avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut, ändring av
Grundläggande fri- och rättigheter
Tryck- och yttrandefrihet

title: Kommunstyrelsen i Arvika kommun kritiseras för att ha kränkt en enskilds yttrandefrihet i ett ärende enligt LSS

sammanfattning: I en genomförandeplan enligt LSS angav en kommun att vissa uppgifter inte fick läggas ut på sociala medier. Det framgick vidare att om det skedde skulle insatsen avslutas. Enligt JO kan skrivningen inte förstås på annat sätt än att avsikten med den var att förhindra att den enskilde som beviljats insatsen använde sin yttrandefrihet till att lägga ut information på internet. En enskild som ansöker om och blir beviljad en insats från en myndighet får enligt JO anses befinna sig i ett beroendeförhållande till myndigheten. Att avsluta en insats som den enskilde behöver och som beviljats därför att behovet inte kan tillgodoses på något annat sätt, får påtagliga negativa konsekvenser för den personen. Om det sker på grund av att den enskilde använt sig av sin grundlagsskyddade yttrandefrihet, måste åtgärden bedömas som en otillåten repressalie från myndighetens sida. Men redan en skrivning i t.ex. en genomförandeplan om att en insats under vissa förhållanden kan komma att avslutas, kan få till följd att den enskilde avhåller sig från att använda sin yttrandefrihet för att inte riskera att drabbas på ett negativt sätt. Enligt JO:s mening innebar skrivningen i genomförandeplanen en kränkning av den enskildes yttrandefrihet. Det är särskilt allvarligt att försöket till begränsning skett inom LSS eftersom inflytande och självbestämmanderätt för den enskilde är bärande grundprinciper enligt den lagstiftningen. Kommunstyrelsen kritiseras för den aktuella skrivningen och ytterligare brister som JO uppmärksammat i utformningen av genomförandeplanen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Kommunstyrelsen i Arvika kommun och förde fram bl.a. följande. Han har en beslutad insats om kontaktperson enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, och kommunen har tagit fram en genomförandeplan för insatsen. I planen anges att bilder eller text med personliga uppgifter inte får förekomma i sociala medier. Formuleringen innebär en begränsning av hans grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Han förstår att det inte är lämpligt att utan personens tillåtelse lägga ut exempelvis en bild på sociala medier, men det är att gå för långt att hota med att insatsen kommer att avslutas om han gör så.

text: Tillsammans med anmälan lämnade AA in den aktuella genomförandeplanen. I planen fanns ett avsnitt benämnt ”Sekretess”. Under avsnittet angavs bl.a. följande: Bilder eller text med personliga uppgifter får ej förekomma i sociala medier. Om detta sker kommer beslutet/uppdraget att avslutas.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Arvika kommun skulle yttra sig över vad som förts fram i anmälan när det gäller påståendet om att skrivningen i genomförandeplanen inskränker AA:s yttrandefrihet. Kommunstyrelsen skulle särskilt svara på hur skrivningen förhåller sig till bestämmelsen om yttrandefrihet i

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: , RF, samt till bestämmelsen i

text: 37 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: I sitt remissvar anförde kommunstyrelsen bl.a. följande. – – –

text: Kommunen ber att få avge följande yttrande gällande JO:s frågeställningar:

text: 1. AA har självklart rätt att nyttja sociala medier och där uttrycka sina åsikter. Kommunen har inte haft som syfte att inskränka på yttrandefriheten. Vi har försökt formulera och komma överens om hur effekten av, när han använder sociala medier på ett sätt som kontaktpersonen och deras anhöriga kan uppleva som obehaglig, ger konsekvenser i form av att denne då har velat avsluta sitt uppdrag, upprepade byten av uppdragstagare. 2. Kommunen medger att formuleringen i genomförandeplanen är otydlig. Vår avsikt har aldrig varit att avsluta en gynnande insats utan verksamheten har försökt förebygga och hindra upprepade byten av kontaktperson. Det är mycket olyckligt om det uppfattas som att beslutet eller insatsen upphör. Formuleringen har avsett en specifik kontaktperson och att denne kan välja att avsluta sitt uppdrag. Ett möte med AA. och god man har initierats i syfte att omformulera genomförandeplanen. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Verksamhet enligt LSS ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet och den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. Insatserna ska utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv (6 och 7 §§ LSS).

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (

text: 2 kap. 1 § 1

text: RF). Yttrandefriheten får endast begränsas genom lag för vissa preciserade ändamål (2 kap. 20–23 och 25 §§ RF). Även i artikel 10 Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga

text: rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) anges att var och en har rätt till yttrandefrihet.

text: Den som använder sin yttrandefrihet i någon av de former som är särskilt reglerade i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) får inte utsättas för andra sanktioner från det allmännas sida än sådana som är uttryckligt angivna i dessa grundlagar, det s.k. repressalieförbudet (

text: 3 kap. 6 §

text: TF och

text: 2 kap. 6 §

text: YGL).

text: Repressalieförbudet innebär att en myndighet inte får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin yttrandefrihet i ett grundlagsskyddat medium. Myndigheten får inte heller försöka motarbeta att den enskilde använder sig av sina rättigheter. Förbudet innefattar i princip varje form av repressiv åtgärd mot den enskilde, från tillrättavisningar till de särskilt ingripande åtgärder som är straffbelagda (se bl.a. JO 2015/16 s. 648, dnr

text: , och Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, fjärde upplagan, s. 150).

text: Även när den enskilde har använt sig av sin yttrandefrihet i andra former än de som regleras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: anses ett skydd mot repressalieåtgärder följa av

text: 2 kap. 1 § 1

text: RF (se bl.a. JO 2019/20 s. 294, dnr

text: Yttrandefrihet gäller för ”var och en”. För att repressalieförbudet ska aktualiseras krävs dock någon form av lydnads- eller beroendeförhållande mellan den enskilde och myndigheten. Ofta rör det sig om en person med överordnad tjänsteställning som tillrättavisar en underordnad, alltså någon med en reell möjlighet att utsätta den andre för någon form av negativa verkningar. En myndighet kan dock även vidta åtgärder som träffas av repressalieförbudet mot andra än de anställda vid myndigheten (se bl.a. JO 2022/23 s. 220, dnr

text: Bedömning

text: En kommun får inte försöka inskränka en enskilds yttrandefrihet inom ramen för en stödinsats enligt LSS. Den aktuella formuleringen förekommer i en genomförandeplan som avser en beslutad insats om kontaktperson enligt den lagen. En sådan plan beskriver hur en beslutad insats ska genomföras. I den plan som upprättades i AA:s ärende angavs bl.a. att bilder eller text med personliga uppgifter inte fick förekomma i sociala medier. Jag kan inte förstå skrivningen på något annat sätt än att den riktades mot AA och att avsikten var att förhindra att han använde sin yttrandefrihet till att lägga ut viss information på internet.

text: En enskild som ansöker om en insats från en myndighet får anses befinna sig i ett beroendeförhållande till myndigheten. Även under genomförandet av en insats måste ett sådant förhållande anses föreligga. Av AA:s genomförandeplan framgick att beslutet eller uppdraget skulle avslutas om vissa angivna uppgifter läggs ut på sociala medier. Att avsluta en insats som den enskilde behöver och som beviljats därför att behovet inte kan tillgodoses på något annat sätt, får

text: Enligt min mening innebar kommunstyrelsens utformning av den aktuella genomförandeplanen en kränkning av AA:s yttrandefrihet. Jag ser särskilt allvarligt på att en myndighet har försökt begränsa en enskilds yttrandefrihet inom ramen för LSS eftersom inflytande och självbestämmanderätt för den enskilde är bärande grundprinciper enligt den lagstiftningen.

text: Ett beslut om en insats enligt LSS är ett gynnande beslut för den enskilde. Sådana beslut anses ha negativ rättskraft, vilket innebär att de inte utan vidare kan ändras till nackdel för den enskilde. Undantag från den principen får dock göras om det framgår av beslutet eller de föreskrifter som det har grundats på att beslutet under vissa förutsättningar får återkallas (återkallelseförbehåll), om tvingande säkerhetsskäl medför att en återkallelse krävs eller om beslutet blivit felaktigt på grund av att den enskilde har lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter (

text: 37 §

text: FL).

text: Jag uppfattar formuleringen om att beslutet eller uppdraget kommer att avslutas om personliga uppgifter läggs ut på sociala medier som ett återkallelseförbehåll. Det aktuella förbehållet har tagits in i en genomförandeplan men framgår inte av beslutet om kontaktperson. Redan av det skälet saknar förbehållet stöd i

text: 37 §

text: FL. Förbehållet kan inte heller anses vara förenligt med krav på saklighet och proportionalitet (se

text: prop. 2016/17:180 s. 329

text: ). Kommunstyrelsen skulle alltså inte haft rättsligt stöd för att ompröva beslutet eller avsluta uppdraget i det fall AA inte åtlydde uppmaningen om att inte lägga ut vissa uppgifter på sociala medier. Formuleringen var därför missvisande och vilseledande.

text: Handlingar som upprättas och gäller enskilda ska begränsas till att innehålla uppgifter som bedöms vara tillräckliga, väsentliga och ändamålsenliga i förhållande till vad saken gäller. En genomförandeplan bör upprättas med hänsyn tagen till den enskildes självbestämmanderätt och integritet (4 kap. 1 § och allmänna råd till 6 kap. 2 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS.).

text: En kommun måste alltså noga överväga vilka uppgifter som ska tas in i en genomförandeplan. Uppgifter som inte är relevanta för genomförandet av den beviljade insatsen bör undvikas. Det gäller i synnerhet villkor som kan anses vara betungande för den enskilde eller som är avsedda att påverka eller inskränka dennes handlande. Jag anser mot denna bakgrund att det var olämpligt att över huvud taget ta in avsnittet benämnt ”Sekretess” i genomförandeplanen.

text: Sammantaget har jag uppmärksammat flera brister i utformningen av AA:s genomförandeplan och Kommunstyrelsen i Arvika kommun förtjänar kritik för detta. Kommunstyrelsens inställning till det inträffade visar på en bristande kunskap om grundläggande fri- och rättigheter som är oroväckande. Jag utgår från att kommunstyrelsen skyndsamt vidtar åtgärder för att se till att det finns tillräckliga kunskaper om detta inom verksamheten.

text: Det som AA anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna val
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Valnämnden i Lunds kommun för att valsedlar inte tillhandahållits på ett likformigt sätt

org: jo

sammanfattning: Namnvalsedlarna för samtliga partier har placerats i samma ställ i den ordning som valnämnden beslutat. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att valsedlarna, genom sin placering i ställen, har tillhandahållits på ett sätt som för de röstande framstått som olikformigt. Det finns därför inte någon grund för kritik mot valnämnden.

text: (Se även JO:s beslut 5127-2010, 5161-2010 och 5668-2010)

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Valnämnden i Lunds kommun för att valsedlar inte hade tillhandahållits på ett likformigt sätt vid valet 2010. I anmälan angavs bl.a. att det i förtidsröstningslokalerna hade funnits fyra valsedelsställ med tre kolumner vardera. Det första stället innehöll de valsedlar som distribuerats från Valmyndigheten. Det andra, tredje och fjärde stället innehöll namnvalsedlar för valen till riksdag, landstings- och kommunfullmäktige. Den första kolumnen i varje ställ var vigd åt de etablerade partierna. Kolumnen i mitten var i de flesta fall tom, men var avsedd för de etablerade partiernas alternativa namnvalsedlar. I den tredje kolumnen fick övriga partier placera sina valsedlar. Genom detta hade valsedlar från mindre partier, såsom t.ex. Feministiskt Initiativ och Piratpartiet, enligt anmälaren tydligt separerats från övriga partiers valsedlar.

text: Utredning

text: Valnämnden i Lunds kommun anmodades att yttra sig över vad som anfördes i anmälan. Av nämndens yttrande framgick att valsedlarna enligt beslut i valnämnden varit placerade på i huvudsak det sätt som angavs i anmälan. Namnvalsedlarna från samtliga partier placerades således i samma ställ. I stället hade valsedlarna från de större partierna placerats i viss ordning i den vänstra spalten, medan övriga partier placerats i bokstavsordning i den högra. Efter att ha redogjort för vad Valmyndigheten uppger i sin handbok för de allmänna valen 2010 avseende valsedlarnas placering, valnämndens kontakter med Valmyndigheten och ett par av Valmyndighetens nyhetsbrev till valnämnderna 2010, anförde nämnden följande om uppgifterna i anmälan.

text: AA gör i sin anmälan gällande att uppdelningen av partiernas valsedlar på två skilda kolonner strider mot JO:s tidigare uttalande även i det fall då de båda kolonnerna är placerade i ett och samma ställ. I själva verket hävdar han tvärtom att bokstavsordning i en obruten följd inom ett och samma valsedelsställ var den enda möjliga utplaceringsordningen. Valnämnden vill för sin del anföra ett antal skäl mot att så skulle ha varit fallet. För det första har valmyndigheten inte i sin information till kommunerna (vare sig som allmänt råd eller annan generell anvisning) uttryckligen konstaterat att endast en placeringsordning vore möjlig. Man har tvärtom konstaterat att någon föreskrift i detta avseende inte kan utfärdas, och det beslut, som har utsänts som information, har endast anförts att utgöra ett ”exempel”.

text: För det andra skall det enligt JO. beaktas att valsedelspresentationen ”för de röstande framstår som likformig”. Med detta bör bl.a. förstås att valsedlar, som i ett ställ har placerats i en viss ordning, så långt möjligt placeras på samma sätt även i de övriga ställen. Detta har tillgodosetts genom att valnämnden föreskrivit att namnvalsedlar för enprocents- och representationspartier skall placeras på samma sätt som dessa partiers partivalsedlar har placerats i ett omedelbart intill stående ställ. För det tredje har anmälaren inte heller beaktat det totala antalet deltagande partier – samt förekomsten av eventuella alternativa listor för ett och samma parti – i vart och ett av de tre samtidiga valen. Vid den tidpunkt, då föreskrifterna fastställdes, var det redan känt att i den valkrets för resp val, där kommunens valdistrikt ingick, hade anmält sig 12 partier i kommunfullmäktigevalet, 15 partier i landstingsfullmäktigevalet samt 34 partier i riksdagsvalet. Antalet listor för respektive parti kunde givetvis inte förutses i detalj, men redan under våren 2010 kunde förutses att åtminstone någon eller några alternativa listor kunde komma att uppträda. Om valsedlar – inklusive eventuellt förekommande alternativa listor – för olika många partier skulle placeras ut i en obruten bokstavsordning (samt i förekommande fall även listordning), skulle detta med nödvändighet innebära att de flesta partiers namnvalsedlar skulle befinnas på olika platser i vart och ett ställen för de tre valen. I ett antal fall skulle dessa valsedlar även befinna sig i olika kolonner inom de olika namnvalsedelsställen samt givetvis även i förhållande till den ordning, som användes i stället för partivalsedlar. Detta skulle definitivt inte kunna uppfattas som att utplaceringen ”för de röstande framstår som likformig”.

text: För det fjärde har anmälaren inte heller beaktat den s.k. fria nomineringsrätten, som ju innebär att tillkommande partier/listor kan uppträda under förtidsröstningen resp. på valdagen utan föregående anmälan, och att även dessa partier/listor i förekommande fall har rätt att göra anspråk på att bli inplacerade på ”sina” platser inom den föreskrivna placeringsordningen. Röstmottagarna har i en sådan situation ingen befogenhet att vägra utplacering av överlämnade valsedlar, utan har endast att – med iakttagande av valnämndens generella föreskrifter – anvisa korrekt plats inom resp. valsedelsställ för utplacering av sådana valsedlar. Sammantaget innebär dessa två senare sakförhållanden vid en obruten bokstavsordning att röstmottagarna – beroende på tillgången på valsedlar för de enskilda partierna/listorna – i så fall måste vara beredda att med kort varsel flytta om i stort sett samtliga namnvalsedlar för ett visst val om en enda valsedelstyp tog slut eller tillkom. Inte heller detta förhållande skulle ha gynnat de röstandes möjlighet till överblick över valsedelsplaceringen eller ha fått densamma att framstå som ”likformig” (eller i annat avseende som enhetlig) för dem. Valnämndens utfärdade föreskrift har även i detta fall – genom att begränsa en eventuell erforderlig omflyttning av valsedlar till endast övriga partier – haft till syfte att så långt möjligt bibehålla röstmottagarnas möjlighet till bibehållen utplacering av enprocents- och representationspartiernas valsedlar för att därmed i sin tur kunna underlätta väljarnas likformiga överblick av det totala utbudet av valsedlar. För det femte har anmälaren uppenbarligen missförstått att den mellersta kolonnen skulle vara ”vigd” åt alternativa listor för endast enprocents- och

text: representationspartier. Detta är inte korrekt, föreskrifterna anger endast att den mellersta kolonnen är ”i första hand” avsedd för dessa listor. Redan uttryckssättet ”i första hand” anger att kolonnen kan utnyttjas även för andra ändamål. Självfallet har även alternativa listor för ett övrigt parti i mån av förekomst kunnat placeras där. Därutöver framgår likaså av föreskrifterna att den mellersta kolonnen även har varit avsedd att användas för övriga partier i det fall dessas antal har överstigit tolv. För det sjätte innebär redan det faktum att varje valsedelstyp skall placeras i ett enskilt fack att olika valsedlar med nödvändighet måste hamna på olika avstånd ifrån varandra, oavsett om detta avstånd mäts i vågrätt eller lodrätt riktning. Därvid kan – inom ett och samma valsedelsställ – ett vågrätt avstånd mellan olika valsedlar om c:a 12 cm i vågrätt riktning (= avståndet mellan den vänstra och den högra kolonnen i ett och samma valsedelsställ) inte anses vara större – eller mera ”diskriminerande” – än ett avstånd på c:a 50 cm i lodrätt riktning (= avståndet mellan den översta och den nedersta raden i en och samma kolonn).

text: Valnämnden gjorde i sitt yttrande bedömningen att valsedlarna hade placerats på ett sätt som för de röstande framstått som likformigt.

text: Till sitt yttrande hade valnämnden bl.a. fogat av nämnden beslutade föreskrifter angående valsedlarnas placering.

text: AA gavs tillfälle att kommentera valnämndens yttrande men hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: I

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: finns en bestämmelse om utläggning av valsedlar i anslutning till röstmottagningsställen. Den har följande lydelse.

text: I anslutning till ett röstmottagningsställe skall det ordnas en lämplig plats där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får en sådan plats i stället ordnas inne i lokalen. På denna plats skall väljarna ha tillgång till 1. valsedlar med enbart valbeteckning, 2. valsedlar med parti- och valbeteckning a) för val till riksdagen samt landstings- och kommunfullmäktige för varje parti som vid något av de två senaste riksdagsvalen har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet, b) för val till landstings- och kommunfullmäktige för varje parti som redan är representerat där och som inte uppfyller kraven i a ovan, när det gäller röstmottagningsställen inom det landsting eller den kommun där partiet är representerat, 3. valsedlar med parti- och valbeteckning för val till Europaparlamentet för varje parti som vid något av de två senaste valen till Europaparlamentet har fått mer än 1 procent av rösterna i hela landet eller valsedlar med parti- och valbeteckning samt uppgifter om kandidater om ett sådant parti deltar med endast en valsedel. De partier som deltar i valen skall också kunna lägga ut sina valsedlar på denna plats. [---]

text: Bedömning

text: Vallagens

text: regler om hur valsedlar ska läggas ut i anslutning till röstmottagningsställen har behandlats i ett tidigare beslut, se JO 2010/11 s. 284, dnr

text: . Där hade de valsedlar som valnämnden ansvarade för placerats i pappställ medan övriga partier hade hänvisats till att lägga ut sina valsedlar direkt på ett bord, som stod på en annan plats, lite undanskymt. Detta föranledde kritik. I beslutet sägs bl.a.:

text: Enligt

text: 8 kap. 2 § vallagen

text: ska det, som framgått, i anslutning till ett röstmottagningsställe ordnas ”en lämplig plats” där valsedlar kan läggas ut. Om detta inte är möjligt får ”en sådan plats” i stället ordnas inne i lokalen. På ”denna plats” ska övriga partier också kunna lägga ut sina valsedlar. Uppdelningen av valsedlarna i två kategorier är enbart betingad av praktiska skäl, som har med valets administration att göra. För de röstande är den utan intresse. Det finns således inget skäl för valförrättaren att synliggöra en skillnad mellan de två kategorierna av valsedlar, exempelvis genom att förbehålla ett särskilt valsedelsställ för den ena gruppen. Tvärtom är det från objektivitetssynpunkt angeläget att någon åtskillnad av det slaget inte görs, jfr

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Alla valsedlar ska med andra ord tillhandahållas på ett likformigt sätt, på en och samma plats. Exakt hur det ska ske är en praktisk fråga, men utgångspunkten ska vara att valsedelspresentationen för de röstande framstår som likformig. Det bör observeras att dessa uttalanden gjordes mot bakgrund av att valsedelsställ i den aktuella röstningslokalen endast användes för en grupp av valsedlar. I det ärende som här bedöms har namnvalsedlarna för samtliga partier placerats i samma ställ, i den ordning som valnämnden beslutat. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att valsedlarna, genom sin placering i ställen, har tillhandahållits på ett sätt som för de röstande framstått som olikformigt. Någon anledning till kritik mot valnämnden föreligger därför inte.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Bistånd Integritet

title: Kritik mot Individ- och familjenämnden i Nybro kommun för handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd

sammanfattning: En enskild, som ansökte om ekonomiskt bistånd, beviljades under utredningstiden bistånd till livsmedel i form av rekvisitioner. Ekonomiskt bistånd bör utformas så att biståndsmottagaren själv ges utrymme att planera och fatta beslut om den egna ekonomin inom ramen för det erhållna biståndet. Endast om mycket speciella omständigheter föreligger bör bistånd per rekvisition kunna godtas. Det har inte framkommit att sådana omständigheter varit för handen i detta fall. Nämnden förtjänar kritik för handläggningen.

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan till JO klagomål mot individ- och familjeförvaltningen i Nybro kommun angående handläggningen av ett ärende rörande försörjningsstöd och anförde därvid bl.a. följande. Den 15 september 2011 ansökte hon om ekonomiskt bestånd för oktober 2011. Handläggaren vid förvaltningen begärde in vissa handlingar för att hennes ansökan skulle kunna behandlas. Trots att hon kom in med de begärda handlingarna fick hon inte något beslut. Istället blev hon beviljad matpengar i form av en matrekvisition. På rekvisitionen informerades om att den inte fick användas till att köpa alkohol, tobak, lotter eller presentkort. Hon kände sig mycket kränkt av detta eftersom hon aldrig missbrukat något. Förvaltningen gjorde även ett hembesök hos henne. Någon upplysning om orsaken till hembesöket och vilka som skulle delta vid det fick hon dock inte.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från individ- och familjeförvaltningen i Nybro kommun.

text: Därefter anmodades Individ- och familjenämnden i Nybro kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som hade anförts i AA:s anmälan.

text: I remissvaret anförde nämnden bl.a. följande.

text: --- Vid besök 110930 har AA ej med sig samtliga handlingar, AA får information om att hon behöver komplettera sin ansökan med jobbsökarlista, registerutdrag och handlingsplan från Arbetsförmedling samt inkomstdeklaration. AA inkommer med sista handlingen 111012. AA har vid tre separata tillfällen fått information om vilka handlingar som krävs för att ansökan ska kunna behandlas och beslut ska kunna fat-tas. AA har genom att dröja med att inkomma med begärda handlingar själv bidragit till att utredningstiden förlängs. AA blev vid besöket 110930 informerad om att utredningstiden för en utredning är 10 tjänstedagar från det att sista handlingen inkommit till Individ och familjeförvaltningen. 111012 inkommer AA med de sista handlingarna, 111024 erhåller AA beslut på sin ansökan. --- För att undvika akut nöd och säkerställa att AA och barnens behov under utredningstid blivit tillgodosedda, har ekonomiskt bistånd för livsmedel utgått via rekvisition fram till dess beslut på ansökan fattats 111024. AA uppger vid besök på Individ och familjeförvaltningens reception 111014 att hon känner sig mycket kränkt över att det ekonomiska biståndet utgått via rekvisition. Detta då AA genom bekanta fått information om att enbart individer med missbruksproblematik beviljas ekonomiskt bistånd per rekvisition. Undertecknad handläggare informerar AA om att det tillhör praxis att den enskilde under utredningstid beviljas livsmedel per rekvisition, detta då det ej är fastställt genom utredning om den enskilde har rätt till ekonomiskt bistånd. Det ekonomiska biståndet som utgår under utredningstid avser att tillgodose de mest basala behov av exempelvis livsmedel, läkemedel eller läkarvård, varför rekvisitionen begränsas till att ej omfatta alkoholhaltiga drycker, tobak, lotter eller presentkort. --- Tidigare samma dag som hembesöket 111014 besöker AA tillsammans med sin dotter Individ och familjeförvaltningens reception. AA uppger att hon känner uppgivenhet och är orolig över sin ekonomiska situation. --- Utifrån att AA uttrycker att hon är psykiskt pressad bedömer utredare att det för såväl AA:s mående som ur barnperspektivet är nödvändigt med ett akut hembesök samma dag. Under samtalet uppfattar utredare att AA lugnar sig. AA uppger att det går bra att utredare tillsammans med en kollega besöker AA i hemmet under eftermiddagen. Utredare pratar även med AA:s dotter om att utredare tillsammans med en kollega kommer att besöka AA och dottern i deras hem, detta för att förbereda dottern på besöket. ---

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Bistånd i form av försörjningsstöd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, ska normalt betalas ut månadsvis. Sådant bistånd bör betalas ut genom bankeller postgiro eller genom liknande betalningssätt. Härutöver bör kontantutbetalningar kunna göras i vissa situationer, t.ex. när någon till följd av oförutsedda händelser är i akut behov av hjälp. Extraordinära utbetalningssätt i form av rekvisitioner eller matkuponger bör endast användas i yttersta undantagsfall, om mycket speciella omständigheter föreligger (JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 250 och Socialstyrelsens allmänna råd om ekonomiskt bistånd,

text: SOSFS 2003:5

text: I detta fall beviljades AA vid två tillfällen bistånd till livsmedel i form av rekvisitioner. Av remissvaret framgår att nämnden har som praxis att om en enskild under utredningstid är i behov av bistånd beviljas detta per rekvisition. Socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet. En konsekvens av detta synsätt är att det ekonomiska biståndet bör utformas så att biståndsmottagaren själv ges utrymme att planera och fatta beslut om den egna ekonomin inom ramen för det erhållna biståndet. Att erhålla bistånd per rekvisition kan för den enskilde upplevas som starkt integritetskränkande och står i strid med viktiga principer i

text: socialtjänstlagen

text: , t.ex. principerna om självbestämmande och delaktighet. Det är därför endast om mycket speciella omständigheter föreligger som bistånd per rekvisition bör kunna godtas. Det har i ärendet inte framkommit att sådana omständigheter skulle ha varit för handen i AA:s fall. Handläggningen förtjänar kritik. Jag förutsätter att nämnden ser över sina rutiner i detta hänseende.

text: Vad AA i övrigt har anfört i sin anmälan föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.


nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

title: Anmälan mot Migrationsverket angående långsam handläggning av överklaganden i tjänstetillsättningsärenden, m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan den 7 november 2006 klagade AA på Migrationsverket och uppgav bl.a. följande. Han hade i skrivelser som gavs in den 30 december 2005, den 19 april 2006 respektive den 15 september 2006 överklagat Migrationsverkets beslut i tre tjänstetillsättningsärenden. Migrationsverket hade inte vidtagit några åtgärder i ärendena. Verket hade inte heller besvarat en skriftlig framställning från honom den 15 september 2006 om att få del av handlingar angående två av hans överklaganden.

text: AA framförde i anmälan också andra klagomål mot verket.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Migrationsverket.

text: Verket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig angående vad AA hade framfört om dels dröjsmål med att handlägga överklaganden, dels underlåtenhet att besvara hans begäran i skrivelsen den 15 september 2006.

text: I ett yttrande den 28 mars 2007 anförde verket, tf. generaldirektören BB, följande.

text: Bakgrund

text: De tre ärendena avser befattningar som beslutsfattare vid transitenheten i Malmö och process-förare vid förvaltningsprocessenheten i Malmö. Befattningen vid transitenheten ledigförklarades 2005-11-18 och överklagningstiden gick ut vid årsskiftet. Verkets yttrande till Utrikesdepartementet lämnades 2006-11- 06. Tillsättningen avsåg ett tidsbegränsat vikariat som upphörde i augusti 2006. Befattningarna som processförare ledigförklarades vid två tillfällen. Det första ledigförklarandet gjordes 2005-09-19 inför starten av verksamheten i mars 2006. Överklagningstiden gick ut 2006-04-21 och verkets yttrande till departementet lämnades 2006-11-15. Det andra ledigförklarandet gjordes 2006-04-07; överklagningstiden gick ut i slutet av september och verkets yttrande till departementet lämnades 2007-01-10. Mellan tidpunkterna för överklagande och yttrande till departementet har det i de aktuella tillsättningsärendena gått tre och en halv, sju respektive tio månader.

text: I ett ärende lämnades verkets yttrande först efter sju månader. Under den tiden var det upprepade problem med chefsbefattningen. Den ordinarie chefen var upprepat sjukskriven, en vikarierande chef var inlånad och slutligen skedde ett ledigförklarande och tillsättning av en ny chef. Samtidigt var det mycket hög arbetsbelastning för de berörda personalexperterna och cheferna. För att klara verksamheten vid de nystartade förvaltningsprocessenheterna var det nödvändigt att prioritera rekrytering av ny arbetskraft. Under tiden som tillsättningsarbetet pågick och överklagandet handlades hade verket kontakt med AA vid flera tillfällen. AA ställde bland annat flera frågor kring ärendenas handläggning som besvarades av chefer vid verket. Det handlade om samtal per elektronisk post men även i möten. Vid dessa möten redogjorde arbetsgivaren för hur tillsättningsprocessen hade genomförts och för sina skäl till att AA inte ansågs lämplig som processförare. Det kan således konstateras att AA under handläggningstiden under hand varit informerad om arbetsgivarens inställning. Avseende den andra tillsättningen av processförare lämnades verkets yttrande efter drygt tre månader. Detta är inte onormalt för att hinna med den hantering som krävs i ett överklagningsärende. En viss fördröjning kan dock hänföras till att det skedde ett chefsbyte i nära samband med överklagandet. I det överklagningsärende där verkets yttrande lämnades efter tio månader, var ärendet inaktivt under cirka åtta månader. Förklaringen till dröjsmålet kan beskrivas som en kombination av att delegationsordningen och ansvarsfördelningen inom verksamhetsområdet inte borgade för en effektiv handläggning, byte av verksamhetschef samt en hög arbetsbelastning för verksamhetschefen. Skrivelsen med begäran om att ta del av handlingarna har besvarats muntligt av verket och AA har tagit del av de handlingar som avses. Vid tiden för AA:s skriftliga begäran genomfördes ett chefsbyte vid den enhet som mottog handlingen. I överlämnandet mellan den vikarierande chefen och den nya chefen uppstod ett missförstånd på vilken nivå i verket skrivelsen skulle besvaras, eftersom det rörde två ärenden som handlagts på skilda nivåer i verket. När den nya chefen uppmärksammade missförståndet tog man i slutet på november 2006 kontakt med AA för att bestämma tid då han kunde komma och ta del av handlingarna. En tid avtalades som AA sedan inte kunde genomföra. Vid ett nytt möte omkring den 10 december 2006 tog AA slutligen del av handlingarna.

text: Ställningstagande

text: Det har inte varit en acceptabel handläggningstid i de aktuella ärendena. Det finns förklaringar till att ärendena blivit fördröjda. Detta är dock inte försvarbart utan någon i chefsbefattning borde ha tagit ansvar för handläggningen av ärendena för att undvika onödigt dröjsmål med svar på skrivelsen samt yttrandena till departementet. Migrationsverkets målsättning med personal- och tillsättningsärenden är att dessa skall handläggas skyndsamt och rättssäkert för den enskilde. I verkets nuvarande organisation är handläggningen av överklagade tillsättningsärenden en fråga för verksamhetsområdena. Enligt verksamhetschefernas delegering av beslutanderätt är det antingen verksamhetschef eller enhetschef som har rätt att lämna skrivelser till regeringen i överklagningsärenden rörande anställningar. Personalenheten har använts som konsulter i de fall chef har efterfrågat stöd. Migrationsverket har för avsikt att se över den nuvarande organisationen för att göra den mer effektiv och ändamålsenlig. Ett uppdrag har lämnats till verksamhetsområdet förvaltning och internationella frågor att senast den 30 april 2007 komma med ett förslag till en förbättrad ordning.

text: AA kommenterade remissvaret samt framförde ytterligare klagomål mot Migrationsverket.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att beslutsmyndigheten skall pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent skall myndigheten enligt huvudregeln avvisa överklagandet. Om överklagandet inte avvisas skall det enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: tillsammans med övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighet som skall pröva överklagandet. Av bestämmelserna i

text: 27 § samma lag

text: om myndigheters omprövningsplikt framgår att om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall den ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Frågan inom vilken tid en förvaltningsmyndighet skall överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att ett överlämnande – när ett sådant skall äga rum – måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen

text: om snabb och enkel handläggning m.m. skall vara vägledande även i detta hänseende (

text: prop. 1985/86:80 s. 77

text: ). När omprövning inte företas bör överlämnandet normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten. Något krav på att beslutsmyndigheten skall bifoga ett yttrande till överinstansen finns inte. Det är en uppgift för den högre instansen att ta ställning till om inhämtande av yttrande från beslutsmyndigheten fordras innan ärendet kan avgöras. Den omständigheten att beslutsmyndigheten finner det lämpligt att bifoga ett yttrande till överinstansen får inte medföra att den nyss nämnda tidsfristen utsträcks mer än några dagar (se

text: JO 2003/04 s. 179

text: Vad som har kommit fram angående Migrationsverkets handläggning föranleder följande uttalanden.

text: Verkets handläggningstid i de tre överklagade tjänstetillsättningsärendena har uppgått till ca tre och en halv, sju respektive tio månader. I samtliga dessa ärenden har tiden för handläggningen stått i strid med de bestämmelser och principer som jag nyss har redogjort för. Särskilt anmärkningsvärd är handläggningen av ärendet om det tidsbegränsade vikariat som upphörde i augusti 2006. I det fallet gick överklagandetiden ut vid utgången av år 2005, men ärendet överlämnades inte till regeringen förrän i november 2006 och således efter utgången av den tidsperiod som vikariatet avsåg.

text: Verket har i remissyttrandet anfört att en handläggningstid om tre månader inte varit onormal om verket skulle hinna med den hantering som enligt myndigheten krävs i överklagande tjänstetillsättningsärenden. Av de upplysningar som verket har lämnat kan dras slutsatsen att myndigheten haft som rutin att avge yttrande till regeringen i samband med att handlingarna i överklagade tjänstetillsättningsärenden överlämnats dit. Detta framstår som en starkt bidragande orsak till den långa handläggningstiden. Som nyss har sagts får dock ett yttrande till överinstansen inte tillåtas påverka handläggningstiden av ett överklagande mer än marginellt.

text: Av utredningen framgår att Migrationsverket har brustit även i fråga om kravet på skyndsamhet vid handläggningen av AA:s begäran om att få ta del av handlingar. Verket har i remissyttrandet uppgett att myndigheten skulle se över sin organisation i berörda avseenden. Jag utgår från att verket beaktar de uttalanden som jag nu har gjort. AA:s klagomål i övrigt föranleder inte någon åtgärd av mig. Med den kritik som har uttalats avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Visitation

title: Omhändertagande av en tidskrift vid visitation av intagens bostadsrum

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Kriminalvården, anstalten Karlskoga, som kom in till JO den 8 november 2006, klagade AA och BB på att en tidskrift tagits i ”beslag” vid visitation av ett bostadsrum.

text: Utredning

text: Anstaltens ”visitationsliggare” i den här aktuella delen togs in och granskades.

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom ställföreträdande regionchefen CC, följande.

text: Kriminalvården, Region Mitt, har inhämtat uppgifter från anstaltsledningen i Karlskoga. I samband med en grundlig visitation av AA och BB:s bostadsrum, togs en tidskrift omhand (dessa intagna delade bostadsrum). Två tjänstemän genomförde visitationen. De intagna var inte närvarande under visitationen. Ett skriftligt meddelande (visitationsprotokoll) lämnades i bostadsrummet om att tidskriften tagits omhand, undertecknat av den tjänsteman som verkställde omhändertagandet. Tidskriften placerades i BB:s förrådsskåp och förtecknades av vakthavande befäl, som hade beordrat visitationen, på hans förrådskort. Efter att AA och BB kontaktat personal och uppgett att AA var ägare till tidskriften, flyttades tidskriften till AA:s förrådsskåp och förtecknades på AA:s förrådskort.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt skall egendom som skall tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning eller i enlighet med 84 § [vid tiden för den aktuella visitationen 64 §, JO:s anm.] lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt, förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall, om det är möjligt, ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Kriminalvården skall, om inte något annat är särskilt föreskrivet, se till att egendomen förvaras på ett betryggande sätt. Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: KVFS 2006:26

text: [vid tiden för den aktuella visitationen 2006:20, numera 2008:3 JO:s anm.] skall en förteckning upprättas över alla tillhörigheter som förvaras av anstalten. De skall beskrivas och egendom med stort ekonomiskt värde skall även fotograferas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den

text: tjänsteman som upprättat förteckningen. Om den intagne vägrar att skriva under skall ytterligare en tjänsteman, efter kontroll, skriva under förteckningen. Förteckningen skall löpande uppdateras avseende inlämning och uttag av tillhörigheter som skall vara kvitterade av den intagne. En inventering av den intagnes tillhörigheter skall om möjligt ske minst en gång per år och anteckning om att sådan inventering gjorts skall ske på det dokument där egendomen finns förtecknad. Den intagne skall erbjudas att närvara vid en sådan inventering. Anstalten ansvarar enbart för egendom som tagits emot för förvaring och förtecknats. Sådan egendom skall förvaras så att den inte kan åtkommas av obehörig. Anstalten skall utarbeta rutiner som garanterar att intagnas egendom hanteras på ett säkert sätt. Av de allmänna råden under denna § framgår bl.a. att åtkomst till intagnas egendom bör begränsas till ett fåtal kriminalvårdstjänstemän.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Syftet med regleringen angående omhändertagande av egendom i samband med bl.a. visitation av bostadsrum är att säkerställa att den intagne underrättas om åtgärden, att egendomen förvaras på ett betryggande sätt samt att vidtagna åtgärder skall dokumenteras där det även framgår vem eller vilka tjänstemän som hanterat egendomen. 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt synes utgå från att den intagne är närvarande vid omhändertagandet. När detta inte är fallet skrivs visitationsprotokollet endast under av den eller de tjänstemän som omhändertar egendomen. Kriminalvårdens uppfattning är att detta protokoll får anses vara en förteckning i enlighet med § i förordningen. Den förteckning som sedan görs när egendomen placeras i den intagnes förråd är en löpande förteckning av tillhörigheter som Kriminalvården förvarar för den intagnes räkning och som inte får sammanblandas med bestämmelsen i 39 §. Om det inkommer egendom utifrån till den intagne skall den kvitteras av den intagne. Detsamma gäller vid utlämning. När egendom har omhändertagits från den intagnes bostadsrum, underrättas den intagne genom visitationsprotokollet. Denna förteckning skrivs normalt inte under av de tjänstemän som faktiskt omhändertagit egendomen eftersom tillgång till den egendom som förvaras i förråden är begränsad till ett fåtal tjänstemän. Anstalten Karlskogas dokumentation i samband med den aktuella visitationen följer praxis i kriminalvården. Kriminalvården kan därför inte finna skäl för kritik mot anstalten.

text: Därefter anmodades Kriminalvårdens huvudkontor att redogöra för anstaltens dokumentation i samband med den i ärendet aktuella visitationen.

text: I remissvaret anförde huvudkontoret, genom generaldirektören DD, följande.

text: Sakförhållanden

text: Kriminalvårdens huvudkontor har anmodats att yttra sig över anstalten Karlskogas dokumentation i samband med en visitation av ett bostadsrum, särskilt med avseende på frågan om anstaltens dokumentation i samband med omhändertagande av egendom uppfyller de krav på förteckning som uppställs i

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaF). Kriminalvården, genom Region Mitt, har tidigare avgivit yttrande till JO i ärendet. I fråga om sakförhållandena hänvisas i huvudsak till regionens yttrande. Huvudkontoret får med anledning av JO:s anmodan tillägga följande.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården anses ha befogenhet att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa i syfte bl.a. att vidmakthålla frihetsberövandet. Kriminalvårdskommittén har i sitt betänkande Framtidens kriminalvård (

text: SOU 2005:54

text: , avsnitt 18.8) föreslagit att bestämmelser skall införas så att det genom lag blir klarlagt att Kriminalvården har rätt att undersöka alla utrymmen i en anstalt och all egendom som påträffas i anstalten. Förslaget i denna del har dock ännu inte lett till lagstiftning. Kontroll av bostadsrum i en anstalt eller intagnas privata egendom regleras i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2006:26

text: (anstaltsföreskrifterna) [vid tiden för den aktuella visitationen 2006:20, numera 2008:3, JO:s anm.]. Av 4 kap. 22 § anstaltsföreskrifterna framgår att anstalten skall visitera intagnas bostadsrum så att rätt nivå upprätthålls vad gäller ordning och säkerhet. Anstalten skall fortlöpande analysera behovet av sådana visitationer. Av 4 kap. 23 § anstaltsföreskrifterna framgår att vid visitation av en intagens bostadsrum skall normalt minst två tjänstemän delta när omhändertagande av egendom är aktuellt. Inom Kriminalvården genomförs ett stort antal visitationer varje år. Visitationer har genom årtionden varit – och är fortfarande – av avgörande betydelse för ordningen och säkerheten i anstalten. Av såväl praktiska som säkerhetsbetingade skäl är den intagne i allmänhet inte närvarande när visitation av ett bostadsrum sker. Några regler i lag eller annan författning om att den intagne skall vara närvarande vid en visitation av dennes bostadsrum finns inte. Enligt 39 b § KvaF skall egendom som skall tas om hand i samband med kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning eller i enlighet med 84 § [vid tiden för den aktuella visitationen 64 §, JO:s anm.] KvaL förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall, om det är möjligt, ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Kriminalvården skall, om inte något annat är särskilt föreskrivet, se till att egendomen förvaras på ett betryggande sätt. Såvitt framkommit tillämpas vid anstalten Karlskoga i allmänhet en rutin som innebär att den intagne underrättas om omhändertagandet genom en skriftlig handling (visitationsprotokoll) i vilken den egendom som omhändertagits i samband med visitationen förtecknas. Visitationsprotokollet lämnas i den intagnes bostadsrum i samband med visitationen. Med hänsyn till att den intagne i regel inte är närvarande när omhändertagandet sker undertecknas inte förteckningen (visitationsprotokollet) av den intagne, utan istället av de två tjänstemän som utfört visitationen. I det aktuella ärendet har den skriftliga handling som lämnats i den intagnes bostadsrum (JO:s aktbilaga 3) inte undertecknats av den intagne. Handlingen har inte heller undertecknats av två tjänstemän, utan endast en tjänstemans initialer har antecknats. Huvudkontoret konstaterar att meddelandet inte kan anses uppfylla de krav på förteckning av omhändertagen egendom som ställs i 39 b § KvaF. Inte heller den rutin som enligt vad som framkommit i allmänhet tillämpas vid anstalten Karlskoga överensstämmer med ordalydelsen i 39 b § KvaF, eftersom anledningen till att förteckningen undertecknas av två tjänstemän inte är att den intagne vägrat underteckna förteckningen, vilket är vad som anges i förordningstexten, utan att den intagne inte närvarat vid visitationen och omhändertagandet och därför inte beretts tillfälle att underteckna förteckningen. Som huvudkontoret anfört i ett tidigare avgivet yttrande till JO (JO:s dnr 1708-2007) torde en ordning som innebär att en förteckning undertecknas av de två tjänstemän som utfört visitationen och lämnas i den intagnes bostadsrum, tillgodose den intagnes intresse av att underrättas om omhändertagandet. Syftet med att den intagne i första hand skall underteckna förteckningen torde enligt Kriminalvårdens

text: uppfattning vara att den intagne skall beredas tillfälle att genom sin underskrift bekräfta att den egendom som anges i förteckningen överensstämmer med den egendom som faktiskt omhändertas. För att detta syfte skall uppnås krävs enligt Kriminalvårdens bedömning att den intagne bevittnar själva visitationen och omhändertagandet och undertecknar förteckningen i omedelbart samband därmed. Enligt huvudkontorets bedömning synes förordningstexten, som anger bl.a. kroppsvisitation och kroppsbesiktning som exempel på när förteckning skall upprättas, främst ta sikte på situationer där den intagne är närvarande i samband med undersökningen. I sådana fall är det givetvis naturligt att den intagne bereds tillfälle att godkänna förteckningen över den omhändertagna egendomen. Som nämnts ovan hör det dock till undantagen att den intagne är närvarande i samband med visitation av bostadsrum. Det skulle medföra väsentliga nackdelar av såväl säkerhetsmässig som praktisk natur att kräva att den intagne alltid skall vara närvarande vid visitation av bostadsrum. Som ovan noterats finns det inte heller i lag eller förordning något uttryckligt krav på att den intagne skall vara närvarande i samband med sådana visitationer. Frågan om visitationer av bostadsrum är överhuvudtaget inte närmare reglerad i KvaL. För att uppnå överensstämmelse med ordalydelsen i 39 b § KvaF skulle en rutin kunna införas som innebär att den intagne bereds tillfälle att efter en genomförd visitation underteckna det visitationsprotokoll som lämnats i den intagnes bostadsrum, även om den intagne inte närvarat vid visitationen. Förutom att en överensstämmelse med ordalydelsen i förordningstexten härmed uppnås har dock huvudkontoret svårt att se att detta skulle innebära några rättssäkerhetsvinster för den intagne, som i den situationen inte bevittnat själva omhändertagandet och därmed inte genom sin underskrift kan bekräfta om egendomen i förteckningen överensstämmer med vad som faktiskt omhändertagits. Den intagnes underskrift fungerar därmed bara som en bekräftelse på att han har fått del av en underrättelse om åtgärden. Sammanfattningsvis konstaterar huvudkontoret att 39 b § KvaF synes mindre lämpligt utformad för dokumentation av omhändertagande av egendom i samband med visitationer av bostadsrum. Den utformning som bestämmelsen har idag synes mer anpassad till situationer där den intagne närvarar vid omhändertagandet. Enligt huvudkontorets bedömning bör det ur rättssäkerhetssynpunkt anses tillräckligt att de två tjänstemän som genomför en visitation av ett bostadsrum undertecknar förteckningen i 39 b § KvaF och lämnar denna till den intagne. Kriminalvården har för avsikt att ta upp frågan om tillämpningen av nämnda bestämmelse med regeringen. Avslutningsvis skall även något sägas om 1 kap. 9 § anstaltsföreskrifterna. I nämnda bestämmelse stadgas bl.a. att en förteckning skall upprättas över alla tillhörigheter som förvaras av anstalten. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den tjänsteman som upprättat förteckningen. Om den intagne vägrar att skriva under skall ytterligare en tjänsteman, efter kontroll, skriva under förteckningen. Förteckningen skall löpande uppdateras avseende inlämning och uttag av tillhörigheter som skall vara kvitterade av den intagne. Genom kompletterande upplysningar som inhämtats från Region Mitt har framkommit att intagna bereds tillfälle att med sin underskrift ”kvittera” egendom som lämnas in för förvaring till förrådet vid anstalten Karlskoga. Enligt uppgift skedde detta även i det fall som anmälan till JO avser. Huvudkontoret instämmer emellertid i Region Mitts bedömning att den förteckning som förs över egendom i förrådet bör skiljas från den förteckning som skall upprättas enligt 39 b § KvaF, bland annat av det skälet att en förteckning enligt 39 b § KvaF skall upprättas även i det fallet att egendom endast tas med från en visitation för närmare undersökning (jfr JO 2003/04 s. 138), och alltså även när egendomen inte placeras i förrådet. I sammanhanget förtjänar att framhållas att Kriminalvården inom kort kommer att införa ändringar i 1 kap. 9 § anstaltsföreskrifterna i syfte att förtydliga i vilka

text: situationer förteckning skall upprättas enligt bestämmelsen samt hur och av vem förteckningen skall undertecknas. AA och BB gavs tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: I beslut den 30 april 2008 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: AA:s och BB:s klagomål avser anstaltens beslut att inte tillåta dem att inneha den omhändertagna tidskriften.

text: Enligt

text: 24 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, i den lydelse som gällde vid tiden för den i ärendet aktuella visitationen, får intagen, i den utsträckning det kan ske utan olägenhet, inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller ta emot böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning under fritiden. Enligt 6 kap. 2 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2006:20

text: , som gällde vid tiden för den i ärendet aktuella visitationen, får en intagen i sitt bostadsrum eller i gemensamma utrymmen inte förvara sådant som kan äventyra säkerheten i anstalten, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. (Bestämmelser avseende innehav finns sedan den 1 april 2008 i 7 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt, 2008:3.)

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag tar därför inte ställning till om det var riktigt av anstalten att omhänderta den aktuella tidskriften.

text: När det gäller anstaltens dokumentation av omhändertagandet av tidskriften kan följande konstateras.

text: Anstalten har vid förfrågan från JO om dokumentation från visitationen av bostadsrummet hänvisat till en ”visitationsliggare”. I visitationsliggaren finns under rubriken ”Anteckningar” bland annat följande notering: ”Vapentidning uttagen från B51”. Vidare finns namnteckningar i de fält som är avsedda för namnteckningar av den eller dem som utfört visitationen samt av säkerhetsansvarig. Det saknas underskrift av den eller de intagna vilkas egendom omhändertagits vid visitationen. Vidare saknas namnförtydliganden avseende de tjänstemän som undertecknat liggaren. Det framgår inte om visitationsliggaren överlämnats till AA och BB. Visitationsliggaren uppfyller, enligt min mening, inte det krav som i

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdsförordningen) ställs på att förteckning av omhändertagen egendom ska skrivas under av den intagne.

text: AA och BB har till sin anmälan bifogat ett handskrivet meddelande från Kriminalvården som lyder ”Vapentidning uttagen ur rummet”. I meddelandet finns även en signatur (initialer). Meddelandet är daterat samma dag som

text: visitationsliggaren. Jag delar huvudkontorets uppfattning att inte heller detta meddelande kan anses uppfylla de krav på förteckning av omhändertagen egendom som ställs i 39 b § kriminalvårdsförordningen.

text: Kriminalvården förtjänar kritik för den bristande dokumentationen av det aktuella omhändertagandet.

text: Det har från JO:s sida tidigare uttalats kritik mot Kriminalvårdens bristande dokumentation av egendom som omhändertas från intagnas bostadsrum (ärende 3108-2002 som refererats i JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 138).

text: Jag vill i detta sammanhang även betona vikten av att tjänstemän vid undertecknande av handlingar som de nu aktuella använder sig av namnförtydligande, så att det är möjligt för andra att fastställa vem som undertecknat handlingen.

text: Av utredningen framgår att den rutin som i allmänhet tillämpas vid anstalten Karlskoga vid omhändertagande av egendom vid visitation av bostadsrum innebär att den intagne i regel inte undertecknar den skriftliga handling som därvid upprättas (visitationsprotokoll). Visitationsprotokollet undertecknas i stället av de två tjänstemän som utfört visitationen. Enligt uppgift från Kriminalvården är anledningen till att förteckningen undertecknas av två tjänstemän att den intagne inte varit närvarande vid visitationen och omhändertagandet och därför inte beretts tillfälle att underteckna förteckningen. Jag instämmer i huvudkontorets bedömning att denna rutin inte överensstämmer med ordalydelsen i 39 b § kriminalvårdsförordningen. Kriminalvården förtjänar kritik även i denna del.

text: Jag har förståelse för att regleringen i 39 b § kriminalvårdsförordningen av Kriminalvården kan upplevas som mindre väl lämpad för de nu aktuella situationerna. Jag förordar ändå att den intagne i dessa situationer ges tillfälle att i efterhand skriva under det visitationsprotokoll som upprättats, trots att han eller hon inte varit närvarande vid visitationen. Den intagne bör i det sammanhanget beredas tillfälle att inspektera de omhändertagna föremålen. Ett sådant förfarande skulle stå i bättre överensstämmelse med förordningen. Jag noterar att Kriminalvården har för avsikt att ta upp frågan om tillämpningen av nämnda bestämmelse med regeringen.


nyckelord: Anstalt Bemötande Information Sekretess

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, om ifrågasatt brott mot tystnadsplikten m.m.

sammanfattning: Ett påstående från anmälaren om att en kriminalvårdstjänsteman röjt sekretessbelagda uppgifter om honom och lämnat omdömen om honom till en utomstående har tillbakavisats av Kriminalvården. Anmälan föranleder ingen kritik från JO:s sida. Beslutet innehåller dock uttalanden om kriminalvårdstjänstemäns kontakter med utomstående inom ramen för anstaltens s.k. brottsofferslussarbete.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 18 oktober 2011, klagade AA på en tjänstemans agerande under utredningen i ett ärende om telefontillstånd. AA anförde bl.a. att tjänstemannen ringt till den person AA önskade telefontillstånd till och lämnat känsliga bedömningsutlåtanden om honom, exempelvis avseende hans farlighet. AA anförde vidare att han inte i förväg informerats om hur ärendet skulle handläggas.

text: Utredning

text: AA:s behandlingsjournal begärdes in och granskades. Bland de handlingar som inhämtades finns en odaterad skrivelse från anstalten Saltvik till AA (JO:s aktbilaga 10). Skrivelsen innehåller bl.a. svar på en framställning från AA den 23 september 2011 om att ta del av brottsofferslussutredningen som gjorts gällande BB. Av skrivelsen framgår bl.a. följande.

text: Dokument som använts är aktuell dom 2005-12-12, riskbedömning från Kumla 2006-05-31, riskbedömning Belfrage och Fransson 2008-05-07, SARA-utredning Norrtälje 2008-05-20, VSP gällande aktuella uppgifter, KLAS (kriminalvårdens klientadministrativa system, JO:sanm) gällande tidigare besöks- och telefontillstånd. Gällande bilaga (1-2) i hemställan 2011-09-25 och frågan från AA (ändrat från anmälarens namn till ”AA”, JO:s anm.) angående CC:s rätt att ringa upp samtyckande personer och avge omdömen så ingår inga omdömen om intagna i utredningen. Bos-utredningen (brottsoffersluss, JO:s anm.) omfattas endast av de dokument som anges ovan, samt kontakt med den samtyckande personen där frågan kan ställas om den samtyckande personen ifråga har läst akten gällande den intagne personen och att akten är en allmän handling generellt sett. Av en skrivelse daterad den 20 maj 2011 (JO:s aktbilaga 11) från anstalten Saltvik till AA framgår bl.a. följande.

text: Gällande din fråga i hemställan 2011-05-18 så bryts din sekretess per automatik i och med att du skickat ut samtyckesblankett och personen ifråga har sänt den tillbaka med underskrift. För att din sekretess i detta fall skall gälla måste du ta tillbaka ansökan.

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, genom generaldirektören DD, följande.

text: JO:s remiss

text: AA har i en anmälan till JO framfört klagomål mot Kriminalvården om att en tjänsteman röjt sekretessbelagda uppgifter om honom samt om att han fått bristande information om anstalten Saltviks brottsofferslussverksamhet. JO har begärt att Kriminalvården ska yttra sig över klagomålet. JO har också bett Kriminalvården särskilt besvara följande frågor. 1. Vilken information lämnas till de intagna om vad en brottsofferslussutredning innebär, exempelvis vilka kontakter med utomstående som kan tas och vilka uppgifter om den intagne som kan lämnas ut vid dessa kontakter? 2. Hur dokumenteras den intagnes samtycke till att kontakt tas med den tilltänkte besökaren, socialtjänsten och andra utomstående? 3. Inhämtas den intagnes medgivande till att sekretessbelagda uppgifter om honom lämnas till utomstående? Vilka uppgifter gäller det i sådana fall? 4. Lämnas uppgifter om den intagne och/eller omdömen om honom vid kontakt med utomstående och i så fall vilken typ av uppgifter rör det sig om? 5. Uppmanar anstaltspersonalen den tilltänkta besökaren att ta del av den intagnes kriminalvårdsakt/journal?

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Nord, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Saltvik. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: Allmänt om arbetet med brottsoffersluss När en ansökan om besöks- eller telefontillstånd lämnas in har Kriminalvården att pröva om förutsättningarna för att bevilja ett tillstånd är uppfyllda, innefattande bl.a. frågan om kontakten kan äventyra säkerheten i anstalten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll, motverka den intagnes anpassning i samhället eller på annat sätt vara för skada för den intagne eller någon annan (7 kap. 1 och 4 §§ fängelselagen; bestämmelserna återges nedan under Författningsbestämmelser). För att kontakt med en utomstående ska få ske krävs i regel att den utomstående samtycker till att kontakt äger rum (7 kap. 26 § FARK Fängelse) (2011:1, JO:s anm.). Det sker normalt genom att den intagne skickar en s.k. samtyckesblankett till den som kontakten ska äga rum med. Genom att skicka samtyckesblanketten informeras den utomstående om att den intagne är intagen i anstalt. Som ett led i kontrollen inför ett beslut om kontakt arbetar Kriminalvården i vissa fall med s.k. brottsoffersluss. Brottsofferslussen syftar till att utreda om kontakten med den intagne sker frivilligt och vilka eventuella kontrollåtgärder som ska vidtas och används framför allt när det är fråga om intagna som är dömda för sexualbrott eller våldsbrottslighet i nära relationer. Metoden används givetvis då det är fråga om brottsoffer i den aktuella brottsligheten, men kan även användas i andra fall där en kontakt skulle kunna äventyra säkerheten eller vara till skada för någon annan (jfr 7 kap. 25 § FARK Fängelse). I regel går slussens arbete ut på att en kriminalvårdstjänsteman kontaktar personen som en intagen vill ha kontakt med och samtalar med denne, i regel per telefon. Ibland kan också kontakt med socialtjänsten

text: ske. Om den intagne vill ha kontakt med ett barn tar Kriminalvården ofta kontakt med vårdnadshavaren. All kontakt med utomstående sker med den intagnes samtycke, eftersom uppgifter om den intagne i regel omfattas av sekretess. Den enda sekretessbelagda uppgift som regelmässigt lämnas ut vid kontakt med utomstående är att den intagne är intagen i anstalt. Inga sekretessbelagda uppgifter lämnas ut utan den intagnes medgivande. Om en anstalt arbetar med brottsoffersluss sker inhämtande av samtycke normalt, men inte alltid, genom anstaltens försorg. Det sker i regel i samband med att frivilligheten till kontakten utreds. En sådan kontakt förutsätter givetvis att den intagne medgivit att sekretessen bryts för uppgiften att han är intagen i anstalt. Intagna informeras i dagsläget huvudsakligen muntligt om brottsofferslussarnas verksamhet. Information lämnas bl.a. om vilka kontakter som kan komma att tas. Kriminalvården har för avsikt att under år 2012 ta fram skriftlig information till både klienter och utomstående. Dokumentation av arbetet kring brottsofferslussen, t.ex. att den intagne informerats om verksamheten, att den intagne samtycker till att sekretessen för vissa uppgifter hävs samt att Kriminalvården har kontakt med utomstående, sker i verkställighetsplanen eller i en daganteckning i den intagnes journal. Kriminalvården uppmanar aldrig någon utomstående att ta del av den intagnes journal. Det förekommer naturligtvis att den utomstående har frågor om den intagnes brottslighet. Kriminalvården informerar då om vad som gäller i fråga om allmänna handlingar och sekretess. Beroende på vilka frågor som ställs kan det givetvis i vissa fall bli aktuellt att informera om att domar inte omfattas av sekretess hos domstolen och att beslut inte omfattas av kriminalvårdssekretess.

text: Arbetet med brottsoffersluss på anstalten Saltvik Anstalten Saltvik informerar intagna muntligen om anstaltens arbete med brottsoffersluss i samband med inskrivningen. Den intagne ansvarar, även om anstalten i övrigt arbetar med brottsoffersluss, för att inhämta samtycke från den han vill ha kontakt med. Den intagne informeras om att även anstalten kommer att ta kontakt med den utomstående och att den intagne, genom att skicka en samtyckesblankett till den som kontakten ska äga rum med, har brutit sekretessen för uppgiften om att han är intagen i anstalt gentemot den personen. Den intagne har dock möjlighet att motsätta sig att Kriminalvården kontaktar denne. I ett sådant fall får ärendet utredas så gott det är möjligt utifrån de rådande förutsättningarna. Informationen om att Kriminalvården kan komma att kontakta den utomstående har tidigare lämnats muntligt. Om den intagne har motsatt sig det har det dokumenterats i en daganteckning. Numera får den intagne skriftlig information och ges möjlighet att uttryckligen i skrift medge eller motsätta sig att kontakt sker.

text: Omständigheterna i det aktuella fallet AA ankom till anstalten Saltvik den 10 november 2011 (rätteligen 2010, JO:s anm.). Dagen därpå, den 11 november, informerades han om anstaltens arbete med brottsoffersluss av kriminalvårdstjänstemannen CC. AA ansökte den 22 mars 2011 om telefontillstånd för BB. En samtyckesblankett från BB hade då inkommit till anstalten. Anstalten beslutade samma dag att ansökan skulle hanteras inom brottsofferslussen. I ett yttrande den 19 april 2011 anförde handläggaren CC att tillståndet inte borde beviljas eftersom kontakt kunde medföra skada för annan. I beslut den 3 maj 2011 avslog anstalten AA:s ansökan med motiveringen att tillståndet kunde leda till skada för annan. AA lämnade in en ny ansökan om telefontillstånd till BB den 14 november 2011. Den 17 november 2011 fann anstalten att även denna ansökan skulle handläggas inom brottsofferslussen. I ett yttrande dagen därpå anförde CC att inga nya omständigheter hade framkommit jämfört med beslutet den 3 maj och att ansökan

text: därför borde avslås. I ett beslut den 21 november 2011 avslog anstalten den nya ansökan. Anstalten har, genom tjänstemannen CC, under utredningen haft telefonkontakt med BB. BB ställde frågor om AA:s brottslighet. CC frågade då om BB läst AA:s dom. Det var inte en uppmaning att läsa domen utan ett sätt att kontrollera vilka uppgifter om AA som var kända för BB. CC har inte sagt något om AA:s farlighet eller lämnat andra omdömen om honom. Den odaterade skrivelsen AA bifogat till sin anmälan (JO:s ab 11) (nämnda skrivelse har rätteligen aktbilagenummer 10 och har inhämtats av JO, JO:s anm.) utgör ett svar på en framställning från AA den 23 september 2011 om att ta del av brottsofferslussutredningen som gjorts gällande BB. Skrivelsen den 20 maj 2011 (JO:s ab 11) utgör ett svar på en fråga om sekretess från AA den 18 maj 2011.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt 7 kap. 4 § fängelselagen (2010:610, FäL) får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §, om den kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller om den på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. – Enligt 7 kap. 1 § gäller motsvarande bestämmelser för besök till intagna. Vid prövningen av om besök eller elektronisk kommunikation kan medföra skada för annan ska, enligt 7 kap. 25 § FARK Fängelse, särskilt beaktas om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne eller annars har en sådan relation till den intagne att en kontakt skulle medföra skada för den personen eller för ett brottsoffer. Enligt 7 kap. 26 § ska den som en intagen vill ta emot besök av eller kommunicera elektroniskt med tillfrågas om han eller hon samtycker till att kontakten ska äga rum. Den intagne ansvarar för att samtycke inhämtas på en blankett som fastställs av Kriminalvården. Det gäller dock inte, såvitt här är aktuellt, om den som kontakten ska äga rum med är brottsoffer till den intagne och Kriminalvården inhämtar samtycke. Enligt 7 kap. 27 § får den intagne inte beviljas tillstånd till kontakten om den som kontakten ska äga rum med inte samtycker till kontakt. Enligt

text: 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (2009:400, OSL) gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervakningsnämnd.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Allmänt om brottsoffersluss; JO:s särskilda frågor Syftet med brottsofferslussen är, som anförts ovan, att utreda om kontakten mellan den intagne och en utomstående – brottsoffret – sker frivilligt från den utomståendes sida och om kontakten ska förenas med kontrollåtgärder enligt FäL. Svaren på JO:s särskilda frågor framgår av vad som anförts ovan under Sakförhållanden. Kriminalvården vill framhålla följande. Det är givetvis viktigt att sekretessbelagda uppgifter inte lämnas ut utan att den intagne samtycker till det. Arbetet med brottsoffersluss medför dock inte att så sker. Den enda sekretessbelagda uppgift som regelmässigt behöver lämnas ut vid kontakt med en utomstående är uppgiften att den intagne är intagen i fängelse. Det är en uppgift som den intagne annars normalt ändå måste röja för den han eller hon vill ha kontakt med, eftersom samtycke från den utomstående normalt är en förutsättning för att tillstånd till

text: kontakt ska beviljas. Den intagne informeras alltid om verksamheten med brottsoffersluss och att det innebär att Kriminalvården kontaktar den som kontakten ska äga rum med. Kriminalvården kontaktar naturligtvis bara en utomstående om den intagne har ansökt om besöks- eller telefontillstånd för personen i fråga. Om den intagne ansöker om tillstånd sedan Kriminalvården informerat honom om verksamheten med brottsoffersluss kan det således anses ligga ett samtycke till att röja uppgiften om att han är intagen i anstalt redan i och med ansökan. Normalt bör dock Kriminalvården varje gång kontakt med en utomstående tas efterhöra den intagnes inställning till detta och dokumentera ställningstagandet i den intagnes journal.

text: Det aktuella ärendet Som framgår av utredningen tillbakavisar anstalten Saltvik de uppgifter AA anger i sin anmälan till JO om att CC lämnat ut sekretessbelagda uppgifter till BB. Kriminalvården ser ingen anledning att ifrågasätta anstaltens uppgifter. Det kan här noteras att uppgiften om att AA var intagen i anstalt var känd för BB vid tidpunkten då CC kontaktade henne, eftersom AA redan innan CC:s samtal med BB skickat en samtyckesblankett till henne, och således inte omfattades av sekretess gentemot henne.Av den odaterade skrivelsen (JO:s ab 10) framgår att inga omdömen om intagna lämnas till utomstående. Skrivelsen är i och för sig formulerad på ett sätt som kan ge intrycket av att de i skrivelsen nämnda dokumenten (domar, riksmottagningens utredning m.m.) diskuteras med den utomstående liksom att denne informeras om att den intagnes journal är en allmän handling. Av utredningen framgår emellertid att så inte är fallet. Även skrivelsen den 20 maj 2011 hade kunnat formuleras på ett tydligare sätt. Som den nu är formulerad kan den tolkas som att Kriminalvården anser att det inte råder någon sekretess i förhållande till en utomstående till vilken en intagen har skickat en samtyckesblankett. Även här framgår dock av utredningen att så inte är fallet utan att den enda uppgift som åsyftas är uppgiften om att AA är intagen i anstalt. Parentetiskt kan här nämnas att uppgiften skulle vara känd av BB även om AA återkallade sitt samtycke och därmed inte omfattas av sekretess gentemot henne; i ett sådant fall kontaktar dock naturligtvis inte Kriminalvården den utomstående. - - -

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de regler som har betydelse för ärendet.

text: Kriminalvården har tillbakavisat AA:s påstående om att en kriminalvårdstjänsteman röjt sekretessbelagda uppgifter om honom och lämnat omdömen om honom till en utomstående. Jag konstaterar att det inte föreligger grund för kritik från min sida i denna del.

text: Kriminalvården har inte i sitt yttrande redogjort för vilken information AA fått om handläggningen av ärenden inom den s.k. brottsofferslussen. Kriminalvården har dock redogjort för hur anstaltens arbete inom brottsofferslussen bedrivs generellt. Av denna redogörelse framgår bl.a. att anstalten rutinmässigt lämnar information om exempelvis att kontakt tas med den utomstående och att sekretessen för uppgiften att den intagne är intagen i anstalt bryts genom att den intagne skickar en samtyckesblankett till den som han önskar kontakt med. Det finns inte anledning för mig att rikta någon kritik mot Kriminalvården för bristande information om

text: handläggningen av ärenden inom anstaltens brottsoffersluss i allmänhet. Hur det förhöll sig i AA:s fall har inte gått att fastställa. Jag ser positivt på att Kriminalvården avser att ta fram ett skriftligt informationsmaterial om brottsofferslussverksamheten avsett för intagna och andra berörda.

text: När det gäller anstaltens kontakter med utomstående vill jag framhålla följande. Att kriminalvårdstjänstemän tar kontakt med de personer som de intagna önskar besöks- eller telefontillstånd till upplevs av många intagna som ett stort intrång i den personliga integriteten. Av denna anledning är det av stor vikt att kriminalvårdspersonalen vid dessa kontakter visar hänsyn och noga överväger hur de uttrycker sig. Det får naturligtvis aldrig förekomma att kriminalvårdspersonal utan den intagnes medgivande röjer sekretessbelagda uppgifter om honom. Det är inte heller lämpligt att kriminalvårdspersonal diskuterar innehållet i det material som anstalten använder som beslutsunderlag, t.ex. domar och riskbedömningar, med den tilltänkta besökaren. Av den redogörelse för anstaltens rutiner som återfinns i Kriminalvårdens yttrande framgår att anstalten inte heller arbetar på detta sätt. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att anstalten i sin skriftväxling med AA kunde ha formulerat sig tydligare beträffande vilken information som lämnas vid samtal med den person som den intagne vill ha kontakt med samt innebörden i sekretesshänseende av att en samtyckesblankett skickas.

text: Jag har i dag fattat beslut i ett annat ärende som rör frågor kring brottsofferslussverksamheten, se dnr 343-2011.

text: Ärendet avslutas.