publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till att polisen behandlat personuppgifter i strid mot bl.a. brottsdatalagen

org: jk

text: Justitiekanslerns beslut

type: rubrik

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: På begäran av AA och BB kontrollerade Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) om Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen hade behandlat uppgifter om dem och om brottsbekämpande myndigheter använt hemliga tvångsmedel mot dem på ett sätt som stred mot lag eller annan författning.

type: stycke

text: Vid SIN:s kontroll framkom att AA och BB hade varit föremål för Polismyndighetens personuppgiftsbehandling och att uppgifter om AA:s och BB:s hälsa hade behandlats utan att det varit absolut nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. I underrättelser den 13 november 2019 till var och en av AA och BB konstaterade SIN att personuppgiftsbehandlingen hade skett i strid med

text: 2 kap. 11 § brottsdatalagen (2018:1177)

text: och att denna omständighet skulle kunna medföra skadeståndsansvar för staten. SIN gjorde därför avseende både AA och BB anmälningar till Justitiekanslern enligt

text: 20 § andra stycket förordningen (2007:1141)

text: med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden.

text: Den aktuella personuppgiftsbehandlingen finns i ett dokument med rubriken ”Tjänsteanteckning – Dagbokslogg” som skapats av en kriminalinspektör den 30 maj 2018 i Polismyndighetens IT-system Durtvå inom ramen för en förundersökning om tjänstefel. Kriminalinspektören var vid tidpunkten då tjänsteanteckningen skrevs utredare i ärendet. Förundersökningen hade inletts med anledning av att BB gjort en polisanmälan. AA är närstående till BB. I dokumentet finns anteckningar daterade 2018-05-17 t.o.m. september 2018. Ärendet var inte åtkomstskyddat, vilket innebar att alla inom Polismyndigheten med uppgift att utreda brott och med behörighet till IT-systemet Durtvå hade tillgång till den aktuella dagboksloggen. Efter SIN:s granskning har ärendet arkiverats.

text: Anspråken

text: Sedan AA beretts tillfälle att framställa ett anspråk mot staten har han yrkat ersättning med 450 000 kr jämte inte närmare angiven ränta på beloppet 100 000 kr. Av totalbeloppet avser, såsom det får uppfattas, 100 000 kr ideell skada och 350 000 kr inkomstförlust. AA har även begärt ersättning för ombudskostnad med, såsom det får uppfattas, 5 265 kr.

text: Sedan BB beretts tillfälle att framställa ett anspråk mot staten har hon yrkat ersättning med 600 000 kr jämte inte närmare angiven ränta på beloppet 100 000 kr. Av totalbeloppet avser, såsom det får uppfattas, 100 000 kr ideell skada och 500 000 kr inkomstförlust. BB har även begärt ersättning för ombudskostnad med, såsom det får uppfattas, 5 265 kr.

text: Anspråken bygger uppenbarligen även på andra grunder än de överträdelser av

text: 2 kap. 11 § brottsdatalagen

text: som SIN hänfört sig till i ärendet där och som överlämnats hit för prövning. I anspråken nämns således överträdelser av ett flertal olika regelverk och ett antal skadegörande handlingar utöver den i ärendet aktuella personuppgiftsbehandlingen.

text: Bland de ytterligare skadegörande handlingar som sökandena nämnt finns att tjänstemän vid Polismyndigheten i e-postmeddelanden uttalat sig negativt om och spritt felaktig information om AA och BB, att Polismyndigheten kontaktat socialtjänsten och lämnat uppgifter om påstådda sjukdomar samt att sökandena i vissa ärenden inte fått någon återkoppling, ingen handläggare att kontakta och i vissa fall inte ens besked om ärendenummer. BB har framfört ett flertal ytterligare klagomål mot Polismyndigheten.

text: De e-postmeddelanden som avses är dels ett e-postmeddelande som utredaren i ärendet skickat till BB, dels ett e-postmeddelande som utredaren skickat till tre tjänsteman på Ekobrottsmyndigheten. De aktuella e-postmeddelandena har även tidigare flera gånger anmälts till Riksdagens ombudsmän (JO) respektive Särskilda åklagarkammaren. JO har inte vidtagit några åtgärder med anledning av anmälningarna, som gällt det e-postmeddelande som skickats direkt till BB, men har i ett ärende erinrat Polismyndigheten om hur myndighetens anställda bör agera i kontakter med allmänheten (se JO:s beslut den 8 november 2018 i dnr 6179-2018) och i ett annat ärende skickat en kopia av anmälan och beslutet till Polismyndigheten för att beaktas vid myndighetens arbete med bemötandefrågor (se JO:s beslut den 20 september 2018 i dnr 6232-2018). Även andra klagomål mot polisens ärendehandläggning i de här aktuella ärendena liknande dem som sökandena nu har tagit upp har framförts till JO utan att någon åtgärd vidtagits (se bl.a. JO:s beslut den 4 november 2020 i dnr 8152-2020 och den 17 november 2020 i dnr 8591-2020).

text: Särskilda åklagarkammaren har med anledning av de aktuella e-postmeddelandena inte inlett förundersökningar avseende tjänstefel respektive förtal (dnr AM-115029-18 respektive AM-44061-19). Nedläggningsbeslutet avseende förtal har överprövats utan att ändras (dnr AMR-1746-19).

text: Särskilda åklagarkammaren har även beslutat att inte inleda förundersökning om tjänstefel efter en anmälan om att den aktuella utredaren hört sig för om AA baserat på egna spekulationer som inte verifierats (dnr AM-3816-20).

text: Polismyndigheten har inte heller med anledning av någon av anmälningarna som hanterats vid Särskilda åklagarkammaren vidtagit några arbetsrättsliga åtgärder mot den aktuella tjänstemannen.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråken. Polismyndigheten har även tidigare yttrat sig till SIN om den aktuella personuppgiftsbehandlingen.

text: BB har även riktat kritik mot Försäkringskassan, Stockholms stad, Åklagarmyndigheten, Ekobrottsmyndigheten och rättsväsendet i allmänhet. BB har bl.a. pekat på att hon inte fått någon återkoppling gällande målsägandebiträde, att hon och AA inte fått sin ekonomi återställd eller upprättad, att hon inte blivit beviljad skyddad folkbokföring eller fingerade personuppgifter samt att hon inte fått besked om när åtal kommer att väckas i de många ärenden där hon gjort anmälningar.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Regler om skadeståndsansvar för staten finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: ska dock bara tillämpas om inte något annat är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Vid behandling av personuppgifter tillämpas särskilda regler om skadestånd.

text: När det gäller behandling av personuppgifter inom ramen för en förundersökning tillämpas reglerna i

text: brottsdatalagen

text: , som trädde i kraft den 1 augusti 2018. Dessförinnan fanns här aktuella regler i 2010 års polisdatalag (

text: ). Enligt

text: 2 kap. 10 § första stycket

text: i denna lag fick känsliga personuppgifter i form av bl.a. uppgifter som rör en persons hälsa inte behandlas enbart på grund av vad som var känt om bl.a. personens hälsa. Utgångspunkten i

text: 2 kap. 11 § brottsdatalagen

text: är att sådana uppgifter inte får behandlas. Enligt båda de nämnda paragrafernas andra stycke får dock uppgifter om en person som behandlas på annan grund kompletteras med känsliga personuppgifter, om det är absolut nödvändigt för ändamålet med behandlingen (i 2010 års polisdatalag ”syftet med behandlingen”). Detta innebär att uppgifterna får registreras om det är av betydelse för utredningen av ett brott, exempelvis därför att brottet är av sådan karaktär att det i sig är direkt kopplat till känsliga personuppgifter. Med hänsyn till den restriktivitet som ligger i uttrycket “absolut nödvändigt” måste dock behovet av att göra sådana kompletteringar prövas noga i det enskilda fallet. (Se Berg, Polisdatalag [2010:361]

text: 2 kap. 10 §

text: , Karnov [JUNO] [besökt 2021-01-26],

text: prop. 2017/18:232, s. 447

text: och Sandén,

text: Brottsdatalagen

text: [30 sep. 2019, JUNO], kommentaren till

text: 2 kap. 11 §

text: När det gällde skadestånd hänvisade 2010 års polisdatalag i 2 kap. 2 § till den numera upphävda

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: . Enligt denna paragraf ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Skadeståndsansvaret enligt

text: personuppgiftslagen

text: är strikt. Skadeståndsansvaret regleras numera i

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: . Där framgår att ersättning ska lämnas för skada och kränkning av den personliga integriteten under samma förutsättningar som tidigare.

text: Brottsdatalagen

text: gäller i fråga om skadestånd med anledning av skadefall som inträffat efter den 1 augusti 2018, medan

text: 48 § personuppgiftslagen

text: tillämpas på skadefall som har inträffat dessförinnan. I detta ärende aktualiseras båda lagarna.

text: Även utanför

text: brottsdatalagens

text: tillämpningsområde kan det finnas en rätt till ersättning för ideell skada (kränkning). Enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: har dock endast den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott rätt till ersättning för ideell skada. Skadestånd för ideell skada ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag (det s.k. laglighetskravet). Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Åtgärden ska med andra ord vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte (det s.k. proportionalitetskravet).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vilka känsliga personuppgifter om AA har Polismyndigheten behandlat?

text: I dagboksloggen finns det en anteckning daterad 2018-02-03 (rätteligen 2018-08-03), där det står att AA om utredarens teori stämmer har en ställd diagnos och att denna skulle vara Aspberger. Av en anteckning daterad 2018-08-07 framgår det att det inte står helt rätt till med AA och att han förmodligen inte mår psykiskt bra samt att kontakt tagits med socialtjänsten för att informera om hans ”(förmodade) oroväckande psykiska hälsotillstånd”. Dessa anteckningar utgör personuppgifter avseende hälsa, dvs. känsliga personuppgifter.

text: När det gäller e-postmeddelandena så ifrågasätts det i det ena om AA är rättshaverist och i det andra står det att avsändaren börjar undra om AA har någon fastställd diagnos. Dessa yttranden kan inte anses utgöra behandling av känsliga personuppgifter.

text: Vilka känsliga personuppgifter om BB har Polismyndigheten behandlat?

text: I en anteckning i dagsboksloggen daterad 2018-07-28 – 2018-07-29 och gjord i samband med ett samtal med BB:s mamma står det att BB efter en olycka fått diagnosen PTSD och att hon gått på behandling för sin diagnos och även intar antidepressiv medicin. Det framgår också att AA mår psykiskt stabilt i ”normala förhållanden” men att hennes diagnos triggar igång henne då hon upplever stressade situationer samt att BB går till psykolog/psykiater, var besöken skett tidigare och hur de upplevdes av BB. I en anteckning daterad 2018-02-03 (rätteligen 2018-08-03) står det att BB om utredarens teori stämmer har en ställd diagnos och att denna skulle vara PTSD. Av en anteckning daterad 2018-08-07 framgår det att det inte står helt rätt till med BB och att hon förmodligen inte mår psykiskt bra samt att kontakt tagits med socialtjänsten för att informera om hennes ”(förmodade) oroväckande psykiska hälsotillstånd”. Dessa anteckningar utgör personuppgifter avseende hälsa, dvs. känsliga personuppgifter.

text: E-postmeddelandet som skickats direkt till BB innehåller uppgiften om att BB har diagnosen PTSD. Även här är det fråga om behandling av en personuppgift avseende hälsa. I det andra e-postmeddelandet står det att avsändaren börjar misstänka att BB är rättshaverist. Detta yttrande kan inte anses utgöra behandling av känsliga personuppgifter.

text: Har det varit absolut nödvändigt att behandla känsliga personuppgifter om AA och BB?

text: Den aktuella förundersökningen avsåg tjänstefel och hade inletts efter en anmälan av BB, som av Polismyndigheten hanterades som målsägande i ärendet. AA:s ställning i ärendet var som närstående till anmälaren/målsäganden och, såvitt man kan förstå, som en person som enligt BB kunde lämna uppgifter av betydelse i ärendet. Personuppgifter om honom behandlades i dagboksloggen med anledning av att han varit aktiv i samtal med utredaren.

text: Varken brottslighetens natur eller något annat förhållande kan ha ansetts utgöra skäl att registrera de känsliga personuppgifterna om AA eller BB. Justitiekanslern delar därmed SIN:s bedömning att AA:s och BB:s personuppgifter behandlats i strid med

text: 2 kap. 11 § brottsdatalagen

text: . I BB:s fall har uppgifterna även behandlats i strid med den numera upphävda 2 kap. 10 § i 2010 års polisdatalag (dagboksanteckningen i slutet av juli 2018). AA och BB har rätt till skadestånd för den felaktiga personuppgiftsbehandlingen.

text: Har AA och BB rätt till ersättning för ideell skada utöver registerskadan?

text: Åklagare har redan prövat om det ena av e-postmeddelandena innefattat brottsligt förtal och funnit att så inte var fallet. Det agerande av tjänstemän vid Polismyndigheten som AA och BB vänt sig mot har inte heller i övrigt inneburit att de har utsatts för något integritetskränkande brott. De har därför inte rätt till något skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: Den återstående frågan är om AA och BB har rätt till något skadestånd enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: utöver det skadestånd som de har rätt till enligt särregleringen om skadestånd för registerskador.

text: De aktuella registreringarna måste anses ha påverkat AA:s och BB:s rätt till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Att föra den aktuella dagboksloggen och där behandla personuppgifter om AA och BB får i och för sig anses ha haft stöd i lag i den mening som avses i Europakonventionen (jfr

text: 2 kap. 1 § brottsdatalagen

text: ). Personuppgiftsbehandlingen har skett inom ramen för polisens arbete med att utreda brott. Sådan behandling är som utgångspunkt tillåten även enligt undantagsregeln i artikel 8.2. i Europakonventionen. Enligt Justitiekanslern har kravet på legitimt ändamål i konventionsrättslig mening därmed varit uppfyllt, även om personuppgifter i detta fall har behandlats utan att det varit absolut nödvändigt. Behandlingen av känsliga personuppgifter trots att det inte varit absolut nödvändigt att behandla sådana kan däremot inte anses ha varit proportionerlig. AA:s och BB:s rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har därför åsidosatts.

text: Överträdelserna av Europakonventionen består i detta fall av exakt samma handlande som ersätts som registerskador enligt

text: brottsdatalagen

text: . AA och BB får därmed kompensation för de konventionskränkningar som förekommit genom skadestånden för registerskadorna, vilka också avser ideell skada, och har inte rätt till något ytterligare skadestånd enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Skadeståndens storlek

text: Det har ännu inte utvecklats någon klar rättspraxis rörande nivån på ersättning som ska utgå enligt

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: . Förarbetsuttalanden och rättspraxis som hänför sig till bestämmande av skadestånd enligt den upp-hävda

text: 48 § personuppgiftslagen

text: bör dock kunna vara vägledande vid prövning av rätten till ersättning enligt

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: prop. 2017/18:232 s. 343

text: f.).

text: Ersättning för kränkning ska uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Det som kan ha betydelse är bl.a. att personuppgifter spridits eller att det funnits risk för otillbörlig spridning av integritetskänsliga eller felaktiga personuppgifter. En annan omständighet kan vara att den registrerade drabbats av beslut eller andra åtgärder som fått eller kunnat få negativa konsekvenser för honom eller henne.

text: Syftet med kränkningsersättning vid felaktig personuppgiftsbehandling är att ersättningen ska ge upprättelse och kompensera för känslor av obehag hos den skadelidande. Ersättningen ska bestämmas utifrån en bedömning av vilken kränkning som typiskt sett får anses ha uppkommit. Högsta domstolen har slagit fast att ett sådant betraktelsesätt i stor utsträckning leder till bruk av schabloner, vilket bl.a. underlättar skaderegleringen till fördel för den skadelidande (se

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). Ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, bör normalt bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: Vid en felaktig registrering av känsliga personuppgifter kan en registrering sällan eller aldrig bedömas som obetydlig. I detta fall har de felaktigt registrerade uppgifterna i dagsboksloggen varit gemensamt tillgängliga inom Polismyndigheten, vilket ökar kränkningen. Särskilt kränkande har också varit det sätt som uppgifterna formulerats på – särskilt när det gäller AA som rena spekulationer – och det faktum att uppgifterna varit helt ovidkommande i förundersökningen (se vidare om detta nedan). Som redan nämnts framgår det av dagboksloggen att uppgifter om AA:s och BB:s hälsa lämnats till socialtjänsten i deras hemkommun. Detta har varit kränkande. Det finns dock ingen utredning om att uppgifterna skulle ha fått någon spridning därutöver.

text: AA och BB har påstått att registreringarna varit orsaken till beslut om att inte inleda förundersökning i andra ärenden där BB gjort polisanmälningar. Till styrkande av detta har de gett in handlingar rörande sådana beslut av Polismyndigheten i tre olika ärenden och ett beslut av Åklagarmyndigheten att inte vidta någon åtgärd med anledning av klagomål mot åklagare. Polismyndigheten skriver i det första ärendet, såsom det får förstås, att det inte är troligt att det anmälda inträffat, i det andra att målsägandens anmälan inte är trovärdig (med en anmärkning om att det finns en anmälningshistorik) och i det tredje att målsäganden har en rik anmälningshistorik där gärningarna inte verkar vara med verkligheten överensstämmande. Det finns dock inget som visar att beslutsfattarna inför sin bedömning skulle ha läst dagboksloggen och påverkats av de felaktiga registreringarna.

text: Justitiekanslern finner sammantaget att AA och BB inte visat att registreringarna lett till några särskilda olägenheter för dem eller till några negativa åtgärder eller beslut från Polismyndigheten eller andra myndigheter.

text: Med beaktande av omständigheterna i det aktuella fallet och den praxis som finns i ärenden av detta slag, finner Justitiekanslern att kränkningsersättningen till AA bör bestämmas till 7 000 kr.

text: Den kränkning som BB utsatts för måste sägas vara värre. Särskilt kränkande har varit att relativt detaljerade uppgifter om hennes hälsa hämtats in från en närstående utan att det funnits skäl för det. I hennes fall rör det sig också om totalt fler känsliga personuppgifter som registrerats än i AA:s fall och behandling av känsliga personuppgifter har även förekommit i ett e-postmeddelande. Sammantaget finner Justitiekanslern att kränkningsersättningen till BB bör bestämmas till 15 000 kr.

text: AA och BB har inte visat att de skulle ha lidit någon inkomstförlust till följd av de felaktiga registreringarna. Deras anspråk på ersättning för inkomstförlust ska därför avslås.

text: Ränta

text: AA och BB har begärt ränta på skadeståndet för ideell skada utan att ange vilken typ av ränta som avses. Justitiekanslern tolkar yrkandena som att det som avses är ränta enligt

text: 4 § tredje stycket

text: och

text: 6 § första stycket

text: räntelagen

text: , dvs. från den dag som infaller trettio dagar efter det att kravet på ersättning framställdes. Kravet framställdes den 14 juni 2020, vilket innebär att AA och BB har rätt till sådan ränta på den ersättning de nu beviljas från den 14 juli 2020 till dess betalning sker.

text: Ombudskostnad hos Justitiekanslern

text: Den ersättning som AA och BB begärt för ombudskostnad är skälig och godtas.

text: Tillsyn

text: En första fråga innan Justitiekanslern gör några tillsynsuttalanden är om den kriminalinspektör som fört dagboksloggen ensam ska stå till svars för dess innehåll. Polismyndigheten anser numera i sitt svar till Justitiekanslern att det inte varit absolut nödvändigt att behandla de personuppgifter om hälsa som finns i dokumentet. I sitt tidigare svar till SIN ansåg dock myndigheten att det var absolut nödvändigt att behandla samtliga känsliga personuppgifter i dagboksloggen. Polismyndigheten hävdade då att de var nödvändiga för att utredningen skulle kunna bedrivas på ett effektivt och rättssäkert sätt med hänsyn tagen till de speciella omständigheterna i det enskilda fallet. Även om Polismyndigheten senare ändrat sig, har myndigheten alltså inledningsvis fullt ut stått bakom personuppgiftsbehandlingen och därmed rimligen även de åtgärder som utredaren vidtagit i ärendet i samband med att de ifrågasatta personuppgifterna registrerades. Det framstår därför som rimligt att utredaren inte ensam ska bära ansvaret för hur dagboksloggen utformats och för de åtgärder han vidtagit, utan att ansvaret läggs på myndigheten.

text: Bortsett från vissa inledande åtgärder av mer formell karaktär tycks utredarens första åtgärd i ärendet som dokumenterats i dagboksloggen ha varit att utreda BB:s psykiska hälsa. Han har därvid, som det beskrivs i dagboksloggen, chansat på att ringa BB:s mor och fråga henne om dotterns psykiska tillstånd. Han fick sedan de uppgifter som nämnts ovan och antecknade dem. Hela förfarandet framstår som mycket olämpligt. Polismyndigheten kan inte undgå kritik för att myndigheten utan att det funnits några skäl för detta kontaktat en närstående till målsägande och ställt frågor om hennes psykiska hälsa.

text: När det sedan gäller AA så kom han, som redan nämnts, in i dagboksloggen i egenskap av närstående till målsäganden BB. Utredaren kom att anteckna känsliga personuppgifter om honom med anledning av att BB hade nämnt en person med Aspbergers syndrom, som utredaren spekulerade i kunde vara samma person som AA. Utredaren hade sedan även kontakt med en kollega på Polismyndigheten om andra polisanmälningar som AA och BB hade gjort. Inga av dessa åtgärder och anteckningar förefaller ha något tydligt samband med de frågor som ska utredas inom ramen för en förundersökning (se vidare nedan). Flera uttalanden i dagboksloggen tyder på att det som utredaren önskat ta reda på genom åtgärderna var om anmälaren BB och AA var trovärdiga i sina påståenden. Att på det sätt som skett i ärendet spekulera om BB:s och AA:s psykiska hälsa och i e-postmeddelanden till tjänstemän på en annan myndighet fråga sig om dessa två är rättshaverister framstår som klart mindre lämpligt.

text: Det framstår vidare som oklart varför utredaren ansett det vara en lämplig åtgärd att kontakta socialtjänsten med påståenden om AA:s och BB:s psykiska hälsotillstånd. Det finns inte heller några uppgifter om barn i ärendet, varför det är oklart om det skulle kunna röra sig om en orosanmälan. Även om avsikten skulle ha varit att göra en orosanmälan framstår åtgärden att kontakta socialtjänsten som tveksam.

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 1 § rättegångsbalken (1942:740)

text: inledas när det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats. Eftersom förundersökning i detta fall redan var inledd när utredaren i fråga påbörjade sitt arbete, får det förutsättas att det fanns skäl för ett sådant antagande i det aktuella ärendet när utredningen påbörjades. Det kan finnas skäl att påminna att det som i första hand ska utredas inom ramen för förundersökningen enligt

text: 23 kap. 2 § rättegångsbalken

text: är vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga skäl för åtal mot denne. Det primära syftet med förundersökningen är alltså att skapa underlag för ett beslut i åtalsfrågan. Frågan om det finns tillräckliga skäl för åtal inrymmer två huvudmoment, nämligen om ett brott verkligen har begåtts och vem som i sådant fall har gjort sig skyldig till detta brott (se Sörbom m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [1 apr. 2020, JUNO], kommentaren till

text: 23 kap. 2 §

text: Justitiekanslern har inte någon överblick över materialet i den aktuella förundersökningen och vilka utredningsåtgärder som kan ha vidtagits parallellt med att utredaren förde sin dagbokslogg. Redan av dagboksloggen framgår att utredaren vidtagit åtgärder för att hämta in utredning om det påstådda brottet. Trots detta förefaller en inte obetydlig del av det arbete som avrapporterats i dagboksloggen ha inriktats på frågor hänförliga till BB och AA. Många av dessa frågor kan inte sägas vara annat än ovidkommande för frågan om ett brott verkligen begåtts och vem som i så fall kan misstänkas för brottet.

text: Polismyndigheten bör kritiseras för att en förundersökning i inte obetydlig utsträckning inriktats mot för brottets utredning ovidkommande frågor och för att myndigheten i detta sammanhang behandlat känsliga personuppgifter avseende hälsa utan att det funnits någon koppling mellan uppgifterna och det anmälda brottet.

text: Myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Att en myndighet ska vara saklig och opartisk i sin verksamhet framgår också av

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: . JO har i flera beslut gett uttryck för att kravet på saklighet i

text: regeringsformen

text: bl.a. får anses innebära att myndigheters åtgärder och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade (se t.ex. JO:s beslut den 22 februari 2013 i dnr 2959-2011). Jag ansluter mig till JO:s syn på bestämmelsens innebörd. I saklighetskravet kan ligga krav på hur myndighetsföreträdare formulerar sig och att de håller sig till den sakfråga som myndigheten ifråga har att avgöra i förhållande till den enskilde, medan kravet på opartiskhet betyder att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att det inte finns något fog för att ifrågasätta deras opartiskhet (jfr Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, JUNO version 4, s. 54 f.)

text: Förutom att känsliga personuppgifter om hälsa behandlas finns i dagboksloggen vissa anteckningar som måste sägas vara nedvärderande och kränkande mot AA och BB, bl.a. spekulationer kring om det kan vara så att AA driver och påverkar BB och t.o.m. skriver eller dikterar hennes dokument samt uppgifter som uppges komma från andra inom Polismyndigheten om att AA och BB verkat ”nästan hysteriska” och att BB talat ”oavbrutet och for[c]erande”. I det e-postmeddelande som utredaren skickade till tjänstemän på Ekobrottsmyndigheten finns förutom de redan nämnda funderingarna om AA och BB är rättshaverister ett uttalande om att ärendet hamnar i ”stora arkivet” om det inte är som AA och BB antytt. Det är oklart vad uttalandet syftar på, men det ger intryck av att ärendet på något sätt ska få en summarisk hantering.

text: Anteckningarna och uttalandet i e-postmeddelandet måste sägas ligga på gränsen för vad som kan accepteras utan att leda till kritik med hänsyn till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Jag finner dock inte tillräckliga skäl att rikta kritik mot utredaren för formuleringarna mot bakgrund av den kritik jag redan riktat mot Polismyndigheten med avseende på hanteringen av känsliga personuppgifter i dagboksloggen. Jag vill dock inskärpa att tjänsteanteckningar naturligtvis måste göras i en respektfull ton mot dem som berörs och på ett sådant sätt att en myndighets opartiskhet och saklighet inte kan ifrågasättas. Även om en tjänsteanteckning av det här slaget i första hand är ett internt dokument, ligger dessa utgångspunkter också i linje med kraven i

text: 10 § polisförordningen (2014:1104)

text: på att anställda vid Polismyndigheten i kontakter med allmänheten med beaktande av omständigheterna och situationen ska agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: AA och BB har även framfört klagomål mot Polismyndigheten som avser annat än dagboksloggen och de två e-postmeddelandena. Till största delen har dessa klagomål redan prövats av JO. Eftersom Justitiekanslern och JO i fråga om tillsynen över den offentliga verksamheten har helt likartade uppgifter avstår Justitiekanslern regelmässigt från att granska klagomål som redan har prövats av JO. Inte heller i övriga delar finns det tillräckliga skäl för Justitiekanslern att vidta någon åtgärd med anledning av klagomålen. Detsamma gäller klagomålen som riktats mot andra myndigheter än Polismyndigheten.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till underlåtenhet att gallra i misstankeregistret m.m.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 28 februari 2018 upprättades en brottsanmälan mot två personer, sökanden, och en annan person, BB. Sökanden registrerades som misstänkt för smitning från trafikolycksplats. BB registrerades som misstänkt för misshandel. Vid tillfället för händelsen var sökanden civilanställd inom Polismyndigheten.

text: Eftersom sökanden var anställd inom Polismyndigheten avdelades ärendet avseende misstanken mot honom och en anmälan lades upp i ett ärende hos enheten Särskilda utredningar vid Polismyndigheten den 28 februari 2018. Samma dag fattade en åklagare vid Särskilda åklagarkammaren beslut om att inleda förundersökning.

text: Senare samma dag fattade lokalpolisområde (LPO) Malmö Söder beslut om att inleda förundersökning, dels mot sökanden, dels mot BB. Förundersökningen överlämnades till åklagare, som den 1 mars 2018 beslutade att återlämna den till polisen. Förundersökningen fortsatte därefter att bedrivas av LPO Malmö Söder. Detta innebar att det beträffande sökanden kom att bedrivas två förundersökningar parallellt avseende samma brott. Förutom beslut om byte av handläggande enhet och byte av förundersökningsledare vidtogs inga åtgärder i den förundersökning som LPO Malmö Söder bedrev.

text: Den 8 mars 2018 beslutade åklagaren vid Särskilda åklagarkammaren att lägga ned förundersökningen avseende sökanden.

text: I oktober 2019 fick sökanden besked om att misstanken gällande gärningen i februari 2018 alltjämt fanns registrerad i Polismyndighetens misstankeregister.

text: Den 29 november 2019 begärde sökanden hos Polismyndigheten, Polisregion Syd, att hans personuppgifter skulle raderas från misstankeregistret. Samma dag lämnades ärendet beträffande sökanden över till Särskilda utredningar. Den 2 december 2019 lämnades ärendet tillbaka till Polisregion Syd. I december 2019 upplyste Polisregion Syd sökanden om att misstanken skulle finnas kvar i registret eftersom utredningen inte var nedlagd.

text: Det beslut om nedläggning av förundersökningen som åklagaren vid Särskilda åklagarkammaren hade fattat avseende sökanden redan i mars 2018 kom in till LPO Malmö Söder den 14 januari 2020. Samma dag lades förundersökningen beträffande sökanden och beträffande BB ned av LPO Malmö Söder. Det fattades inget motiverat polisiärt nedläggningsbeslut utan det skedde en hänvisning till åklagarens beslut den 8 mars 2018. Uppgiften i misstankeregistret beträffande sökanden gallrades den 14 januari 2020.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten avseende kränkning och för förlorad inkomst. Som grund för sitt anspråk har han anfört följande. Han har blivit felaktigt misstänkt för brott han inte begått. På grund av uppgiften i misstankeregistret har han inte kunnat arbeta sedan juli 2019 och nekas alltjämt arbete på grund av uppgiften. Han har blivit av med sin tjänst inom Polismyndigheten till följd av en enskild polismans agerande. Han skulle ha påbörjat en utbildning för en tjänst inom säkerhetsbranschen under år 2019. Han mottog då ett brev från Länsstyrelsen enligt vilket han nekades tjänsten på grund av avslag i deras laglydnadskontroll. Han fick information om att han var registrerad i Polismyndighetens misstankeregister sedan incidenten i februari 2018. Han har mått psykiskt dåligt på grund av det inträffade.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslern har hämtat in kompletterande handlingar i ärendet.

text: Sökanden har anmält händelserna till Riksdagens ombudsmän (JO). Med hänvisning till det förevarande ärendet har JO beslutat att inte vidta några åtgärder med anledning av anmälan.

text: Justitiekanslern har fattat beslut om att inte inleda förundersökning om tjänstefel med anledning av de uppgifter som framkommit i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Polismyndigheten ska med hjälp av automatiserad behandling föra ett register med uppgifter om dem som är skäligen misstänkta för brott (misstankeregistret), se

text: 1 § lagen (1998:62)

text: 1 om misstankeregister. Myndigheten är personuppgiftsansvarig för behandlingen av personuppgifter i registret. Om en förundersökning har avslutats utan att åtal väcks med anledning av en misstanke ska en uppgift i registret gallras (13 § första stycket 1).

text: När det gällde skadestånd hänvisade lagen om misstankeregister tidigare till den numera upphävda

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: . Enligt denna paragraf ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Skadeståndsansvaret enligt

text: personuppgiftslagen

text: är strikt. Skadeståndsansvaret regleras numera i

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen (2018:1177)

text: , se hänvisning i

text: 15 §

text: lagen om misstankeregister. Där framgår att ersättning ska lämnas för skada och kränkning av den personliga integriteten under samma förutsättningar som tidigare.

text: Brottsdatalagen

text: gäller i fråga om skadestånd med anledning av skadefall som inträffat efter den 1 augusti 2018, medan

text: 48 § personuppgiftslagen

text: tillämpas på skadefall som har inträffat dessförinnan. I detta ärende aktualiseras båda lagarna.

text: Syftet med kränkningsersättning vid felaktig personuppgiftsbehandling är att ersättningen ska ge upprättelse och kompensera för känslor av obehag hos den skadelidande. Ersättningen ska bestämmas utifrån en bedömning av vilken kränkning som typiskt sett får anses ha uppkommit. Det som kan ha betydelse är bl.a. att personuppgifter spridits eller att det funnits risk för otillbörlig spridning av integritetskänsliga eller felaktiga personuppgifter. En annan omständighet kan vara att den registrerade drabbats av beslut eller andra åtgärder som fått eller kunnat få negativa konsekvenser för honom eller henne.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning för ren förmögenhetsskada ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av handlingarna i ärendet framkommer att sökanden har varit registrerad som misstänkt för smitning från trafikolycksplats under perioden den 28 februari 2018 till och med den 14 januari 2020 trots att förundersökningen avseende brottet lades ned den 8 mars 2018. Detta innebär att uppgifterna om sökanden gallrades för sent. Sökanden har genom felet blivit utsatt för en sådan skada och kränkning av sin personliga integritet att han har rätt till ersättning.

text: Sökanden har påstått att han lidit skada i form av förlorad inkomst. Han har dock inte presenterat bevisning som visar någon sådan skada. Han har därför inte rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada.

text: Det finns dock förutsättningar att utge ersättning för kränkning. Det har varit fråga om oriktiga uppgifter i ett för sökanden betydelsefullt hänseende. De felaktiga uppgifterna har legat kvar ca ett år och tio månader efter att de rätteligen skulle ha gallrats. Sökanden har gjort gällande att uppgifterna har fått spridning och att han har drabbats av negativa konsekvenser då han nekats arbete på grund av uppgifterna i registret. Sökanden har inte gett in någon utredning till stöd för att han skulle ha erbjudits arbete om uppgiften i registret hade gallrats. Det saknas dock anledning att betvivla att den presumtive arbetsgivaren har hämtat in uppgifterna från misstankeregistret, och att sökanden, med anledning av dessa uppgifter, inte var aktuell för den tjänst han hade sökt. Därmed får det anses utrett att uppgifterna har fått viss spridning och lett till negativa konsekvenser för sökanden. Efter att sökanden informerade Polismyndigheten om de felaktiga uppgifterna dröjde det därtill närmare två månader innan felaktigheten åtgärdades.

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet och med hänsyn till praxis som finns i ärenden av detta slag (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 2 april 2015, dnr

text: och beslut den 13 februari 2020, dnr 5071-19-4.2, jfr beslut den 7 april 2021, dnr 2020/5541 och beslut den 16 mars 2020, dnr 5749-19-4.2), finner Justitiekanslern att kränkningsersättningen till sökanden bör bestämmas till 10 000 kr.

text: Polismyndigheten ska i egenskap av personuppgiftsansvarig myndighet betala ersättningen till sökanden.

text: Sökanden har även gjort gällande att han har rätt till ersättning till följd av skada som han åsamkats till följd av en enskild polisanställds påstådda agerande. Justitiekanslern konstaterar att sökanden inte lämnat in någon utredning till stöd för sina påståenden i denna del. Sökanden har därmed inte visat att det förekommit sådant skadeståndsgrundande agerande som han har påstått.

text: Tillsyn

text: Av handlingarna i ärendet framgår att misstanken avseende sökanden har hanterats i två separata ärenden – ett hos LPO Malmö Söder och ett hos Särskilda utredningar. Ärendet har också tilldelats två identifikationsnummer, ett hos lokalpolisområdet och ett annat hos Särskilda utredningar. Detta är felaktigt och i strid med Polismyndighetens egna rutiner.

text: Såvitt framgår av handlingarna kan felet härledas till att en tjänsteman hos LPO Malmö Söder inte dokumenterade den kontakt han hade med Särskilda utredningar i samband med att frågan om ärendets överlämning diskuterades. Tjänstemannen avslutade inte heller ärendet i Polismyndighetens ärendehanteringsprogram, DurTvå, efter att överlämningen skedde. Tjänstemannens förbiseende i dessa avseenden har varit i strid med Polismyndighetens rutiner och fått negativa konsekvenser för sökanden. Även om felet tycks ha berott på en enskild tjänstemans agerande, kan inte Polismyndigheten undgå kritik för att man inte säkerställt efterlevnaden av myndighetens rutiner, t.ex. genom erforderlig utbildning av medarbetarna.

text: Av utredningen i ärendet framgår det att det mellan den 1 mars 2018 och den 29 november 2019 inte vidtogs några handläggningsåtgärder i förundersökningen hos LPO Malmö Söder bortsett från att ansvarig förundersökningsledare byttes ut vid flera tillfällen. Om förundersökningen hade bedrivits aktivt torde felet beträffande misstanken mot sökanden ha uppmärksammats, i vart fall genom att sökanden lämnat information om nedläggningsbeslutet av åklagaren vid Särskilda utredningar. Av handlingarna framgår vidare att förundersökningsledaren beslutade att lägga ned förundersökningen beträffande både sökanden och BB efter han fick kännedom om nedläggningsbeslutet av åklagaren vid Särskilda utredningar beträffande sökanden. Enligt kompletterande handlingar som Justitiekanslern har hämtat in grundades förundersökningsledarens beslut att lägga ned förundersökningen beträffande BB på att gärningen kunde rubriceras som ofredande och att brottet därför ansågs preskriberat. Det är inte godtagbart att en förundersökning bedrivs på ett så ineffektivt vis att den läggs ned på grund av preskription. Justitiekanslern har ett pågående tillsynsärende angående Polismyndighetens rutiner för regelbundna ärenderevisioner (Justitiekanslerns dnr 2021/764). Det saknas därför anledning att vidta ytterligare tillsynsåtgärder med anledning av hanteringen i förevarande ärende.


title: Ersättning till polisman som varit frihetsberövad till följd av misstanke om grovt tjänstefel

text: Ersättning skall utgå till ND med 6 000 kr för lidande.

text: Anspråk m.m.

text: ND var såsom anhållen berövad friheten under tiden den 19 - 22 mars 2002 på grund av misstanke om grovt tjänstefel. Förundersökningen har avslutats utan att åtal har väckts.

text: ND har begärt ersättning för lidande med 30 000 kr. Han har till stöd för sin begäran anfört i huvudsak följande. Han arbetade vid tiden för frihetsberövandet som polis i Malmö. Han tyckte att det kändes väldigt obehagligt att sitta inlåst och vara misstänkt för ett så grovt brott på grund av sin yrkesutövning. Både han och hans familj mådde väldigt dåligt. Han var sjukskriven fram till och med den 7 maj. Ärendet har väckt omfattande uppmärksamhet i massmedia.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande och bl.a. bekräftat att frihetsberövandet lett till stor publicitet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: ND är berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Vid bedömningen av vad som kan betraktas som en skälig ersättning för lidande utgår Justitiekanslern från ett normalbelopp. Detta normalbelopp baseras på den bedömning av skälig normalersättning som Högsta domstolen gjort i rättsfallet

text: NJA 1990 s. 808

text: . Efter justeringar på grund av förändringar i penningvärdet är det av Justitiekanslern tillämpade normalbeloppet för närvarande 15 000 kr per månad. Svea hovrätt har i en dom den 14 oktober 1998 avseende ett fall då inga särskilda omständigheter förelåg som motiverade högre ersättning funnit den av Justitiekanslern tillämpade ersättningsnivån fullt skälig (mål nr T 1242-97).

text: I ND:s fall har frihetsberövandet endast varat i tre dygn. Normalersättningen vid frihetsberövanden av motsvarande längd är 3 000 kr. När ersättningen för lidande bestäms i detta fall bör dock särskilt beaktas att det varit en mycket omfattande uppmärksamhet i massmedia kring frihetsberövandet.

text: Det nu anförda och övriga omständigheter i ärendet ger enligt min mening anledning att utgå från att lidandet i ND:s fall varit större än normalt vid frihetsberövanden av motsvarande varaktighet. Jag finner mot denna bakgrund att ersättningen för lidande skäligen bör bestämmas till 6 000 kr.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till beslut om kvarhållande vid en flygplats

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 2 200 kr. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En person fotograferades i juni 2018 vid en automatisk trafiksäkerhetskontroll då han överträdde den högsta tillåtna hastigheten på en bilväg. Polisen misstänkte sökanden – som var registrerad fordonsägare – för fortkörningen och försökte vid ett flertal tillfällen att kalla honom till förhör, både genom brev till folkbokföringsadressen och telefonsamtal till tillgängliga mobilnummer. Inga brev kom i retur. Polisen fick vid ett hembesök på folkbokföringsadressen uppgift om att sökanden troligtvis inte befann sig i landet. I mars 2020 beslutades att sökanden skulle hämtas till förhör och han efterlystes med anledning av beslutet om hämtning.

text: Den 13 mars 2020 stoppades sökanden vid en passkontroll vid Arlanda flygplats. Det beslutades att han skulle hållas kvar vid passkontrollen för att verkställa förhöret och slutdelges ärendet. Vid kontroll i polisens register saknades dock vissa uppgifter. Det innebar att förhöret och slutdelgivningen inte kunde genomföras. Eftersom sökanden kunde visa upp en returbiljett till Sverige den 23 mars bestämdes att han skulle släppas och att förhör kunde genomföras när han senare återvände till Sverige. Sökanden missade genom kvarhållandet sitt flyg.

text: Den 30 mars 2020 kom sökanden självmant till en polisstation, erkände fortkörningen och godtog den förelagda ordningsboten.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med – som Justitiekanslern har uppfattat det – 83 300 kr, varav 51 650 kr avser lidande och 31 650 kr ersättning för utgifter. Av utgifterna avser 7 300 kr flygbiljetter från Stockholm till Istanbul (1 800 kr för biljett den 13 mars och 5 800 kr för biljett påföljande dag), 400 kr hotellnatt på Arlanda och resterande del övriga reskostnader, mat, traktamente och boende i Stockholm. Han har förbehållit sig rätten att komplettera anspråket och har anfört bl.a. följande.

text: Polisen har agerat försumligt genom att gripa och kvarhålla honom vid flygplatsen utan rättslig grund. Kvarhållandet har dessutom varit onödigt efter-som han kunde uppvisa en returbiljett till Stockholm. Han har varit tillfälligt bosatt i Istanbul för affärsändamål och periodvis varit svår att nå. Med enkla sökningar har det dock funnits möjlighet att få fram hans kontaktuppgifter. Till följd av nya inreseregler på grund av covid-19 kunde han inte nå sin destination den 14 mars, utan var tvungen att resa tillbaka till Stockholm. Detta har förorsakat honom extra kostnader för bl.a. resa och boende.

text: Polismyndigheten har avstyrkt anspråket och sammanfattningsvis anfört följande. Besluten om hämtning, efterlysning och kvarhållande för förhör har inte varit felaktiga. Det kan däremot diskuteras om de sist nämnda besluten har varit proportionerliga. När det gäller beslutet om efterlysning bör beaktas att polisen sedan 2018 hade gjort flera försök att nå sökanden utan att lyckas, inklusive hembesök på folkbokföringsadressen. Sökanden hade varit folkbokförd på en adress sedan 2016 och enligt

text: folkbokföringslagen

text: ska man vara folkbokförd där man bor. Vidare skulle det misstänkta brottet preskriberas under sommaren 2020. Beslutet om kvarhållande för förhör togs med vetskap om att sökanden troligtvis skulle missa sitt flyg. Det återstod dock endast några månader till dess att brottet skulle preskriberas och sökanden var på väg att lämna landet. Sammantaget får myndighetens beslut anses proportionerliga.

text: Sökanden har fått möjlighet att lämna synpunkter på yttrandet och att precisera sitt anspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens handläggning av förundersökning och beslut om kvarhållande för verkställighet av förhör är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: När det gäller frihetsberövanden ska i första hand lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) tillämpas (se

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Av frihetsberövandelagen följer ett strikt ersättningsansvar för staten bl.a. när en person varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott och förundersökningen sedan lagts ned eller åtalet ogillats (

text: 4 §§

text: ). Även den som i annat fall varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning har rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt (

text: 5 §

text: ). Ersättningen omfattar bl.a. lidande och utgifter.

text: En förutsättning för rätt till ersättning är att det har varit fråga om ett frihetsberövande. Med det avses i korthet ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: och

text: ). Medtagande och hämtning till förhör ska alltså inte betraktas som ett frihetsberövande, om det inte har varit fråga om en fysisk inlåsning eller motsvarande placering i förvar.

text: Bestämmelser om förundersökning m.m.

text: Enligt

text: 23 kap. 7 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB) får den som utan giltig orsak underlåter att följa en kallelse till förhör hämtas till förhöret om det har satts ut att hållas på en plats inom en väglängd av tio mil från den plats där han eller hon har sin bostad eller vid kallelsens mottagande uppehöll sig. Den som inte är anhållen eller häktad är inte skyldig att stanna kvar för förhör längre än sex timmar (

text: 23 kap. 9 § första stycket

text: RB). Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB framgår att förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt orsakas kostnad eller olägenhet. Som för alla tvångsmedel gäller principerna om ändamål, behov och proportionalitet även vid hämtning till förhör.

text: Enligt

text: efterlysningskungörelsen (1969:293)

text: kan efterlysning ske om det saknas upplysning om var någon som eftersöks av myndighet uppehåller sig och efterlysningen kan antas underlätta eftersökningen (

text: 1 §

text: ). Innan efterlysning sker ska de åtgärder ha vidtagits för att anträffa den eftersökte som omständigheterna föranleder (

text: 5 §

text: Bedömningen i det här ärendet

text: Det finns inget i utredningen som tyder på att sökanden i samband med att han kvarhölls för förhör var inlåst eller på annat sätt berövad friheten. Det saknas alltså förutsättningar att utge ersättning med stöd av 5 § frihetsberövandelagen.

text: Det som sökanden har anfört och vad som i övrigt framgår av utredningen ger inte heller underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut. Ersättning för lidande kan därför inte heller ges enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser om kränkningsersättning.

text: När det sedan gäller frågan om det från polisens sida förekommit fel som kan ge rätt till ersättning för utgifter, görs följande bedömning.

text: Såvitt framgår av utredningen försökte polisen vid ett flertal tillfällen och på olika sätt att nå sökanden för att hålla förhör och delge honom ärendet. Sökanden var folkbokförd på en adress i Sverige och det återstod endast ett antal månader till dess att brottet skulle preskriberas. Det får i det läget anses befogat att besluta om hämtning till förhör och om efterlysning, även om det endast var fråga om en hastighetsöverträdelse.

text: Beträffande beslutet om att verkställa hämtning till förhör skedde det vid en tidpunkt då sökanden med all sannolikhet skulle missa en flygresa. Det måste ha varit tydligt för polisen att beslutet riskerade att orsaka sökanden både kostnader och olägenheter. Med hänsyn till att det var fråga om ett ringa brott och att sökanden kunde uppvisa en returbiljett till Sverige tio dagar senare anser Justitiekanslern att Polismyndighetens beslut inte har varit proportionerligt. I sökandens fall får det därmed anses vara fråga om fel och försummelse enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Han har därför rätt till ersättning för skada som det felaktiga beslutet har orsakat honom.

text: Sökanden har inte styrkt sina utgifter, men det har inte ifrågasatts att han missade sin flygresa till Istanbul och tvingades stanna vid Arlanda flygplats i väntan på ett nytt flyg påföljande dag. Utgifterna för den missade flygresan (1 800 kr) och en övernattning (400 kr) bedöms som rimliga och ska ersättas. I fråga om de utgifter som anges ha orsakats av de nya resevillkoren som började gälla till följd av covid-19, anser Justitiekanslern däremot att skadorna inte har ett sådant adekvat orsakssamband som krävs för att ersättning ska utgå.

text: Sammantaget ska sökanden få ersättning med 2 200 kr och anspråket i övrigt avslås.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till flera myndigheters hantering av anmälningspliktig sjukdom hos häst

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Ekvint herpesvirus (EHV) är ett vanligt förekommande virus bland hästdjur och det delas in i olika typer. EHV typ 1 (EHV-1) är anmälningspliktig när det gäller varianterna abortform och centralnervös form, även benämnda virusabort. Luftvägsformen av EHV-1 liksom den närbesläktade EHV typ 4 är inte är anmälningspliktiga.

text: Sökanden är en ideell förening som bedriver ridskoleverksamhet. Föreningen äger ett antal hästar och hyr även ut boxplatser till privata hästägare.

text: Den 3 januari 2019 blev en häst, som ägdes av annan än sökanden, sjuk varpå distriktsveterinär tillkallades. Efter undersökning och provtagning gav veterinären råd om behandling. Dagen efter remitterade distriktsveterinären hästen till Universitetsdjursjukhuset vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU). Detta skedde efter telefonsamtal med hästens ägare som beskrev att hästens tillstånd hade försämrats. Samma dag skickades en laboratoriebeställning från SLU till Statens Veterinärmedicinska Anstalt (SVA) avseende ett antikroppstest för EHV av typ 1 eller 4. Hästen avlivades påföljande dag.

text: Den 10 januari 2019 skickade SVA ett mejl till SLU med besked om att provet var positivt.

text: Den 16 januari 2019 visade flera hästar på sökandens anläggning symptom på sjukdom.

text: Den 18 januari 2019 visade ytterligare en häst på anläggningen symptom och distriktsveterinären kontaktades på nytt. Ridskolechefen beslutade om isolering av en del av anläggningen. Dagen efter, sedan ytterligare en häst uppvisat symptom, fattade ridskolechefen beslut om att stänga anläggningen. Den 22 januari 2019 togs hästen som visat symtom den 19 januari till SLU.

text: Den 23 januari 2019 anmälde SLU till Länsstyrelsen i Stockholms län att ett fall av misstänkt EHV-1, centralnervös form, hade påträffats. Anmälan gällde den första hästen som kommit in till SLU. Länsstyrelsen vidarebefordrade informationen via e-postmeddelande till ett antal veterinärer och organisationer.

text: Följande dag rapporterade SVA ytterligare ett fall av EHV-1, centralnervös form, till Länsstyrelsen i Stockholm. Anmälan gällde den andra hästen som kommit in till SLU. Hästen hade provtagits den 22 januari 2019 och diagnostiserats dagen efter.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 983 000 kr. Skadeståndsanspråket avser ersättning för veterinärkostnader, läkemedel, provtagningar, klinikbesök, hästambulans, merkostnader i ridskoleverksamheten och utebliven intäkt.

text: Som grund för sin begäran har sökanden anfört att Distriktsveterinärerna, SLU, SVA, Länsstyrelsen i Uppsala och Länsstyrelsen i Stockholm har hanterat utbrottet av smittsam sjukdom i strid med gällande föreskrifter vilket har orsakat skada för sökanden. Den felaktiga hanteringen ledde till att samtliga hästar som fanns i stallet exponerades för sjukdom. Om korrekta åtgärder hade vidtagits redan vid misstanke om sjukdom hade skadan kunnat minimeras. Ridskolans verksamhet har haft ett avbrott den 22 januari–6 maj 2019. Fyra hästar har dött och flera är fortfarande konvalescenter. Sökanden har drabbats av uteblivna intäkter och ökade omkostnader till följd av sjukdomsutbrottet.

text: Jordbruksverket har lämnat över anspråket hit.

text: SLU, SVA, Länsstyrelsen i Stockholm och Jordbruksverket genom Distriktsveterinärerna har yttrat sig över anspråket.

text: Sökanden har yttrat sig över myndigheternas yttranden.

text: Sökanden har också gjort en anmälan om disciplinansvar till Ansvarsnämnden för djurens hälso- och sjukvård avseende Distriktsveterinärerna, SLU, SVA, Länsstyrelsen i Uppsala, Länsstyrelsen i Stockholm samt Ansvarsnämnden för djurens hälso- och sjukvård, men därefter återkallat sin anmälan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Abortform och centralnervös form av EHV-1 utgör, som beskrivs ovan, sjukdom som när den förekommer hos hästdjur ska anmälas enligt en bilaga till Jordbruksverkets föreskrifter om anmälningspliktiga sjukdomar (

text: SJVFS 2012:24

text: ), senast ändrad genom

text: SJVFS 2013:23

text: (djursjukdomsföreskrifterna). Sjukdomen omfattas däremot inte av

text: epizootilagen (1999:658)

text: eller

text: zoonoslagen (1999:658)

text: Enligt djursjukdomsföreskrifterna gäller anmälningsplikt för indexfall, dvs. det första konstaterade fallet av en anmälningspliktig djursjukdom under en sammanhängande smittperiod hos en art i en djurbesättning (3 och 4 §§).

text: Anmälningsplikten gäller när en djursjukdom har konstaterats genom bl.a. obduktion, signifikant ökad antikroppsnivå (titerstegring vid parprov) eller verifiering på annat sätt av smittämne (5 §).

text: Indexfall ska anmälas av den veterinär som misstänker, konstaterar eller verifierar en anmälningspliktig djursjukdom. Om någon på ett laboratorium har misstänkt, konstaterat eller verifierat djursjukdomen eller smittämnet ska anmälan göras av den som är ansvarig för laboratoriet. (Se 6 §.)

text: Klinisk misstanke om virusabort (centralnervös form) ska snarast anmälas till länsstyrelsen i det län där indexfallet misstänks (8 § andra stycket).

text: Bedömningen i detta fall

text: SVA

text: Sökanden har gjort gällande att SVA i strid med djursjukdomsföreskrifterna har underlåtit att anmäla att provsvaret från den första hästen visade EHV-1.

text: Av SVA:s yttrande framkommer att den laboratoriebeställning som mottogs den 4 januari 2019 avsåg EHV av typ 1 eller 4 och att den inte innehöll någon information om hästens kliniska tillstånd. Vidare framgår att den analysmetod SVA använde inte påvisar virus utan endast antikroppar och att det inte framgår vilken typ av EHV dessa avser. Analysen avsåg en typ av prov, ett s.k. enkelprov, som inte omfattas av anmälningsplikten. Provet visade inte pågående sjukdom med EHV. För att göra det krävs, enligt SVA, ett upprepat blodprov, ett s.k. parprov, vilket i detta fall inte erhölls eftersom hästen hade avlivats. Enligt yttrandet erhöll myndigheten, i avsaknad av klinisk dokumentation, inte heller tillräckligt underlag för att kunna konstatera att det var fråga om EHV-1 i den anmälningspliktiga formen.

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning ger utredningen inte grund för slutsatsen att SVA har brustit i sin anmälningsplikt enligt djursjukdomsföreskrifterna. Det har inte heller framkommit att SVA har agerat felaktigt eller försumligt i något annat avseende. Sökandenas ersättningsanspråk gentemot SVA ska därför avslås.

text: Länsstyrelsen i Stockholm

text: Sökanden har påtalat att Länsstyrelsen i Stockholm inte kontaktade sökanden med information om att anmälningspliktig sjukdom hade påträffats utan att sökanden fick information om detta via sociala medier.

text: Av länsstyrelsens yttrande framgår att myndigheten spred informationen om misstänkt EHV-1 vidare via e-post till stora aktörer inom hästbranschen, djurhälsopersonal, veterinärer och SVA samt att detta skedde enligt myndighetens interna rutin. Länsstyrelsen uppger att man inte skickar e-post till enskilda föreningar, stallar eller privatpersoner av administrativa skäl, utan att tanken är att dessa aktörer ska få information av sin organisation.

text: Det kan konstateras att det saknas närmare föreskrifter för hur länsstyrelser ska hantera en anmälan om anmälningspliktig sjukdom. Den rutin som Länsstyrelsen i Stockholm tillämpar och också har gett in dokumentation om får, enligt Justitiekanslerns bedömning, anses vara fullgod. Länsstyrelsens hantering kan inte anses varit felaktig eller försumlig och sökandenas skadeståndsanspråk gentemot Länsstyrelsen i Stockholm ska därför avslås.

text: Distriktsveterinärerna

text: Sökanden har bl.a. gjort gällande att Distriktsveterinärerna har brustit i anmälningsplikten enligt djursjukdomsföreskrifterna och underlåtit att lämna restriktioner till berörd hästägare.

text: Distriktsveterinärerna har gett in sin behandlingsriktlinje för Virusabort i vilken anges bl.a. symptom på EHV-1 och förutsättningar för att ställa diagnos. Av journalen för den aktuella hästen framgår att veterinären i remissen till SLU angav flera möjliga orsaker till den första hästens symptom, bl.a. EHV-1, vilket noterades inom parentes tillsammans med ett frågetecken. Av Distriktsveterinärernas yttrande i ärendet framgår att veterinären med noteringen avsåg att uppmärksamma SLU för att de skulle kunna agera relevant om hästen utvecklat symptom vid ankomst till kliniken. Utifrån det som framkommit i ärendet förelåg inte sådana symptom när distriktsveterinären undersökte hästen att det fanns anledning att ställa neurologisk form av EHV-1 som misstänkt diagnos. Det fanns därmed inte heller anledning för veterinären att meddela restriktioner till ägaren och personal hos sökanden. Enligt Justitiekanslerns bedömning kan inte heller noteringen i remissen tolkas som en sådan klinisk misstanke om centralnervös form av EHV-1 att anmälningsplikt har förelegat.

text: Av Distriktsveterinärernas yttrande framgår vidare att veterinären, när hon undersökte den andra hästen på anläggningen den 18 januari 2019, kontaktade SLU för att ta reda på den första hästens diagnos samt att hon då fick besked om att någon diagnos inte var ställd, att hästen hade avlivats och att den hade antikroppar mot EHV-1. I yttrandet anges att fallet var svårbedömt. Av utredningen framgår att den andra hästen hade flera symptom på EHV-1. Sammantaget ger dock inte utredningen stöd för att det, utifrån den bedömningsmarginal som en behandlande veterinär har, förelegat sådana omständigheter att anmälningsskyldighet enligt djursjukdomsföreskrifterna har förelegat. Det har inte heller framkommit att ärendena har hanterats felaktigt eller försumligt i något annat avseende. Skadeståndsanspråket gentemot Distriktsveterinärerna ska därför avslås.

text: SLU

text: Sökanden har bl.a. gjort gällande att SLU har brustit i anmälningsplikten enligt djursjukdomsföreskrifterna, inte har skickat blodprov för expressanalys och underlåtit att informera om provsvar påvisande EHV-1.

text: Av utredningen i ärendet, bl.a. i form av journalutdrag, framgår att den första hästen hade flera symptom på anmälningspliktig EHV-1 under den tid den behandlades vid SLU. Den behandlande veterinären noterade i journalen att EHV-1 inte kunnat uteslutas och blodprov för serologi EHV-1 skickades till SVA. Enligt SLU:s yttrande fanns det dock inte någon specifik klinisk misstanke om sjukdom som hade gjort anmälan om sjukdom meningsfull vid detta tillfälle. Enligt Justitiekanslern ger inte utredningen grund för slutsatsen att den medicinska bedömningen varit uppenbart oriktig. På grundval av den medicinska bedömningen kan det inte heller anses klarlagt att anmälningsskyldighet har förelegat. Det finns inte heller skäl att kritisera SLU för att blodprovet inte skickades för akutbedömning. SLU:s hantering av ärendet i detta led utgör därmed inte fel eller försummelse.

text: Det är klarlagt att svaren från den första hästens prover kom in till SLU den 10 januari 2019. Först den 23 januari 2019 kontaktade SLU Länsstyrelsen i Stockholm för att anmäla misstanke om att ett indexfall av centralnervös form av EHV-1 hade påträffats. Det framstår inte som att SLU ifrågasätter att myndigheten, som hade kännedom om hästens symptom, har varit skyldig att anmäla misstanken efter att ha fått del av provsvaren. Klinisk misstanke om virusabort (centralnervös form) ska snarast anmälas till länsstyrelsen (8 § djursjukdomsföreskrifterna). Så har inte skett i förevarande fall. SLU har därmed åsidosatt djursjukdomsföreskrifterna. Detta agerande är felaktigt eller försumligt enligt

text: skadeståndslagen

text: Frågan är då om SLU:s underlåtenhet att snarast anmäla misstanke om djursjukdom innebär att sökanden har rätt till skadestånd. För att så ska vara fallet krävs bl.a. att utredningen visar att agerandet har lett till skada för sökanden.

text: Om SLU snabbare hade anmält sjukdomen till Länsstyrelsen i Stockholm och informerat hästägaren är det troligt att informationen skulle ha nått sökanden kort därefter. Sökanden har gjort gällande att smittspridning hade kunnat förhindras om information om sjukdom hade getts i tid eftersom den första hästen stod uppstallad i ett annex med ett slutet luft- och ventilationssystem. Det tog dock ungefär en vecka från att den första hästen insjuknade till dess att provsvaren från SVA kom in och anmälningsplikt inträdde. Såvitt framkommit visade fler hästar symptom den 16 januari 2019, alltså sex dagar efter att provsvaret kommit in, och beslut om att stänga stallet togs tre dagar senare. Det går inte att utifrån utredningen dra några slutsatser kring om smittspridningen ägde rum innan den 10 januari 2019 eller efter och om åtgärder vidtagna efter detta datum hade haft någon effekt för att minska skadan. Det finns inte heller underlag för slutsatsen att agerandet skulle ha orsakat skada för sökanden på något annat vis. Eftersom det därmed brister i orsakssamband mellan SLU:s felaktiga hantering och sökandens skada ska anspråket mot SLU avslås redan av detta skäl.

text: Sammanfattning

text: Sökanden har inte närmare angett på vilket sätt Länsstyrelsen i Uppsala skulle ha agerat felaktigt eller försumligt. Utredningen i övrigt ger inte heller stöd för att så varit fallet. Det är inte heller visat i ärendet att SVA, Länsstyrelsen i Stockholm eller Distriktsveterinärerna har agerat felaktigt eller försumligt. Det har framkommit att SLU har agerat i strid med djursjukdomsföreskrifterna. Det är dock inte visat att agerandet har orsakat skada för sökanden. Sammanfattningsvis ska därför sökandens skadeståndsanspråk avslås.

text: Tillsyn

text: Av utredningen i ärendet framgår att SLU har brustit i hanteringen av provsvaren från SVA. Detta är allvarligt, särskilt som provsvaren inneburit att SLU haft anledning att misstänka att en smittsam och anmälningspliktig sjukdom förelegat. Den bristfälliga hanteringen har lett till att SLU underlåtit att skyndsamt anmäla misstanke om anmälningspliktig djursjukdom. Det finns skäl att kritisera myndigheten för detta.

text: Det är av vikt att SLU har fullgoda rutiner för hanteringen av provsvar. Det har framkommit att myndigheten ändrat sina rutiner efter det inträffade, vilket Justitiekanslern ser positivt på.


title: Initiativärende angående domares skyldigheter att upprätta avräkningsunderlag

text: Justitiekanslern gör uttalanden om domares skyldigheter att upprätta avräkningsunderlag och om den otydlighet som finns i den nuvarande regleringen. I syfte att understryka vikten av att frågan behandlas vidare, översänder Justitiekanslern en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är främst inriktad på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet. Tillsynen koncentreras bl.a. till frågor om rättssäkerhet.

text: En av Justitiekanslerns uppgifter är vidare att handlägga anspråk på ersättning med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Justitiekanslern har också rätt att överklaga beslut av domstol i fråga om ersättning av allmänna medel till exempelvis offentliga försvarare och får därför underrättelser om sådana beslut. (Se

text: 3 §

text: förordning [ 1995:1301 ] om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten, lagen [2005:73] om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut och Domstolsverkets föreskrifter om rättshjälp och underrättelser till Justitiekanslern

text: DVFS 2020:15

text: Justitiekanslern har inom ramen för den nyss beskrivna verksamheten tagit del av ett stort antal domar där enskilda personer har varit frihetsberövade. Till vissa av domarna har ett avräkningsunderlag bifogats. Vid en närmare kontroll har Justitiekanslern kunnat notera att det görs olika bedömningar av frågan när ett avräkningsunderlag ska upprättas. Särskilt vanligt förekommande är att det görs olika bedömningar när domstolar meddelar en frikännande dom.

text: Att det finns olika synsätt och tillämpning hos domstolarna i fråga om när avräkningsunderlag ska upprättas berörs också i betänkandet som låg till grund för

text: strafftidslagen (2018:1251)

text: . Där framfördes att utredningen under arbetets gång hade fått intrycket att det i vissa fall är oklart hur eller till och med om ett avräkningsunderlag ska upprättas (se

text: SOU 2016:18 s. 267

text: Ett avräkningsunderlag är visserligen av stor nytta för Justitiekanslern när myndigheten ska ta ställning till hur långt frihetsberövandet har varit och om ersättning ska utbetalas inom ramen för statens frivilliga skadereglering. Samtidigt kan eventuella oklarheter vad gäller de skyldigheter som finns att upprätta underlag vara problematiska på flera sätt, inte minst ur ett rättssäkerhetsperspektiv.

text: Mot den bakgrunden beslutade Justitiekanslern att inleda ett särskilt initiativärende. Med hänsyn till de uppgifter som Domstolsverket har på området i fråga om utveckling av rättsinformation samt utvecklings- och kvalitetsarbete för domstolarna, förelades verket att inkomma med ett yttrande. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för i vilka fall Domstolsverket anser att ett avräkningsunderlag ska upprättas och innefatta svar på vissa särskilt angivna frågor.

text: Utredningen

text: I yttrandet har Domstolsverket anfört i huvudsak följande.

text: Frågan när ett avräkningsunderlag ska upprättas

text: Det som är relevant att svara på är enligt Domstolsverkets uppfattning om ett avräkningsunderlag ska upprättas endast i de fall där det finns en påföljd att avräkna frihetsberövandet mot (vid tidpunkten för domen eller vid ett senare undanröjande), eller i samtliga mål där ett frihetsberövande har förekommit. Mer konkret blir frågeställningen om ett avräkningsunderlag ska upprättas endast vid en påföljd som innefattar fängelse, sluten ungdomsvård, skyddstillsyn eller villkorlig dom, eller om det även ska upprättas vid andra påföljder exempelvis böter eller vid frikännande dom. Om avräkningsunderlag ska upprättas vid frikännande dom, uppkommer följdfrågan om det även ska upprättas när ett mål avskrivs efter nedlagt åtal.

text: Avräkningsunderlaget ska utgöra en anteckning som ska rapporteras till Kriminalvården eller Statens institutionsstyrelse för ett avräkningsbeslut. Ett avräkningsunderlag är alltså ett kommunikationsmedel som domstolarna ska använda för att meddela dessa myndigheter vilka frihetsberövanden som har föregått ett avgörande. Det framgår inte av någon författning eller något förarbetsuttalande om ett avräkningsunderlag även ska upprättas för andra syften.

text: Svea hovrätt konstaterade vid en viceordförandekonferens den 12 december 2018 att varken förarbetsuttalanden eller den förordningsreglering som finns är entydig i frågan. Viceordförandena enades om att avräkningsunderlag inte kan behöva upprättas vid frikännande dom samt att det inte heller behöver upprättas när påföljden bestäms till enbart böter eller överlämnande till rättspsykiatrisk vård eller missbruksvård enligt

text: 31 kap.

text: brottsbalken

text: . Domstolsverket delar denna bedömning.

text: Domstolsverkets bedömning är alltså sammanfattningsvis att en domstol är skyldig att upprätta ett avräkningsunderlag endast vid avgöranden som innefattar påföljderna fängelse, sluten ungdomsvård, skyddstillsyn eller villkorlig dom. Mot bakgrund av att bestämmelserna är otydliga går det emellertid inte att dra slutsatsen att det skulle vara fel att upprätta avräkningsunderlag även i andra fall, även om det inte är nödvändigt.

text: Domstolsverket vill dock framhålla att domstolarna inte är bundna av Domstolsverkets uppfattning i frågan.

text: Närmare om relevanta regler och Domstolsverkets handböcker

text: Domstolsverket får föreskriva om utformningen av avräkningsunderlag. Det kan också nämnas att det finns bestämmelser i förordningen (

text: ) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m., där det regleras i vilka fall tidigare avgöranden inklusive tillhörande avräkningsunderlag ska bifogas en dom.

text: I Brottmålshandboken står:

text: "Den tid någon har varit frihetsberövad på ett sådant sätt som avses i

text: 2 § lagen (2018:1250)

text: om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande ska antecknas i en handling som bifogas domen eller domsbeviset (handlingen hämtas från Vera)."

text: Det finns följande anvisningar i Expedieringshandboken om vad som ska bifogas dom/domsbevis vid expediering:

text: "Har genom domen eller beslutet

text: - dömts till fängelse (gäller även fängelse enligt

text: 28 kap. 3 § brottsbalken

text: ) eller sluten ungdomsvård,

text: - villkorligt medgiven frihet helt eller delvis förklarats förverkad,

text: -förordnats att tidigare utdömt fängelse ska avse ytterligare

text: brott (tillämpning av

text: 34 kap. 3 § brottsbalken

text: - ålagts förvandlingsstraff för böter eller förordnats att tidigare ålagt förvandlingsstraff ska avse ytterligare böter bifogas i förekommande fall

text: Det finns ingen anvisning om att avräkningsunderlag ska expedieras vid andra påföljder eller vid frikännande dom.

text: Domstolsverkets handböcker ger domstolarna vägledning i den praktiska mål- och ärendehanteringen, men de utgör inte någon egentlig rättskälla.

text: Domstolsverket ska överväga om det i brottmålshandboken tydligare bör anges när ett avräkningsunderlag ska upprättas. Det bör i sådana fall framgå att det är Domstolsverkets tolkning av rättsläget och att det inte är bindande för domstolarna.

text: Avslutande synpunkter

text: Det tycks råda osäkerhet bland domstolarna om ett avräkningsunderlag ska upprättas i vissa fall. Den osäkerheten leder troligen till att avräkningsunderlag upprättas "för säkerhets skull" och därmed i fler fall än när det behövs.

text: Domstolsverket har inte mandat att föreskriva om vid vilka situationer ett avräkningsunderlag ska (eller inte ska) upprättas. Ett eventuellt förtydligande behöver därför i så fall göras i lag eller förordning.

text: Domstolsverket har inte fått något uppdrag från regeringen att se över frågan om när ett avräkningsunderlag ska upprättas. Verket har inte heller på eget initiativ prioriterat någon översyn eller efterfrågat förordningsändringar.

text: Verksamhetsstödet Vera möjliggör att ett avräkningsunderlag automatiskt upprättas tillsammans med domen när minst ett frihetsberövande har registrerats. Om fälten för frihetsberövande lämnas tomma, upprättas således inget avräkningsunderlag. Inom projektet Digitaliserad brottmålshantering, DBM, utvecklas nu verksamhetsstöd som ytterligare ska underlätta för domstolspersonalen att fylla i uppgifterna i avräkningsunderlaget på rätt sätt. I brist på tydlig författningsreglering kan verksamhetsstödet inte utformas mer styrande än så.

text: Det medför ett visst arbete för domaren att kontrollera uppgifterna i ett avräkningsunderlag. Därtill medför avräkningsunderlaget ytterligare ett dokument att expediera för domstolspersonalen.

text: Domstolen hämtar uppgifterna om frihetsberövanden från förundersökningsprotokollet. Om det kan bli aktuellt med att undanröja skyddstillsyn eller förverka villkorlig frigivning inhämtar domstolen även uppgifter från Kriminalvården för att få veta om Övervakningsnämnden har omhändertagit den misstänkte (se 5 § förordningen [2019:96] om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande). Uppgifter om omhändertagande inhämtas dels inför huvudförhandlingen, dels innan domen meddelas om den inte avkunnas samma dag som förhandlingen. Det kan även nämnas att den dömde kan omhändertas efter domen men innan domen kan verkställas, varför Kriminalvården behöver göra ytterligare en kontroll inför straffverkställigheten. Denna ytterligare kontroll berör dock inte domstolarnas verksamhet.

text: Eftersom det således medför arbete för domstolarna att rapportera uppgifter till Kriminalvården som den myndigheten redan har kännedom om vore det på sikt önskvärt att frågan om behovet av avräkningsunderlag ses över i ett större sammanhang.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledande synpunkter med anledning av tillsynsärendet

text: Inledningsvis vill jag instämma i Domstolsverkets uppfattning att den aktuella regleringen är otydlig och att det därför kan vara svårt att avgöra när ett avräkningsunderlag ska upprättas.

text: Ett frihetsberövande är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning som kan riktas mot en enskild. För att upprätthålla den enskildes rättssäkerhet krävs det att användningen av sådana tvångsåtgärder sker på ett korrekt sätt. Myndigheter som hanterar frågor som rör frihetsberövanden måste därför ha väl fungerande rutiner, b.la. för kontroll och utbyte av information. Det innebär också att höga krav ställs på noggrannhet hos anställda som handlägger denna typ av frågor och på att innehållet i exempelvis avräkningsunderlag är korrekt.

text: Av särskild betydelse i sammanhanget måste då vara att det av aktuella författningsbestämmelser tydligt ska framgå vilka skyldigheter domare har i fråga om upprättande av avräkningsunderlag. Det är också angeläget att domare har erforderligt stöd för den rapportering som ska göras.

text: Förhoppningen är att detta beslut kan ge vägledning i frågorna utifrån myndighetens uppfattning och identifiera de oklarheter som finns i regleringen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bakgrunden till regleringen

text: Genom en lagändring som trädde i kraft 2000 flyttades ansvaret för obligatorisk avräkning av tid för frihetsberövande över från domstolarna till kriminalvården. När det gäller sådan avräkning ska domstolarna numera endast lämna uppgifter till kriminalvården om det frihetsberövande som förekommit i målet.

text: Inför att ansvaret för obligatorisk avräkning skulle flyttas över uttalades i förarbetena att avräkningsunderlag ska upprättas över frihetsberövande som kan eller kan komma att föranleda avräkning när en domstol dömer till fängelse, sluten ungdomsvård, skyddstillsyn eller villkorlig dom samt förordnar att ett tidigare utdömt fängelsestraff eller tidigare utdömd sluten ungdomsvård ska avse ytterligare brott (se

text: prop. 1999/2000:26 s. 60

text: Den strafftidslagstiftning som trädde i kraft 2019 syftade till att göra reglerna tydligare och enklare att förstå och använda. I de förarbetena angavs att förslagen inte skulle innebära någon förändring i skyldigheten att upprätta avräkningsunderlag enligt

text: 16 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol. Skälen som redovisades för detta var att det även fortsättningsvis finns ett behov av att domstolarna på motsvarande sätt som idag, tillhandahåller och redovisar uppgifter om frihetsberövanden som föregått en dom eller beslut om fängelse eller sluten ungdomsvård och som ska tillgodoräknas den dömde enligt den nya lagen. (Se

text: SOU 2016:18 s. 267

text: och

text: prop. 2017/18:250 s. 142

text: Enligt författningskommentaren till

text: strafftidslagen

text: och lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande avser lagarna att täcka alla situationer där tillgodoräknande av frihetsberövande aktualiseras (se

text: prop. 2017/18:250 s. 161

text: f. och 189 f.). De omfattar således frihetsberövanden som föregått en dom som lett till en annan påföljd än fängelse eller sluten ungdomsvård under förutsättning att frihetsberövandena kan avräknas vid verkställighet av en frihetsberövande påföljd. Det innebär att t.ex. fängelse som förvandlingsstraff för böter omfattas av tillämpningsområdet, liksom fängelsestraff som i beslut bestämts i samband med undanröjande av villkorlig dom eller skyddstillsyn (jfr

text: 27 kap. 6 §

text: och

text: 28 kap. 9 §

text: brottsbalken

text: Nuvarande reglering

text: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har enligt bemyndigandet i 5 § lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande rätt att meddela föreskrifter om bl.a. avräkningsunderlag.

text: I 16 § första stycket förordningen om mål och ärenden i allmän domstol har regeringen föreskrivit att den tid en person har varit frihetsberövad på ett sådant sätt som avses i 2 § lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande, ska antecknas i en handling som bifogas domen eller beslutet (avräkningsunderlag).

text: Enligt den sistnämnda paragrafen ska, om någon har dömts till fängelse på viss tid eller till sluten ungdomsvård och den dömde med anledning av de brott som prövats i målet eller som påföljden avser har varit frihetsberövad i Sverige eller utomlands under en sammanhängande tid av minst 24 timmar, tiden för frihetsberövandet tillgodoräknas den dömde som verkställighet av påföljden.

text: I 21 § förordningen om mål och ärenden i allmän domstol har regeringen vidare föreskrivit att Domstolsverket får meddela föreskrifter om utformningen av avräkningsunderlag.

text: Närmare om min syn på de aktuella frågorna

text: Som redan framgått ger förordningstexten och förarbetsuttalandena inte någon entydig ledning vad gäller i vilka fall avräkningsunderlag ska upprättas. Den aktuella bestämmelsen i förordningen kan läsas på olika sätt, eftersom den inte begränsar eller räknar upp i vilka fall ett avräkningsunderlag ska upprättas. I stället hänvisar den till tid där en person varit frihetsberövad på ett sådant sätt som avses i 2 § i lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Det skulle kunna hävdas att domstolen ska upprätta ett avräkningsunderlag så fort ett sådant frihetsberövande har förekommit i målet. Den aktuella lagen är emellertid enbart tillämplig när tid för frihetsberövande ska eller får tillgodoräknas som verkställighet av påföljd (se 1 §). Den tolkning av förordningstexten som ligger närmast till hands är därför att om frågan om tillgodoräknande av frihetsberövandet överhuvudtaget inte kan aktualiseras, är lagen inte tillämplig och den tid personen har varit frihetsberövad behöver därmed inte heller antecknas i ett avräkningsunderlag.

text: Genom det anförda står det enligt min uppfattning klart att avräkningsunderlag inte behöver upprättas vid en frikännande dom. Vad gäller de situationer där ett frihetsberövande vid en senare tidpunkt kan komma att föranleda avräkning, kan det däremot vara befogat att upprätta ett avräkningsunderlag (se även de redovisade uttalandena i

text: prop. 1999/2000:26 s. 60

text: ). Anledningen till det är att redan vid det första avgörandet skapa ett tillförlitligt underlag för ett beslut om hur länge personen ska vara berövad sin frihet, för det fall att påföljden senare skulle undanröjas och ersättas av en frihetsberövande påföljd. Exempel på det sistnämnda är när rätten på grund av misskötsamhet undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn och istället dömer till fängelse.

text: Mot den bakgrunden delar jag i princip Domstolsverkets uppfattning i frågan. Precis som Domstolsverket kommer fram till behöver en domstol alltså inte upprätta ett avräkningsunderlag vid frikännande dom eller när påföljden bestäms till överlämnande till särskild vård enligt

text: 31 kap.

text: brottsbalken

text: . Däremot ska ett avräkningsunderlag upprättas vid avgöranden som innefattar påföljderna fängelse, sluten ungdomsvård, skyddstillsyn och villkorlig dom. Det anförda bör enligt min mening även innefatta de fall där rätten förordnar att sådan tidigare utdömd påföljd ska omfatta ytterligare brott.

text: Som konstaterats ovan omfattas fängelse som förvandlingsstraff för böter av tillämpningsområdet för

text: strafftidslagen

text: och lagen om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande. Vidare är det även vad gäller böter möjligt att vid en senare tidpunkt under vissa närmare förutsättningar förvandla dessa till fängelse. Därmed kan ifrågasättas om det inte, till skillnad från vad Domstolsverket har anfört, kan finnas motsvarande skäl som ovan har redovisats att upprätta ett avräkningsunderlag när påföljden enbart bestäms till böter. Detta gäller inte minst med hänsyn till att fängelse som förvandlingsstraff för böter förväntas bli vanligare efter de ändringar i

text: bötesverkställighetslagen (1979:189)

text: som trädde i kraft nu i januari 2021.

text: Oavsett vilken bedömning som görs av det nu anförda är den otydlighet som finns i den nuvarande ordningen enligt min mening inte tillfredsställande. Hanteringen av avräkningsunderlag är inte enhetlig och blir därmed inte heller förutsebar för den enskilde. Otydligheten innebär dessutom olägenheter på det sättet att den dels skapar merarbete för domstolarna och Kriminalvården, dels innebär att gränserna för domarnas skyldigheter i detta avseende blir otydliga. Ytterst finns det också en risk ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Detta eftersom felaktigheter i underlagen eller uteblivna sådana kan leda till att den dömde inte tillgodoräknas avräkningsbara frihetsberövanden.

text: Det är av största vikt att domare har erforderligt stöd för rapporteringen som ska ske i denna fråga och att relevant kompetensutbildning ges på området. Frågan om i vilka fall ett avräkningsunderlag ska upprättas bör också, mot bakgrund av vad som nu har framkommit, bli föremål för översyn. Alternativt behöver ett förtydligande av reglerna göras. I syfte att understryka vikten av att frågan behandlas vidare, översänder jag en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.