title: En tingsrätt hade förvägrat allmänheten tillträde till en byggnad där rättegång pågick

text: Bakgrund

text: I en artikel i Svenska Dagbladet uppgavs att Huddinge tingsrätt beslutat att varken journalister eller allmänheten skulle få komma in i den byggnad på Bergsgatan i Stockholm där en rättegång pågick.

text: Med anledning av vad som hade anförts i tidningsartikeln beslutade chefs-JO Eklundh att ta upp förhållandena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Ett utdrag ur Huddinge tingsrätts protokoll den 31 januari och beslut den 1 februari

text: 2001 i mål B 4144-00 samt Svea hovrätts beslut den 7 februari 2001 i mål Ö 949-

text: 01 infordrades och granskades.

text: I beslutet den 1 februari 2001 anförde tingsrätten följande.

text: I rubricerat mål som gäller ansvar för bl.a. mord som handläggs i Stockholms tingsrätts förhandlingslokaler vid Bergsgatan 50 i Stockholm har Huddinge tingsätt fattat beslut om säkerhetskontroll och senare förordnat att målet i dess helhet skall hållas inom stängda dörrar med stöd av 27 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Bl.a. AA och BB har begärt att de skall ”få tillgång till sina arbetslokaler” vid Bergsgatan. Det har upplysts att Stockholms tingsrätt upplåtit bl.a. sex arbetsrum åt journalister för att disponeras i samband med rättegångar.

text: Beslut

text: Huddinge tingsrätt har förordnat att huvudförhandlingen skall hållas inom stängda dörrar. Mål mot unga, då det gäller ansvar för brott för vilket fängelse kan följa, skall sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet. I lokalerna vid Bergsgatan hålls inga andra förhandlingar och bedrivs – vid de tider Huddinge tingsrätt håller huvudförhandling i målet – ingen annan domstolsverksamhet än handläggningen av detta mål. Vid angivna förhållanden finner Huddinge tingsrätt – med beaktande även av att ordningen utanför lokalerna vid Bergsgatan störts i sådan omfattning att det påverkat handläggningen av målet – att det saknas beaktansvärda skäl att under de tider huvudförhandlingen i målet pågår bereda allmänheten tillträde till lokalerna på Bergsgatan.

text: Frågan är då om det finns anledning att särbehandla journalister. Det förhållandet att Stockholms tingsrätt upplåtit vissa rum till journalister medför inte att de under alla förhållanden har rätt att disponera dessa rum. På grund härav och då det i övrigt saknas anledning att i detta sammanhang särskilja journalister finner Huddinge tingsrätt inte anledning att tillåta att just journalister bereds tillträde till lokalerna vid Bergsgatan. Tingsrätten utgår därvid från att oavsett detta beslut enskilda journalister även under huvudförhandlingen kan få tillgång till sådan egendom som tillhör dem och förvaras i lokalerna vid Bergsgatan.

text: Sedan BB överklagat tingsrättens beslut avvisade Svea hovrätt överklagandet genom ett beslut den 7 februari 2001. Under rubriken Hovrättens motivering anförde hovrätten bl.a. följande.

text: Tingsrätten har i det överklagade beslutet angett förhållanden i målet som rör frågor om sekretess och handläggning som regleras i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och om ordningshållning som regleras i

text: rättegångsbalken

text: , närmast

text: 5 kap. 9 §

text: . Det ligger, enligt hovrättens mening, därmed nära till hands att uppfatta beslutet som lagtillämpning i målet. Tingsrättens ställningstagande kan emellertid också uppfattas som ett i administrativ ordning fattat beslut rörande användningen av de aktuella lokalerna, dvs, ett civilrättsligt grundat besked av den som förfogar över lokalerna. Hovrätten anser att – oavsett huruvida det överklagade beslutet innefattar lagtillämpning eller ett besked som nyss har sagts – beslutet inte är ett sådant beslut som kan överklagas till hovrätten. Överklagandet skall därför avvisas.

text: Utredningen

text: Tingsrätten anmodades att lämna upplysningar och avge yttrande över den rättsliga grunden för beslutet den 1 februari 2001 att inte bereda allmänheten tillträde till byggnaden på Bergsgatan 50 i Stockholm.

text: Lagmannen CC kom in med ett remissvar till vilket hade fogats ett yttrande från rådmannen DD.

text: DD

text: Tingsrätten hade på begäran av två av de tilltalades offentliga försvarare och efter att ha hört åklagaren, målsägandebiträdet och de övriga försvararna beslutat att förhandlingen som gällde ansvar för mord, misshandel och grov misshandel med stöd av bestämmelserna i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skulle hållas inom stängda dörrar. En omständighet som tingsrätten vägde in vid sitt beslut var att, enligt vad som redan då framkommit, den för mord åtalade personen före gärningen inte haft något samröre med merparten av de i målet i övrigt åtalade personerna, av vilka flera bara var 15 år gamla. Vid detta förhållande fann jag innan förhandlingen den första dagen påbörjades – efter samråd med den polisman som jag uppfattade förde befäl över den polispersonal som skötte säkerhetskontrollerna vid förhandlingen – att det inte fanns skäl att bereda allmänheten tillträde till de för dem avsedda uppehållsrummen. Ingen annan verksamhet än den aktuella förhandlingen bedrevs ju då i lokalerna. Enligt min uppfattning då fanns det ingen beaktansvärd anledning att bereda allmänheten tillträde till dessa lokaler i och med att förhandlingen – i vart fall i det skedet – i dess helhet skulle hållas inom stängda dörrar. Jag drog därvid en parallell med att tingsrätten normalt inte håller dessa lokaler öppna för allmänheten när det inte förekommer några förhandlingar. Vid den tiden var det inte känt för mig att journalister hade tillgång till vissa lokaler i anslutning till allmänhetens uppehållsrum. Det bör även framhållas att hallen, dvs utrymmet mellan ytterdörren

text: och platsen för säkerhetskontroll, inte stängdes av. Uppropslistor och andra meddelanden fanns således tillgängliga för allmänheten. Sedan bl a AA och BB begärt att ”få tillgång till sina arbetslokaler” vid Bergsgatan fann jag att det var lämpligt att i ett skriftligt beslut redovisa ställningstagandet. Inför det beslutet samrådde jag med tingsrättens lagman. Rättens ordförande har att upprätthålla ordningen vid sammanträden och meddela de föreskrifter som behövs. Det förhållandet att vissa av de tilltalade den första förhandlingsdagen, efter vad som upplystes, inte kunde komma in i lokalerna i tid på grund av tumult på Bergsgatan förändrade inte min uppfattning om det lämpliga i beslutet. Det kan nämnas att de tilltalade som var på fri fot, tillsammans med sina anhöriga därefter genom polisens försorg bereddes tillträde till lokalerna från en sidoingång. Jag vill sammanfattningsvis framhålla: Ordningsfrågan var således inte avgörande för mitt ställningstagande utan jag styrdes av den uppfattningen att de lokaler som det var fråga om skall hållas öppna i den omfattning som behövs för att tillgodose kravet på offentlighet vid rättegångar. Den aktuella förhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar till följd av att det inte fanns skäl att då bereda allmänheten tillträde till den del av lokalerna som är belägen innanför zonen för säkerhetskontroller. Ett visst stöd för mitt ställningstagande tycker jag mig få i det resonemang som förs i prop 2000/01, om Säkerhetskontroll i domstol, särskilt sid 29.

text: CC

text: JO har frågat efter den rättsliga grunden för tingsrättens beslut att inte bereda allmänheten tillträde till byggnaden på Bergsgatan 50 vid huvudförhandlingen i mål 4144-00. De regler som är relevanta och klara inom området avser i första hand ordning och säkerhet i förhandlingssalar. Några motsvarande bestämmelser som tar sikte på lokaler i anslutning till förhandlingssalar finns inte. Självklart är emellertid att allmänheten skall beredas tillträde till angränsande lokaler i sådan utsträckning att principen om domstolsförhandlingars offentlighet aldrig träds för när. När det gäller överväganden i mål 4144-00 överlämnar jag rådmannen DD:s yttrande. Jag delar de uppfattningar som kommer till uttryck där och menar alltså att allmänheten har haft tillgång till t ex uppropslistor och andra meddelanden på sådant sätt att offentlighetsprincipen har upprätthållits. För egen del kan jag tillägga att även faktorer som ordning och säkerhet hade kunnat ligga till grund för ett motsvarande beslut.

text: I ett beslut den 16 april 2002 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: och

text: 12 §

text: regeringsformen

text: framgår att en förhandling vid domstol skall vara offentlig om inte annat föreskrivits i lag. Principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar upprepas i

text: 5 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: (RB). Denna princip är dock inte oinskränkt. Rättens ordförande har t.ex. rätt att med stöd av

text: 5 kap. 9 §

text: RB begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel och att enligt 5 kap. 2 § samma balk vägra yngre åhörare tillträde till förhandlingen. Rätten kan även med stöd av 36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § RB i särskilt fall förordna att en viss åhörare inte får närvara vid förhör med ett vittne, en part eller en målsägande som inte har ställning som part i målet.

text: I 5 kap. 1 § andra–fjärde styckena RB föreskrivs vissa ytterligare undantag från offentlighetsprincipen. Undantagen innebär att rätten kan besluta att en förhandling skall hållas inom stängda dörrar och därmed att personer stängs ute från

text: förhandlingen. Rätten får sålunda av sekretesskäl besluta om förhandling inom stängda dörrar. Det föreskrivs vidare att förhör med en person som är under 15 år eller som lider av en psykisk störning får hållas utan åhörare och att regler om förhandlingar inom stängda dörrar i andra författningar skall gälla när det är särskilt föreskrivet.

text: I

text: 27 § första stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare sägs att mål mot den som inte fyllt 21 år om möjligt skall sättas ut till handläggning i sådan ordning att målet inte tilldrar sig uppmärksamhet, om målet avser brott på vilket fängelse kan följa. Om offentlighet vid en sådan förhandling är till uppenbar olägenhet till följd av den uppmärksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för, får rätten enligt paragrafens andra stycke förordna att målet skall handläggas inom stängda dörrar.

text: Enligt

text: 5 kap. 9 §

text: RB ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och meddela de föreskrifter som behövs. Ordföranden får vidare, med stöd av paragrafen, visa ut den som stör förhandlingen eller på annat sätt uppträder otillbörligt. Om någon som har visats ut tränger sig in i rättssalen eller om någon inte lyder en tillsägelse som har meddelats för att upprätthålla ordningen, får rätten omedelbart häkta personen så länge sammanträdet varar, dock högst i tre dagar. I paragrafen föreskrivs också att fotografi inte får tas i rättssalen. Sistnämnda gäller dock endast under tid då förhandling pågår.

text: Bestämmelser om straff för ordningsstörande beteende i domstol finns i

text: 9 kap. 5 §

text: RB.

text: Vid tidpunkten för den i ärendet aktuella åtgärden gällde lagen (

text: ) om säkerhetskontroll vid domstolsförhandlingar. Förutsättningen för att säkerhetskontroll enligt den lagen skulle få ske var att det till följd av särskilda omständigheter fanns risk för att det i samband med en domstolsförhandling kunde komma att förövas brott som innebar en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Kontrollen skedde i form av kroppsvisitation och omfattade åhörare och dem som hade kallats att närvara vid förhandlingen. Vissa närmare angivna personkategorier var undantagna från kravet på kontroll. Den åhörare som inte underkastade sig säkerhetskontrollen skulle vägras tillträde till förhandlingen.

text: Den 1 juli 2001 trädde ändringar i den nyss nämnda lagen i kraft och lagen gavs i samband därmed också en ny rubrik (SFS 2001:180).

text: Bestämmelser om åtgärder vid allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten finns i

text: polislagen (1984:387)

text: . I

text: 24 §

text: föreskrivs att polismyndigheten i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten får förbjuda tillträde till visst område eller utrymme, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas. Detsamma gäller om det finns risk för sådana störningar.

text: I Nils-Olof Berggrens och Johan Muncks kommentar till

text: polislagen

text: (3:e uppl. s. 148) sägs bl.a. i anslutning till den aktuella paragrafen att bestämmelsen är tillämplig både då en allvarlig ordnings- eller säkerhetsstörning har inträffat och då det finns risk för en sådan störning. Bestämmelsen uppges kunna tillämpas i mera allmänt förebyggande syfte. Det krävs dock att det finns en konkret risk för störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten. Ett tillträdesförbud enligt paragrafen kan avse i princip vilka områden och utrymmen som helst, såväl inomsom utomhus. Det naturliga torde dock vara att bestämmelsen tillämpas beträffande sådana områden och utrymmen dit allmänheten har tillträde. Bestämmelsen ger emellertid också möjlighet att t.ex. spärra av en privat klubblokal i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten skall kunna upprätthållas.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att allmänheten och journalister till följd av Huddinge tingsrätts beslut förvägrades tillträde till förhandlingslokalerna i fastigheten Bergsgatan 50 i Stockholm under den tid som tingsrättens huvudförhandling pågick i en av rättssalarna. Av tingsrättens beslut framgår vidare att ordningsstörningar förekommit utanför lokalerna i sådan utsträckning att det påverkat handläggningen av målet.

text: Bestämmelserna i

text: 5 kap.

text: RB tar i första hand sikte på förhållandena i rättssalen och kan inte sägas ge rätten befogenhet att förbjuda tillträde till en domstols lokaler. I den mån det förekommer ordningsstörningar utanför en förhandlingslokal är detta en fråga för polisen att hantera oavsett om störningarna förekommer inom- eller utomhus. Det ankommer vid sådant förhållande på polismyndigheten att med tillämpning av de författningsbestämmelser som gäller för polisen återställa ordningen.

text: I propositionen som ligger till grund för ändringarna i lagen om säkerhetskontroll i domstol (

text: prop. 2000/01:32

text: ) togs frågan om tillträde till domstolslokaler upp. Under rubriken Allmänt om tillträdesrätten till domstolarna anfördes bl.a. följande (s. 29 f.).

text: En domstolsbyggnad torde, liksom övriga offentliga byggnader, inte vara att betrakta som offentlig plats i

text: ordningslagens (1993:1617)

text: mening. Den rätt som normalt finns för var och en att uppehålla sig på offentlig plats gäller således inte för domstolslokaler. I stället har byggnadens eller lokalens ägare eller nyttjanderättshavare (i det här fallet staten) enligt civilrättsliga principer rätt att bestämma vem som får vistas där eller vilken verksamhet som får förekomma där. I en domstolsbyggnad finns dock utrymmen som i realiteten är tillgängliga för, eller till och med avsedda att användas av, allmänheten. Sådana utrymmen omfattas av

text: brottsbalkens

text: begrepp allmän plats (se

text: 16 kap. 16 §

text: ). Detta begrepp är mer vidsträckt än vad som avses med offentlig plats enligt

text: ordningslagen

text: (se

text: 2 §

text: ) och omfattar varje plats, utomhus eller inomhus, som är upplåten för eller på annat sätt frekventeras av allmänheten (se kommentaren till

text: Brottsbalken

text: , kap. 13–24, supplement 3, januari 2000, s. 16:104 f.). Om allmänheten har tillträde till platsen endast under vissa tider, är denna att anse som allmän under sådan tid men inte i övrigt.

text: – – – Även om i vart fall delar av en domstols lokaler sålunda är att beteckna som allmän plats i

text: brottsbalkens

text: mening, har domstolen rätt att meddela föreskrifter för tillträdesrätten. Det bör i sammanhanget påpekas att domstolen vid utövandet av denna befogenhet naturligtvis har en skyldighet att anpassa sådana föreskrifter så att inte medborgarnas grundlagsskyddade intressen begränsas på ett otillbörligt sätt. Det grundlagsskyddade kravet på öppenhet och tillgänglighet i domstolarna medför alltså inte någon obegränsad tillträdesrätt. Domstolspersonalens anspråk på trygghet och ostördhet, liksom hänsynen till parter, vittnen, målsägande och andra som skall medverka vid rättegångar eller annars utöva verksamhet i domstolen, berättigar domstolen att, som en allmän förutsättning för tillträde, ställa krav på att besökare har ett rättsordningens godtagbart ärende till domstolen. Även om det alltså föreligger en grundlagsskyddad rätt för var och en att fritt närvara vid domstolsförhandlingar, finns det ingen motsvarande rätt att fritt uppehålla sig i de lokaler som i övrigt disponeras av domstolen. Enligt vad som framkommit i ärendet pågick inte någon annan förhandling i den del av byggnaden än den av Huddinge tingsrätt bakom stängda dörrar pågående huvudförhandlingen. Med hänsyn till de tilltalades ålder förelåg lagliga förutsättningar att besluta om stängda dörrar vid den aktuella förhandlingen. Det fanns därför inte någon anledning för allmänheten att med anledning av huvudförhandlingen befinna sig i uppehållsrummen utanför rättssalen. Såvitt framkommit hade allmänheten tillgång till uppropslistor och andra meddelanden på sådant sätt att offentlighetsprincipen upprätthölls.

text: Som framgår av vad som sagts i det föregående har varken rätten eller rättens ordförande behörighet att inom ramen för ett pågående mål besluta att allmänheten inte skall få tillträde till en domstolsbyggnad. Ett beslut som begränsar allmänhetens rätt till tillträde till en domstols lokaler kan däremot fattas i administrativ ordning av någon behörig befattningshavare vid domstolen.

text: När det sedan gäller utestängandet av journaliserna från de arbetsrum som Stockholms tingsrätt hade upplåtit åt dem är dispositionsrätten beroende av vilket avtal mellan parterna som gällt för nyttjandet. Jag finner emellertid inte skäl att närmare utreda den saken.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Delgivning Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Länsstyrelsen i Västra Götalands län för dröjsmål med att underrätta parterna om ett beslut om omhändertagande enligt 31 § djurskyddslagen

org: jo

sammanfattning: Länsstyrelsen skulle underrätta parter om ett beslut som var verkställbart från beslutets dag. Länsstyrelsen underrättade parterna genom delgivning med stämningsman, vilket ledde till att parterna blev underrättade först tolv dagar efter beslutet. Länsstyrelsen kritiseras för att parterna inte underrättades tidigare.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 februari 2014, framförde AA och BB klagomål mot Länsstyrelsen i Västra Götalands län om handläggningen av djurskyddsärenden. I en skrivelse som kom in vid en senare tidpunkt framförde AA och BB ytterligare klagomål mot länsstyrelsen och mot Jordbruksverket.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade registerutdrag i länsstyrelsens ärenden 282-29494- 2013, 282-2189-2014, 282-5014-2014 och 282-7583-2014 och registerutdrag, beslut den 2 januari 2014 och omprövningsbeslut den 13 februari 2014 i länsstyrelsens ärende 282-41896-2013. Muntliga upplysningar hämtades in från djurskyddskontrollanten CC. Av handlingarna och upplysningarna framgick bl.a. följande:

text: Den 2 januari 2014 fattade länsstyrelsen beslut om att omhänderta vissa hästar som fanns hos AA och BB, som underrättades om beslutet genom delgivning av polisen i samband med att det verkställdes den 14 januari 2014.

text: Länsstyrelsen uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av det aktuella ärendet såvitt avsåg underrättelse av det nämnda beslutet. Av yttrandet skulle det framgå hur handläggningen förhöll sig till reglerna i

text: 7 §

text: och

text: 21 §

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL.

text: Länsstyrelsen (genom tf. länsöverdirektören DD) gav in följande remissvar:

text: Redogörelse för ärendet

text: Beslutet om att omhänderta vissa hästar hos AA och BB fattades den 2 januari 2014 sent på eftermiddagen. Vid den tidpunkten hade posten gått för dagen. En kontakt togs därför under fredagen den 3 januari 2014 med polismyndigheten i Vårgårda. Eftersom den polis som Länsstyrelsen normalt har kontakt med i området befann sig i Borås i tjänsten, lämnades beslutet personligen till honom vid Länsstyrelsens kontor i Borås. Beslutet lämnades dels för delgivning, dels för verkställighet. Länsstyrelsen fick därvid beskedet att polismyndigheten skulle verkställa beslutet den 8 januari. Länsstyrelsen konstaterade då att från den 3 januari till den 8 januari var det i stort sett bara helgdagar. Detta innebar att underrättelse av beslutet inte skulle kunna ske förrän tidigast den 7 eller 8 januari 2014, oavsett delgivningssätt. Den 8 januari 2014 meddelade polismyndigheten att myndigheten skulle försöka att verkställa beslutet direkt veckan därpå, troligtvis på tisdagen den 14 januari 2014. Länsstyrelsen poängterade då särskilt att det var viktigt att djurhållarna blev delgivna snarast, om verkställandet av beslutet drog ut på tiden. Underrättelsen av beslutet till AA och BB skedde genom polismyndigheten i samband med att det verkställdes den 14 januari 2014.

text: Länsstyrelsens övervägande

text: Länsstyrelsen gör följande bedömning. Beslutet om omhändertagande av ett visst antal hästar fattades av Länsstyrelsen sent på eftermiddagen den 2 januari 2014. Länsstyrelsen brukar underrätta om innehållet i beslut genom delgivning. När Länsstyrelsen beslutar om delgivningsform görs det utifrån en bedömning av omständigheterna i varje enskilt fall. Vid omhändertaganden av djur använder Länsstyrelsen stämningsmannadelgivning i nästan alla ärenden. Detta eftersom det har visat sig vara svårt att få djurhållarna delgivna på annat sätt. En kontakt tas då normalt sett med polisen innan beslutet skickas för delgivning för att försöka se till att det finns möjlighet till snabb delgivning samt för att ha en dialog om verkställigheten av beslutet. Polisen brukar också ha intresse av att delgivningen sker snabbt eftersom det i samma försändelse brukar underrättas om vad som ska ske med djuren. I det aktuella ärendet bedömde Länsstyrelsen att beslutet skulle delges av stämningsman på grund av undanhållanderisken. Den 3 januari 2014, dagen efter att beslutet hade fattats, överlämnade således Länsstyrelsen beslutet till polismyndigheten för delgivning och verkställighet. Förhållandet att beslutet överlämnades personligen berodde på att Länsstyrelsen ville säkerställa att delgivningen skulle ske genast. Sammantaget anser Länsstyrelsen att myndigheten vid sin handläggning av beslutet om att omhänderta vissa hästar som fanns hos AA och BB, har följt

text: förvaltningslagens

text: regler.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt huvudregeln i

text: 21 § första stycket

text: FL ska en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut genom vilket myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska underrättelsen också ge besked om hur parten ska göra för att överklaga. Myndigheten bestämmer om

text: underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt (

text: 21 § tredje stycket

text: FL).

text: Bestämmelsen i

text: 21 §

text: FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska fullgöras. Det följer emellertid av

text: 7 § samma lag

text: att parterna ska underrättas så snart som möjligt (jfr 7 § första stycket förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). Om beslutet är verkställbart från beslutets dag bör parterna underrättas om beslutet genast (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 31 maj 2010, Zeteo, kommentaren till

text: 21 §

text: Länsstyrelsen beslutade den 2 januari 2014 om omhändertagande av hästar hos AA och BB med stöd av

text: 31 § djurskyddslagen (1988:534)

text: . Av

text: 74 § djurskyddsförordningen (1988:539)

text: framgår att ett sådant beslut gäller omedelbart även om det överklagas.

text: Länsstyrelsen var alltså skyldig att se till att AA och BB genast underrättades om beslutet. Länsstyrelsen beslutade att de skulle underrättas genom delgivning med stämningsman eftersom den ansåg att det fanns en undanhållanderisk. Det avgörande för länsstyrelsens val av formen för underrättelsen var uppenbarligen att försäkra sig om ett bevis om delgivning av beslutet. Jag ifrågasätter inte att länsstyrelsen gjorde bedömningen att en delgivning med stämningsman var det säkraste sättet att få ett sådant bevis. Om det hade varit fråga om ett beslut som inte fick verkställas förrän det vunnit laga kraft hade jag inte haft några invändningar mot att skyldigheten enligt

text: 21 §

text: FL fullgjordes på det sättet. Länsstyrelsens beslut den 2 januari 2014 kunde emellertid verkställas omedelbart. Trots det underrättades AA och BB om beslutet först i samband med att det verkställdes den 14 januari 2014, dvs. tolv dagar efter det att beslutet hade meddelats. Det ligger i sakens natur att underrättelse genom stämningsman kan medföra att beslutet når den enskilde senare än om det skickas i ett vanligt brev. Enligt min mening borde länsstyrelsen ha underrättat AA och BB om beslutet genom att skicka det till dem i ett vanligt brev. Länsstyrelsen förtjänar kritik för att underrättelsen till parterna drog ut på tiden.

text: Vad AA och BB i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Anmälan mot Pensionsmyndigheten om att den överskridit sin kompetens (legalitetsprincipen) samt utformat ett informationsbrev på ett sätt som strider mot objektivitetsprincipen

sammanfattning: Allra Asset Management S.A. ingick fram till mitten av mars 2017 i premiepensionssystemet genom ett samarbetsavtal med Pensionsmyndigheten. I februari 2017 införde Pensionsmyndigheten ett köpstopp för bolagets fonder vilket innebar att fonderna inte längre var valbara inom premiepensionssystemet. Pensionsmyndigheten beslutade den 16 mars 2017 att säga upp samarbetsavtalet med Allra Asset Management S.A. och i samband med detta avregistrerades även bolagets fonder från fondtorget för premiepensionen. Den 22 mars 2017 gick Pensionsmyndigheten ut med information om det inträffade på sin hemsida. Där fanns även ett informationsbrev som också skickades ut per post till drygt 100 000 pensionssparare som valt att placera sina premiepensionsmedel i Allra Asset Management S.A:s fonder. Allra Asset Management S.A. ingår i samma koncern som Allra Försäkring AB. Allra Försäkring AB gjorde i en anmälan till JO gällande att Pensionsmyndigheten agerat utanför sitt kompetensområde och därmed i strid med legalitetsprincipen. Allra Försäkring AB gjorde vidare gällande att Pensionsmyndigheten uttalat sig negativt om bolagets försäkringsprodukter i informationsbrevet och att myndigheten därmed även agerat i strid med objektivitetsprincipen. JO framhåller i beslutet att det ingår i Pensionsmyndighetens ansvar att informera om pensionen och hur t.ex. ett efterlevandeskydd påverkar den. Allra Försäkring AB har valt att namnge två av sina försäkringar på ett sätt som gjort det svårt för pensionssparare att utan vidare förstå skillnaden mellan bolagets försäkringsprodukter och det efterlevandeskydd som är kopplat till premiepensionssystemet. Pensionsmyndigheten har inom ramen för sitt särskilda konsumentuppdrag haft anledning att på sätt som skett informera om de privata och de statliga alternativen och vad som kännetecknar dem. Utifrån de många frågor som myndigheten tagit emot i sin kundtjänst får åtgärden att lämna den aktuella informationen även anses ha varit sakligt motiverad. JO slår fast att Pensionsmyndigheten agerat inom ramen för det ansvar som myndigheten har för premiepensionssystemet. I beslutet konstaterar JO även att informationsbrevet är formulerat på ett sätt som uppfyller regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. Någon kritik mot Pensionsmyndigheten uttalas därför inte.

text: Bakgrund

text: Allra Asset Management S.A. (nedan Allra Asset Management) är ett bolag som ingår i en koncern, Allra-koncernen. I koncernen ingår även Allra Försäkring AB (nedan Allra Försäkring). Moderbolag i Allra-koncernen är Allra Sverige AB.

text: Allra Asset Management ingick fram till mitten av mars 2017 i premiepensionssystemet genom ett samarbetsavtal med Pensionsmyndigheten. I februari 2017 införde Pensionsmyndigheten ett köpstopp för bolagets fonder vilket innebar att dessa inte längre var valbara inom premiepensionssystemet. Pensionsmyndigheten beslutade den 16 mars 2017 att säga upp samarbetsavtalet med Allra Asset Management. I samband med detta avregistrerades även bolagets fonder från Pensionsmyndighetens fondtorg. Den 22 mars 2017 gick Pensionsmyndigheten på sin hemsida ut med information om att myndigheten sagt upp samarbetsavtalet med Allra Asset Management och att myndigheten även avregistrerat bolagets fonder. Som skäl för uppsägningen av samarbetsavtalet angavs att bolaget inte var lämpligt att verka inom premiepensionssystemet. På hemsidan fanns även ett informationsbrev. I informationsbrevet uppgav Pensionsmyndigheten under rubriken ”Om du har avtal med Allra” bl.a. följande.

text: Vi har fått många frågor från pensionssparare som har tecknat avtal med Allra där man som kund betalar en avgift antingen via autogiro eller via faktura. Observera att detta inte har något med Pensionsmyndigheten att göra, och därför inte något som avslutas automatiskt nu när vi avregistrerar bolagets fonder. Har du avtal med Allra som du vill säga upp, så måste du själv höra av dig till bolaget. Vår rekommendation är att säga upp avtal skriftligt, antingen via brev eller via e-post. Under rubriken ”Efterlevandeskydd” angavs i informationsbrevet följande.

text: En av de tjänster vi vet att många premiepensionssparare har med Allra är ett så kallat efterlevandeskydd på premiepensionen. Det ”efterlevandeskydd” som Allra erbjuder mot en avgift under spartiden, det vill säga tiden innan pensionering, handlar om att du får betala för en helt fristående livförsäkring. Observera att en sådan livförsäkring inte är kopplad till din premiepension. Som regel finns det billigare alternativ, till exempel via din arbetsgivare eller ditt fackförbund. Det är klokt att skaffa sig en bild av de totala ersättningar som betalas ut till din familj vid dödsfall. Då kan du lättare bilda dig en uppfattning om vilka behov du och din familj har. Utöver att informationsbrevet låg ute på Pensionsmyndighetens hemsida skickades det ut per post till drygt 100 000 pensionssparare som valt att placera sina premiepensionsmedel i Allra Asset Managements fonder.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade Allra Försäkring på Pensionsmyndigheten. I anmälan och ett flertal kompletteringar framfördes bl.a. följande. Allra Försäkring förmedlar försäkringar till privatpersoner och står under tillsyn av Finansinspektionen. Informationsbrevet från Pensionsmyndigheten

text: nämner olika försäkringar. De som avses är dels en grupplivförsäkring ”Allra Premiepensionsförsäkring” och dels en försäkring kallad ”Allra Efterlevandeskydd +”. Båda dessa försäkringar förmedlas av Allra Försäkring och de har varken något att göra med Allra Asset Management, det bolagets fonder eller premiepensionen. Pensionsmyndigheten har inget uppdrag att agera utanför premiepensionssystemet. Genom att uttala sig om Allra Försäkrings försäkringar på hemsidan och i informationsbrevet har Pensionsmyndigheten agerat utanför sitt kompetensområde. Mottagaren av informationen kan inte heller ha dragit någon annan slutsats än att Pensionsmyndigheten uppmanar Allra Försäkrings kunder att säga upp sina försäkringsprodukter. I informationen uttalar sig Pensionsmyndigheten negativt om bolagets olika försäkringsprodukter, t.ex. genom att hänvisa till billigare alternativ. Sammanfattningsvis har Pensionsmyndigheten överskridit sitt kompetensområde och agerat i strid med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet.

text: Utredning

text: JO begärde att Pensionsmyndigheten skulle yttra sig över Allra Försäkrings anmälan.

text: I de delar som här är av intresse uppgav Pensionsmyndigheten följande (bilagorna har utelämnats här).

text: 1 Bakgrund

text: — — — 1.2 Pensionsmyndighetens uppdrag Myndighetens uppdrag framgår av förordningen (

text: ) med instruktion för Pensionsmyndigheten, regleringsbrev och särskilda regeringsbeslut. Uppdraget får också ytterligare konkretion och närmare innebörd genom regleringen av pensioner och pensionsrelaterade förmåner i

text: socialförsäkringsbalken

text: samt anslutande föreskrifter. Enligt

text: 2 § 2

text: instruktionen ska Pensionsmyndigheten informera och ge pensionssparare och pensionärer en samlad bild av hela pensionen samt informera om vilka faktorer som påverkar pensionens storlek, hur stor pensionen kan antas bli och tydliggöra vilka konsekvenser olika val kan få för pensionen. Denna uppgift fullgörs av Pensionsmyndigheten delvis i samverkan med Min Pension i Sverige Aktiebolag, som levererar uppgifter som innefattar såväl allmän pension som tjänste- och privat pension. Enligt uppdrag i instruktionen informerar Pensionsmyndigheten således pensionssparare även om privata pensioner. Regeringen har också gett uttryck för att det är en prioriterad uppgift för Pensionsmyndigheten att bistå med sådan samlad information. Av Pensionsmyndighetens regleringsbrev för budgetåret 2017 framgår att myndigheten ska verka för att samtliga pensionssparare och pensionärer ska få en samlad bild av hela sin pension. Detta inkluderar även att informera om hur t.ex. efterlevandeskydd faktiskt påverkar pensionen. Redan för budgetåret 2015 fick Pensionsmyndigheten enligt regleringsbrevet ett konsumentuppdrag att stärka pensionssparares och pensionärers ställning som konsumenter av finansiella produkter inom pensionsområdet genom att ge

text: vägledning som är anpassad till kvinnors och mäns behov och livssituation. 2016 stärktes konsumentuppdraget ytterligare genom att regeringen i särskilt beslut den 8 december 2016 gav Pensionsmyndigheten i uppdrag att analysera och klargöra de risker som kan uppstå när fondförvaltare verksamma på Pensionsmyndighetens fondtorg brister i att följa reglerna. Där gavs också i uppdrag att föreslå åtgärder för att reducera dessa risker. Av proposition 2017/18:247 Ett tryggt och mer hållbart premiepensionssystem (s. 43) framgår att regeringen vid användningen av begreppet produkt på premiepensionsområdet innefattat försäljning av efterlevandeskydd (livförsäkring) på premiepensionsområdet. I regleringsbrevet för budgetåren såväl 2017 som 2018 har regeringen dessutom gett Pensionsmyndigheten i uppdrag att redovisa hur myndigheten har samverkat med Finansinspektionen och Konsumentverket för att stärka konsumenternas ställning på finansmarknaden. Pensionsmyndigheten har exempelvis återrapporterat myndighetens arbete enligt regeringsuppdraget, konsumentuppdraget, genom en rapport den 22 februari 2016, Mål om att stärka pensionssparares och pensionärers ställning som konsumenter. För att lyckas med konsumentuppdraget fångar myndigheten upp företeelser som påverkar konsumenterna på marknaden, analyserar dessa samt sprider information. Detta uppdrag har sedan flera år varit en integrerad del av myndighetens verksamhet där myndigheten informerar om produkter och företeelser utifrån målgruppernas livssituation och behov. Som exempel på det vida område som berörts kan nämnas den information som myndigheten lämnat rörande en rad olika låneprodukter som riktar sig till äldre personer, s.k. seniorlån, vilka ofta beskrivits som en möjlighet att ge sig själv en bättre pension. Myndigheten har också informerat om efterlevandeskydd i stort, t.ex. i rapporter, genom myndighetens officiella blogg och websida. — — —

text: 1.4 Samarbetsavtalet med Allra Asset Management S.A. Pensionsmyndigheten tecknade samarbetsavtal med Allra Asset Management S.A. (Allra) den 22 juli 2015. I samband med att avtalet slöts, registrerades bolagets fonder för deltagande på fondtorget. Den 14 februari 2017 införde Pensionsmyndigheten ett s.k. köpstopp för fonderna, innebärande att dessa inte längre var valbara för pensionssparare inom ramen för premiepensionssystemet. Köpstoppet infördes eftersom Pensionsmyndigheten utredde huruvida Allra följde samarbetsavtalet. Utredningen visade på ett agerande från Allras sida som innebar att det fanns skäl att misstänka grov trolöshet mot huvudman. Pensionsmyndigheten beslutade därför att polisanmäla det inträffade. Den 16 mars 2017 sade Pensionsmyndigheten upp samarbetsavtalet med Allra, bilaga 3, och avregistrerade bolagets fonder från premiepensionens fondtorg. I uppsägningsbrevet noterades vidare att många framträdande personer inom Allrakoncernen, till vilken fondbolaget Allra hör, varit involverade i transaktioner som Pensionsmyndigheten bedömt som kontroversiella. Allra förde talan mot Pensionsmyndighetens åtgärd att säga upp samarbetsavtalet vid Stockholms Tingsrätt (Mål nr T 3660-17), i Patent- och marknadsdomstolen (Mål nr PMT 3844-17) samt i Förvaltningsrätten i Stockholm (Mål nr 6592-17). Kammarrätten i Stockholm fann genom beslut den 24 mars 2017 (Mål nr 1684- 17) frågan om allmän förvaltningsdomstols behörighet oviss och beslutade i avvaktan på målets slutliga avgörande att inhibera Pensionsmyndighetens uppsägning av samarbetsavtalet och avregistrering av fonderna. Under tiden då inhibitionsbeslutet gällde överlät Allra sina fonder till Ålandsbanken och återkallade sin talan i kammarrätten, som senare avskrev målet från vidare handläggning. Allra återkallade även sin talan i Patent- och marknadsdomstolen samt

text: i Stockholms tingsrätt. Tingsrätten beslutade att Allra ska ersätta Pensionsmyndighetens rättegångskostnader och Svea Hovrätt (Mål nr Ö 8615-17) gjorde ingen annan bedömning.

text: 1.7 Pensionsmyndighetens informationsbrev till spararna

text: 1.7.1 Allra-koncernens kunder

text: Inom Allra-koncernen har samma kunder i hög grad tecknat avtal gällande flera olika tjänster inom koncernen. I genomsnitt hade Allras kunder 1,9 aktiva tjänster. Huvuddelen av Allra Försäkrings kunder utgjorde samtidigt huvuddelen av Allra Pensions kunder. Allra Pensions kundstock har dessutom i allt väsentligt byggt på fondverksamheten som i sin tur har bedrivits inom premiepensionssystemet. Enligt bifogad presentation som upprättats inom Allrakoncernen hade Allra Försäkring sammanlagt 119 608 kunder varav 99 792 var kunder även hos Allra Pension. Allra Pension hade i sin tur 158 827 kunder.

text: 1.7.2 Kundsynpunkter och kundklagomål gällande Allra

text: Under åren 2015 till 2017 inkom ett stort antal kundsynpunkter till Pensionsmyndigheten gällande bolag inom Allra-koncernen. Av kundsynpunkterna framgår att många pensionssparare som hade ingått avtal med bolag inom Allra-koncernen hade låg kännedom om premiepensionssystemet. I flera fall visste pensionsspararna inte vad de hade avtalat om, vem som var avtalspart och de förstod inte heller innebörden av avtalen, eller hur man skulle säga upp dem när man inte längre ville vara bunden vid avtalen. En del pensionssparare gav uttryck för att man verkade tro att Allra arbetade på uppdrag av Pensionsmyndigheten. Flera pensionssparare vände sig till Pensionsmyndigheten för att säga upp avtalen eller byta fonder, bilaga 7. En del pensionssparare hade uppfattat det så att Allras så kallade efterlevandeskydd var kopplat till premiepensionen. Andra hade förstått det så att innehav i någon av Allras fonder var en förutsättning för att även fortsättningsvis få ha ett efterlevandeskydd. Pensionsmyndighetens kundservice fick även frågor från pensionssparare som undrade om deras andra avtal med Allra, såsom rörande efterlevandeskydd, skulle sägas upp i och med att fonderna avregistrerades, se återigen bilaga 7. En av de försäkringar som Allra Försäkring erbjöd hette dessutom "Premiepensionsförsäkring", vilket medförde en uppenbar risk för att pensionsspararna skulle tro att försäkringen var kopplad till Pensionsmyndigheten och premiepensionsplaceringen.

text: 1.7.3 Angående efterlevandeskydd i premiepensionen

text: Det efterlevandeskydd som erbjuds inom premiepensionen är ett försäkringsmoment inom premiepensionen. Det är först vid ansökan till Pensionsmyndigheten om att ta ut premiepension som premiepensionsspararen kan välja till efterlevandeskydd. Ett efterlevandeskydd kan endast läggas till i samband med att premiepensionsspararen för första gången ansöker om att ta ut sin premiepension. Efterlevandeskyddet innebär att den efterlevande får del av premiepensionsrätterna vid dödsfall. För att kunna teckna efterlevandeskydd måste personerna vara gifta med varandra eller ha registrerat partnerskap, alternativt vara sambor och tidigare ha varit gifta med varandra eller ha barn tillsammans. Den utbetalda premiepensionen blir lägre om efterlevandeskydd är valt eftersom hänsyn måste tas till den försäkringsmässiga risk skyddet innebär för försäkringsgivaren. Det har vid Pensionsmyndighetens olika granskningar av finansiella produkter framkommit att det varit svårt för kunder att veta hur mycket en försäkring med anknytning till ett premiepensionssparande är värd.

text: 1.7.4 Bakgrunden till utformningen av Pensionsmyndighetens brev till

text: pensionsspararna

text: Utifrån Pensionsmyndighetens uppdrag informerar myndigheten berörda pensionssparare vid köpstopp eller avregistrering av fonder från fondtorget. I en promemoria från den 3 april 2017, Rapporterade kundproblem inom premiepensionsområdet, bilaga 8 har Pensionsmyndigheten gjort en genomgång av de klagomål och synpunkter som kom in till Pensionsmyndighetens kundservice under 2016. I promemorian har bland annat noterats att säljare av förvaltningstjänster inom premiepensionsområdet erbjöd en försäkring som de kallade efterlevandeskydd. Detta användes sedan som ett skäl för att ta ut en årsavgift från pensionsspararen för förvaltning av dennes premiepension. Den här typen av försäkring har dock inte samma konstruktion som det efterlevandeskydd som erbjuds i samband med att man börjar ta ut sin premiepension, vilket Pensionsmyndigheten vanligtvis syftar på när myndigheten informerar om efterlevandeskydd. Det var mot bakgrund av detta som Pensionsmyndigheten valde att skriva så kallat efterlevandeskydd i informationsbrevet till pensionsspararna, och att man längre fram i brevet använde citationstecken i stället för att skriva ut så kallat igen, alltså endast för att variera språket. I promemorian redovisas bland annat "Allra" under rubriken "Aktörer med hög andel klagomål" som en aktör vilken många klagat på och att klagomålen ofta rört felaktigheter kring marknadsföringen av efterlevandeskyddet, att "Allra" felaktigt skickar fakturor samt att "Allra" felaktigt påstått sig samarbeta med Pensionsmyndigheten. Av nämnda promemoria framgår vidare utifrån inhämtade uppgifter att erbjudanden om så kallade efterlevandeskydd har visat sig vara dyra och ofördelaktiga för kunden. I promemorian har bland annat anförts följande. "När säljare mot en avgift erbjuder ett efterlevandeskydd under spartid, dvs. tiden innan pensionering, så handlar det om att du får betala för en helt fristående livförsäkring. En sådan livförsäkring är inte kopplad till din premiepension. Som regel finns det billigare alternativ, till exempel via din arbetsgivare eller ditt fackförbund. Det är klokt att skaffa sig en bild av de totala ersättningar som betalas ut till din familj vid dödsfall. Då kan du lättare bilda dig en uppfattning om vilka behov du och din familj har." Detta har också berörts i den ovan nämnda propositionen Ett tryggt och mer hållbart premiepensionssystem. Där har noterats att säljare har använt andra produkter som försäljningsargument för val av en viss premiepensionsfond och att produkterna, som påståtts erbjudas gratis eller under en viss period gratis, benämnts efterlevandeskydd, livförsäkring eller återbetalningsskydd. Informationen som gavs i brevet till Allras sparare förmedlar en generell hållning från Pensionsmyndighetens sida i frågan om försäkringar. Pensionsmyndigheten har vid flera tillfällen i officiella kanaler informerat om kostnaden och gjort prisjämförelser gällande finansiella produkter. Detta eftersom pris är en viktig faktor ur konsumentperspektiv. I exempelvis en promemoria från den 22 september 2015, Förvaltningstjänster inom premiepensionen, jämför Pensionsmyndigheten kostnaderna för olika förvaltningsföretag samt redovisar beräkning av vad en livförsäkring är värd utifrån genomsnittsspararens försäkrade belopp, bilaga 9. Ett annat exempel är Pensionsmyndighetens pensionsexpert M.Z:s blogg från den 2 mars 2017 där hon skriver om ämnet. Hon tipsar om att pensionsspararen kan vända sig till sin arbetsgivare eller sitt fackförbund för en möjlighet till billigare grupplivförsäkringar. Även av en rapport från den 8 januari 2018, Skyddet till efterlevande inom tjänstepensionen, framgår att det t.ex. för medlemmar i fackförbund ofta finns möjlighet att teckna gruppförsäkringar till en lägre kostnad än vad det skulle kosta att teckna motsvarande försäkring enskilt, bilaga 10.

text: 2 Pensionsmyndighetens inställning

text: 2.1 Utgångspunkter Det har tidigare kommit till Pensionsmyndighetens kännedom att det är svårt för pensionsspararna att veta vilken juridisk person som är pensionsspararnas avtalspart, samt att det finns bolag med affärsidéer som utnyttjar det faktum att risktagandet är mycket svårt för pensionsspararna att värdera, att många sparare har låg kännedom om det långsiktiga sparande som premiepensionen utgör samt att många sparare har ett lågt intresse för finansiella frågor i allmänhet. För Pensionsmyndigheten har det, när information lämnats beträffande Allras fondbolag, inte varit ett alternativ att inte lämna för konsumenterna viktig information. Innehållet i informationen kan ses mot bakgrund av att gränsen mellan berörda juridiska personer inte har gjorts tydlig för konsumenterna och att huvudmännen bakom såväl fondbolaget som försäkringsbolaget delvis varit desamma. Det har också funnits en stark anknytning mellan fondbolaget och Allra Försäkring då pensionsspararna till viss del utgjort Allra Försäkrings kundbas.

text: 2.2 Pensionsmyndighetens stöd i rättsordningen Enligt

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: får en myndighet endast vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen. Även om denna bestämmelse ännu inte trätt i kraft och alltså inte gällde vid tidpunkten för Pensionsmyndighetens agerande, så får ikraftträdandet av denna del av lagen ses som en kodifiering av gällande rätt. Av lagmotiven framgår att innebörden av nämnda paragraf är att myndighetens agerande ska ha stöd i någon av de källor som tillsammans bildar rättsordningen i vidsträckt mening. Det ska således finnas någon form av normmässig förankring för all typ av verksamhet som en myndighet bedriver, men det krävs inte att varje enskild åtgärd som en myndighet vidtar kan kopplas till ett specifikt bemyndigande. Kravet på legalitet uppfattas inte heller så att en myndighetsåtgärd måste ha uttryckligt stöd i en viss lagbestämmelse eller i andra föreskrifter som har meddelats i enlighet med

text: 8 kap.

text: RF. Därför har uttrycket "rättsordningen" införts i lagtexten i stället för "lag eller annan författning". Legalitetskravet kan således vara uppfyllt även genom ett förvaltningsbeslut, exempelvis i form av ett regleringsbrev. På motsvarande sätt har regeringen i propositionen 2017/18:105 Ny dataskyddslag funnit att kravet i EU:s dataskyddsförordning - på att den grund för behandling som avses artikel 6.1 c och e ska vara fastställd i enlighet med den nationella rätten - innebär att den rättsliga förpliktelsen ska ha stöd i "rättsordningen". Den rättsliga förpliktelsen anses enligt lagmotiven vara fastställd i enlighet med svensk rätt, om den följer av författning eller beslut som har meddelats i enlighet med

text: regeringsformens

text: bestämmelser. Där anförs vidare att myndigheternas uppdrag och åligganden framgår av författningar och regeringsbeslut antagna i enlighet med

text: regeringsformens

text: bestämmelser om normgivningskompetens och att de åtgärder som myndigheterna vidtar i syfte att utföra dessa uppdrag eller uppfylla dessa åligganden därmed i sig har en legal grund. Pensionsmyndighetens uppdrag framgår, dels av förordningen (

text: ) med instruktion för Pensionsmyndigheten, dels av myndighetens regleringsbrev och särskilda regeringsbeslut. Enligt

text: 2 § 2

text: nämnda instruktion ska Pensionsmyndigheten informera och ge pensionssparare och pensionärer en samlad bild av hela pensionen samt informera om vilka faktorer som påverkar pensionens storlek, hur stor pensionen kan antas bli och tydliggöra vilka konsekvenser olika val kan få för pensionen. Denna uppgift fullgörs av Pensionsmyndigheten, delvis i samverkan med Min Pension i Sverige AB, som levererar uppgifter om såväl allmän pension som tjänste- och privatpension. Enligt uppdrag i instruktionen informerar Pensionsmyndigheten alltså pensionssparare även om privata pensioner.

text: Regeringen har också gett uttryck för att det är en prioriterad uppgift för Pensionsmyndigheten att bistå med sådan samlad information. Legalitetskravet kan som framgått också uppfyllas genom regeringens förvaltningsbeslut i regleringsbrev. I Pensionsmyndighetens regleringsbrev för budgetåret 2017 anges under rubriken "Mål och återrapporteringskrav" att Pensionsmyndigheten ska verka för att samtliga pensionssparare och pensionärer ska få en samlad bild av hela sin pension. I regleringsbrevet anges vidare som mål att Pensionsmyndigheten ska stärka pensionssparares och pensionärers ställning som konsumenter av finansiella produkter inom pensionsområdet genom att ge vägledning som är anpassad till kvinnors och mäns behov och livssituation. Av ovan nämnda proposition Ett tryggt och mer hållbart premiepensionssystem framgår att regeringen vid användning av begreppet produkt på premiepensionsområdet även avser försäljning av efterlevandeskydd (livförsäkring) inom premiepensionsområdet. Regeringen har också i regleringsbrevet under rubriken "Samverkan med Finansinspektionen och Konsumentverket" gett Pensionsmyndigheten i uppdrag att redovisa hur myndigheten har samverkat med Finansinspektionen och Konsumentverket för att stärka konsumenternas ställning på finansmarknaden. Regeringen har slutligen genom särskilt beslut den 8 december 2016 gett Pensionsmyndigheten i uppdrag att analysera och klargöra de risker som kan uppstå när fondförvaltare verksamma på Pensionsmyndighetens fondtorg brister i att följa reglerna. Myndigheten fick även i uppdrag att föreslå åtgärder för att reducera dessa risker. Pensionsmyndighetens regeringsuppdrag att informera pensionssparare är således vidsträckt och omfattar de finansiella produkter från försäkringsbolaget som anmälan avser. Pensionsmyndigheten har alltså hållit sig inom ramen för sin kompetens när myndigheten lämnade informationen som framgår i det av Allra Försäkring kritiserade brevet. — — —

text: 2.5 Omständigheter rörande informationsbrevet I samband med att konsumenter framfört klagomål till Pensionsmyndighetens kundtjänst, har det tydligt framgått att det funnits brister i den information som gavs från Allra-koncernen. Pensionssparare har ofta inte förstått att avtal slutits med olika juridiska personer om helt olika produkter. Det blev otydligt genom att endast beteckningen "Allra" användes. Det framgår vidare av webbplatsen "www.allra.se" att de produkter som erbjuds konsumenter av olika bolag inom Allra-koncernen - för att placera premiepension respektive fristående livförsäkringar - inte särskiljs på ett tydligt sätt. Olika erbjudanden presenteras för konsumenten under beteckningen "Allra". Detta har också blivit tydligt i de kontakter Pensionsmyndigheten haft med pensionssparare genom kundtjänst där det i samtal framgått att kunder till Allrabolagen inte uppfattat någon skillnad mellan dessa bolag. Bolagen har därmed blivit förväxlingsbara för pensionsspararna. Pensionsmyndigheten kunde även utifrån kundsynpunkterna konstatera att det som pensionsspararna refererade till som efterlevandeskydd, inte var detsamma som efterlevandeskydd i premiepensionen. Pensionsspararna som hörde av sig till Pensionsmyndigheten hade låg kunskap om vad för slags avtal de ingått med vilka avtalsparter. Mot bakgrund av kundsynpunkterna fann myndigheten det nödvändigt att i enlighet med konsumentuppdraget lämna tydlig information till berörda pensionssparare. Det blev därmed en viktig uppgift för Pensionsmyndigheten att, inom ramen för myndighetens konsumentuppdrag, ge berörda konsumenter den information de behövde för att kunna ta tillvara sina intressen. Pensionsmyndigheten bedömde att denna information bäst gavs via brev till berörda sparare i Allras fonder. I annat fall

text: hade myndigheten behövt lämna samma information till de sparare som hade hört av sig till myndigheten via exempelvis Pensionsmyndighetens kundservice. Genom att skicka brevet fick alla sparare samma information. — — — Mot bakgrund av det ovan anförda gjorde Pensionsmyndigheten bedömningen att det var en proportionerlig åtgärd att i brevet informera pensionssparare om hur de skulle gå tillväga om de hade avtal med något bolag inom Allrakoncernen som de ville säga upp. Det ligger i Pensionsmyndighetens uppdrag att vägleda pensionssparare och pensionärer i att kunna fatta välinformerade beslut avseende finansiella produkter inom pensionsområdet. Pensionsmyndigheten har därmed hållit sig inom sitt uppdrag. — — — Allra Försäkring kommenterade därefter remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: föreskrivs att den offentliga makten ska utövas under lagarna. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift. Sedan den 1 juli 2018 kommer legalitetsprincipen även till uttryck i

text: 5 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, som reglerar grunderna för god förvaltning.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Även objektivitetsprincipen uttrycks i

text: 5 §

text: FL.

text: JO har tidigare uttalat att den information som en myndighet tillhandahåller allmänheten, t.ex. på en webbplats eller i sociala medier, omfattas av

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet (se t.ex. JO 2010/11 s. 616 och JO 2016/17 s. 367).

text: Bedömning

text: I sin anmälan, och i de kompletteringar som därefter kommit in, för Allra Försäkring fram flera olika klagomål mot Pensionsmyndigheten. Jag har valt att rikta in min granskning på frågan om Pensionsmyndigheten överskridit sin kompetens (legalitetsprincipen) samt frågan om myndighetens informationsbrev uppfyllt

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: Frågan om Pensionsmyndigheten överskridit sin kompetens Innan jag går in på den första frågan om Pensionsmyndigheten gjort vad den ska eller kan anses ha överskridit sin kompetens, vill jag som en allmän bakgrund redovisa några av de frågor som diskuterats under de senaste åren och som gäller ansvaret för och utvecklingen inom premiepensionssystemet.

text: Pensionsmyndighetens uppdrag framgår av förordningen (

text: ) med instruktion för Pensionsmyndigheten, regleringsbrev och särskilda regeringsbeslut. I

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB, och i de föreskrifter som Pensionsmyndigheten själv får meddela, regleras bl.a. de pensioner och pensionsrelaterade förmåner som ingår i ålderspensionssystemet. Av nämnda förordning framgår bl.a. att Pensionsmyndigheten är ansvarig för ålderspensionssystemet inom socialförsäkringen och för andra förmåner och ersättningar som enligt lag ska administreras av myndigheten.

text: Beträffande premiepensionssystemet är det en del av den allmänna pensionen och således i grunden en socialförsäkring vars syfte är att garantera ekonomisk trygghet under ålderdomen. Under den s.k. sparandeperioden kan ett premiepensionskonto hos Pensionsmyndigheten, som är knutet till den enskilda individen, jämföras med en statlig fondförsäkring, där staten genom Pensionsmyndigheten är försäkringsgivare (jfr

text: 64 kap. 3 §

text: SFB) och där den enskilde (försäkringstagaren eller pensionsspararen) har möjlighet att själv – inom ramen för de placeringsalternativ (fonder) som erbjuds i den statliga försäkringen – välja hur premiepensionsmedlen ska placeras och förvaltas. En viktig aspekt här är att det är den enskilda pensionsspararen som har den finansiella risken för placeringen. Tilläggas kan att i en fondförsäkring är det försäkringsgivaren (staten i det här fallet) som bestämmer bl.a. vilket utbud som ska finnas tillgängligt inom ramen för försäkringen.

text: En annan uppgift för Pensionsmyndigheten är att ge allmänheten information om pensioner och andra förmåner som administreras av myndigheten och se till att denna ges utifrån den enskildes behov. I uppgiften ligger även att informera och ge pensionssparare och pensionärer en samlad bild av hela pensionen samt informera om vilka faktorer som påverkar pensionens storlek, hur stor pensionen kan antas bli och tydliggöra vilka konsekvenser olika val kan få för pensionen (se 1 och 2 §§ förordningen med instruktion för Pensionsmyndigheten). Detta har i någon mening utvecklats i Pensionsmyndighetens regleringsbrev för budgetåret 2017. Där anges att myndigheten också ska stärka pensionssparares och pensionärers ställning som konsumenter av finansiella produkter inom pensionsområdet genom att ge vägledning som är anpassad till kvinnors och mäns behov och livssituation. Det är tydligt att myndighetens uppdrag här sträcker sig längre än till att bara avse pensioner och pensionsrelaterade förmåner inom ramen för det allmänna pensionssystemet.

text: Enligt

text: 53 kap. 5 §

text: SFB handläggs ärenden som avser förmåner vid ålderdom av Pensionsmyndigheten. Vad gäller premiepensionen framgår av

text: 64 kap. 6 §

text: SFB att premiepension i vissa fall lämnas till pensionssparares efterlevande som ett efterlevandeskydd. Bestämmelserna om efterlevandeskydd i form av premiepension finns i 89, 91 och

text: 92 kap.

text: SFB. Ärenden om t.ex. efterlevandeskydd handläggs av Pensionsmyndigheten enligt

text: 75 kap. 5 §

text: SFB.

text: Som framgått är Pensionsmyndigheten ansvarig för administrationen av premiepensionssystemet och hanterar ärenden som rör premiepensionen. Vid bedömningen av den helt generella frågan om vilken räckvidd Pensionsmyndighetens ansvar har, anser jag att även följande behöver beaktas.

text: Regeringen redogör inledningsvis i

text: prop. 2017/18:247

text: Ett tryggt och mer hållbart premiepensionssystem för det behov av förändringar som finns beträffande premiepensionssystemet. Där sägs bl.a. med hänvisning till de allvarliga händelser som uppmärksammats på Pensionsmyndighetens fondtorg att olämpliga och i vissa fall brottsliga beteenden har förekommit där. I propositionen anges att bakom händelserna finns bolag med affärsidéer som utnyttjar det faktum att många pensionssparare har ett begränsat intresse för och otillräcklig kunskap om finansiella frågor. Utöver att konstatera att det ändå är pensionsspararna som riskerar att få betala priset för oseriöst agerande hos vissa aktörer på fondtorget genom en lägre premiepension, lyfter regeringen särskilt fram olämpliga och skadliga aktiviteter i distributionsledet, dvs. inom ramen för marknadsföring och förmedling som riktar sig till pensionsspararna. Det agerande som Pensionsmyndigheten fått kännedom om och som myndigheten bedömt strida mot samarbetsavtalet har i ett antal fall lett till att myndigheten, i egenskap av försäkringsgivare, har sagt upp avtalet med aktuell fondförvaltare och avregistrerat fondförvaltarens fonder från fondtorget.

text: I propositionen tar regeringen även upp frågor om problem och risker vid marknadsföring på premiepensionsområdet. I det sammanhanget anges att Pensionsmyndigheten under 2016 tagit emot cirka 3 500 kundsynpunkter, varav drygt 1 300 synpunkter rörde fondtorget. Av dessa var det 1 119 klagomål och synpunkter som specifikt rörde rådgivning, förvaltning och fondförvaltare. Några av de vanligast förekommande klagomålen som regeringen lyfter fram särskilt i propositionen avser fall där försäljare använder andra produkter som försäljningsargument för val av en viss premiepensionsfond. Produkterna som försäljarna påstår erbjuds gratis eller under en viss tid gratis, benämns felaktigt som efterlevandeskydd, livförsäkring eller återbetalningsskydd. En allmän utgångspunkt för de i propositionen föreslagna åtgärderna synes vara regeringens uppfattning att dessa exempel på beteenden inte syftar till pensionsspararnas bästa och att Pensionsmyndigheten, i egenskap av försäkringsgivare, har ett vidsträckt ansvar för att premiepensionssystemet ger den trygghet som bör prägla en allmän pension.

text: Efter denna allmänna bakgrund vill jag nu återgå till de klagomål som riktats i anmälan mot Pensionsmyndigheten.

text: Pensionsmyndigheten har i sitt svar till JO bl.a. uppgett att myndigheten under åren 2015 till 2017 blev kontaktad av ett flertal pensionssparare som trodde att Allra Asset Management arbetade på uppdrag av Pensionsmyndigheten. Många pensionssparare vände sig även till myndigheten för att säga upp sina avtal med Allra Asset Management. En del pensionssparare ska även ha uppfattat det som

text: om Allra Försäkrings efterlevandeskydd var kopplat till premiepensionssystemet. Andra hade förstått det så att innehav i någon av Allra Asset Managements fonder var en förutsättning för att även fortsättningsvis få ha ett efterlevandeskydd. Myndigheten ska också ha fått svara på frågor om huruvida pensionssparares andra avtal med Allra Försäkring, t.ex. efterlevandeskydd, skulle sägas upp i och med att Allra Asset Managements fonder avregistrerades.

text: Av utredningen framgår att Allra Försäkring valt att kalla två av sina försäkringsprodukter ”Allra Premiepensionsförsäkring” och ”Allra Efterlevandeskydd +”. Enligt Allra Försäkring var det även dessa två försäkringar som omfattades av informationen i det brev som skickades ut från Pensionsmyndigheten.

text: Som framgått ingår det i Pensionsmyndighetens ansvar att informera om pensionen och hur t.ex. ett efterlevandeskydd påverkar den. Genom att namnge vissa av sina försäkringsprodukter på angivet sätt har Allra Försäkring gjort det svårt för pensionssparare att utan vidare förstå skillnaden mellan dessa och det efterlevandeskydd som är kopplat till premiepensionssystemet. Jag anser att Pensionsmyndigheten, också inom ramen för sitt särskilda konsumentuppdrag, haft anledning att på sätt som skett informera om de privata och de statliga alternativen och vad som kännetecknar dem. Utifrån de många frågor som myndigheten mottagit i sin kundtjänst får åtgärden att lämna den aktuella informationen även anses ha varit sakligt motiverad. Detta förstärks av att namnen på de aktuella försäkringsprodukterna är så snarlika de benämningar på förmåner inom premiepensionssystemet som hanteras av Pensionsmyndigheten att förväxling inte har kunnat uteslutas. Jag anser följaktligen att Pensionsmyndigheten med god marginal agerat inom ramen för det ansvar som den har för premiepensionssystemet och därför inte kan anses ha agerat i strid med legalitetsprincipen.

text: Informationsbrevet Som framgår ovan har jag inte några invändningar mot att Pensionsmyndigheten i informationsbrevet förklarar att det efterlevandeskydd som Allra Försäkring säljer inte har något med premiepensionssystemet att göra. Mot bakgrund av de många frågor som Pensionsmyndigheten fått ta emot från allmänheten har jag inte heller några synpunkter på att myndigheten i brevet upplyser om att den som, med det uttryckssätt som valts, vill säga upp ett avtal med Allra ska höra av sig till Allra Försäkring. I samma del av brevet rekommenderar Pensionsmyndigheten att avtal sägs upp skriftligen. Jag noterar att ordet ”avtal” används i obestämd form och att själva rekommendationen om skriftlig uppsägning, med den formulering som valts, tar sin utgångspunkt i att pensionsspararen själv kommit fram till att avtalet ska sägas upp. De valda formuleringarna ger enligt min mening därför inte utrymme för tolkningen att Pensionsmyndigheten uppmanar Allra Försäkrings kunder att säga upp sina avtal med bolaget. Snarare bör rekommendationen kunna uppfattas så att det i

text: bevishänseende alltid är säkrare att säga upp ett avtal skriftligen än muntligen. Enligt min mening faller innebörden av en sådan rekommendation väl in under myndighetens uppdrag att stärka pensionsspararnas och pensionärernas ställning som konsumenter av finansiella produkter inom pensionsområdet.

text: I informationsbrevet finns slutligen en skrivning om att ”som regel finns det billigare alternativ”. Enligt Pensionsmyndigheten rör det sig här om en generell hållning från myndighetens sida i fråga om försäkringar, dvs. en uppfattning som myndigheten gett uttryck för i flera olika sammanhang och kanaler när myndigheten inom ramen för sitt uppdrag gjort t.ex. prisjämförelser beträffande finansiella produkter. Ordvalet ”som regel” gör att jag i detta fall inte bedömer att det i hänvisningen till billigare produkter ligger något kritiskt uttalande riktat mot just Allra Försäkring. Sammantaget har Pensionsmyndigheten enligt min uppfattning utformat informationsbrevet på ett sätt som uppfyller

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet.

text: Avslutande synpunkter I min granskning har jag funnit att Pensionsmyndigheten hållit sig inom ramen för sitt ansvar för premiepensionssystemet och att myndighetens informationsbrev uppfyller

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Anmälningsskyldighet Beslut Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av handläggningen av ett ärende om reseförbud med anmälningsskyldighet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Stockholms län. Han var missnöjd med att ett reseförbud med anmälningsskyldighet som han hade ålagts i ett brottmål inte hade upphört trots att domen vunnit laga kraft, och han anförde bl.a. att han fortsatte att anmäla sig även efter det att domen vann laga kraft och att han ”skulle så göra enligt polis”.

text: Utredningen

text: Handlingar i Svea hovrätts mål B 5721-00 och Högsta domstolens mål B 2541-01 samt i polismyndighetens ärenden AA-102-36546-2000 och AA-451-56880-2001 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från polismyndigheten.

text: Av utredningen framgick bl.a. följande. AA dömdes den 18 juli 2000 av Stockholms tingsrätt till fängelse i fyra år och sex månader. Svea hovrätt fastställde den 1 juni 2001 tingsrättens domslut. Såväl tingsrättens som hovrättens dom innehöll förordnade om att ett tidigare meddelat beslut om reseförbud med anmälningsskyldighet skulle gälla till dess domen i ansvarsdelen vunnit laga kraft. Den 1 oktober 2001 beslutade Högsta domstolen att inte meddela prövningstillstånd i den del målet avsåg AA, varvid hovrättens dom avseende honom vann laga kraft. Samma dag skickades från Högsta domstolen en underrättelse till polismyndigheten. Enligt handlingar i ärendet AA-102-36546-2000 anmälde AA sig på polisstationen i Nacka ända fram till den 23 oktober 2002.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar om vilka åtgärder polismyndigheten vidtog när Högsta domstolens underrättelse kom in till myndigheten och anledningen till att AA:s anmälningsskyldighet fortgick till oktober 2002. Polismyndigheten skulle vidare redovisa sin bedömning av det som kom fram.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från polismästarna BB, Söderorts polismästardistrikt, och CC, Nacka polismästardistrikt (här utelämnade).

text: Polismyndigheten anförde i huvudsak följande.

text: Bakgrund

text: Av anmälan som ställts till JO ställer sig anmälaren frågande till varför det reseförbud med anmälningsplikt som han ålades i ett mål inte upphörde då domen i Svea hovrätt vann laga kraft. Av handlingarna i ärendet framgår att AA dömdes den 18 juli 2000 av Stockholms tingsrätt för grov oredlighet mot borgenär till fängelse i fyra år och sex månader. Tingsrättens domslut fastställdes sedermera i Svea hovrätt den första juni 2001. Högsta domstolen meddelade i beslut den första oktober 2001 att de ej fann skäl att meddela prövningstillstånd i målet vilket följde att hovrättens dom skulle stå fast. Av diariekort och andra uppgifter så har det aktuella ärendet hand-lagts vid Nacka polismästardistrikt. Underrättelse om att hovrättens dom stod fast i och med Högsta domstolen inte meddelade prövningstillstånd skickades till Polis-myndigheten i Stockholms län dels till Söderorts polismästardistrikt och dels till Nacka polismästardistrikt.

text: Inhämtade upplysningar från Söderorts polismästardistrikt

text: Polismästare BB uppger bl.a. att Högsta domstolens beslut i mål nr. B2541-01, att inte bevilja AA prövningstillstånd, inkom till Söderortspolisen den andra oktober 2001. Beslutet stämplades som inkommen och översändes därefter till Södertörns polismästardistrikt för diarieföring. Detta med anledning av att Södertörn, vid den tidpunkten, ansvarade för Söderorts diarieföring. Den 30 oktober 2001 diariefördes beslutet i Södertörn, AA-102-63542-01, varefter ärendet tillsändes Söderorts krimjour för handläggning. Den första november 2001 inkom ärendet till krimjouren i Söderort. Då inget ärende förelåg angående reseförbud med anmälningsskyldighet kontaktades Högsta domstolen för att få klarhet i frågan. Denna telefonkontakt togs dagen efter det att ärendet inkommit till krimjouren. Informationen som lämnades av DD, på Högsta domstolen, var att AA ej skulle ha anmälningsplikt. Då ingen anmälningsskyldighet förelåg för AA i Söderorts polismästardistrikt så noterades i ärendet att han inte skulle ha anmälningsskyldighet. Den femte november 2001 avslutades ärendet och arkiverades.

text: Vid kontroll i AA-diariet så har inget reseförbuds eller anmälningsskyldighetsärende funnits angående AA vid Söderorts polismästardistrikt. Ett sådant ärende har däremot pågått vid Nacka polismästardistrikt, AA-102-36546-2000. Ärendet upp-rättades den 26 maj 2000 och avslutades den sjunde januari 2003. Det framgår vidare att Nacka polismästardistrikt den andra oktober 2001 erhöll Högsta domstolens beslut i frågan och att det diariefördes under ärendenummer AA-451- 56880-01.

text: Inhämtade upplysningar från Nacka polismästardistrikt

text: Enligt de besökslistor från Nacka polismästardistrikt i ärende AA-102-36546-2000 har AA trots att anmälningsplikten upphört fortsatt att anmäla sig på polisstationen fram till den 23 oktober 2002. Stationsbefälen hade visserligen delgivits beslutet via fax men eftersom funktionen även stundtals bemannas av personal som inte är fast placerade på denna funktion har man missat att en notering också borde ha gjorts i den liggare som förs över de personer som ålagts reseförbud. Stationsbefälet skulle vidare ha underrättat personalen i receptionen, hos vilken personer med anmälningsskyldighet anmäler sig, om att en ändring i anmälningsskyldigheten hade skett.

text: Av polismästare CC:s svar framgår att polismästardistriktet skall företa en översyn av de rutiner som gäller vid handläggningen av reseförbud och anmälningsärenden. Detta på grund av att det inom distriktet råder viss oklarhet avseende handläggningen på området och för att undvika att liknande situationer uppstår i framtiden. Polismästardistriktet tillåter sig dock konstatera att de finner det förvånande att AA då han erhöll domslutet inte, med hänvisning till innehållet i domen, insåg att anmälningsskyldigheten upphört i samband med att domen vunnit laga kraft.

text: Rättslig reglering

text: Av 25 kap. 7 § sista stycket

text: rättegångsbalken (1942:740)

text: jämfört med

text: 24 kap. 21 § samma lag

text: framgår att ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet på samma sätt som häktning endast kan avse en tid till dess domen i målet vunnit laga kraft (se vidare

text: NJA 1969 s 310

text: ). Av JO 1975/76 s.107 framgår att beslut om reseförbud, ifråga om dom, bör ges sådan utformning att det klart framgår att reseförbudet skall bestå till dess domen vunnit laga kraft. Givetvis skall vederbörande polismyndighet underrättas när ett reseförbud med anmälningsskyldighet hävts genom särskilt beslut av domstolen. Fastän någon direkt föreskrift därom ej finnes, synes det lika tydligt att, om det i dom förordnats att sådant förbud skall bestå till dess domen vunnit laga kraft, polismyndigheten bör underrättas när så skett. Ett kortfattat meddelande att domen vunnit laga kraft och att reseförbudet därigenom upphört torde av flera skäl vara att föredraga framför det att domen expedieras i sin helhet med påteckning att vad ej anförts. Av

text: 23 a § passförordningen (1979:664)

text: framgår att en domstol som meddelat beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet genast skall skicka en avskrift av beslutet till polismyndigheten. Av paragrafens andra stycke framgår vidare att domstolen skall underrätta polismyndigheten när domen vunnit laga kraft.

text: Bedömning

text: I enlighet med JO:s yttrande från 1975 (refererad ovan) kan myndigheten konstatera att både tingsrättsdomen och hovrättsdomen innehåller uppgift om att reseförbudet skall bestå till dess att domen vunnit laga kraft. Utredningen ger vid handen att rätten, i detta fall Högsta domstolen, synes ha gjort vad som kan väntas av den beträffande att upplysa polismyndigheten i samband med att reseförbudet med anmälningsskyldighet upphört. Högsta domstolen har underrättat både Nacka polismästardistrikt och Söderorts polismästardistrikt. Detta trots att det inte förelåg något reseförbuds- eller anmälningsskyldighetsärende hos det senare distriktet. Med andra ord kan inte domstolen belastas för att inte ha underrättat myndigheten om beslutet. Så här i efterhand kan konstateras att det hade varit önskvärt att Söderorts polismästardistrikt upplyst det distrikt som hade ansvar för aktuellt ärende, i detta fall Nacka polismästardistrikt, att anmälningsplikten för AA upphört. Myndigheten har dock inte kunnat utröna om det i Söderorts polismästardistrikt, vid den aktuella tidpunkten, var känt att ett ärende pågick i Nacka polismästardistrikt.

text: Oavsett huruvida man kan anse att AA borde förstått att han inte behövde fortsätta anmäla sig efter det att domen vunnit laga kraft, då detta framgår med all tydlighet av domen, eller i vart fall att AA borde ha blivit upplyst av sin försvarare om detsamma, faller ändå en skugga över polismyndigheten att detta inte klargjorts för AA. Det är djupt olyckligt att inte AA blivit underrättad av polismyndigheten, i detta fall av Nacka polismästardistrikt, att hans anmälningsplikt upphört i samband med att domen vunnit laga kraft.

text: Nacka polismästardistrikt kan inte undgå kritik i den del där man brustit i hanteringen av att få fram rätt information till rätt person/handläggare inom polismästardistriktet vilket i sin tur fått negativa konsekvenser för en enskild. Polismyndigheten i Stockholms län vill framhålla att polismästaren för Nacka polismästardistrikt skall göra en översyn av rutiner och instruktioner avseende anmälningsskyldighetsärenden för att förhindra att situationer liknande denna uppkommer i framtiden. Rättsenheten kommer för polismyndighetens räkning att följa upp ärendet i den delen. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Stockholms tingsrätt förordnade i en dom den 18 juli 2000 om att ett tidigare meddelat beslut om reseförbud med anmälningsskyldighet skulle bestå till dess domen i ansvarsdelen vunnit laga kraft. Svea hovrätt fastställde den 1 juni 2001 tingsrättens domslut och förordnade att det i tingsrättens domslut meddelade reseförbudet med anmälningsskyldighet skulle gälla till dess hovrättens dom vunnit laga kraft. Anmälningsskyldigheten innebar att AA skulle anmäla sig tre gånger i veckan på polisstationen i Nacka.

text: Den 1 oktober 2001 beslutade Högsta domstolen att inte bevilja prövningstillstånd i den del målet avsåg AA, varvid hovrättens dom avseende denne vann laga kraft. Det reseförbud med anmälningsskyldighet som AA hade ålagts upphörde följaktligen då att gälla.

text: Av utredningen framgår att Högsta domstolen översände en kopia av beslutet att inte meddela prövningstillstånd till såväl Nacka polismästardistrikt som Söderorts polismästardistrikt. Domstolen har därigenom, som polismyndigheten också konstaterat i remissvaret, upplyst polismyndigheten om att reseförbudet med anmälningsplikt upphört.

text: Ärendet som gällde AA:s anmälningsskyldighet handlades vid Nacka polismästardistrikt. Utredningen ger vid handen att Högsta domstolens beslut i och för sig kom in till distriktet men att man där inte dokumenterade beslutet i den liggare som förs över reseförbud och inte heller underrättade berörd personal i receptionen. Om så hade skett skulle naturligtvis AA ha upplysts om att tvångsmedlet hade upphört. Nacka polismästardistrikts bristande hantering av ärendet fick till följd att AA under drygt ett års tid anmälde sig på polisstationen tre gånger per vecka trots att någon anmälningsskyldighet inte förelåg. Vidare utgick han från att även reseförbudet fortfarande gällde. Som förklaring till det inträffade har nämnts att funktionen stationsbefäl stundtals bemannas av personal som inte är fast placerade där. Det förefaller alltså uppenbart att rutinerna varit bristfälliga och att instruktionerna för den aktuella tjänsten inte heller kan ha varit fullständiga.

text: Användningen av ett straffprocessuellt tvångsmedel utgör ett intrång i den enskildes grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Det är därför av största vikt att sådana tvångsmedel hanteras med noggrannhet och på ett omsorgsfullt sätt. Som ett led i detta är det naturligtvis av särskild betydelse att det finns väl fungerande arbetsrutiner som säkerställer att ordinarie befattningshavares frånvaro inte riskerar medföra att tvångsmedelsfrågor hanteras på ett rättsstridigt sätt.

text: Enligt min mening är handläggningen av ärendet vid Nacka polismästardistrikt oacceptabel, och polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Det förhållandet att AA inte själv insåg att tvångsmedlet upphörde i och med Högsta domstolens beslut förringar inte polismyndighetens ansvar.

text: När det gäller Söderorts polismästardistrikts hantering av det beslut som inkom från Högsta domstolen har polismyndigheten ansett att det hade varit önskvärt att man upplyst Nacka polismästardistrikt om att AA:s anmälningsskyldighet hade upphört. Vidare anfördes att polismyndigheten inte kunnat utröna om det i Söderorts polismästardistrikt, vid den aktuella tidpunkten, var känt att ett ärende pågick i Nacka polismästardistrikt.

text: Jag anser att för det fall det var känt att ett ärende rörande AA:s anmälningsskyldighet pågick i Nacka polismästardistrikt skulle man naturligtvis från Söderorts polismästardistrikts sida ha upplyst om att anmälningsskyldigheten upphört. Vidare konstaterar jag att man, genom en sökning i A-diariet, rimligen borde ha kunnat utröna att det i Nacka polismästardistrikt fanns ett ärende om anmälningsskyldighet som gällde AA. Det är givet att handläggningen vid Söderorts polismästar-distrikt inte kunnat inskränkas till att konstatera att AA inte fullgjorde någon anmälningsskyldighet där. En korrekt hantering hade även bort innefatta en kontroll av om Högsta domstolens beslut kunde ha betydelse för något annat polismästardistrikt. I ärendet saknas emellertid närmare uppgifter om vilka åtgärder som Söderorts polismästardistrikt eventuellt vidtagit. Det framstår inte som meningsfullt att utreda den saken vidare. Mot denna bakgrund saknar jag underlag för att uttala någon kritik när det gäller Söderorts polismästardistrikts hantering av saken.

text: Slutligen utgår jag från att den i remissvaret nämnda översynen när det gäller rutiner och instruktioner avseende ärenden om anmälningsskyldighet medför att en upprepning av det inträffade inte skall kunna äga rum.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Bistånd Dokumentation Funktionsnedsättning Journalföring Verkställighet

title: Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun får kritik för att inte ha verkställt insatsen personlig assistans på det sätt som den enskilde hade rätt till och för bristfällig dokumentation

sammanfattning: En enskild var beviljad personlig assistans enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS. Med hänvisning till bl.a. rekryteringsproblem utförde nämnden under en längre tid insatsen genom en särskild hemtjänstgrupp. Personlig assistans är ett personligt utformat stöd. Den enskilde ska ha ett direkt inflytande över planeringen och utformningen av insatsen samt i genomförandet av den. Enligt JO framstår det som att den enskilde inte har haft något reellt inflytande över när och hur insatsen skulle ges eller i tillräcklig omfattning kunnat styra över vilka personer som skulle utföra den. Nämnden har inte genom hemtjänstgruppen tillhandahållit ett sådant personligt utformat stöd som insatsen personlig assistans är avsedd att vara. Hemtjänstpersonalen kan inte heller anses vara sådana personliga assistenter som avses i LSS. JO konstaterar att den enskilde alltså inte har fått tillgång till den insats han hade rätt till. Nämnden har därmed brustit i att verkställa insatsen och för det får nämnden kritik. JO konstaterar vidare att dokumentationen i den enskildes ärende är ytterst bristfällig och att dokumentationsbristerna påtagligt har försvårat JO:s granskning. Dokumentationen uppfyller inte de krav som ställs på dokumentation av insatser enligt LSS. Nämnden kritiseras även för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Vård- och omsorgsförvaltningen i Vännäs kommun och framförde bl.a. att hans beslut om personlig assistans verkställdes genom hemtjänst. Han fick inte välja när och hur insatsen skulle utföras eller vem som skulle utföra den.

text: Utredning

text: JO begärde att få ta del av förvaltningens journalanteckningar i ärendet om personlig assistans i den del de gällde verkställigheten av insatsen. Efter muntliga kontakter med förvaltningen fick JO del av viss ytterligare dokumentation.

text: Därefter begärde JO att Vård- och omsorgsnämnden i Vännäs kommun skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan. Nämnden skulle även yttra sig över hur AA:s ärende hade dokumenterats.

text: I sitt yttrande redogjorde nämnden för verkställigheten av beslutet om personlig assistans och uppgav bl.a. att insatsen verkställdes genom en särskild hemtjänstgrupp, men att det var en tillfällig lösning. Nämnden uppgav vidare att dokumentationen om verkställighet av insatsen var bristfällig.

text: JO hämtade in muntliga upplysningar från förvaltningen om dokumentationen och fick beskedet att det inte fanns något ytterligare material utöver de handlingar som hade lämnats till JO.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Verkställighet av insatser enligt LSS I lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, finns bestämmelser om särskilda insatser som personer som omfattas av den lagen har rätt till, om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Målet med LSS är att den enskilde ska få möjlighet att leva som andra. (Se

text: och

text: 7 §§

text: LSS.)

text: En av insatserna är personlig assistans (se

text: 9 § 2

text: LSS). Med personlig assistans avses ett personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal personer åt den som på grund av stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med ett eller flera grundläggande behov (se

text: 9 a §

text: LSS).

text: LSS är en rättighetslag. Det innebär att den enskilde kan kräva de rättigheter som anges i lagen. Detta kan jämföras med

text: socialtjänstlagen (2025:400)

text: , SoL, som inte ger den enskilde en absolut rätt till en viss bestämd insats (se

text: prop. 1992/93:159 s. 50

text: ). Jag har i ett tidigare beslut mer utförligt redovisat vad det innebär att LSS är en rättighetslag (se JO 2025 s. 346, dnr 5244-2023).

text: Verksamheten enligt LSS ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges (se

text: 6 §

text: LSS). Som ett exempel på den enskildes självbestämmande anges i förarbetena rätten att själv välja sin personliga assistent (se

text: prop. 1992/93:159 s. 44

text: Den enskilde ska genom insatserna enligt LSS tillförsäkras goda levnadsvillkor. Insatserna ska vara varaktiga och samordnade. De ska även anpassas till mottagarens individuella behov och utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv (se

text: 7 §

text: LSS). I förarbetena till LSS anges också att insatserna bör utformas så att de svarar mot den enskildes aktuella situation. Den enskilde ska ha ett

text: direkt inflytande, både i planeringen och utformningen av insatsen och i genomförandet av den (se

text: prop. 1992/93:159 s. 50

text: Ett beslut om personlig assistans gäller omedelbart. Det betyder att nämnden är skyldig att genast verkställa beslutet. Detsamma gäller en domstols beslut i sådana frågor, under förutsättningen att domstolen inte har förordnat att beslutet ska gälla först sedan det fått laga kraft. (Se 27 § fjärde och femte styckena LSS.)

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. Den 6 maj 2025 fattade nämnden ett beslut med innebörden att AA:s personliga assistans minskades från 140 timmar per vecka till 43 timmar och 25 minuter. Assistansbolaget som hade utfört insatsen sade upp sitt uppdrag med upphörande den 8 juni 2025. Av dokumentationen framgår att nämnden den 4 juni 2025 skickade en beställning gällande insatsen personlig assistans till hemtjänsten, som bekräftade uppdraget. Den 9 oktober 2025 beslutade förvaltningsrätten att AA hade rätt till ytterligare fyra timmar personlig assistans per vecka.

text: Sedan juni 2025 och i vart fall fram till det att nämnden gav in sitt yttrade till JO i december 2025 utförde nämnden AA:s insats genom en särskild hemtjänstgrupp.

text: Nämnden har i sitt yttrande uppgett bl.a. följande om verkställigheten av insatsen. När assistansbolaget sade upp uppdraget inledde nämnden ett intensivt arbete för att kunna verkställa insatsen. Utifrån uppdragets begränsade tid, som skulle fördelas dygnet runt över veckans alla dagar, och önskemål från AA fanns det svårigheter när det gällde att verkställa insatsen. Nämnden beslutade att verkställigheten inledningsvis behövde ske i samarbete med hemtjänsten, där två av AA:s tidigare personliga assistenter anställdes. Det var inte möjligt att skapa en egen grupp personliga assistenter för AA bl.a. på grund av svårigheter med schemaläggning. Vid tidpunkten för yttrandet verkställdes insatsen genom en särskild hemtjänstgrupp om nio personer och ett antal vikarier. Planeringen av insatsen skedde utifrån AA:s önskemål. Det pågick även ett arbete för att hitta en lösning där en mindre grupp personliga assistenter endast skulle arbeta med AA eller i kombination med andra uppdrag som personliga assistenter. Det var inte optimalt att den personliga assistansen verkställdes i samarbete med hemtjänsten, men det var en tillfällig lösning som syftade till att tillgodose AA:s behov eftersom det inte hade varit möjligt att lösa situationen på annat sätt. När nämnden gav in sitt yttrande till JO fanns det ännu inte någon annan lösning, vilket bl.a. berodde på rekryteringssituationen.

text: Som jag har nämnt är personlig assistans ett personligt utformat stöd. I förarbetena till LSS anges att det handlar om hjälp och stöd som knyts till den enskilde och finns tillgängligt för honom eller henne i olika verksamheter och under olika tider på dygnet. Den enskildes behov ska dessutom kunna tillgodoses av ett begränsat antal personer som är knutna till honom eller henne och inte till någon viss verksamhet. Det anges vidare att den enskilde bör ha ett avgörande eller mycket stort inflytande på vem som anställs som assistent. Den

text: enskilde ska också ha ett stort inflytande över när och hur hjälpen ska ges, dvs. kunna bestämma över sin livssituation. (Se

text: prop. 1992/93:159 s. 174

text: De olika insatserna i LSS syftar till att tillgodose olika behov. Utgångspunkten är att den enskilde själv tar ställning till vilken insats som han eller hon är i behov av och utifrån det ansöker om insatsen. En kommun kan inte ersätta personlig assistans med en annan insats enligt LSS. Kommunen kan inte heller ändra eller anpassa utformningen av en insats enligt LSS i förhållande till hur den är reglerad i lagen. Detta skiljer insatserna i LSS från insatser enligt SoL där kommunen har större frihet att utforma en insats utifrån vad den bedömer lämpligast i det enskilda fallet. Kommunen kan givetvis aldrig ersätta en beviljad insats enligt LSS med en insats enligt SoL.

text: Jag har i ett tidigare beslut klargjort att en nämnd inte kan verkställa insatsen personlig assistans vid ett korttidsboende. En vistelse vid ett sådant boende är inte ett sådant personlig utformat stöd som insatsen personlig assistans är avsedd att vara. Mot den bakgrunden kom jag fram till att nämnden inte hade verkställt insatsen under den tid som den enskilde vistades på korttidsboendet och att den enskilde inte hade fått personlig assistans i den utsträckning hon hade rätt till. (Se JO 2025 s. 353, dnr 6204-2023.)

text: Utifrån utredningen i ärendet kan jag inte förstå det på annat sätt än att nämnden menar att den har verkställt insatsen personlig assistans genom att låta personal från hemtjänsten utföra insatser hos AA. Det framstår för mig som att AA inte har kunnat utöva ett reellt inflytande över när och hur hjälpen skulle ges. Som jag uppfattar det har AA inte heller i tillräcklig omfattning kunnat styra över vilka personer som skulle utföra insatsen.

text: Nämnden har i sitt yttrande uppgett att lösningen inte är optimal och att den endast är tillfällig. Samtidigt kan jag konstatera att vid tidpunkten för nämndens yttrande till JO hade AA:s insats sett likadan ut i sex månader. Enligt min mening har nämnden inte genom den s.k. hemtjänstgruppen tillhandahållit ett sådant personligt utformat stöd till AA som insatsen personlig assistans är avsedd att vara. Hemtjänstpersonalen kan inte anses vara sådana personliga assistenter som avses i LSS. Detta innebär att AA inte har fått den insats som han hade rätt till. Jag kan inte komma till någon annan slutsats än att nämnden brustit i att verkställa insatsen under en längre tid. Jag ser allvarlig på detta och nämnden förtjänar kritik för det inträffade.

text: Jag kan visserligen ha förståelse för att en kommun kan ha svårt att verkställa insatser enligt LSS, inte minst personlig assistans, och att det i vissa fall kan bero på svårigheter att rekrytera lämplig personal. Samtidigt vill jag betona LSS karaktär av rättighetslagstiftning. För att enskilda utan dröjsmål ska få de insatser de har rätt till krävs att nämnden har en beredskap i fråga om att tillhandahålla insatser enligt LSS. Jag förutsätter att nämnden framöver verkställer insatser om personlig assistans på det sätt som lagstiftningen kräver.

text: Dokumentation Handläggning av ärenden som rör enskilda och genomförande av beslut om insatser enligt LSS ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. (Se

text: 21 a §

text: LSS.)

text: Journalanteckningar och andra handlingar som hör till den enskildes personakt ska hållas ordnade så att det enkelt går att följa och granska handläggningen av ärenden, åtgärder som vidtas i samband med verkställighet av beslut samt genomförande och uppföljning av insatser (se 4 kap. 7 § Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS).

text: Åtgärder som vidtas vid handläggning av ett ärende eller vid genomförande eller uppföljning av en insats ska fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål dokumenteras i journalen. Detsamma gäller faktiska omständigheter och händelser av betydelse för handläggningen av ett ärende eller för genomförandet eller uppföljningen av en insats. Av journalen ska det framgå när åtgärder har vidtagits i ärendet och av vem, när faktiska omständigheter eller händelser av betydelse har inträffat och när en handling av betydelse för handläggningen av ett ärende eller för genomförandet eller uppföljningen av en insats har kommit in till eller upprättats av den som bedriver verksamhet. (Se 4 kap. 9 § i föreskrifterna.)

text: Dokumentationsskyldigheten är viktig och utgör grunden för andra förvaltningsrättsliga regler som tillsammans syftar till att garantera den enskildes rättssäkerhet. Det är av flera anledningar viktigt att journalföringen i ett ärende sker på ett korrekt och rättvisande sätt. Det är från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att alla uppgifter som behövs för bedömningen av ett ärende dokumenteras, vilket normalt bör göras i ärendets journal. Den enskilde ska utifrån dokumentationen kunna följa handläggningen i sitt ärende. Innehållet i akten ska också vara sådant att en tillsynsmyndighet kan granska handläggningen av ärendet utifrån akten och den övriga dokumentationen i ärendet.

text: Under utredningen har mina medarbetare vid flera tillfällen efterfrågat journalanteckningar i ärendet om personlig assistans och om verkställigheten av insatsen. Flera telefonsamtal har också ägt rum med tjänstemän vid förvaltningen för att försöka klarlägga vilken dokumentation som finns i ärendet.

text: Den dokumentation som nämnden slutligen har tillhandahållit består av bl.a. ett fåtal journalanteckningar, dokumentation om utförandet av insatsen, utdrag från en e-postkonversation, minnesanteckningar från ett hembesök, kopior av handskrivna anteckningar i ett anteckningsblock och ett fotografi av en Whiteboard eller motsvarande med handskrivna anteckningar. Nämnden har också lämnat in ett dokument med rubriken händelseförlopp där det redogörs

text: för vissa händelser och möten under perioden maj–juni 2025 rörande AA:s insats.

text: Jag noterar att det i nämndens yttrande beskrivs vissa åtgärder som vidtagits för att verkställa beslutet om personlig assistans. Dessa åtgärder framgår av dokumentet som benämns händelseförlopp, men finns inte antecknade i AA:s journal. Nämnden har uppgett att uppgifter om den personliga assistansen ibland dokumenterats i en journal avseende SoL och ibland i journalen avseende LSS.

text: Jag kan konstatera att dokumentationen, som nämnden själv har uppgett, inte alls uppfyller de krav som ställs på dokumentation av insatser enligt LSS. Dokumentationen är ytterst bristfällig. Dokumentationsbristerna har dessutom påtagligt försvårat min granskning, vilket jag ser med stort allvar på. Nämnden förtjänar kritik för den bristfälliga dokumentationen.

text: Nämnden har uppgett att den har påbörjat ett arbete för att komma tillrätta med bristerna. Jag utgår från att nämnden vidtar de åtgärder som behövs för att säkerställa att de krav som ställs i fråga om dokumentation uppfylls.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Johanna Bardon har föredragit ärendet och byråchefen Sandra Lundgren har deltagit i beredningen.