nyckelord: Disciplinansvar Förundersökning

title: Disciplinansvar för en tjänsteman hos Statens kriminaltekniska laboratorium med anledning av felvägning av narkotika

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO anmälde AA Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL).

text: Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande. Med anledning av att AA m.fl. var misstänkta för grovt narkotikabrott och försök till grov varusmuggling av narkotika lämnade polismyndigheten ett uppdrag till SKL att analysera den beslagtagna narkotikan. Den aktuella narkotikan (amfetamin) hade förvarats i flaskor av keramik. Analysen utfördes av forensiska laboranten BB den 12 maj 1998. Enligt ett av henne samma dag upprättat analysbesked vägde narkotikan 2 325 gram AA m.fl. åtalades vid Norrköpings tingsrätt för de misstänkta brotten. I rättegången anförde AA att narkotikan vägt omkring 1 800 gram BB hördes i tingsrätten. Domstolen fann att mängden narkotika uppgått till 2 325 gram AA dömdes för de nämnda brotten och andra brottsliga gärningar till fängelse sex år. Han överklagade tingsrättens dom till Göta hovrätt och begärde att utredningen i målet skulle kompletteras genom en omvägning av narkotikan. Hovrätten avslog hans begäran. AA lämnade då själv ett uppdrag till SKL att väga narkotikan. Vid omvägningen, som utfördes av BB den 28 juli 1998, framkom att hon vägt fel vid den första vägningen, då hon från den angivna totalvikten dragit endast en av två isärskurna keramikflaskhalvor. Enligt den nya vägningen uppgick vikten av narkotikan till 1 864 gram BB hördes även i hovrätten. Hovrätten satte ned AA:s straff till fängelse fem år och sex månader, främst med hänsyn till vad som framkommit i hovrätten om den mängd narkotika som avsågs med åtalet i den aktuella delen.

text: AA riktade i anmälan kritik mot BB och SKL på bl.a. följande grunder. BB har vid sin felaktiga vägning av narkotikan den 12 maj 1998 brutit mot SKL:s regler om att två personer skall närvara vid vägningsproceduren. När BB hördes under ed i rättegången undanhöll hon att hon brutit mot reglerna. Hon reagerade då inte heller på att vikten av två lika stora och lika mycket fyllda flaskor skilde nästan ett halvt kilo. SKL har förbisett eller ignorerat BB:s regelbrott och inte i tillräcklig utsträckning granskat de felaktigheter som förekommit.

text: Utredning

text: Sedan SKL överlämnat ärendet till Åklagarmyndigheten i Linköping beslutade biträdande chefsåklagaren CC den 25 augusti 1998 att förundersökning inte skulle inledas; vad som framkommit beträffande handläggningen av ärendet gav inte anledning anta att straffbar oaktsamhet förelegat.

text: Laboratoriechefen DD beslutade den 14 september 1998 att ärendet inte skulle överlämnas till personalansvarsnämnden.

text: Sedan förundersökning inletts vid åklagarmyndigheten lades denna förundersökning ned genom beslut av biträdande överåklagaren EE den 18 juni 1999; i den mån oaktsamt handlande skulle kunna styrkas beträffande de enskilda handläggarna vid SKL ansågs eventuell gärning som ringa.

text: SKL:s regler för handläggning av droganalysenhetens ärenden (utdrag ur ”Handbok för droganalysenheten”) fanns tillgängliga.

text: Anmälan remitterades till SKL för utredning och yttrande efter hörande av vederbörande handläggare.

text: SKL avgav den 16 november 1998 remissyttrande och fogade till detta bl.a. ett yttrande av BB.

text: I BB:s yttrande anfördes bl.a. följande (bilagor här uteslutna).

text: Materialet bestod av tre st Geneverflaskor i keramik (ogenomskinliga). – – – Vid vägning av flaska 1 gjordes misstaget. Jag vägde bägge flaskhalvorna inklusive pulver. Efter urskrapning av pulvret och när jag ska väga de bägge flaskhalvorna tomma, har jag bara vägt den ena flaskhalvan och dragit den vikten från vikten med pulver och flaskhalvor. Därefter gör jag alla analyser, räknar ut mina vikter, skriver ut ärendet samt expedierar ärendet. Dessförinnan kontrollräknas och läses ärendet av FF. En tid lite senare kallas jag till telefonförhör och jag vidtalas 20 minuter innan. Jag tar fram analysprotokoll och labrapport liksom de tomma flaskorna som vi behållit i interimskåpet som åskådningsmaterial. Jag kontrollerar siffror och uträkningar samt bad någon (minns ej vem) att kontrollräkna igen. Jag tänker att flaska 1 väger mindre än flaska 2 men ser att godset är tunnare i flaska 1 samt att flaska 2 verkar hårdare bränd (mer sintrad vilket ger ett tätare och tyngre material). Jag bedömer det som rimligt. Vid förhöret ifrågasätts ej min vägning. Det som diskuteras är huruvida sprit runnit ner i pulvret och blött ner det, speciellt är det flaska 3 som diskuteras då den på bilden uppifrån verkar blöt, vilket den är då det är paraffinskiktet som fotograferats. – – – En kallelse till Hovrätten inkommer om att jag ombedes vittna 980805. En privat analysbegäran har inkommit 980723 angående omvägning. Uppdragsgivare är den åtalade. Jag var inte på SKL, då jag hade semester, men åkte till arbetet av en händelse och fick då reda på att omvägning var begärd. GG och jag bestämde att jag skulle komma till arbetet så att jag fick göra omvägningen eftersom jag var handläggare till ärendet.

text: 980728 kommer jag in och gör omvägningen. Då ser jag att material 1 ej kan ha torkat så mycket. Jag tar fram flaskorna och DÅ 980728 upptäcker jag mitt fel. Den flaskhalva som innehållit minst pulver är ej vägd. Den vägde 460,5 gram. Jag pratar med GG. Jag öppnar ärendet och skriver ut ett nytt protokoll med rätt vikt samt skriver tydligt i ärendeanmärkning att det är en rättelse, se bil. 2. Jag skriver ett kvalitetsbristprotokoll. Jag ber GG om hjälp att skriva ett protokoll till advokatbyrån som begärt omvägningen. GG skriver detta protokoll som jag kontrolläser och skriver på. Jag ser ej att det är feldaterat. Där står att omvägningen är gjord 980708 men det var 980728 se bil 3. Vidare skriver GG och sänder beklagande till advokatbyrån se bil 4. Efter det åker jag 980805 till Hovrätten i Jönköping där jag berättar om mitt misstag. Jag berättar även att jag brustit i rutiner då vi ska vara två som väger alla material över 100 gram, men förklar[ar] även att vi har en rutin att alltid väga material när vi packar upp det. Nu kommer frågan upp om fuktigt material eller ej. Jag hävdar att materialet var normalt amfetamin ej fuktigt pulver. Jag har stöd av GG som ju var med och öppnade flaskorna och såg materialet. AA har i sin anmälan gjort gällande att jag under ed skulle ha undanhållit information om att det skett en felvägning. Det är viktigt för mig att få påpeka att jag ej haft någon vetskap om min felvägning förrän vid omvägningen 980728 då jag genast åtgärdade felet genom dokumentation se bil 2, 3 samt 4, och alltså ej förtigit något. Jag vill också peka på de olyckliga omständigheterna att foto och videodokumentationen drog ut på tiden till kl 19 en fredagskväll och att ingen personal fanns kvar på enheten då jag kom upp med materialet. Jag bedömde det som nödvändigt att väga det uppackade materialet och dokumentera det eftersom materialet alltid ska vägas vid uppackning och jag ej ville låta materialet ligga ovägt över helgen. Det som har hänt är mycket olyckligt och jag beklagar det inträffade.

text: I SKL:s yttrande anfördes bl.a. följande (bilagor här uteslutna).

text: SKL:s yttrande koncentreras på tre frågor, nämligen a) om BB är värd klander och påföljd för det styrkta och erkända misstag som hon har begått, b) om SKL har förbisett/ignorerat den felvägning som skett, c) om SKL:s övergripande och droganalysenhetens mera specifika rutiner är behäftade med brister som kan ha föranlett eller åtminstone bidragit till att misstag av detta slag kan begås.

text: a. Det enskilda misstaget

text: När misstaget uppdagades, vilket alltså gjordes av BB själv, försökte hon inte på något sätt dölja det utan anmälde det och följde därefter SKL:s rutiner för anmälan av kvalitetsbrister. Misstaget rapporterades också omgående skriftligen till både åklagaren genom ett nytt analysbesked och till försvarsadvokaten genom ett fax (se bilagor till BB:s yttrande). Ingen är ofelbar och vi måste – vid SKL liksom vid alla andra arbetsplatser – räkna med att anställda av olika skäl och under olyckliga omständigheter begår misstag. Det olustiga är, att misstag som begås här kan – om de inte upptäcks i tid – medföra antingen att någon ställs till ansvar för mer än som är sakligt korrekt eller att samma person kommer för lindrigt undan i den rättsliga prövningen. Båda fallen är i grunden oacceptabla, men kan tyvärr inträffa, särskilt om man betänker att SKL varje år handlägger mer än 18 000 ärenden (varav ca 12 000 avser droger av olika slag). Vart och ett av dessa ärenden innehåller dessutom i många fall flera olika material som ska analyseras eller undersökas. Handläggningstiderna måste också hållas korta för att polis och åklagare ska kunna respektera de fatalietider som finns för häktning o dyl. BB är anställd vid SKL sedan 1990 och har under alla dessa år skött sina arbetsuppgifter mycket bra. Något liknande misstag som det nu aktuella har hon

text: veterligt inte begått under sin anställningstid. Hon befordrades till gruppchef i oktober 1997. Även dessa uppgifter sköter hon på ett bra sätt.

text: b. Har händelsen ignorerats?

text: Självfallet kan misstag av det här slaget aldrig ignoreras! De måste dokumenteras och utredas omsorgsfullt för att bringa klarhet i vad som har skett. Vi måste t ex försäkra oss om att ingen narkotika har förlorats på oegentligt sätt (låt vara att det i det här fallet var en för hög mängd som angavs.) Vi måste också överväga anmälan till åklagare om eventuellt brott samt, beroende på åklagarens beslut, anmälan i disciplinär ordning. Felvägningen anmäldes av SKL till åklagarmyndigheten i Linköping, som efter utredning avskrev ärendet (bilaga 2). Med anledning av vad som sagts under avsnitt a. ovan har jag som laboratoriechef beslutat att inte vidtaga någon ytterligare åtgärd, som exempelvis anmälan till personalansvarsnämnden. Händelser av det här slaget är psykiskt mycket pressande för personalen och jag anser inte att påföljder av något slag är motiverade i det här fallet.

text: c. Handläggningsrutiner

text: SKL driver sedan ett par år en process som ska leda fram till att huvuddelen av alla metoder ska vara ackrediterade av SWEDAC. För droganalysenhetens del skedde ackrediteringsbedömningen i september 1997 och Swedac har därefter beslutat om godkännande. Denna kvalitetsgenomgång har bl a medfört att rutinerna är väl dokumenterade. I det aktuella fallet har BB inte följt reglerna fullt ut, i första hand genom att inte se till att ytterligare en person deltog i vägningen av materialet. Skälen till detta liksom omständigheterna då det hände har hon redovisat i sitt yttrande. De regler hon brutit mot framgår av bilaga 3. Jag anser inte att man av det inträffade kan dra några generella slutsatser om att de nuvarande rutinerna och reglerna är behäftade med sådana brister att de måste ändras, varken de övergripande SKL-rutinerna eller de specifika rutinerna vid droganalysenheten. Snarast handlar det om att uppmana personalen att dra lärdomar av det inträffade samt att ytterligare framhålla vikten av att reglerna följs med tanke på de allvarliga konsekvenser misstag kan få för enskilda personer. Jag kommer att se till att så sker genom enhetschefernas försorg.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 14 mars 2000 anförde JO Berggren följande.

text: Det är givetvis av stor vikt att SKL:s analyser av bevismaterial handläggs med största noggrannhet. Felaktigt redovisade resultat kan bl.a. leda till felaktiga brottmålsdomar när det gäller såväl bevisprövningen som straffmätningen. Av utredningen i ärendet framgår att SKL i medvetande härom anpassat sina rutiner efter högt ställda krav på noggrannhet. Trots detta har misstag i detta fall begåtts. Vad som framkommit ger mig till en början inte anledning att vidare utreda SKL:s handläggningsrutiner.

text: När det därefter gäller BB:s ansvar för det inträffade gör jag följande bedömning.

text: BB har i analysbeskedet från vägningen av den aktuella narkotikan den 12 maj

text: 1998 kommit att i den angivna vikten på narkotika inkludera vikten av en halv keramikflaska som narkotikan förvarats i. Därigenom har på analysbeskedet vikten på narkotikan angivits till ett med 460,5 gram för högt värde. Vid vägningen frångick hon SKL:s föreskrifter enligt vilka en annan person i detta fall skulle ha

text: deltagit vid vägningen. Genom dessa brister i handläggningen anser jag att BB i allt fall av oaktsamhet har åsidosatt sina skyldigheter i anställningen och därigenom gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Jag överlämnar därför ärendet till Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnd för prövning av frågan om disciplinansvar.

text: Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnds prövning

text: I ett beslut den 22 augusti 2000 ålade Rikspolisstyrelsens personalansvarsnämnd BB disciplinpåföljd i form av varning.

text: Beslutet vann laga kraft.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Förundersökning Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Helsingborg, för att en målsägande inte underrättades om beslut att avsluta utredning enligt 31 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare

org: jo

text: AA har i en anmälan framfört klagomål mot Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Helsingborg, med anledning av handläggningen av ett ärende i vilket hans dotter gjort en polisanmälan om ofredande mot tre personer som inte var straffmyndiga. Han har bl.a. anfört missnöje över att hans dotter och han – i deras egenskaper av målsägande respektive vårdnadshavare – inte underrättats om åklagarens beslut den 9 april 2010 att avsluta utredningar enligt

text: 31 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, förkortad LUL. Han har till anmälan fogat bl.a. åklagarens beslut, vilka han uppgett att han mottog först i juni sedan han kontaktat åklagarkammaren med förfrågan om ärendets handläggning. – AA har vidare anfört missnöje med att den information som han muntligen fått av en åklagare om att hans dotters polisanmälan lagts ned på grund av att de anmälda personerna var straffomyndiga inte överensstämmer med de i ärendet ifrågavarande besluten, som istället anger bl.a. att ”fortsatt utredning kan inte antas ge ytterligare klarhet i saken”.

type: stycke

text: Handlingar i bl.a. åklagarkammarens ärende AM-39031-10 har begärts in och granskats. Vidare har muntliga upplysningar inhämtats från kammaråklagaren BB, som fattade de i ärendet aktuella besluten. Hon har uppgett i huvudsak följande.

text: Det är riktigt att åklagarkammaren endast skickade de tre besluten om att avsluta utredning enligt 31 § LUL till respektive utpekad person och dennes vårdnadshavare. Med hänsyn till hur polisen hade överfört uppgifterna i ärendet till Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem Cåbra så fanns inte målsäganden och dennes vårdnadshavare registrerade i Cåbra som personer som skulle underrättas om de aktuella besluten. Det är inte heller möjligt att i Cåbra manuellt lägga till personer i den s.k. underrättelselistan. Det varierar dock vilka uppgifter som polisen överför till Cåbra i nu aktuell typ av ärenden, det förekommer således att även målsäganden finns registrerad i underrättelselistan vilket då innebär att ett beslut om att avsluta utredning skickas från åklagarkammaren till målsäganden. – Hon har förståelse för att AA är missnöjd med att han inte i samband med att

text: besluten meddelades underrättades om att ärendet avslutats. Hon förutsatte emellertid att polisen skulle underrätta honom och målsäganden om besluten och det är först nu i efterhand som hon uppmärksammat att inte heller polisen underrättar målsäganden om nedlagda utredningar enligt 31 § LUL i de fall sådan underrättelse inte skett från åklagarkammarens sida. Hon har diskuterat saken med sin kammarchef och med hänsyn till det inträffade kommer nu kontakt tas med polisen i avsikt att åstadkomma rutiner som säkerställer att målsäganden och dennes vårdnadshavare underrättas om beslut att avsluta utredning enligt 31 § LUL.

text: Muntliga upplysningar har också inhämtats från BB beträffande motiveringen i de ifrågavarande besluten, se bifogad tjänsteanteckning.

text: AA borde i samband med att de aktuella utredningarna enligt 31 § LUL avslutades i april 2010 ha underrättats om detta. Jag noterar att åklagarkammaren nu, i samråd med polisen, kommer att utarbeta rutiner för att säkerställa att så sker fortsättningsvis.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Behörighet Sekretess

title: Ett ärende gällande ifrågasatt dataintrång och sekretessbrott hos allmän försäkringskassa

text: Med anledning av an anmälan mot Skåne läns allmänna försäkringskassa meddelade JO Pennlöv den 30 mars 2000 ett beslut med följande innehåll.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA arbetade som kriminalinspektör vid Ekobrottsmyndigheten i Malmö. Han var också samordnare för myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet i Skåne (PEK-gruppen) i vilken försäkringskassan ingick. Som representanter för försäkringskassan ingick i PEK-gruppen tjänstemännen BB från kassans lokalkontor i Trelleborg och CC från kassans lokalkontor i Helsingborg.

text: AA tillhörde, dvs. var inskriven vid, försäkringskassans lokalkontor i Vellinge. Han uppbar arbetsskadelivränta och fick i samband med placeringen på Ekobrottsmyndigheten en inkomstökning. I juni 1998 blev han kontaktad av en handläggare vid försäkringskassan som uppgav att kassan hade fått in en anmälan om att han inte lämnat korrekta inkomstuppgifter. Efter ytterligare kontakter med försäkringskassan misstänkte AA att någon tjänsteman vid kassan obehörigen berett sig tillträde till sekretessbelagda uppgifter rörande honom i socialförsäkringens ADBregister. Han vände sig därför till Riksförsäkringsverket och begärde utdrag ur den s.k. integritetsloggen för tiden den 1 januari 1997 till den 20 oktober 1998.

text: Uppgifterna i loggen visade att BB under tiden januari–juni 1998 gjort sammanlagt tjugofyra förfrågningar rörande AA. BB hade den 26 januari 1998 gjort tolv förfrågningar, den 12 februari fyra förfrågningar, den 18 februari en förfrågan, den 18 mars en förfrågan, den 30 mars två förfrågningar samt den 15 april, den 27 april, den 5 maj och den 22 juni vardera en förfrågan. Uppgifterna visade också att CC den 19 mars 1998 gjort sex förfrågningar rörande AA.

text: Försäkringskassan utredde ärendet. Av kassans utredning framgick bl.a. följande. BB hade i slutet av januari 1998 kontaktat lokalkontoret i Vellinge, som AA tillhör, och försökt initiera en utredning om hans arbetsskadelivränta. Hon hade också omkring den 12 maj 1998 gjort en anmälan om AA till handläggaren DD vid kontoret i Vellinge. Enligt DD hade BB begärt att få vara anonym. I en

text: journalanteckning den 14 maj 1998 i AA:s arbetsskadeakt hade DD skrivit att hon mottagit en anonym anmälan per telefon rörande AA. DD hade vidare vid ett samtal med AA den 27 juli 1998 vidhållit att anmälaren var anonym samt uppgett att det var en kvinna som talade med skånsk dialekt. Hon hade samma dag gjort en anteckning om telefonsamtalet i AA:s akt. CC mottog den 19 mars 1998 en anonym anmälan per telefon om AA, vilket var bakgrunden till att han gjorde en förfrågan om AA i ADB-registret. Han glömde dock bort att dokumentera anmälan. Försäkringskassan misstänkte att det kunde vara BB som ringt till CC eftersom hon dagen innan gjort en förfrågan i ADB-registret om AA.

text: Enligt en kollega till AA – polisassistenten EE – skulle BB också i augusti 1998, när EE och BB träffades av en tillfällighet, ha tagit upp och kommenterat AA:s livränta med uttalandet: ”Det låter som ett AA-upplägg.”

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan till JO bl.a. följande. BB har genom sitt agerande allvarligt missbrukat sin ställning vilket medfört skada för honom både som privatperson och som tjänsteman. BB har även förmått andra tjänstemän vid försäkringskassan att åsidosätta vad som ålegat dem i tjänsten. AA yrkade skadestånd med 10 000 kr för de skador som BB vållat honom.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till försäkringskassan för yttrande över de förhållanden som – i något utförligare form – angivits ovan. I remissen angavs även att det av försäkringskassans yttrande borde framgå vilka regler som gäller för kassans tjänstemäns behörighet att använda dataregistret och hur man från försäkringskassans sida informerar om de behörighetsregler som gäller. Försäkringskassans utredning Försäkringskassan – direktören FF – redogjorde i remissvaret för ärendet och för vad tjänstemännen BB, DD, GG och CC hade uppgett.

text: BB uppgav sammanfattningsvis följande. Under mötena i den s.k. PEK-gruppen hade man ofta nämnt AA och hans livränta. BB gjorde därför den 26 januari 1998 en rad dataslagningar på AA. Hon visade resultatet för en kollega som också ansåg att ärendet borde utredas. Kort därefter besökte BB lokalkontoret i Vellinge och nämnde då för en handläggare där att AA borde bli föremål för utredning. Vid sitt nästa besök på Vellingekontoret hörde hon sig för om något hänt och lämnade också AA:s personnummer. Den 12 februari 1998 gjorde hon en rad dataslagningar för att se om något hänt i ärendet, vilket det, såvitt framgick, inte hade gjort. Hon gjorde därefter upprepade dataslagningar, bl.a. den 18 mars 1998, för att se om något hänt i ärendet. BB förnekade att hon i anslutning därtill skulle ha ringt anonymt till CC vid kontoret i Vellinge. I maj 1998, troligen omkring den 12 maj, åkte hon bil tillsammans med handläggaren DD från kontoret i Vellinge. Hon frågade då henne vem som var handläggare av AA:s ärende. DD svarade att hon var en av handläggarna av ärendet. BB undrade hur ärendet fortskred. DD svarade att hon nyligen fått ärendet och att det var mycket besvärligt. BB förnekade att hon

text: skulle ha bett DD att få vara anonym. Hon var väl medveten om att hon inte kan få anonymitetsskydd. Möjligen kan hon ha sagt något i stil med att hon inte ville ha sitt namn ”spritt överallt”. BB framhöll att hennes motiv inte hade varit att skada AA eller att kränka hans integritet. Hennes handlande hade enbart styrts av hennes stora intresse av att försäkringskassans verksamhet skall vara effektiv. Hon hade inte vid något tillfälle lämnat uppgifter utanför myndigheten. Vid de tillfällen då hon slog i datorn hade det inte en enda gång föresvävat henne att hon överträtt sina befogenheter. BB förnekade att hon skulle ha diskuterat AA:s livränta med polisassistent EE på det sätt som denne påstår. Hon kommer ihåg mötet med EE, vilket skett under Malmöfestivalen. De hade inte uppehållit sig vid AA:s livränta mer än några minuter.

text: DD uppgav sammanfattningsvis följande vad gäller de journalanteckningar som hon den 14 maj 1998 respektive den 27 juli 1998 antecknade i AA:s journal. Journalanteckningen den 14 maj 1998 hade följande lydelse: ”Anonym anm. per tel. som uppger att AA fr.o.m. 1998-06-01 tillträder en ny befattning med 3 000: mer per mån. Handl. överlämnas till GG som efter omorganisation är ny handläggare.” Journalanteckningen den 27 juli 1998 hade följande lydelse: ”Tel fr. AA. Vill ha mer info ang. anonyma anm. Jag har ej akten framme men uppger vad som står i journalen 980514 och att vad jag kan komma ihåg var anmälaren en kvinna med skånsk dialekt.” DD uppgav att BB uttryckligen begärt att få vara anonym under hänvisning till sitt arbete i PEK-gruppen, vars chef AA var. DD hade känt sig tveksam till att gå med på BBs begäran, men gjorde det för hon kände att hon ville skydda en arbetskamrat. När det gäller journalanteckningen den 27 juli 1998 hade hon känt sig tvungen att hålla fast vid att det var en anonym anmälan. Hon kunde inte ge någon förklaring till att hon dessutom lade till att det rört sig om en kvinna som talade med skånsk dialekt. Hon hade känt sig pressad av att hon gått med på BB:s krav på att få vara anonym. BB hade vid flera tillfällen återkommit och frågat DD vad som hänt i ärendet, men DD hade svarat undvikande. Vid ett tillfälle hade DD frågat BB rent ut om hon fortfarande ville vara anonym, vilket hon ville.

text: GG uppgav följande. Hennes befattning med AA:s ärende började den 14 maj 1998. Hon hade enbart betraktat det som ett vanligt efterkontrollsärende och handlagt det som ett sådant.

text: CC uppgav sammanfattningsvis följande. Han fick den 19 mars 1998 ett anonymt samtal från en kvinna gällande AA:s livränta. Han fick intryck av att kvinnan ringde från en myndighet, men han kände inte igen rösten och han vet inte vem som ringde. Det hörde till ovanligheterna att han blev anonymt kontaktad rörande någon som bodde på annan ort än i Helsingborg. Han medgav att han gjorde fel som inte dokumenterade anmälan och vidarebefordrade den till vederbörande kontor. Det berodde enbart på slarv från hans sida. Anledningen till att han gjorde dataslagningar rörande AA var för att utröna om det låg någon substans i den anonyma anmälan.

text: Försäkringskassans bedömning Försäkringskassan anförde sammanfattningsvis följande. Försäkringskassan konstaterar att BB överträtt sina befogenheter när hon företog dataslagningarna eftersom hon inte varit handläggare av AA:s ärende. Hon har också förhört sig om ärendet på olika lokalkontor och försökt påverka utredningens fortskridande. Försäkringskassan anser inte att hennes påstående att hon handlat enbart för försäkringskassans effektivitet bär trovärdighetens prägel. Utredningen visar, enligt kassans mening, att hon metodiskt och med ett visst inslag av förslagenhet bedrivit något som närmast liknar en kampanj mot AA. Utredningen har också visat att BB:s påstående att hon inte begärt att få vara anonym är falskt. Det finns också vissa omständigheter som tyder på att den anonyma kvinnan som ringt till CC skulle kunna vara BB. Inte heller hennes påstående att hon inte nämnt något om AA till någon utanför kassan vinner stöd av utredningen, vilket framgår av EE:s uppgifter.

text: Försäkringskassan anser att BB mot bakgrund av den mängd frågetransaktioner hon gjort och hennes begäran att få vara anonym varit väl medveten om att hon inte haft behörighet att blanda sig i handläggningen av AA:s ärende.

text: Vad gäller DDs agerande anser försäkringskassan att det handlar om brister i det förvaltningsrättsliga förfarandet som ter sig mycket anmärkningsvärda. GG:s befattning med ärendet har däremot inte varit behäftad med brister. Vad slutligen gäller CC har hans handläggning av ärendet utvisat stora brister. Försäkringskassan anser att CC, som inom Helsingsborgskontoret arbetar med PEK- ärenden, härigenom får anses ha haft behörighet att företa den första men inte de följande frågetransaktionerna. Den första transaktionen gällde nämligen en 030-bild, som utvisar den anmäldes identitet och adress. Eftersom CC därigenom måste ha sett att det rörde sig om en person som tillhörde ett annat lokalkontor borde han då ha vidarebefordrat anmälan till det kontoret.

text: Avslutningsvis har försäkringskassan redogjort för vilka regler som gäller för behörigheten att använda dataregistret och hur man från kassan informerar om detta. Därav framgår följande.

text: Regler gällande behörighet att använda dataregistret och kassans information om gällande behörighetsregler I Riksförsäkringsverkets föreskrift 1993:22, som har upphört att gälla fr.o.m. juli 1998, stadgades om ADB-säkerhet vid den tekniska hanteringen av ADB-systemet rörande ADB-säkerhet, driftsansvar, systemansvariga tjänstemän samt regler om bestämmande av behörighet för de tjänstemän som tilldelats behörighetskort.

text: En tjänsteman har endast behörighet att ta del av de uppgifter han behöver för att kunna utföra sina arbetsuppgifter. Behörigheten följer alltså av tjänsteåliggande, inte av innehavet av det s.k. behörighetskortet. I systemet är inbyggt möjligheten att göra begränsningar i behörighetskortets användningsområde. Detta innebär att behörighetskort för t.ex. en handläggare inom pensionsområdet begränsas till att omfatta endast de registeruppgifter som han behöver tillgång till för att kunna utföra sitt arbete.

text: Alla tjänstemän som tilldelas behörighetskort får skriva på blanketten ”Kvittens- AT-kort ”. I denna kvittens erinras tjänstemannen bl.a. om att han i och med kvitterandet av kortet ansvarar för att kortet används endast vid handläggning av tjänsteärenden och i den utsträckning som krävs för att han skall kunna utföra sina arbetsuppgifter.

text: Denna erinran torde rättsligt inte ha större värde än den s.k. tystnadspliktsförbindelsen, vilken endast tjänar som upplysning om förekomsten av tystnadsplikt, som följer av SekrL och som gäller för tjänstemannen alldeles oavsett om han har skrivit på någon förbindelse eller ej.

text: Försäkringskassan informerar kontinuerligt om behörighetsregler och kontroll rörande efterlevnaden av datasäkerhets- och sekretessföreskrifter och även information särskilt om bestämmelserna i SekrL.

text: Med anledning av det inträffade har informationsinsatserna förstärkts och regelverket har ingående behandlats vid två temadagar under mars 1999 för försäkringsenhetens lokalt funktionsansvariga för förvaltningsrätt och sekretess. Vidare har kassans ledning nyligen vid konferens för lokalkontorens chefer framhållit, att ledningen ser allvarligt på förseelser rörande sekretess och ADB-säkerhet och att arbetet med utarbetande av policy- dokument för den nya Skånekassan är påbörjat, vari kommer att ingå en sanktionsrutin vid konstaterade förseelser.

text: AA har tagit del av remissvaret. Han har förklarat sig inte ha något att tillägga.

text: Bedömning

text: BB I Riksförsäkringsverkets före den 1 juli 1998 gällande föreskrifter (

text: RFFS 1993:22

text: ) om ADB-säkerheten hos Riksförsäkringsverket och de allmänna försäkringskassorna angavs i 14 § att de ADB-system som innehåller personuppgifter eller är av väsentlig betydelse för verksamheten skall skyddas av behörighetskontrollsystem, om det inte är uppenbart obehövligt. Den anställde skulle inte ges vidare behörighet att ta del av eller påverka innehållet i sådana ADB-system än vad han behövde för att kunna sköta sina arbetsuppgifter. Behörigheten gällde endast rätt att utnyttja registren för handläggning av tjänsteärenden. Behörigheten var personlig och fick inte överlåtas.

text: Enligt 21 § i den då gällande

text: datalagen (1973:289)

text: kunde den som olovligen beredde sig tillgång till upptagning för automatisk databehandling dömas för dataintrång till böter eller fängelse i högst två år.

text: Av utredningen framgår att BB vid sammanlagt 24 tillfällen under tiden den 26 januari–den 22 juni 1998 gjort förfrågningar rörande AA i socialförsäkringens ADB-register, trots att hon inte handlagt något ärende rörande honom och han dessutom tillhörde ett annat lokalkontor. BB har hävdat att det enbart var hennes starka engagemang för att försäkringskassans verksamhet skall vara effektiv som låg bakom hennes handlande. Det stora antalet förfrågningar i ADB-registret, vilka skett under flera månader, ger dock intryck av att det även skulle kunna finnas

text: andra skäl bakom hennes agerande. Detta intryck förstärks av att BB vid flera tillfällen tog upp AA:s ärende med tjänstemän vid lokalkontoret Vellinge. Hon har också gjort en anmälan till och diskuterat AA:s ärende med DD vid lokalkontoret Vellinge. Enligt DD begärde BB vid detta tillfälle att få vara anonym. BB har förnekat detta och i stället uppgett att hon kan ha uttryckt ungefär att hon ”inte ville ha sitt namn spritt överallt”. Jag anser dock att DDs uppgift framstår som trovärdig, särskilt som hon inte torde ha haft något eget intresse av att få BB att framstå som en anonym anmälare. Jag finner det därför klarlagt att BB begärt att få vara anonym. – Sammantaget ger BB:s agerande bilden av att hon på egen hand bedrivit en utredning rörande AA trots att hon inte var behörig därtill. BB borde i stället endast ha kontaktat lokalkontoret i Vellinge och berättat om sina iakttagelser rörande AA och därefter inte vidare ha tagit befattning med ärendet.

text: Jag anser det vidare klarlagt att BB olovligen berett sig tillgång till socialförsäkringens dataregister. De objektiva rekvisiten i

text: 21 § datalagen

text: är således uppfyllda. Omständigheterna är sådana att jag har övervägt att inleda förundersökning. Vid en samlad bedömning av vad som inträffat har jag emellertid stannat för att avstå från en sådan åtgärd. Jag har därvid beaktat BB:s påståenden om att hon dels endast haft socialförsäkringens effektivitet i åtanke, dels inte förstått att hon överskred sin behörighet när hon gick in i dataregistret. Jag anser därför att BB:s handlande mer utmärkts av oförstånd och bristande kunskap om gällande regler än av en medveten önskan att skada AA. Jag stannar därför vid att rikta synnerligen allvarlig kritik mot BB för hennes agerande. DD Av utredningen framgår att DD, efter sitt samtal med BB, den 14 maj 1998 antecknat i AA:s journal att hon mottagit en anonym anmälan rörande denne. Detta gjorde hon trots att hon visste vem uppgiftslämnaren var. Hon har därefter, den 27 juli 1998, vid ett telefonsamtal med AA vidhållit att det var en anonym anmälan och också lagt till en mer detaljerad beskrivning av den som ringde. Jag anser att det är synnerligen anmärkningsvärt att en tjänsteman vid försäkringskassan medvetet ljuger om en uppgift. DD förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande.

text: CC Som försäkringskassan angett i sitt remissvar har CC förfarit felaktigt dels genom att företa förfrågningar som han saknade behörighet till, dels genom att underlåta att efter dokumentation av det anonyma samtalet vidarebefordra ärendet till behörigt kontor. För vad nu sagts förtjänar han kritik.

text: Övrigt I övrigt har inte något framkommit som motiverar ett uttalande från min sida. JO är inte heller behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet här avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Anmälningsskyldighet Drogtest Sekretess

title: En högstadieskola har genomfört urinprovstagning av elev i anledning av misstanke om drogmissbruk -Fråga om åtgärden har stått i överensstämmelse med gällande lagstiftning. Även vissa uttalanden rörande sekretessen mellan skolhälsovården och polisen

text: En högstadieskola har genomfört urinprovstagning av elev i anledning av misstanke om drogmissbruk – Fråga bl.a. om åtgärden har stått i överensstämmelse med gällande lagstiftning. Även vissa uttalanden rörande sekretessen mellan bl.a. skolhälsovården och polisen

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som inkom till JO den 21 oktober 2002, klagomål mot rektorn BB, vikarierande biträdande rektorn CC, skolsköterskan DD och skolkuratorn EE, samtliga vid Skansenskolans högstadium i Mörbylånga kommun. AA riktade kritik mot hur skolan hade handlagt ett ärende rörande hans son FF gällande urinprovstagning i anledning av misstanke om drogmissbruk. AA anförde i huvudsak följande. Den 7 oktober 2002 kontaktades FF:s mor per telefon av biträdande rektorn, som upplyste henne om att FF ”går på droger”. Biträdande rektorn uppgav vidare att skolan avsåg att drogtesta FF och bad därför FF:s mor att komma till skolan. När modern anlände till skolsköterskemottagningen väntade skolsköterskan, kuratorn och FF på henne. Efter det att FF hade lämnat ett urinprov gjordes två test. Båda testen var positiva. I anledning härav skickades ett prov till Karolinska sjukhuset för analys. Den 17 oktober 2002 ringde skolsköterskan upp FF:s mor och informerade henne om att det prov som hade skickats för analys var negativt. I samband därmed informerades FF:s mor även om att den polisanmälan som hade gjorts i samband med det positiva drogtestet inte hade mottagits av polisen. Urinprovstagningen får, med hänsyn till det sätt på vilket den genomfördes, anses ha skett under tvång.

text: Utredning

text: Skolnämnden i Mörbylånga kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade anförts i AA:s anmälan till JO. Skolnämnden överlämnade som sitt remissvar ett av BB, CC, DD och EE upprättat yttrande i vilket anfördes följande.

text: Handlingsförlopp gällande FF

text: Personer nedan kallat: Bitr.Rektor: CC, Skolsköterska: DD, Kurator: EE, Pojkens mamma: GG, Pojkens pappa: AA, Eleven: FF.

text: V 39 DD emottog information från anonym källa att FF har använt hasch vid flertalet tillfällen, senast helgen innan. DD bedömde informationen som välgrundad. Skolledningen informerades. V 40 30/9-1/10 -02 försökte CC nå GG på hemtelefonnummer utan att lyckas. Lämnade dessutom meddelande på mobilsvar där man uppmanade att kontakta skolan. V 41 7/10 -02 CC meddelade GG, misstanken om drogmissbruk och hänvisade till skolans handlingsplan när det gäller misstanke om drogmissbruk bland elever och ungdomar. Därefter tillfrågades GG om att närvara vid provtagningen. Hon tackade ja till att närvara och ringde DD för att komma överens om tid. DD och GG kom överens om tid och att EE skulle tillkallas vid provtagning enligt GG:s önskemål. DD bad en lärare att kontakta FF i matsalen för att gå till DD före lunchen. DD informerade FF och GG om misstanken om haschanvändning genom den anonyma informationen och att enligt skolans handlingsplan är provtagning önskvärd och att om elev eller vårdnadshavare emotsätter sig detta görs anmälan till socialförvaltningen. FF och GG samtyckte till provtagning. GG informerade om att hon varit i kontakt med AA. Urinprovskontroll; Accustrip Multitest, genomfördes och eftersom den första provstickan visade positivt utslag på THC utfördes ytterligare ett test på samma urin, med samma utslag. Eftersom provet visade positivt informerades om att provet sänds för verifikation till Karolinska och de närvarande kom överens om att avvakta anmälan till socialnämnden tills provsvaret kommit därifrån. Detta tar 3–5 arbetsdagar. GG och EE kom överens om att EE kontaktar GG och FF i slutet på veckan efter hans planerade halsmandeloperation den 8/10 -02. Den 11/10 -02 kontaktar EE, GG på telefon och får veta att halsmandeloperationen är genomförd och att pojken är sjukskriven. EE lämnar uppgifter till GG om ungdomssekreterare i kommunen enligt önskemål från GG. Dessutom erbjuds fortsatt kontakt med EE för såväl GG som FF. V 42 Den 14/10 -02 ringer GG DD och undrar om provsvaret har kommit. Det har det ej. GG vill att anmälan görs till socialtjänsten eftersom hon vill ha stöd och svar på praktiska frågor. DD gör en muntlig anmälan till ungdomssekreterare på socialförvaltningens individ- och familjeomsorg. EE ringer GG och uppmärksammar att polisanmälan görs enligt handlingsplanen vid ett positivt provsvar då även socialtjänsten kontaktas. EE inhämtar uppgifter från polisen vad som generellt sett sker vid en polisanmälan vilket meddelas GG; att enligt uppgift från polisen ser man inte anmälan från skolan som en anmälan om narkotikabrott. Detta med anledning av att skolans provtagning inte håller som bevisbörda i tingsrätten. Det blir därmed inga rättsliga påföljder av informationen. EE erbjuder återigen samtal för FF med EE, men GG önskar tala med FF själv först. Den 14/l0 -02 informerar DD polisen. Detta efter att GG önskat att socialtjänstens arbete runt ärendet ska komma igång. Den 17/10 -02 kommer provsvaret från Karolinska Sjh som visar att Cannabis i urin var negativt. DD ringer GG och meddelar provsvaret. DD ringer även polisen och meddelar provsvaret. Enligt önskemål erhåller AA Handlingsplan vid misstanke om drogmissbruk bland elever och ungdomar via fax. DD tar kontakt med tillverkarna av provstickorna, Accustrip Multitest, för att ifrågasätta de olika provresultaten, och får först då information om tillverkningsfel av stickorna. Den 18/l0 -02 blir CC uppringd av AA, och AA blir informerad om att uppföljning har skett såvitt CC känner till. CC medger att hon ej har fått information från DD om provsvaret (enl S tolkning av tystnadsplikten ska information ej ske utan vårdnadshavares medgivande och på grund av det korta tidsintervallet hade detta ej skett ännu). V 43 Den 22/10 erbjuds GG åter samtalskontakt med EE. Samma dag har EE telefonkontakt med AA, där även AA erbjuds samtalskontakt med EE.

text: Därefter har skolan ej haft någon kontakt med AA, GG eller FF i denna fråga. Vi anser att vi har handlat enligt vår handlingsplan, men ser gärna att JO granskar Handlingsplan vid misstanke om drogmissbruk bland elever och ungdomar på Skansenskolans högstadium, för att få synpunkter och kommentarer kring denna.

text: Till remissvaret fogades en kopia av Skansenskolans ”handlingsplan vid misstanke om drogmissbruk bland elever och ungdomar”. I handlingsplanen anges följande.

text: Vid misstanke om att elev på Skansenskolans högstadium använder droger, dvs. narkotikaklassade preparat och missbruk av receptbelagda läkemedel, tillämpas följande rutiner: Vid misstanke om drogmissbruk kontaktas rektor, skolsköterska. och kurator för beslut av skolhälsovården om drogtest. Rektor kontaktar vårdnadshavare om att provtagning kommer att ske. Vårdnadshavare bör om det är möjligt vara med under denna kontroll. Urinprovskontroll genomförs med berörd elev av skolsköterska, Provtagningen kan påvisa förekomst av amfetamin, bensodiazepiner, hasch, ecstasy samt heroin. Anmälan till socialförvaltningen görs 1. om misstanke om missbruk bedöms som välgrundad. 2. om elev eller vårdnadshavare motsätter sig provtagning eller om elev avviker från provtagning. 3. om provet visar förekomst av droger. I det sistnämnda fallet görs även anmälan till polisen.

text: Uppföljning av det inträffade sker via skolhälsovården eller skolkurator med vårdnadshavare och elev oavsett vad provet visar.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I beslut den 28 maj 2004 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I remissvaret har lämnats en redogörelse för hur FF:s ärende har handlagts. Till remissvaret har fogats en kopia av Skansenskolans handlingsplan vad gäller de rutiner som skall tillämpas vid misstanke om missbruk hos elev vid skolan. Det som har framkommit i utredningen och vad som framgår av skolans handlingsplan ger mig anledning att anföra följande beträffande vissa frågor som aktualiserats i ärendet och som enligt min mening är av central betydelse.

text: Urinprovstagning i anledning av misstanke om drogmissbruk I

text: 14 kap.

text: 3 § första

text: och

text: andra styckena

text: skollagen (1985:1100)

text: föreskrivs följande.

text: Varje elev i grundskolan eller sameskolan skall erbjudas att genomgå minst tre allmänna hälsokontroller, jämnt fördelade under skoltiden. Den första kontrollen skall äga rum första läsåret. Om en elev deltar i utbildning i förskoleklassen skall den första kontrollen i stället äga rum då eleven går där. Eleven skall dessutom, mellan de allmänna hälsokontrollerna, erbjudas att genomgå kontroll av syn och hörsel och andra begränsade hälsokontroller. Om skolläkaren på förekommen anledning anser att en viss elev i grundskolan eller sameskolan behöver undersökas särskilt, skall eleven genomgå sådan undersökning.

text: JO har tidigare (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1988/89 s. 350, se även JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 495) uttalat sig i frågan om urinprovstagning på elever i gymnasieskolan i syfte att klargöra eventuellt narkotikamissbruk.

text: I det förstnämnda beslutet uttalade JO Hans Ragnemalm, i vilken bedömning jag instämmer, bl.a. följande.

text: Jag finner således knappast grund att hävda, att ett åläggande att lämna urinprov skulle kräva lagstöd på grund av stadgandena i 2 kap. 6 § och 2 kap. 12 § RF. Det bör emellertid beaktas, att dylikt åläggande ändå enligt

text: 8 kap. 3 §

text: RF som huvudregel måste grundas på föreskrifter, som meddelats genom lag, dock med den skillnaden, att normgivningskompetensen i sådant fall under vissa i kapitlet angivna förutsättningar kan delegeras till regeringen. Vad härefter gäller förefintligheten av lagstöd för tvångsåtgärder av detta slag gentemot skolelever kan konstateras att de författningsreglerade befogenheter som förekommer endast tillkommer skolhälsovården. Enligt

text: 11 kap. 3 § skollagen

text: (numera

text: 14 kap. 3 § andra stycket skollagen

text: [min anmärkning]) kan elev i grundskolan under vissa förhållanden åläggas att låta undersöka sig av skolhälsovården. Sådan hälsoundersökning torde kunna innefatta urinprovstagning, när skolläkare eller skolsköterska finner åtgärden medicinskt motiverad. Skolverket har i ett beslut den 27 juni 2003 (dnr 51-2002:2579) instämt i JO:s bedömning att ett åläggande att lämna urinprov kräver föreskrifter som meddelats genom lag. Skolverket anförde i det angivna beslutet vidare bl.a. följande.

text: Skolverket gör vidare den bedömningen att inte heller

text: 14 kap. 3 § skollagen

text: ger personal vid skolhälsovården rätt att tvångsvis genomföra urinprovstagning på en elev i syfte att spåra förekomsten av narkotika och ett eventuellt missbruk. Skolläkaren kan således enligt

text: 14 kap. 3 § skollagen

text: under vissa förhållanden ålägga en elev i grundskolan att genomgå en särskild undersökning. Som framgått ovan av JO Hans Ragnemalms beslut torde en sådan hälsoundersökning även kunna innefatta urinprovstagning om skolläkare eller skolsköterska finner en sådan åtgärd medicinskt motiverad. I likhet med vad Skolverket givit uttryck för i sitt beslut den 27 juni 2003, anser jag att ifrågavarande lagrum i

text: skollagen

text: inte ger skolhälsovården något utrymme för att tvångsvis – i syfte att spåra förekomst av narkotika och därigenom få kännedom om ett eventuellt missbruk – ålägga en elev i grundskolan att genomföra en urinprovstagning. Ett beslut om en sådan åtgärd måste grunda sig på en bedömning av elevens faktiska hälsotillstånd, dvs. åtgärden skall vara medicinskt motiverad.

text: AA har i anmälan gjort gällande att urinprovstagningen, med hänsyn till det sätt på vilket den genomfördes, får anses ha skett under tvång. I remissvaret anges rörande denna fråga bl.a. att skolsköterskan inför urinprovstagningen dels informerade FF och hans mor om den misstanke som riktades mot FF, dels att skolsköterskan upplyste dem om att ”enligt skolans handlingsplan är provtagning önskvärd och att om elev eller vårdnadshavare emotsätter sig detta görs anmälan till socialförvaltningen”. I remissvaret anges vidare att såväl FF som hans mor samtyckte till urinprovstagningen. Mot bakgrund härav och då inte heller vad som i övrigt har kommit fram i ärendet motsäger vad som har anförts i remissvaret, ger inte utredningen underlag för mig att göra någon annan bedömning än att FF och hans mor, efter det att de hade erhållit information om förutsättningarna för provets genomförande, samtyckte till det. Jag finner därför inte skäl till något ytterligare uttalande i saken. Det förhållandet att FF och hans mor kan ha känt sig tvingade att gå med på urinprovet till följd av att en anmälan annars kunde komma att göras till

text: socialnämnden, medför inte någon annan bedömning från min sida. Detta hänger bl.a. samman med att de som är anställda vid en skolmyndighet är skyldiga enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, att göra en sådan anmälan om de i verksamheten får kännedom om något som kan innebära att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd.

text: Jag kan avslutningsvis nämna att Skollagskommittén i sitt betänkande Skollag för kvalitet och likvärdighet (

text: SOU 2002:121 s. 359

text: f.) föreslår att möjligheten för skolläkare att ålägga en elev att med stöd av

text: 14 kap. 3 § andra stycket skollagen

text: genomgå en särskild hälsoundersökning skall tas bort. Anledningen härtill är enligt vad som anges i betänkandet att det finns bestämmelser i

text: smittskyddslagen (1988:1472)

text: som kan tillämpas i stället samt att det från skolläkarhåll har kommit fram att den ifrågavarande bestämmelsen mycket sällan eller aldrig tillämpas. Anmälan till socialnämnden I handlingsplanen anges att anmälan till socialförvaltningen skall ske om det föreligger en misstanke om missbruk som bedöms som välgrundad, om elev eller vårdnadshavare motsätter sig provtagning eller om elev avviker från provtagning samt om provet visar förekomst av droger.

text: Av remissvaret framgår, såvitt är av betydelse angående frågan om anmälan till socialnämnden, bl.a. följande. Skolsköterskan mottog under vecka 39 år 2002 information från en anonym källa om att FF hade använt hasch vid flera tillfällen. Uppgiften bedömdes av skolsköterskan som ”välgrundad”. Urinprovstagningen skedde den 7 oktober 2002. Mot bakgrund av att provet gav positivt utslag på THC informerade skolsköterskan om att provet skulle skickas till Karolinska sjukhuset för verifikation. Man kom i samband härmed också överens om att avvakta med anmälan till socialnämnden till dess att resultatet från Karolinska sjukhuset hade erhållits, vilket skulle ta tre till fem arbetsdagar. Den 14 oktober 2002 kontaktade FF:s mor skolsköterskan för att efterhöra om provresultatet hade kommit. Då det visade sig att skolsköterskan ännu inte hade erhållit något resultat, ville FF:s mor att en anmälan skulle göras till socialförvaltningen. Skolsköterskan gjorde i anledning härav en muntlig anmälan till socialförvaltningen (individ- och familjeomsorgen).

text: I

text: 14 kap. 1 § andra stycket

text: SoL föreskrivs bl.a. att myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter.

text: Anmälningsplikten förutsätter inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall anmälas, om de tyder på att barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Det räcker således med att det föreligger misstankar om

text: något missförhållande för att anmälningsplikt skall inträda. Det ankommer härefter på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgiften och utreda det eventuella behovet av åtgärder.

text: Huruvida omständigheterna i ett ärende är av sådan art att anmälningsskyldighet enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL har uppkommit får bedömas från fall till fall. JO brukar vara återhållsam med att uttala sig i sådana bedömningsfrågor. För det fall en genomförd urinprovstagning har visat på förekomst av droger föreligger givetvis skyldighet att göra en anmälan till socialnämnden. Enligt min mening ligger det emellertid nära till hands att anse att anmälningsskyldighet föreligger redan när det har framkommit sådana uppgifter gällande misstanke om missbruk som man inte utan vidare kan bortse från. Om en misstanke aktualiserar frågan om urinprovstagning torde misstanken sålunda som regel få förutsättas vara så stark att anmälningsskyldighet inträder redan innan provtagningen äger rum.

text: Mot bakgrund av det ovan anförda och med hänsyn till vad som har kommit fram i ärendet, kan det ifrågasättas om inte skolsköterskan redan under vecka 39 borde ha gjort en anmälan till socialnämnden, eftersom den information som hon då mottog om att FF hade använt hasch vid flera tillfällen, enligt vad som angivits i remissvaret, bedömdes som välgrundad. I varje fall skulle en anmälan enligt min mening ha gjorts senast vid den tidpunkt då det visade sig att urinprovstagningen gav positivt utslag på THC. Den omständigheten att det senare visade sig att det provresultat som skolsköterskan erhöll var felaktigt föranleder inte någon annan bedömning från min sida. Jag har härvid beaktat att det resultat som erhölls, såvitt skolsköterskan vid provtillfället kände till, skulle var tillförlitligt. Jag vill här även tillägga att, för det fall anmälningsskyldighet enligt den bedömning som har gjorts i ett ärende har inträtt, det inte är möjligt att komma överens om att avvakta med anmälan till socialnämnden utan anmälan skall i enlighet med vad som anges i

text: 14 kap. 1 § andra stycket

text: SoL ske genast. Jag finner mot bakgrund av det nu sagda skäl att rikta kritik mot skolsköterskans agerande i nu berört hänseende. Anmälan till polisen i anledning av att genomfört urinprov utvisat förekomst av droger Enligt skolans handlingsplan skall en polisanmälan göras för det fall ett genomfört urinprov utvisar förekomst av droger. Av remissvaret framgår att skolsköterskan i samband med att hon, efter önskemål från FF:s mor gjorde en anmälan till socialnämnden, dvs. den 14 oktober 2002, även kontaktade polisen. Huruvida skolsköterskan därvid gjorde en formell anmälan eller inte framgår inte av remissvaret. Oavsett hur det förhåller sig med den saken har hon, såvitt jag har uppfattat det, under alla förhållanden lämnat information om ärendet till polisen.

text: För skolhälsovården gäller bestämmelserna i 7 kap. 1 § sekretesslagen som reglerar sekretessen inom hälso- och sjukvården. I lagrummet anges att sekretess gäller för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

text: I 14 kap. 2 § fjärde stycket sekretesslagen anges att sekretess inte hindrar att uppgift som angår misstanke om brott lämnas till åklagarmyndighet, polismyndighet eller annan myndighet som har att ingripa mot brottet, om fängelse är föreskrivet för brottet och det kan antas föranleda annan påföljd än böter. Vidare anges i femte stycket bl.a. att för uppgift som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1– 6 §§ gäller vad som föreskrivs i fjärde stycket endast såvitt avser misstanke om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. Dock hindrar sekretess enligt 7 kap. 1 § inte att uppgift som angår misstanke om brott enligt 3, 4 eller

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: mot någon som inte har fyllt arton år lämnas till åklagarmyndighet eller polismyndighet.

text: Någon annan bestämmelse som bryter sekretessen mellan hälso- och sjukvårdens personal och polismyndigheten och som har betydelse i detta sammanhang finns inte. Den s.k. generalklausulen i 14 kap. 3 § sekretesslagen är sålunda inte tillämplig beträffande uppgifter som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen, och man torde i sammanhanget även kunna bortse från bestämmelsen i 1 kap. 5 § sekretesslagen samt bestämmelserna om nöd i

text: brottsbalken

text: Uppgift inom hälso- och sjukvården om att någon missbrukar narkotika får anses omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen. Möjligheten för personal inom skolhälsovården att, i anledning av misstanke om att en elev har ett drogmissbruk, lämna uppgift härom till polisen är som framgått närmast obefintlig. Att utlämna en uppgift som omfattas av sekretess kan utgöra brott mot tystnadsplikten enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Det har inte närmare framkommit vilka uppgifter som skolsköterskan i detta fall skulle ha lämnat till polisen och i vad mån hennes kontakt med polisen skedde med samtycke från FF:s mor. Jag har inte funnit tillräcklig anledning att utreda den frågan vidare.

text: Som jag anfört ovan skall enligt vad som anges i handlingsplanen en anmälan till polisen göras för det fall ett genomfört urinprov har påvisat förekomst av droger. Av handlingsplanen framgår emellertid inte vilken/vilka befattningshavare vid skolan det åligger att göra en sådan anmälan. Detta är en uppenbar brist. Handlingsplanen kan till och med tolkas så att det skulle åligga skolsköterskan att ombesörja polisanmälan. Jag utgår från att nämnden, mot bakgrund av vad jag nu har anfört angående denna fråga, ser över handlingsplanen och därvid justerar den på lämpligt sätt.

text: Sekretess mellan skolhälsovården och skolan i övrigt Som har angivits i föregående avsnitt gäller för skolhälsovården den allmänna hälso- och sjukvårdssekretessen i 7 kap. 1 § sekretesslagen.

text: Sekretessen för skolan i övrigt regleras i 7 kap. 9 § sekretesslagen. I bestämmelsens första stycke anges bl.a. följande. Sekretess gäller i grundskolan för uppgift som hänför sig till psykologisk undersökning eller behandling och för uppgift om enskilds personliga förhållanden

text: hos psykolog eller kurator, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör eller någon honom närstående lider men. I andra stycket anges vidare bl.a. att sekretess gäller på samma område i skolans elevvårdande verksamhet i övrigt för uppgift om enskilds personliga förhållanden. Sekretessen i detta stycke gäller dock endast, om det kan antas att den uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Skolhälsovården anses utgöra en självständig verksamhetsgren i förhållande till den övriga verksamheten i skolan (se

text: prop. 1981/82:186 s. 38

text: ). Enligt 1 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen gäller därför sekretess mellan skolhälsovården och den övriga verksamheten i skolan, vilket innebär att t.ex. en skolsköterska och en rektor som diskuterar en elevs förhållanden har att iaktta reglerna om sekretess i 7 kap. 1 § respektive 7 kap. 9 § sekretesslagen. Jag vill i detta sammanhang även nämna 1 kap. 5 § sekretesslagen, som gör det möjligt för en myndighet att till en annan myndighet lämna ut en uppgift som omfattas av sekretess. En förutsättning för att så skall kunna ske är emellertid att ett utlämnande av uppgiften är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen skall tillämpas restriktivt.

text: En misstanke om drogmissbruk beträffande en elev får, som jag tidigare anfört, anses utgöra en sådan uppgift som omfattas av sekretessen i 7 kap. 1 § sekretesslagen. Av remissvaret framgår att skolsköterskan samma vecka som hon av den anonyma källan hade erhållit uppgiften om att FF hade använt hasch vid ett flertal tillfällen informerade skolledningen härom. Någon kontakt med FF eller hans föräldrar hade, såvitt kommit fram i ärendet, inte förevarit innan uppgiften lämnades till skolledningen. Det kan mot bakgrund härav och med hänsyn till de ovan angivna bestämmelserna i sekretesslagen diskuteras om skolsköterskan, utan att samtycke härtill hade inhämtats, hade rätt att till skolledningen lämna uppgiften om att FF skulle ha använt hasch. Omständigheterna i ärendet är emellertid inte sådana att jag finner skäl att gå vidare i saken. En möjlig åtgärd som hon i den aktuella situationen hade kunnat vidta, och som jag ovan under rubriken ”Anmälan till socialnämnden” ifrågasatt om hon inte borde ha vidtagit när hon erhöll den ifrågavarande informationen angående FF, hade varit att göra en anmälan till socialnämnden.

text: Ärendet avslutas med den kritik som jag har uttalat ovan vad angår frågan om anmälan till socialnämnden.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden i Sölvesborgs kommun angående dröjsmål med utlämnande av allmän handling m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 juli 2008, klagade AA på Sölvesborgs kommun med anledning av handläggningen av en begäran om att få kopior av allmänna handlingar. I anmälan framfördes i huvudsak följande.

text: Den 29 april 2008 begärde AA per fax hos Sölvesborgs kommun att få kopia av de bygglov som hade beviljats för fastigheterna Sölvesborg S 3:57, 9:42 samt 10:34 där det på dessa fastigheter lämnats tillstånd att uppföra byggnad på mark som enligt detaljplanen låg helt eller delvis på prickad mark. Den 23 maj 2008 fick han de begärda handlingarna avseende två av fastigheterna. Handlingarna avseende den tredje fastigheten fick han först den 30 maj 2008. En byggnadsinspektör frågade vad AA skulle ha handlingarna till, vilket står i strid med

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser. Byggnadsinspektören uppgav också att handläggningen av AA:s begäran inte var en prioriterad uppgift.

text: Utredning

text: Byggnadsnämnden i Sölvesborgs kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan. Vid ett sammanträde den 8 oktober 2008 beslutade nämnden att anta följande yttrande, upprättat av kommunjuristen BB. – – – Byggnadsinspektören CC och bygglovhandläggaren DD har meddelat mig följande. AA har under våren 2008 vid flera tillfällen begärt ut handlingar avseende placering av byggnad på prickmark. 2008-04-24 begärde AA ut sådana handlingar omfattande totalt tio bygglovsärenden, därav bland annat avseende fastigheterna S 10:34, S 3:57, och S 9:42. Handlingarna skickades dagen efter till AA med anteckning om att på fastigheten S 3:57 inte fanns handlingar avseende uppförande av carport på prickmark (vilket var vad AA explicit begärt). Avseende fastigheten S 9:42 antecknades i svaret fråga om AA avsåg ärende om nybyggnad från 1951. Avseende fastigheten S 10:34 antecknades i svaret fråga avseende vad för sorts byggnad de efterfrågade handlingarna skulle avse. I ett fax från AA diariefört 2008-05-19 begärde han de tre nämnda handlingarna igen; han hade dock inte preciserat sin begäran. Han upplystes om att de handlingar som kunde identifieras i enlighet med hans begäran redan var översända till honom;

text: en del andra handlingar avseende de berörda fastigheterna översändes emellertid till AA. Det bör noteras att det inte finns några anteckningar i byggnadsnämndens handlingar om att de av AA efterfrågade byggloven avviker från gällande plan vad avser mark som ej får bebyggas (prickmark). Det bör också noteras att CC vid flera tillfällen muntligen kommunicerat detta med AA. Möjligen har AA förväxlat handlingarna. AA har under perioden 2008-04-28 - 2008-05-23 via elva olika fax begärt 48 stycken bygglovshandlingar som vart och ett omfattade fem till sex kopior. Den bakgrunden kan för övrigt också belysa varför utlämnandet av någon handling tagit mer tid än vad kravet på snabb handläggning kräver. Vad avser AA:s påstående att CC på felaktiga grunder frågat vad AA skulle ha handlingarna till är detta felaktigt. Enligt CC har frågan ställts inom ramen för CC:s ansvar att ge service jml

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Även här bör noteras den stora kvantitet handlingar AA begärt, liksom de begärda handlingarnas omfattning. – – – AA kommenterade remissvaret. Han vidhöll sina klagomål.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran "genast eller så snart det är möjligt" på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran att få en avskrift eller en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material. För att leva upp till

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav måste myndigheter organisera sin verksamhet på sådant sätt att de även under semesterperioder kan behandla framställningar om handlingsutlämnande.

text: Det är som regel den myndighet som förvarar handlingen som ska pröva en begäran, 2 kap. 14 § första och andra stycket TF. Om en viss befattningshavare vid en myndighet enligt arbetsordningen eller ett särskilt beslut svarar för vården av en handling ankommer det emellertid enligt 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen i första hand på honom eller henne att pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Vägrar befattningshavaren att lämna ut handlingen eller tillmötesgås begäran inte fullt ut ska den som begär handlingen underrättas om detta samt om att han eller hon kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas. Av 15 kap. 7 § första stycket sekretesslagen följer att en kommunal nämnds beslut överklagas till kammarrätten.

text: Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att bistå allmänheten enligt dessa regler gäller, att den som önskar få del av en handling kan

text: precisera vilken handling som avses eller i vart fall lämnar så detaljerade upplysningar om handlingen och dess innehåll, att myndigheten utan större svårighet kan identifiera den. Myndigheten måste dock få klart för sig vilka handlingar som efterfrågas.

text: Skulle en framställning om utfående av allmän handling vara alltför obestämd för att kunna besvaras, kan myndigheten emellertid inte nöja sig med att konstatera detta. I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: åläggs myndigheterna en allmän serviceplikt, som i förevarande typ av ärenden får anses innefatta krav på att myndigheten inte bara upplyser sökanden om att han ska lämna sådana uppgifter att handlingen kan identifieras, utan också med anlitande av sina diarier och register etc. aktivt bistår honom. Däremot är myndigheten inte skyldig att i angivet syfte bedriva arkivforskning eller på annat sätt föranstalta om mera omfattande utredningsåtgärder.

text: I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF anges att en myndighet inte, på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling, får efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Bestämmelsen innebär att var och en har rätt att ta del av alla offentliga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vare sig identitet eller ändamålet med sin begäran.

text: Som framgår av bestämmelsen har den som begär att få ta del av en allmän handling rätt att vara anonym. Identiteten får efterforskas endast om det behövs för att pröva om det finns hinder att lämna ut en begärd handling. Innan sådana uppgifter begärs måste myndigheten ha förvissat sig om att begäran aktualiserar tillämpning av en sekretessregel med skaderekvisit (se JO:s beslut den 3 november 2008 i ärende dnr 4571-2007).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår inledningsvis att AA den 29 april 2008 faxade en begäran om handlingar till Sölvesborgs kommun. Han har uppgett att han fick de begärda handlingarna först den 23 respektive den 30 maj 2008. Enligt remissvaret diarieförde byggnadsnämnden den 19 maj 2008 en begäran från AA om handlingar. Det framgår inte om, och i så fall när, AA:s begäran daterad den 29 april 2008 inkommit till byggnadsnämnden, den myndighet där handlingarna förvarades. Jag tror inte att ytterligare utredning skulle kunna klarlägga vad som förekommit och går därför inte vidare i den delen.

text: Byggnadsnämnden har vidgått att AA tillfrågades om vad han skulle ha handlingarna till och hänvisat till bestämmelserna om serviceskyldighet i

text: 4 § förvaltningslagen

text: Enligt TF gäller som framgått ett principiellt förbud mot att i anledning av att någon begär att få ut en allmän handling efterfråga vem vederbörande är eller vad som är syftet med begäran. Från denna huvudregel föreligger ett undantag, nämligen då efterforskning av det slaget behövs för att myndigheten ska kunna avgöra om

text: handlingen kan lämnas ut. Undantaget tar sikte på den sekretessprövning som ska ske om begäran aktualiserar tillämpning av en sekretessregel med skaderekvisit. Ett skaderekvisit innebär att sekretessfrågans bedömning är beroende av hur det intresse som sekretessregeln skyddar i det enskilda fallet skulle påverkas av om en efterfrågad uppgift lämnades ut.

text: Regeln om att den som begär att få ut en allmän handling får vara anonym och inte behöver redovisa vilket syfte han eller hon har med sin begäran – dvs. vad handlingen ska användas till – är en viktig del i offentlighetsprincipen och har karaktären av rättighet för den enskilde. Undantagsregeln ska därför tillämpas restriktivt.

text: I förevarande fall har byggnadsnämndens handläggning uppenbarligen inte inrymt en sådan sekretessprövning som kan ge anledning att tillämpa undantagsregeln. Myndigheten har, som tidigare nämnts, förvisso en skyldighet enligt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser att bistå den som begär att få ut handlingar men det ger inte utrymme för att ställa frågor av detta slag. Nämnden kan inte undgå kritik för att så gjordes.

text: Nämndens remissyttrande ger avslutningsvis anledning att framhålla att det saknar betydelse om en begärd handling har lämnats ut tidigare. Varje framställning om att få ta del av allmänna handlingar ska handläggas i enlighet med

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser.


title: Anmälan mot Nämnden för arbete och välfärd i Växjö kommun angående handläggningen av ett s.k. barnavårdsärende som föranletts av att en adoptivdotter återförts till sitt ursprungsland av vårdnadshavarna

sammanfattning: I beslutet granskas en socialnämnds hantering av ett ärende rörande en då 12-årig flicka som av sina adoptivföräldrar återförts till sitt ursprungsland Gambia. JO finner sammanfattningsvis att det inte finns anledning att rikta kritik mot nämnden för dess handläggning av ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO i juni 2010, framförde AA m.fl. klagomål mot Nämnden för arbete och välfärd i Växjö kommun. De anförde bl.a. följande. År 2007 adopterades en gambiansk flicka, BB, av en familj bosatt i Växjö. Sommaren 2009 återfördes BB av sin adoptivmor till Gambia och blev lämnad där utan tillsyn av vårdnadshavarna. Nämnden inledde, efter en anmälan i juli 2009, en s.k. barnavårdsutredning. Enligt BB hade socialtjänsten endast kontaktat henne en gång i Gambia. BB:s önskemål var att återvända till Sverige men socialtjänsten tog inte hänsyn till detta och tillvaratog inte BB:s rättigheter och intressen. Efter en lång handläggningstid avslutade nämnden utredningen den 15 juni 2010 och beslutade att då inte agera för att få hem BB till Sverige.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtade JO från förvaltningen för arbete och välfärd journalanteckningar i BB:s ärende.

text: Därefter anmodades Nämnden för arbete och välfärd i Växjö kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan.

text: Som sitt remissvar lämnade nämnden ett tjänsteutlåtande från förvaltningen. I utlåtandet anfördes bl.a. följande.

text: Nämnden för arbete och välfärds agerande

text: Socialtjänsten beslutade då utredningen avslutades att inte ansöka om vård enligt LVU. Bedömningen gjordes att BB:s förhållanden i Gambia inte kan jämställas med situationer där LVU är tillämpligt. Detta trots att BB blivit lämnad i Gambia av sina adoptivföräldrar. BB bedömdes få sina behov tillgodosedda av sin biologiska pappa,

text: som med stöd av adoptivföräldrarna till boende och skolgång, står för den dagliga omsorgen av BB. BB har en tydlig vilja att få återvända till Sverige. Med tanke på hennes ålder har hennes inställning stor betydelse. Att dock enbart mot bakgrund av hennes inställning agera för att hon skulle få komma tillbaka till Sverige med hjälp av tvångslagstiftning, skulle ske på bekostnad av att utsätta henne för ytterligare uppbrott och påfrestningar samt att hon sannolikt skulle hamna i ytterligare ett nytt sammanhang. Bedömningen gjordes att BB:s bästa i den situation som uppstått var att kvarstanna hos sin biologiska pappa i Gambia fram till dess att hon kan återvända till adoptivföräldrarna i Sverige. De uppgifter som framkommit i utredningen talar för att BB har det bra och utvecklas i Gambia. Förhållandena hos hennes biologiska fader i Gambia bedömdes inte utgöra en påtaglig risk för att skada BB:s hälsa och utveckling. Det är en felaktig uppfattning att nämnden beslutade att inte agera vidare. Ärendet är pågående hos socialtjänsten i Växjö kommun. Under utredningens gång erbjöds föräldrarna stöd på flera olika plan, både för egen del och för flickans del, för att möjliggöra att BB skulle kunna flytta hem till adoptivföräldrarna. Föräldrarna ansåg sig trots detta inte ha möjlighet att ge BB vad hon behövde. De ansåg inte att de kunde ta hand om henne. Utredningen avslutades med att bevilja BB kontakt med Ungdomsgruppen (Nämndens öppenvårdsresurs inriktad på ungdomar 13 – 20 år). Kontakten riktades enbart till föräldrarna så länge BB befann sig i Gambia. Insatsen tillsattes för att föräldrarna skall få bearbeta de upplevelser de burit på som gjort att de inte ansett sig kunna ta hand om BB samt att föräldrarna på sikt skall få nya redskap i hur de skall förhålla sig till och hantera BB, så att hon kan återförenas med sina föräldrar i Sverige. Delmål var bl.a. att BB skulle ha en regelbunden och kontinuerlig kontakt med föräldrarna i Sverige. Inom ramen för insatsen ingick också att socialtjänsten regelbundet skulle följa upp BB:s situation hos sin biologiske far i Gambia.

text: Vårdnaden om BB

text: I ett dokument från gambiska myndigheter som nämnden fick ta del i inledningen av utredningen, framgick att fadern hade erhållit vårdnaden om BB. Utrikesdepartementet kontaktades för att få klarhet i dokumentets giltighet. Dokumentet är inte giltigt i Sverige, därför har nämnden hela tiden agerat utifrån att BB är svensk medborgare. BB:s adoptivföräldrar i Sverige är hennes vårdnadshavare enligt svensk lag. I maj 2010 inkom på begäran av åklagarmyndigheten ett nytt dokument från Gambia. Nämnden begärde in dokumentet av vilket framgår att BB är svensk medborgare och att det inte finns något domstolsbeslut som överlåtit vårdnaden för BB på hennes biologiska far eller någon annan i Gambia. För nämnden finns inga andra vårdnadshavare än hennes adoptivföräldrar i Sverige och nämnden har hela tiden agerat utifrån detta.

text: BB:s rättigheter och egna åsikter

text: BB har under hela utredningstiden haft kontakt med socialtjänsten, både direkt med handläggaren i ärendet och via andra instanser som socialtjänsten begärt hjälp av. Handläggaren har via telefon talat med BB vid fyra tillfällen under utredningstiden, tre under hösten 2009 och ett under våren 2010. BB har vid samtliga telefonsamtal tydligt uttryckt att hon vill tillbaka till Sverige. Hon har också sagt att hon har det bra i sin familj i Gambia, att hon trivs i skolan och att hon har bra kompisar. BB har träffat Sveriges honorärkonsul i Gambia, CC, på uppdrag av socialtjänsten. Till honom har hon också uppgivit att hon trivs bra men vill till Sverige. BB har på socialtjänstens begäran träffat representant för Internationell Social Servetes, ISS. BB har uttryckt sig på samma sätt till ISS representant. Den 8 oktober 2009 anmäler socialtjänsten behov av offentliga biträden till Förvaltningsrätten (dåvarande Länsrätten) för parterna i ärendet. Beslut om offentliga biträden fattas den 12 oktober och de entledigas den 24 juni 2010.

text: BB:s offentliga biträde har haft kontakt med BB i Gambia. Även till sitt offentliga biträde har BB framfört att hon vill tillbaka till Sverige, även om hon inte kan ange varför. BB:s offentliga biträde har också närvarit på möten med socialtjänsten och med BB:s vårdnadshavare, där det offentliga biträdet framfört och tillvaratagit BB:s åsikter. Via de instanser som på Nämndens uppdrag besökt BB i Gambia har nämnden fått information om hennes mående och situation. Handläggaren i ärendet har också haft kontakt med BB:s biologiska far i Gambia. BB själv har berättat om sin situation. De uppgifter som framkommit har varit samstämmiga. BB lever under enkla förhållanden, men hon har fått sina grundläggande behov av mat, trygghet, bostad och skola tillgodosedda i Gambia av hennes biologiska pappa och släkt där. BB:s adoptivföräldrar står för BB:s ekonomiska försörjning genom att skicka pengar till mat, kläder mm till pappan, genom att bekosta hennes skolgång i en privatskola och en privatlärare till BB som extra stöd i skolarbetet. Adoptivföräldrarna äger det hus där BB bor tillsammans med sin biologiska pappa och hans familj. Adoptivföräldrarna bekostar även en hemhjälp. BB:s egna åsikter är väl kända för socialtjänsten och hennes inställning har noggrant tagits med i bedömningen. Enbart BB:s egen inställning har inte bedömts ligga till grund för LVU, varför ansökan om vård enligt LVU inte föreslagits. Däremot har BB:s egen inställning varit av avgörande betydelse både under utredningens gång och i det beslut som fattats då utredningen avslutades. Insatsen tillsattes för att möjliggöra att BB skulle kunna komma tillbaka till Sverige. Socialtjänsten har arbetet med att få föräldrarna att ändra inställning och se till att BB får komma tillbaka till Sverige, Även under den period som insatsen pågått har handläggaren haft en kontinuerlig kontakt med BB. Detta för att följa upp hur hon har det, vad hon själv anser och för att fortsatt hålla BB informerad om vad som händer.

text: Utredningens längd

text: Utredningen har varit svår att genomföra och uppgifter från flera instanser har inhämtats. Bl.a. har Socialstyrelsen och Utrikesdepartementet konsulterats för att både utredningen och de uppgifter som inkommit skulle hanteras på ett korrekt sätt. Kontakterna med ISS och honorärkonsuln har tagit betydligt mer tid än vad motsvarande kontakter i Sverige gör. Även direktkontakterna med flickan och hennes biologiska pappa har ibland dragit ut på tiden, det har i vissa perioder varit svårt att komma fram på telefon. För att få en så allsidig bild av BB som möjligt, trots att hon vistats i Gambia, har uppgifter inhämtats från många instanser och enskilda personer även i Sverige. Nämnden bedömer att det är omöjligt att genomföra en så omfattande utredning med en svårutredd situation på en utredningstid om fyra månader. Sammantaget har detta inneburit att utredningstiden förlängts.

text: Yttrande

text: Nämnden anser att BB:s rättigheter tagits tillvara och art socialtjänsten i sitt agerande tagit hänsyn till BB:s åsikter och behov. De uppgifter som lämnats av anmälaren är på flera punkter felaktiga eller feltolkade. BB vistas nu sedan den 8 oktober (år 2010; JO:s anm.) i Sverige. Nämnden för arbete och välfärd har fortsatta insatser både för BB och för hennes vårdnadshavare. Bedömningen är att det kommer att krävas insatser under lång tid för att ge BB det stöd hon behöver.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Bestämmelser som för barns vidkommande reglerar vårdnad, boende och umgänge återfinns i

text: 6 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB). Där framgår att det primärt är vårdnadshavarna som har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vid händelse av adoption blir adoptivföräldrarna vårdnadshavare för det barn som adopteras. Vårdnadshavarna ska givetvis agera med utgångspunkt i vad som kan anses vara till barnets bästa. En naturlig följd av vårdnadshavarens ansvar för barnet är att barnet bor hos vårdnadshavaren och får behövlig omsorg i sitt ”eget” hem.

text: Socialtjänsten har sekundärt, i förhållande till vårdnadshavarna, ett ansvar gentemot barn och unga. Socialtjänsten ska, som framgår av

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, bl.a. med särskild uppmärksamhet följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. Socialtjänsten ska även i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motivera det, vård och fostran utanför det egna hemmet.

text: Socialtjänsten har vidare en vidsträckt utredningsskyldighet. Av

text: 11 kap. 1 §

text: SoL framgår att socialtjänsten utan dröjsmål ska inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till dess kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från socialtjänstens sida. _____________________________

text: I det aktuella ärendet har flera frågor aktualiserats. Jag har funnit skäl att begränsa mina uttalanden till att avse det följande.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att socialförvaltningen den 30 juli 2009 inledde en utredning med anledning av att en anmälan om oro för BB inkommit några dagar tidigare. Oron såvitt gällde BB bestod av att vårdnadshavarna hade återfört BB till Gambia och lämnat henne där utan deras tillsyn. Socialförvaltningens utredning syftade till att bilda sig en uppfattning om BB:s situation och i förlängningen bedöma om det kunde vara aktuellt att ansöka om vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU.

text: Den reglering som socialförvaltningen hade att förhålla sig till återfinns i

text: 2 §

text: LVU där det framgår att vård ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa och utveckling skadas.

text: Frågan som närmast torde vara aktuell var om föräldrarna, genom att återföra BB till Gambia och lämna henne där för vård och fostran hos sin biologiska far, kunde anses ha brustit i omsorgen om BB.

text: I propositionen angående LVU redogörs för vad som bl.a. innefattas i begreppet ”brister i omsorgen” (

text: prop. 1989/90:28 s. 107

text: f.).

text: Under uttrycket ”brister i omsorgen” faller situationer då barnet utsätts för vanvård. Det kan vara fråga om att barnet allvarligt missköts i fråga om hygien, kläder eller mat. En annan situation som faller under begreppet ”brister i omsorgen” är att föräldrarna utsätter barnets hälsa för en påtaglig risk att skadas genom att inte se till att barnet får lämplig sjukvård. Det kan gälla barn som av föräldrarna förvägras en behövlig blodtransfusion. Det kan också vara fråga om ett handikappat barn som – på grund av att föräldrarna inte går med på det – inte får nödvändig behandling, t.ex. sjukgymnastik vid rörelsehinder. ”Brister i omsorgen” föreligger också om barnets behov av känslomässig trygghet och stimulans allvarligt eftersatts t.ex. på grund av missbruk eller psykiska störningar hos föräldrarna. Det kan också vara fråga om djupgående konflikter mellan föräldrarna, där barnet får sitta emellan på ett sådant sätt att dess hälsa eller utveckling riskerar att skadas. Även fall där föräldrarna placerar barnet i en miljö som innebär en påtaglig risk för att dess hälsa eller utveckling skadas omfattas. Begreppet ”brister i omsorgen” täcker också situationer då föräldrarna överlåter ansvaret för barnet på andra personer som inte kan tillförsäkra barnet en trygg uppväxtmiljö.

text: Socialförvaltningen hade under utredningens gång kontakt med olika myndigheter, organisationer och personer i Sverige och utomlands för att driva utredningen framåt och inhämta information om BB:s situation i Gambia. På grundval av uppgifterna som framkom under utredningstiden bedömde förvaltningen att förutsättningarna för att ansöka om vård enligt

text: 2 §

text: LVU inte var uppfyllda.

text: I förvaltningens utredning kan i denna del bl.a. utläsas följande.

text: BB får sina behov tillgodosedda av sin biologiska pappa, som med stöd av adoptivföräldrarna till boende och skolgång, står för den dagliga omsorgen av BB. Hennes situation är utredd så långt det är möjligt med de begränsningar som funnits efter att adoptivföräldrarna fört henne till Gambia. BB har en tydlig vilja att få återvända till Sverige. Med tanke på hennes ålder har hennes inställning stor betydelse. Att dock enbart med bakgrund av hennes inställning agera för att hon skulle få komma tillbaka till Sverige skulle ske på bekostnad av att utsätta henne för ytterligare uppbrott och påfrestningar samt att hon sannolikt skulle hamna i ytterligare ett nytt sammanhang. BB:s bästa i den situation som uppstått är därför att kvarstanna hos sin biologiska pappa i Gambia fram till dess att hon kan återvända till adoptivföräldrarna i Sverige. BB:s förhållanden i Gambia är även fast hon blivit lämnad där av sina adoptivföräldrar inte att jämställas med situationer där LVU är tillämpligt. Förhållanden för BB hos fadern i Gambia framstår av utredningen inte utgöra en påtaglig risk för att skada hennes hälsa och utveckling, särskilt med bakgrund av hur det såg ut för BB när hon vistades hos adoptivföräldrarna i Sverige. De uppgifter som framkommit talar för att BB har det bra och utvecklas i Gambia.

text: Det alternativ som förvaltningen även hade att beakta var hur BB:s situation skulle gestalta sig om hon återbördades till Sverige. I utredningen framgår bl.a. följande i denna del.

text: Med utgångspunkt från det som framkommit i utredningen skulle BB placeras på institution eller i familjehem om hon kom tillbaks till Sverige. Adoptivföräldrarna har en stark obenägenhet att ta hand om BB inom överskådlig tid. Mycket av det

text: som framkommit i utredningen talar för att de inte har förmåga att ta hand om BB. Därför måste man noga överväga vad det skulle innebära och få för konsekvenser för BB att återigen tas från ett sammanhang där hon växt upp under 10 år till ett helt nytt sammanhang. Nämndens ställningstagande att det inte förelåg förutsättningar för ett ingripande med stöd av LVU grundades på en utredning som, med hänsyn till svårigheterna att utföra den, ger en god bild av de förhållanden som BB levde under i Gambia. Det kan givetvis finnas utrymme för olika uppfattningar om huruvida nämnden borde ha vidtagit åtgärder för att bereda BB vård enligt LVU. JO är dock återhållsam med att uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt ärende. Det som har kommit fram under utredningen utgör inte skäl för mig att frångå den principen.

text: Att vårdnadshavarna förde BB till Gambia och lämnade henne där föranleder givetvis frågetecken rörande deras omsorg om flickan. Handlandet innebar i praktiken att de avhände sig den dagliga omvårdnaden om BB och i stället överlät detta ansvar till BB:s biologiska far. Vårdnadshavarna hade dock fortfarande en juridiskt oinskränkt bestämmanderätt över BB, innebärande att endast de hade rätt att bestämma om, och i så fall när, BB skulle få återvända till Sverige.

text: Även om det inte har förelegat förutsättningar för ett ingripande med stöd av LVU kan det likväl finnas frågetecken om lämpligheten av att vårdnadshavarna skulle utöva bestämmanderätten över BB.

text: Det är i vissa fall möjligt för en socialförvaltning att föra talan i domstol beträffande överflyttning av vårdnaden till en särskilt förordnad vårdnadshavare. En sådan vårdnadsöverflyttning är möjlig om vårdnadshavarna vid utövandet av vårdnaden av ett barn gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen om barnet som medför en bestående fara för barnets hälsa eller utveckling (

text: 6 kap. 7 §

text: FB).

text: För att bestämmelsen ska vara tillämplig förutsätts det, förenklat uttryckt, att det finns skäl för vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU och att faran för barnets hälsa eller utveckling är bestående. Med hänsyn till att nämnden kom fram till att det inte förelåg skäl för ett ingripande med stöd av LVU fanns det således inte skäl för nämnden att ansöka om att vårdnaden om BB skulle flyttas över till en särskilt förordnad vårdnadshavare. Såvitt jag kan bedöma har det inte heller funnits förutsättningar för att socialnämnden skulle kunna ta initiativ till att anordna någon annan form av ställföreträdarskap för BB.

text: Sammanfattningsvis finns det enligt min mening inte anledning att rikta kritik mot nämnden för dess handläggning av ärendet.

text: Under senare år har det vid några tillfällen uppmärksammats fall där vårdnadshavarna har lämnat ett barn hos släktingar eller andra personer i utlandet för att de ska ta hand om barnet. Socialstyrelsen har behandlat saken i sitt

text: meddelandeblad Handläggningen inom socialtjänsten av ärenden då barn med hemvist i Sverige söker hjälp hos svenska utlandsmyndigheter. Under sommaren 2010 vände sig Barnombudsmannen till regeringen och påtalade att regeringen borde överväga dels om de sociala myndigheterna och utlandsmyndigheterna skulle ha större skyldighet att bistå ”dumpade” barn, dels om det skulle anses vara en brottslig handling att som vårdnadshavare ”dumpa” sitt barn utomlands.

text: Det är inte möjligt för mig att utifrån detta enda fall bedöma om det finns behov av bestämmelser som tar sikte på den situationen att en vårdnadshavare har fört ett barn till utlandet och lämnat barnet för fostran där. Detta är frågor som närmast Socialstyrelsen har möjlighet att bedöma. Jag tillställer därför Socialstyrelsen en kopia av detta beslut för kännedom. Jag sänder även för kännedom en kopia av beslutet till Barnombudsmannen.

text: Ärendet avslutas.