär att målbalansen vänt nedåt. Den var vid årsskiftet 933 mål. De senaste årens ökade inflöde har även lett till att handläggningstiderna ökat avsevärt för denna målgrupp som normalt bör prövas relativt snabbt. Eftersom vi strävar efter att avgöra de äldsta målen, och inte främst fokusera på sexmånadersmålet för förvaltningsrätternas handläggningstider, har det medfört att 75-percentilen för SoL-mål senaste året stigit till 10,5 månader, att jämföra med exempelvis 3,4 månader år 2016. I sammanhanget bör emellertid noteras att SoL-mål som innefattar prövning av frågor som kräver särskilt skyndsam handläggning (exempelvis nöd) plockas ut redan under den inledande beredningen av målen i syfte att avgöra sådana mål snabbt.

text: Mål om psykiatri (LPT, LRV), LVU och LVM

text: Målen om LPT, LRV, LVU och LVM står för en, i jämförelse med andra förvaltningsrätter, förhållandevis stor andel av domstolens mål. Dessa mål måste med nödvändighet handläggas med iakttagande av de tidsfrister som respektive lag föreskriver. Så sker också. De avvikelser som förekommer görs i enlighet med de särskilda bestämmelser som tillåter att i undantagsfall förlänga handläggningstiden. Beträffande LVU-mål bör noteras att handläggningstiderna för sådana mål i stor utsträckning påverkas bl.a. av hur tidigt en fråga om behov av förordnande av offentligt biträde väcks hos domstolen och ett mål därmed registreras. Handläggningstiden för domstolens LVU-mål var år 2020 2,7 månader för 75percentilen, för LVM 0,7 månader, för LPT 0,3 månader och för LRV 0,5 månader.

text: LOU

text: Handläggningstiden för domstolens upphandlingsmål var år 2020 i genomsnitt 2,7 månader. Handläggningstiden på 75-percentilnivån var 4,6 månader.

text: Mängdmål

text: Domstolens handläggningstider för målgruppen mängdmål under år 2020 var 6,3 för 75-percentilen. I sammanhanget kan konstateras att 75-percentilen för körkort, den största och brådskande måltypen inom målgruppen, var 1,2.

text: Övriga mål

text: 75-percentilen för handläggningstider beträffande övriga mål under år 2020 var 12,1 månader. Något som påverkade situationen var att domstolen bl.a. hade ett synnerligen stort antal laglighetsprövningsmål att handlägga under år 2019 och första halvåret 2020. Detta påverkade handläggningstiden för målgruppen totalt. I sammanhanget bör därför noteras att när större delen av dessa laglighetspröv-

text: ningsmål hade avgjorts sjönk under andra halvåret 2020 handläggningstiderna för målgruppen övriga mål till 9,7 månader.

text: Vilka åtgärder som domstolen vidtar för att minska handläggningstiderna Domstolens situation är i stor utsträckning kopplad till det stora inflödet av SoFmål och Sol-mål samt att verksamheten allmänt påverkas av en relativt stor andel tvångsvårdsmål, särskilt LVU, som måste hanteras med iakttagande av föreskrivna tidsfrister. Som framgår av det föregående var situationen för domstolen t.o.m. år 2016 god vad avser handläggningstiderna. År 2017 ökade målinflödet samtidigt som personalomsättning avseende domare och föredragande ledde till tempoförluster som inte kunde kompenseras genom extra personal i väntan på att vakanser besattes. Med användning av tillfälliga anställningar kunde domstolen ändå leva upp till det för förvaltningsrätterna bestämda målet för handläggningstider. Under det följande året (2018) med förstärkt budget, fick domstolen möjlighet att utöka antalet domare genom ytterligare en rådman. Domstolen använde även extrapersonal för att hantera arbetssituationen. Målökningen år 2019 medförde svårigheter att klara av verksamheten inom budget, en följd bl.a. av att resursfördelningsmodellen för domstolarna medfört en eftersläpning i förhållande till behoven det år budgeten avsett. Även om domstolen återkommande har fått till tillskott i form av engångsbelopp och kunnat ta in extra personal har det varit svårt att planera för och långsiktigt hantera en flerårig kontinuerlig måluppgång. I sammanhanget kan också konstateras att det krävs att det finns personer med erforderlig kompetens att rekrytera för tillsvidare- eller extraanställning om det ska ge önskade kvantitativa resultat med säkerställd kvalitet i verksamheten. Oavsett ekonomiska resurser är således brist på tillgänglig kompetens att rekrytera en reell begränsande faktor för en domstol. Med beaktande av att domstolen nått ett stadium då balanserna börjat minska trots ett alltjämt högt inflöde av mål kan förväntas att den med nuvarande personalstyrka har förutsättningar att fortsatt sänka balanserna och korta ned handläggningstiderna generellt. Den pågående digitaliseringen av domstolsarbetet förväntas förbättra tempot i detta. Bland annat ger det digitaliserade arbetssättet domarna bättre möjligheter till överblick över målen varvid de kan planera och följa upp sitt arbete med målen mer strukturerat med effektivitetsvinster som följd. Domstolen arbetar dessutom i balansavarbetningssyfte fortsatt aktivt med att nyutexaminerade jurister engageras för kortare anställningstider när ekonomiskt utrymme finns till följd av tjänstledigheter eller vakanser bland den ordinarie personalen. Vi utnyttjar även fortsatt varje möjlighet att anlita pensionerade domare eller tillgängliga icke ordinarie domare när vi får fram resurser till det. I mån av tillgång på medel genomförs också övertidsprojekt för särskilda måltyper i syfte att korta handläggningstiderna.

text: Prognos för domstolens handläggningstider framöver i de måltyper som framgår under punkten a [avser det första avsnittet i remissvaret, JO:s anm.] Att göra en mer detaljerad prognos beträffande framtida handläggningstider är svårt. Allt är i grunden beroende av hur mycket mål som kommer in och i synnerhet hur dessa fördelar sig på olika målgrupper. Under förutsättning att den avtagande trenden som visade sig i slutet av år 2020 vad gäller inkomna mål, håller i sig och domstolen har tillgång till dömande och övrig personal i planerad omfattning, finns goda förutsättningar att den förbättring av läget i form av sjunkande balanser och handläggningstider som inleddes under senare delen av år 2020, kommer att fortsätta år 2021. Redan nu kan dock konstateras att domstolen under några månader 2021 behöver hantera effekterna av vakanser som uppstår till följd av ett par ordinarie domare slutar och ska ersättas, då den handläggning av tillsättningsärenden som ligger utom domstolens kontroll kan vara tidskrävande.

text: Särskilt om mål nr 1941-20

text: I anmälan till JO framför AA att det tagit alltför lång tid. Överklagandet kom in till domstolen den 12 april 2019 och 17 månader senare är det inte klart. Har frågat några gånger men får bara svar att det är överlämnat till domare och att man inte vet när det blir klart. Målet avser ett överklagande av Skatteverkets beslut om registrering av en bouppteckning. Förvaltningsrätten kan konstatera att målet, när remissen nådde domstolen, hade avgjorts genom dom meddelad den 6 oktober 2020. Målet kom in till domstolen den 16 april 2019. Kommuniceringen mellan parterna avslutades den 2 september 2019. Målet fördelades därefter på föredragande (notarie) och domare den 5 oktober 2019. Den 2 mars 2020 tilldelades målet en ny föredragande. Förslag till avgörande överlämnades till domaren i målet den 23 mars varefter dom, som redan nämnts meddelades den 6 oktober. Den för målet ansvariga domaren har framfört att avgörandet av målet sedan det lottats kommit att dröja i över ett år. Hon konstaterar också att överlämnade mål som utgångspunkt avgjorts i åldersordning. Hon kan inte finna något förhållande utom hennes kontroll som kan ha bidragit till tidsutdräkten. Det har med jämna mellanrum kommit förfrågningar per telefon eller e-post, däribland från tidigare förordnad boutredningsman, angående målets status och varje gång har information om målets status lämnats och att målen avgörs i åldersordning.

text: Domstolens bedömning Domstolens handläggningstider för bouppteckningsmål under år 2020 har för medianmålet varit 4,1 månad och för 75-percentilen 9,4 månader. Med beaktande av vad som framkommit om att det aktuella målet blev föremål för skriftväxling till början av september 2019 har det med hänsyn till domstolens allmänna balans- och arbetssituation kunnat förväntas att ett avgörande av målet, sedan det lottats på föredragande och domare i början av oktober, skulle ske inom ett halvår därefter, således senast under april 2020. Att avgörandet kom att dröja i ytterligare ett halvår är olyckligt. Att så blev fallet beror självklart till största delen på att alla domstolens rådmän och fiskaler till följd av det besvärliga balansläget har en tung arbetssituation som för var och en av dem innefattar ansvar för ett stort antal mål, dels i egenskap av beredningsdomare för olottade mål i olika målgrupper, dels som slutligt ansvariga för mål som lottas på dem. Det är under sådana förhållanden förklarligt, om än ingen ursäkt, att enstaka mål tar alltför lång tid att avgöra i jämförelse med andra mål av samma slag. Avslutningsvis kan nämnas att om en begäran om förtursförklaring hade gjorts inför sommaren 2020 skulle den med största sannolikhet ha bifallits.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Förvaltningsrättens handläggning av AA:s mål I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål vid förvaltningsrätten ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande under någon längre tid.

text: Av utredningen framgår att det aktuella målet inleddes vid förvaltningsrätten den 16 april 2019 och att skriftväxlingen avslutades i början av september 2019. Målet avgjordes genom dom den 6 oktober 2020.

text: Handläggningstiden i det aktuella målet uppgick alltså till knappt ett år och sex månader. Förvaltningsrätten har förklarat den långa handläggningstiden främst med att alla domstolens rådmän och fiskaler har haft en tung arbetssituation vilket gjort att enstaka mål tagit för lång tid att avgöra. Jag har förståelse för att det har varit en ansträngd arbetssituation hos förvaltningsrätten. En handläggningstid på nära ett och ett halvt år är dock inte acceptabel och jag är kritisk till den långsamma handläggningen. Handläggningstiderna generellt vid domstolen Förvaltningsrätten har i remissvaret redogjort för domstolens handläggningstider vid utgången av 2020. Av redogörelsen framgår att domstolen trots ett ökat inflöde av mål under de senaste åren har lyckats minska den totala balansen under 2020 men att vissa måltyper, bl.a. socialförsäkringsmål och mål enligt

text: socialtjänstlagen

text: , fortfarande har generellt för långa handläggningstider. I remissvaret har domstolen även redovisat de åtgärder som vidtagits för att komma till rätta med handläggningstiderna.

text: Jag konstaterar att förvaltningsrätten har lagt ned ett stort arbete för att komma till rätta med balanserna av mål på domstolen och att detta har gett ett visst resultat. Samtidigt framkommer det att domstolens prognos om förbättrade handläggningstider är beroende av flera externa faktorer, bl.a. tillgången till personal och en normal måltillströmning. Det är därför oroväckande att förvaltningsrätten i sitt remissvar uppger att domstolen under några månader 2021 kommer att behöva hantera flera tillfälliga vakanser i väntan på nya ordinarie domare.

text: Som JO tidigare har konstaterat är det ytterst riksdagen och regeringen som har ansvaret för att domstolarna klarar sina uppgifter och att de kan uppfylla de krav som ställs i

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: . Jag lämnar därför över beslutet till riksdagen, regeringen och Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uddevalla, för långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden var under 18 år

sammanfattning: En förundersökning om grov fridskränkning mot ett barn pågick under drygt tio månader, och de första utredningsåtgärderna vidtogs inte förrän tre månader efter det att förundersökningen hade inletts. – Jag konstaterar att förundersökningen inte har bedrivits med erforderlig skyndsamhet och är därför kritisk till den utdragna handläggningstiden. Denna kan i första hand tillskrivas polismyndigheten men inte heller åklagaren kan undgå kritik.

text: Anmälan

text: Socialnämnden i Bengtsfors kommun framförde i en anmälan, som kom in till JO i december 2009, klagomål mot Polismyndigheten i Västra Götaland beträffande långsam handläggning av en förundersökning där målsäganden var under 18 år. I anmälan till JO angavs att socialnämnden i mars 2009 gjorde en polisanmälan om misshandel mot barn men att beslut i åtalsfrågan ännu inte hade fattats.

text: Utredningen

text: Handlingar i polismyndighetens ärende K46685-09 och Åklagarmyndighetens, åklagarkammaren i Uddevalla, ärende AM-54750-09 begärdes in och granskades.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande. En polisanmälan om grov fridskränkning upprättades den 27 mars 2009. Målsäganden var född år 1994. Den 6 april beslutades att inleda förundersökning och samma dag noterades en person som skäligen misstänkt. Påföljande dag gav förundersökningsledaren, kammaråklagaren AA, direktiv till polisen om att hålla förhör med bl.a. målsäganden, vilket skedde tre månader senare. Vid tidpunkten för JO:s inhämtande av handlingar i januari 2010 var förundersökningen ännu inte avslutad.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten och Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande om handläggningstiden i ärendet.

text: Polismyndigheten (ställföreträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar av vilket framgick bl.a. följande.

text: Utredningen

text: Aktuellt ärende inkom till polisen i Bengtsfors den 26 mars 2009 och beslut om nedläggning av förundersökningen fattades den 16 februari 2010. Enligt uppgift har ärendet hanterats på följande sätt: 09-03-26 Fax inkommer från socialnämnden i Bengtsfors med anmälan om barnmisshandel av en 14-årig flicka. 09-03-27 Anmälan upprättas av polisinspektören CC. 09-04-01 Ärendet lottas enligt rutin till åklagare. 09-04-06 Ärendet inskrivs hos åklagarmyndigheten AM-54750-09 av kammaråklagaren AA. Förundersökning inleds av chefsåklagaren DD. Brottet rubriceras som grov fridskränkning. 09-04-08 Direktiv inkommer från åklagarmyndigheten. 09-04-27 Ärendet överlämnas för handläggning till polisinspektören EE efter beslut av kriminalkommissarien FF. 09-04-29 GG, socialnämnden, meddelar att målsäganden är familjehems-placerad samt att en PM/anmälan ska inkomma. 09-05-18 Målsägandens far ringer till EE och berättar att han har hört från socialnämnden att de inte vidtar några åtgärder innan polisutredningen är klar. 09-06-17 Kontakt tas med målsäganden, familjehemmet samt socialnämnden i Bengtsfors angående den fortsatta handläggningen. 09-06-17 Skrivelse till åklagaren om målsägandebiträde och planerat målsägandeförhör v 27. 09-06-25 Målsägandebiträde utsedd, advokat HH, Vänersborg. 09-07-01 Handlingar i ärendet till målsägandebiträdet. 09-07-08 Förhör med målsäganden hålls på barnkriscenter i Trollhättan. 09-07-08 Beslut om husrannsakan för eftersökande av bevis. Förundersökningsledare beslutar om att avvakta pappans hemkomst efter en resa. 09-07-09 Mail inkommer från familjehemmet med begärt telefonnummer. 09-09-04 Dagbok inhämtad. 09-10-17 Påminnelse i ärendet från kammaråklagaren AA. 09-10-29 Förhöret med målsäganden utskrivet. 09-11-05 Utskrift av förhör till målsägandebiträdet samt åklagaren. 09-11-18 Mail inkommer från familjehemmet med begärt telefonnummer. 09-11-20 Mail inkommer från familjehemmet om att handlingar lämnats till polisen i Bengtsfors. 09-12-09 Förhör med skolsköterskan. 09-12-09 Förhör med skolkuratorn. 09-12-22 Mail till utredaren från familjehemmet med tack för ett bra bemötande. 10-01-07 Förhör med storebrodern. 10-01-07 Förhör med yngre brodern. 10-01-15 Förhör med ungdomsledaren. 10-01-18 Förhör med familjehemsmamman. 10-01-19 Förhör med misstänkt.

text: 10-01-26 Förhör med annan. 10-01-27 Anmälan från socialnämnden. 10-02-03 Förhör med annan. 10-02-09 Förhör med rektorn. 10-02-09 Ärendet skickat till åklagaren för beslut. 10-02-16 Beslut från kammaråklagaren AA. Förundersökningen nedlägges. Polisområdeschefen har i ärendet inkommit med ett yttrande, av vilket följande framgår. Åtgärder vid handläggningen av ärende K 46685-09 har inte vidtagits tillräckligt skyndsamt. De regler som stadgas för handläggning av utredningar med barn är för berörd personal väl kända. Den polisman som utredde ärendet hade under den aktuella tidsperioden hög arbetsbelastning av ärenden med frihetsberövade, varför tidsutdräkten för ärendet tilltagit. Då det blev känt att lagstadgade tidsramar för utredningen inte kunde hållas, borde polisområdet ha tillfört ytterligare utredningsresurser. Vidare har samverkan mellan polis och sociala myndigheter uppenbarligen inte fungerat på ett tillfredställande sätt. Följande åtgärder har enligt polisområdeschefen vidtagits. Samverkan mellan kommuner och polis har utvecklats med en nyinrättad tjänst av en familjevåldssamordnare. Dessutom har polisområdet utbildat två nya familjevåldsutredare. – – –

text: Polismyndighetens bedömning

text: Som framgår av utredningen avsåg den aktuella förundersökningen grov fridskränkning och målsäganden var under 18 år. En person antecknades som skäligen misstänkt redan den 6 april 2009 varför den nyss nämnda tremånadersfristen i 2 a § FUK då också började löpa. Beslut i åtalsfrågan skulle således enligt huvudregeln ha fattats före den 6 juli 2009. Beslut om att lägga ned förundersökningen fattades först den 16 februari 2010. Avseende förhör med målsäganden föreskrivs att detta bör hållas inom 14 dagar, beräknat från tiden då åklagaren beslutat att inleda förundersökning. Förundersökning inleddes den 6 april 2009 och ett första förhör med målsäganden hölls den 8 juli 2009. Polismyndigheten kan konstatera att varken det skyndsamhetskrav som ställs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB eller det särskilda skyndsamhetskrav som föreskrivs i 2 a § FUK, har uppfyllts i aktuellt ärende. Inte heller har åklagarmyndighetens riktlinjer följts. Den förklaring som har angetts till den långsamma handläggningen utgör ej något godtagbart skäl att överskrida tidsfristen. Polismyndigheten bedömer att de åtgärder som polisområdeschefen redovisat i sitt yttrande kommer att leda till att skyndsamhetskraven fortsättningsvis kommer att uppfyllas. Polismyndigheten kommer vidare att under året följa upp effekten av åtgärderna i Polisområde Fyrbodal.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren JJ) kom in med ett remissvar jämte upplysningar från kammarchefen, chefsåklagaren DD, och AA.

text: AA redogjorde för bakgrunden i ärendet enligt bl.a. följande.

text: 2009-04-01 Anmälan 1400-K46685-09 inkom till åklagarkammaren jämte fax och anmälan från Bengtsfors kommun. 2009-04-02 Ärendet godkänt av beredningsassistenten KK. 2009-04-06 Beslut att inleda förundersökning och ändring av misstankegraden; beslutsfattare cå DD. 2009-04-07 Utredningsdirektiv till utredningsavdelningen, Polisen i Åmål. 2009-06-18 Besked från utredaren krinsp. EE, utredningsavdelningen i Åmål, bland annat med begäran om att ett målsägandebiträde skall förordnas.

text: 2009-06-22 Framställan om förordnande av målsägandebiträde till Vänersborgs tingsrätt 2009-07-08 Beslut om reell husrannsakan i huset (adress här utelämnad; JO:s anmärkning) för inhämtande av bevisning bestående i dagboksanteckningar tillhörande målsäganden, beslutsfattare kå AA. 2009-07-10 Av tjänsteanteckning på ovan nämnda beslut framgår att husrannsakan kommer att ske efter den 25 juli 2009 på grund av LL:s (mt) utrikesresa. 2009-10-01 Inkommen skrivelse från Vänersborgs tingsrätt med begäran om besked när eventuellt åtal kan väckas. 2009-10-12 Yttrande till Vänersborgs tingsrätt. 2009-10-17 Påminnelse till Polisen i Åmål med begäran om besked om utredningsläget. 2009-11-06 Skrivelse med besked från utredaren. I skrivelsen framgår bland annat att förhörsutskrift av målsägandeförhöret och DVD bilägges skrivelsen. 2009-11-09 Muntliga direktiv till utredaren. 2009-12-16 Tjänsteanteckning på ovan nämnda skrivelse. Samtal med EE. Höra mgd:s bröder, sedan höra mt. 2010-01-07 Framställan om förordnande av offentlig försvarare. 2010-01-11 Inkommen handling från utredaren. Förhör med hörda personer bilagda. Förfrågan om fler personer skall höras, bl.a. två namngivna kamrater till mgd. 2010-01-11 Inkommen handling, förordnande om offentlig försvarare. 2010-01-13 Direktiv till utredaren med begäran om att de två namngivna kamraterna skall höras. 2010-01-21 Inkommen handling från utredaren. Förhör med misstänkt samt familjehemsmamma och ungdomsledare bilagda. Besked om att förhör med mgd:s två kamrater återstår. – – – Förutom de åtgärder och kontakter med utredaren som beskrivits i den kronologiska redogörelsen så har jag som handläggande åklagare haft kontakt med utredaren ett flertal gånger under handläggningstiden för samråd i ärendet och för att få kunskap om ärendets handläggning. Det finns två utredare vid utredningsavdelningen i Åmål varav den nu aktuelle utredaren arbetar heltid med ärenden som det nu aktuella. Den andre utredaren är halvtidspensionär. EE har till mig uppgivit att ett hinder för snabbare handläggning – förutom hög arbetsbelastning – har varit att det hos polisen inte funnits tillräckligt med resurser när det gällt utskrivning av förhör. Enligt uppgift har han begärt mer skrivhjälp från polisledningen med magert resultat till en början men att det har skett en förbättring.

text: Av DD:s upplysningar framgick bl.a. att flera av AA:s kontakter med polisen i ärendet inte hade diarieförts och att läget i förundersökningen inte hade påtalats för DD. Han uppgav vidare att handläggningstiden hade varit oacceptabelt lång, men att åklagaren, enligt hans mening, inte på något avgörande sätt brustit i sin handläggning av ärendet.

text: JJ gjorde följande bedömning.

text: Den förundersökning som omfattas av ärendet inleddes i början av april 2009 och lades ned den 16 februari 2010. Utredningen omfattades även av kravet på särskild skyndsamhet eftersom målsäganden var under 18 år och brottsmisstankarna riktades mot hennes hälsa, frihet eller frid och rörde brott för vilket är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. I och med att chefsåklagaren den 6 april 2009 gjorde

text: bedömningen att en person var skäligen misstänkt för de aktuella gärningarna, började även den särskilda tidsfristen att löpa. Beslut i åtalsfrågan skulle därmed ha fattats senast den 6 juli 2009. När förundersökningen lades ned den 16 februari 2010 hade fristen överskridits med sju månader. Det är därmed fråga om en mycket lång handläggningstid för denna typ av ärende. Av handlingarna i ärendet framgår att utredningsåtgärder vidtagits med viss kontinuitet under större delen av utredningstiden. Under sommaren har bl.a. målsägandebiträde förordnats, barnförhör hållits och en husrannsakan genomförts. Åklagaren AA har i oktober skriftligen påmint polisen om ärendet och i samband därmed fått en dialogutskrift av förhöret med målsäganden. Utredningen har därefter, fr.o.m. december till dess att den slutförts, bedrivits på ett betydligt mer aktivt sätt varvid åtgärder vidtagits utan dröjsmål. Av åklagaren AA:s uppgifter framgår även att han, utöver vad som kan utläsas av diariet, haft flera muntliga kontakter med utredande polis. Dessa kontakter borde naturligtvis ha antecknats i diariet. Sammantaget visar ändå de inhämtade uppgifterna att utredningen inte innehåller några längre perioder av passivitet. Det har dock, som tidigare nämnts, varit fråga om ett sådant ärende som omfattas av en lagstadgad frist inom vilken förundersökningen ska rymmas. Regelverket för frister i denna typ av ärenden innehåller vissa undantag och det kan därmed finnas godtagbara skäl för att fristtider inte följs. Jag delar emellertid kammarchefens uppfattning om att omständigheterna i detta ärende inte är av sådan beskaffenhet att tidsfristen har fått överskridas. Åklagaren AA borde således ha drivit utredningen framåt på ett mer aktivt sätt än vad som varit fallet. Jag vill, utöver vad som nu sagts, även nämna att Åklagarmyndigheten, i verksamhetsplanen för 2010, fastställt att ett viktigt mål för de allmänna kamrarna är att lagstadgade beslutsfrister avseende unga lagöverträdare och då målsäganden är under 18 år ska följas upp. Kamrarna ska vidta åtgärder för att hålla fristerna i dessa ärenden. Varje kammare har därmed till uppdrag att utarbeta rutiner för att ledningen, gemensamt med de enskilda åklagarna, ska ansvara för att följa upp och bevaka frister i de ärenden där sådana har föreskrivits.

text: Socialnämnden i Bengtsfors kommun bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB, framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. När det, som i det nu aktuella fallet, rör sig om en förundersökning i vilken målsäganden är under 18 år ställs det i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , förkortad FUK, upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och senast inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Bestämmelsen ger således ett utrymme för att i undantagsfall överskrida den föreskrivna tremånadersfristen. Exempel på när fristen får överskridas är att utredningen är omfattande, att det är flera personer inblandade som måste förhöras flera gånger eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller

text: förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl att överskrida fristen.

text: När förundersökningen leds av en åklagare får han vid undersökningens verkställande anlita biträde av polismyndigheten (

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB). Enligt 1 a § andra stycket FUK har undersökningsledaren ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet.

text: Av utredningen framgår att en förundersökning om grov fridskränkning avseende en 14-årig flicka inleddes den 6 april 2009 och att en person samma dag noterades som skäligen misstänkt i ärendet. Beslut i åtalsfrågan skulle då, eftersom det som både polis- och Åklagarmyndigheten angett inte fanns skäl att överskrida tidsfristen i 2 a § FUK, ha fattats senast den 6 juli 2009. Nu kom det emellertid att dröja ända till den 16 februari 2010, dvs. ytterligare drygt sju månader, innan AA beslutade att lägga ned förundersökningen.

text: Någon dag efter att förundersökningen inleddes gav AA direktiv till polisen att hålla förhör med bl.a. målsäganden. Ett sådant förhör kom till stånd först i juli. Inte heller några andra utredningsåtgärder vidtogs i ärendet dessförinnan. Det förhållandet att det således dröjde tre månader från det att åklagaren gav direktiv till dess att målsäganden hördes anser jag vara anmärkningsvärt. Även det förhållandet att det därefter dröjde till november, dvs. fyra månader, innan åklagaren fick en utskrift av målsägandeförhöret är anmärkningsvärt. Först fr.o.m. december synes polisen ha bedrivit aktivt utredningsarbete i ärendet.

text: Den totala handläggningstiden i ärendet har alltså uppgått till drygt tio månader. Även med beaktande av vad som upplysts om arbetssituationen vid polismyndigheten är, enligt min mening, en sådan utdragen handläggning av ett ärende av det här aktuella slaget oacceptabel. Polismyndigheten förtjänar därför kritik för den långsamma handläggningen.

text: Inte heller AA kan undgå kritik för handläggningen av ärendet. I ett ärende där särskilda skyndsamhetskrav och frister gäller för handläggningen ställs höga krav på aktivitet från åklagarens sida. Av utredningen har kommit fram att AA först i oktober tillställde polisen en skriftlig förfrågan om utredningsläget och att han därutöver höll sig informerad om ärendet via muntliga kontakter med polisen. Redan under försommaren 2009 stod det dock klart att utredningsarbetet inte framskred med tillräcklig skyndsamhet. AA borde då ha vidtagit åtgärder för att förmå polisen att verkställa de utrednings-åtgärder som fordrades och därigenom se till att förundersökningen påskyndades (jfr

text: ÅFS 2007:5

text: ). Några åtgärder av sådant slag vidtogs emellertid inte. Jag kan även konstatera att dokumentationen av kontakterna med polisen i viss mån varit bristfällig.

text: Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Långsam handläggning
Utmätning

title: Allvarlig kritik mot Kronofogdemyndigheten bl.a. för att ha betalat ut pengar till gäldenären i stället för till borgenären

sammanfattning: JO har tidigare vid flera tillfällen kritiserat Kronofogdemyndigheten för att ha betalat ut pengar till fel person. JO konstaterar nu att detta återigen har inträffat. Myndigheten får ännu en gång allvarlig kritik för att ha betalat ut pengar till gäldenären i stället för till borgenären och för att ha dröjt mer än fem månader med att betala ut pengarna till borgenären efter att myndigheten upptäckte felet.

text: Bakgrund och JO:s initiativ

text: Vid handläggningen av JO:s ärende med dnr 71-2018 uppmärksammades att Kronofogdemyndigheten i ett utsökningsmål hade betalat ut pengar till gäldenären i stället för till en borgenär och att myndigheten hade inlett ett skadeståndsärende med anledning av den felaktiga utbetalningen.

text: Den 1 november 2018 beslutade jag att i ett särskilt ärende inleda en utredning om Kronofogdemyndighetens handläggning av utsökningsmålet och skadeståndsärendet.

text: Utredning

text: Handlingar i Kronofogdemyndighetens utsökningsmål och skadeståndsärende begärdes in och granskades. JO uppmanade därefter myndigheten att yttra sig över handläggningen av de båda ärendena. Av yttrandet skulle det särskilt framgå vilka överväganden som gjordes i samband med att myndigheten uppmärksammade att beloppet hade betalats ut till fel person.

text: Kronofogdemyndigheten (rättschefen AA) lämnade in följande remissvar (underyttranden, bilagor och hänvisningar till bilagor har här utelämnats):

text: 2 Ärendet

text: Handläggningen av utmätningsmål […] Den 6 november 2014 ansökte BB om verkställighet av en skadeståndsfordran fastställd av Södertörns tingsrätt i dom den 3 januari 2014 […]. Ansökan gjordes mot två gäldenärer som svarade solidariskt för fordran varav ena målet fick målnummer […].

text: Den 2 mars 2017 utmätte Kronofogden gäldenärens personbil för betalning av bland andra mål […]. Den 23 maj 2017 såldes bilen vid exekutiv auktion för 385 000 kronor. De sammanlagda skulderna och förrättningskostnaderna uppgick till 297 027 kr. Ett överskott om 94 973 kr skulle därför tillkomma gäldenären. Den 11 juli 2017 beslutades om fördelning och enligt fördelningsbeslutet skulle BB få 21 261 kr, dvs. full betalning […]. Pengarna krediterades i målet vilket innebar att skulduppgiften i målet i utsöknings- och indrivningsdatabasen blev 0 kr. Pengarna sattes på räntebärande konto eftersom det förelåg hinder för utbetalning då utmätningsbeslutet överklagats. Den 17 maj 2017 avslog Nacka tingsrätt överklagandet av utmätningen. Även Svea hovrätt avslog överklagandet och beslutet vann laga kraft den 2 oktober 2017. I och med att beslutet vann laga kraft kunde utbetalning ske av de pengar som hade fördelats enligt fördelningsprotokollet den 11 juli 2017 och utbetalningshindret plockades bort ur systemet den 3 oktober 2017. I BB:s mål kunde pengarna inte utbetalas eftersom det inte hade inkommit bevis om att hans exekutionstitel hade vunnit laga kraft. Det är parterna som ansvarar för att ge in lagakraftbevis till Kronofogden. Kronofogden inhämtade ändock lagakraftbevis och det bedömdes att pengarna kunde utbetalas till BB. Den 6 november 2017 meddelades medelshanteringen att de medel som balanserats i BB:s mål kunde betalas ut till honom. Den 10 november 2017 meddelade en annan handläggare att han hade kontrollerat att samtliga mål hade fått betalt och att samtliga kostnader också var betalda och att medelshanteringen därför kunde betala ut kvarstående medel som låg i balans till gäldenären. Det överskjutande beloppet från försäljningen som gäldenären hade rätt till samt de medel som skulle betalas till BB och en annan borgenär betalades därför ut till gäldenären. Den 13 november 2017 uppmärksammades felet men då hade pengarna redan betalats ut till gäldenären och utbetalningen gick inte att stoppa. Kronofogden undersökte även om pengarna kunde utmätas från gäldenärens konto och på så sätt återbäras, vilket inte var möjligt. Den 22 mars 2018 försökte Kronofogden kontakta BB för att underrätta honom om vad som hänt i hans mål. Eftersom han inte svarade lämnade Kronofogden ett meddelande om vad som hänt. BB kontaktade därefter Kronofogden och fick information om vad som hänt och om möjligheten att ansöka om skadestånd.

text: Handläggningen av skadeståndsärendet med dnr […] Den 27 mars 2018 ansökte BB om skadestånd på grund av att han inte fått pengarna enligt fördelningsbeslutet, dvs. på grund av den felaktiga utbetalningen som skett till gäldenären. Den 24 april 2018 tillerkändes BB 20 936 kr, varav 14 900 kr avsåg kapital och 6 036 kr avsåg upplupen ränta per dagen för beslutet om ersättning.

text: 3 Rättslig reglering

text: Redovisning i mål om utmätning Medel som flutit in till Kronofogden i ett mål om utmätning ska redovisas så snart som möjligt enligt

text: 13 kap. 1 § utsökningsbalken

text: (UB). Därtill anges i

text: 13 kap. 3 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: att influtna medel ska redovisas inom två veckor om inte något hindrar det eller det finns särskilda skäl. Enligt

text: 13 kap. 14 § 1

text: UB föreligger det hinder mot att betala ut pengar till sökande så länge domen inte har vunnit laga kraft. Enligt

text: 13 kap. 14 § 3

text: UB föreligger det också hinder mot att betala ut pengar när utmätningen eller försäljningen är överklagad.

text: 4 Kronofogdens bedömning

text: Av utredningen framgår att gäldenärens bil utmättes för betalning av bland andra BB:s fordran i mål […]. Det förelåg dock hinder mot utbetalning till BB fram till dess att utmätningsbeslutet vann laga kraft och fram till dess att Kronofogden hade bevis om att hans exekutionstitel vunnit laga kraft. Kronofogdens handläggning var därför korrekt fram till utbetalningstillfället. När Kronofogden fick kännedom om att exekutionstiteln vunnit laga kraft borde pengarna ha utbetalats till BB men i stället betalades de felaktigt ut till gäldenären. Orsaken till detta är ett misstag från en handläggare som synes ha tolkat informationen i Kronofogdens IT-system felaktigt. Fel av detta slag är naturligtvis oacceptabla och myndigheten beklagar de olägenheter som detta har förorsakat BB. Till följd av det inträffade har verksamheten informerats om vikten av att noggrant kontrollera att utbetalning sker till rätt part i situationer som den nu aktuella. När den felaktiga utbetalningen upptäcktes försökte Kronofogden stoppa utbetalningen vilket inte var möjligt. Kronofogden undersökte då skyndsamt möjligheten att utmäta de felaktigt utbetalda medlen. När detta inte visade sig vara möjligt kontaktades BB och informerades om det inträffade samt om möjligheten att ansöka om skadestånd. När felet upptäcktes borde dock ett skadeståndsärende skyndsamt ha registrerats och handlagts av Kronofogden. I stället aktualiserades frågan om skadestånd först efter att BB själv kommit in med en ansökan om skadestånd och han tillerkändes ersättning som kompensation för den felaktiga utbetalningen. Även om BB själv ansökte om skadestånd borde ärendet hanterats som ett förtursärende och ett beslut borde ha meddelats snabbare eftersom det var fråga om en felaktig utbetalning. Till följd av det inträffade kommer Kronofogden säkerställa att hela verksamheten känner till rutinerna vid felaktiga utbetalningar.

text: Bedömning

text: Kronofogdemyndigheten har i sitt remissvar redogjort för den rättsliga regleringen.

text: Det är en huvuduppgift för Kronofogdemyndigheten att hantera inbetalningar och utbetalningar av pengar, och det borde vara en självklarhet för myndigheten att se till att personalen har den kompetens som krävs för detta viktiga arbete. Jag blir lika förvånad varje gång det dyker upp ett ärende av detta slag.

text: Jag har tidigare vid flera tillfällen kritiserat Kronofogdemyndigheten för att ha betalat ut pengar till fel person, se mina beslut den 29 juni 2015, dnr 3890-2014, den 28 oktober 2015, dnr 6248-2014, JO 2016/17 s. 301, dnr

text: , JO 2017/18 s. 156, dnr

text: , den 16 juni 2017, dnr 5397-2016, JO 2018/19 s. 244, dnr

text: m.fl., den 26 oktober 2018, dnr 71-2018, och den

text: 24 januari 2019, dnr 866-2018.

text: Jag kan återigen konstatera att pengar har betalats ut till fel person; den 10 november 2017 betalade Kronofogdemyndigheten ut ett större belopp till gäldenären trots att det var BB som skulle ha pengarna. Myndigheten förtjänar allvarlig kritik för hur den hanterade denna utbetalning.

text: Precis som i de tidigare granskade ärendena har Kronofogdemyndigheten också varit påfallande senfärdig med att gottgöra den enskilde som drabbats av myndighetens slarv. Min uppfattning är alltjämt att den redovisningsskyldighet

text: som är angiven i

text: utsökningsbalken

text: och

text: utsökningsförordningen

text: inte försvinner för att myndigheten har betalat ut pengar till fel person eller slarvat bort pengarna på något annat sätt. När myndigheten den 13 november 2017 fick information om att BB inte hade fått sina pengar skulle myndigheten alltså enligt min mening omedelbart ha betalat ut pengarna till honom (se bl.a. mina uttalanden i JO 2017/18 s. 156, dnr

text: ). Så skedde emellertid inte.

text: Kronofogdemyndigheten anger i sitt remissvar att ett skadeståndsärende skyndsamt borde ha registrerats och handlagts av myndigheten. Det skedde inte heller; i stället fick BB själv ansöka om ett skadestånd, vilket han gjorde den 27 mars 2018. Detta förfarande ledde till att BB till slut fick sina pengar den 24 april 2018, dvs. mer än fem månader efter det att myndigheten upptäckte sitt misstag. En sådan lång väntan på pengarna är naturligtvis inte acceptabel. Kronofogdemyndigheten förtjänar allvarlig kritik också för att det tog så lång tid att gottgöra BB.

text: Ärendet avslutas.