title: Inspektion av Umeå tingsrätt

text: Såvitt granskningen visat är Umeå tingsrätt en väl fungerande domstol med goda rutiner och tillfredsställande målbalanser.

text: Justitiekanslern riktar dock kritik mot tingsrätten för bristfällig eller felaktig handläggning av tvistemål i två fall. Det ena målet blev liggande under två och ett halvt års tid utan att några egentliga åtgärder vidtogs. Det andra målet handlades först som ett ordinärt tvistemål och lottades i samband med avgörandet om till ett förenklat tvistemål. Sådan omlottning är inte tillåten.

text: Det ifrågasätts vidare om det varit lämpligt att i två tvistemålsdomar som Justitiekanslern granskat utforma skälen på det sätt som skett. Några smärre brister i övrigt har också noterats. Det gäller målbeteckningen på ett mindre antal tvistemål samt fördröjning vid meddelande av en tredskodom.

text: Justitiekanslern har undersökt tingsrättens principer och rutiner för utseende av offentliga försvarare liksom principerna för lottning av mål och ärenden. Ingenting har här funnits att anmärka. Inte heller har den granskning som genomförts i fråga om barns möjligheter att komma till tals i mål om vårdnad, boende och umgänge eller hanteringen av vissa frågor om sekretess gett anledning till några anmärkningar. En fråga angående sekretess kommer dock att behandlas i ett särskilt ärende. Det gäller sättet att utforma domar i mål där huvudförhandlingen har hållits inom stängda dörrar.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Under hösten 2002 beslöt Justitiekanslern att inspektera någon tingsrätt som ett led i sin tillsynsverksamhet. Med hänsyn till de frågor som granskningen i första hand avsågs gälla (se nedan) beslöts att inspektionen skulle avse en medelstor tingsrätt som inte på många år hade besökts av Justitiekanslern. Valet föll på Umeå tingsrätt.

text: Tingsrätten underrättades om inspektionen den 25 november 2002. Härefter tillskrevs tingsrätten den 27 november angående bl.a. inspektionens inriktning samt vissa önskemål som Justitiekanslern hade. Domböcker och akter beställdes därvid fram.

text: Inspektionen

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Inspektionen genomfördes den 5 och 6 december 2002. Avsikten var att den skulle inriktas särskilt på följande frågor:

text: - handläggningstiderna i tvistemål och principerna för utsättning av sådana mål till huvudförhandling med tre domare

text: - principerna för utseende av offentlig försvarare

text: - tillämpningen av systemet med avräkningsunderlag vid frihetsberövanden

text: - hanteringen av skyddade adressuppgifter och av frågor om sekretess och förhandling inför stängda dörrar

text: - möjligheterna för barn att komma till tals i mål om vårdnad, boende och umgänge.

text: Därutöver togs vissa frågor upp med anledning av vad som framkom vid granskningen av domböcker och akter. Vilka dessa frågor var framgår av redovisningen nedan.

text: Granskningen inriktades särskilt på rättssäkerhetsfrågor men i någon mån även på frågor om integritet, offentlighet och effektivitet.

text: Hur inspektionen genomfördes

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med företrädare för tingsrätten. Lagmannen presenterade domstolen och redovisade vissa förhållanden som var viktiga för Justitiekanslern att känna till. Under inspektionen gick Justitiekanslern sedan igenom dels domböcker och motsvarande samlingar av avgöranden för år 2002, dels de tio äldsta icke avgjorda brottmålen, ordinära resp. förenklade tvistemålen och ärendena, dels också ett urval av akter från åren 2001 och 2002 med huvudsaklig inriktning på de frågor som nämnts ovan. Det fördes vidare samtal med företrädare för tingsrätten angående bl.a. principerna för val av offentlig försvarare, utvecklingen av målbalanserna, principerna för utsättning av tvistemål till huvudförhandling med tre domare, systemet för lottning av mål samt avräkning av frihetsberövanden. Justitiekanslern hade under inspektionen tillgång till tingsrättens målhanteringssystem.

text: Inspektionen avslutades med att justitiekanslern muntligen redovisade några iakttagelser.

text: Iakttagelser och överväganden

text: Handläggningstider i tvistemål

text: En genomgång av de äldsta tvistemålen och av balansläget i stort vid domstolen tyder inte på att handläggningen av tvistemål generellt sett kan sägas ta för lång tid. Jag har förståelse för att arbetsbördan och de prioriteringar av bl.a. brottmål med häktade och andra mål av förturskaraktär som måste göras innebär att tvistemål inte alltid kan drivas fram till huvudförhandling och avgöras i den takt som egentligen är önskvärd. Det har också från domarnas sida framförts att det är svårt att med nuvarande arbetsbörda fullt ut upprätthålla ambitionen i denna del.

text: Även om inget således tyder på att handläggningstiderna för tvistemål generellt sett är för långa har jag vid granskningen uppmärksammat några fall där jag anser att handläggningen varit alltför passiv.

text: Ett av målen (T 1177-98) gäller handräckning och inleddes i juli 1998 genom att målet överlämnades till tingsrätten från kronofogdemyndigheten. Efter inledande skriftväxling och behandling av en fråga om rättshjälp hölls i juni 1999 ett sammanträde för muntlig förberedelse där yrkanden och grunder gicks igenom. Sedan käranden avgett bevisuppgift förelades svaranden den 3 juli 2000 att avge en slutlig bevisuppgift. Därefter synes inga egentliga handläggningsåtgärder ha vidtagits. Däremot har uppmärksamhet ägnats åt det förhållandet att käranden vistas på en okänd adress och åt frågan om käranden vidhåller sin talan eller inte. Käranden har emellertid ett ombud i målet, så något hinder mot att handläggningen drivs vidare och att målet sätts ut till huvudförhandling torde inte föreligga. Det är under inga förhållanden acceptabelt att ett mål blir liggande under två och ett halvt års tid utan att några egentliga åtgärder vidtas.

text: I ett annat mål som gällde fordran (FT 665-01) förelades svaranden att inkomma med skriftligt svaromål vid äventyr av tredskodom. Svaranden delgavs föreläggandet den 13 augusti 2001. Något svaromål inkom inte. Käranden förelades därefter att senast den 23 september 2001 slutföra sin talan. Det dröjde därefter fram till den 10 januari 2002 innan tingsrätten utfärdade en tredskodom i målet.

text: I

text: 44 kap. 7 a § rättegångsbalken

text: - där frågan om tredskodom i ett fall som det aktuella regleras - ges ingen anvisning om när tingsrätten skall ta ställning till om en tredskodom skall meddelas efter det att ett föreläggande inte följts. Det ligger dock i sakens natur att ställningstagandet bör komma relativt snabbt efter det att det kunnat konstateras att svaranden inte följt föreläggandet. Den fråga som tingsrätten har att ta ställning till är ju regelmässigt okomplicerad. Och en kärande som framställt ett krav som ansetts kunna ligga till grund för utfärdande av stämning bör kunna förvänta sig en tredskodom inom en relativt kort tid efter det att det kunnat konstateras att svaranden inte invänt mot kravet.

text: Det är vanskligt att ange några generella riktmärken när det gäller den tid som det i fall som det aktuella bör ta från det att förutsättningarna för tredskodom föreligger till dess att en sådan dom meddelas. Som nämnts ovan bör det dock inte dröja särskilt länge och den tid som det tagit i det nyss berörda målet framstår mot denna bakgrund som alltför lång.

text: Förhållandet mellan ordinära och förenklade tvistemål

text: När det gäller förhållandet mellan ordinära och förenklade tvistemål har jag vid min genomgång kunnat notera en viss oordning när det gäller de beteckningar som angetts för dessa båda måltyper. Förenklade tvistemål har i ett par fall betecknats som T-mål i stället för FT-mål. Även det omvända förhållandet har förekommit. Med tanke på parternas behov av klarhet och vikten av ordning när det gäller bl.a. statistikuppgifter och möjligheterna till granskning i efterhand skall mål och ärenden självfallet betecknas på ett korrekt sätt.

text: En bidragande orsak till bristerna har sagts vara att det i målhanteringssystemet MÅHS finns en spärr som hindrar användarna från att själva ändra målbeteckningen från T-mål till FT-mål. En sådan ändring är inte heller processrättsligt tillåten sedan handläggningen av målet väl har påbörjats (jfr strax nedan), vilket sannolikt ligger bakom behörighetsbegränsningen i MÅHS. Om ett mål av misstag getts fel beteckning vid registreringen, krävs det att Domstolsverkets s.k. MÅHS-jour kontaktas för att rättelse skall kunna ske. Det kan diskuteras om en sådan ordning är nödvändig. Möjligen borde domstolen kunna anförtros denna behörighet.

text: När det gäller förhållandet mellan förenklade och ordinära tvistemål bör också en annan och viktigare fråga lyftas fram. Ett mål avseende återbetalning av bostadsbidrag (mål FT 2193-01) kan här nämnas. Tingsrätten avgjorde målet utan huvudförhandling och målet handlades fram till domen den 31 oktober 2002 som ett ordinärt tvistemål. I inledningen av domen anges att tingsrätten samma dag beslutat att lotta om målet till ett förenklat tvistemål. Bakgrunden till detta var att käranden satt ned sitt yrkande.

text: Ett mål där handläggningen påbörjats som ett ordinärt tvistemål kan inte senare lottas om till ett förenklat tvistemål med stöd av bestämmelsen i

text: 1 kap. 3 d § rättegångsbalken

text: , jfr bl.a.

text: NJA 1982 s. 723

text: . Skälet till att omlottning i dessa fall inte skall ske är framför allt parternas svårigheter att under ett måls handläggning överblicka vad som gäller beträffande rättegångskostnader och möjligheterna till överprövning. I detta fall har möjligheterna till överprövning inte påverkats av omlottningen eftersom käromålet efter justeringen inte översteg ett basbelopp. Tingsrättens åtgärd att lotta om målet måste emellertid ändå anses som ett rättegångsfel. Jag riktar därför kritik mot tingsrättens handläggning på denna punkt.

text: Domsmotiveringarna i vissa tvistemål

text: Vid genomgången av domar i tvistemål noterade Justitiekanslern att tingsrättens domsmotiveringar i ett par fall utgjordes helt och hållet av hänvisningar till kärandens argumentation (målen FT 2193-01 och FT 2334-01). I domskälen redovisades kärandens sakframställning och argumentation på ett par sidor, varefter svarandens motargument presenterades kort. Härefter konkluderades: "Tingsrätten finner på av Försäkringskassan anförda skäl att käromålet skall bifallas."

text: Bestämmelser om vad en dom i ett tvistemål skall innehålla finns i

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: . Där stadgas att en dom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange bl.a. domskälen med uppgift om vad som är bevisat i målet.

text: Att domskälen redovisas noggrant är av betydelse från rättssäkerhetssynpunkt och för förtroendet för rättskipningen. En noggrann redovisning av skälen gör det möjligt för parterna och andra att kontrollera hur domstolen har resonerat i målet. Redovisningen tjänar också till att domstolen skärper sina överväganden och den underlättar för en förlorande part att bedöma om det lönar sig att överklaga en dom. Vidare får högre rätt bättre möjligheter att bedöma om domen är riktig.

text: Hur utförlig en domsmotivering bör vara beror naturligtvis på omständigheterna i det enskilda målet. I enklare tvistemål är det normalt tillräckligt att domstolen kortfattat redovisar varför den har dömt på det sätt den har gjort. Men även i sådana fall är det rimligt att kräva att rätten redovisar en egen bedömning av omständigheterna i målet och inte utan egen motivering rakt av lägger kärandens argumentation till grund för utgången. Det gäller inte minst med hänsyn till det starka intresset av att domstolarna uppfattas som oberoende och förutsättningslösa i sitt dömande. Det intryck som förmedlas när domstolen inte formulerar ens kortfattade skäl med egna ord kan vara att domstolen oreflekterat har accepterat den vinnande partens argumentation. I sak kan naturligtvis en sådan utformning vara invändningsfri, men den riskerar enligt min mening att påverka förtroendet för domstolen negativt.

text: De nämnda riskerna är särskilt stora då en myndighet eller något annat offentligt organ processar mot en enskild och vinner målet. Så var fallet i de aktuella målen, där frågan var om svarandena var skyldiga att betala tillbaka bostadsbidrag. Mot den ovan angivna bakgrunden kan det enligt min mening ifrågasättas om det var lämpligt att utforma domskälen på det sätt som skedde, dvs. med enbart en hänvisning till de skäl som försäkringskassan hade anfört.

text: Principerna för utseende av offentlig försvarare

text: Till offentlig försvarare skall enligt

text: 21 kap. 5 § rättegångsbalken

text: i första hand förordnas advokat "som finnes lämplig därtill". Om den misstänkte har framställt önskemål om en särskild advokat skall denne förordnas om det inte skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller det annars finns särskilda skäl emot. Om den misstänkte inte har något önskemål ankommer det på rätten att utse en offentlig försvarare. Det finns inte några närmare anvisningar i lagtexten utifrån vilka principer detta val skall göras. I praktiken torde uppgiften i stor omfattning överlämnas åt domstolssekreterare.

text: Enligt min mening är det angeläget att det vid varje tingsrätt finns principer för utseende av offentliga försvarare. Dessa principer bör ha som utgångspunkt att det sker en jämn spridning av uppdragen mellan de advokater som åtar sig uppdrag som offentlig försvarare vid domstolen. Först och främst har en sådan ordning betydelse för förtroendet för domstolens saklighet och oavhängighet. Det får sålunda inte finnas misstankar om att en enskild domare (eller domstolssekreterare) favoriserar eller missgynnar en viss advokat t.ex. därför att denne upplevs som "smidig" respektive "besvärlig". Dessutom är uppdragen från rätten av stor ekonomisk betydelse för många advokater.

text: Det sagda innebär inte att en helt rättvis eller slumpmässig fördelning av uppdragen måste upprätthållas. Rätten måste ha ett visst utrymme att beakta en advokats särskilda erfarenheter på ett visst område, t.ex. ekonomisk brottslighet. I exempelvis mål med omfattande bevisning eller då ett långt fängelsestraff kan komma i fråga bör särskild erfarenhet och skicklighet kunna vägas in i bedömningen. Även advokaternas tillgänglighet måste kunna inverka på domstolens val. Domstolen måste alltså vara oförhindrad att erbjuda en advokat ett visst uppdrag under förutsättning att denne har möjlighet att inställa sig till huvudförhandling vid en viss tid som redan är bestämd.

text: Enligt min uppfattning är det viktigt att varje domare eller domstolssekreterare kan överblicka hur fördelningen av uppdrag skett. Ett sätt kan vara att formlöst fortlöpande föra anteckningar över fördelningen. Även om sådana anteckningar inte syftar till en helt jämn fördelning kan de tjäna som underlag för självkontroll. I annat fall torde det lätt kunna förekomma en oavsiktlig snedfördelning av uppdragen.

text: När det gäller förhållandena vid Umeå tingsrätt visar min granskning - som endast varit översiktlig - inte annat än att tingsrätten har goda rutiner för utseende av offentlig försvarare.

text: Avräkningsunderlag vid frihetsberövande

text: Under det avslutande samtalet med företrädarna för tingsrätten togs frågan om avräkning av tid för frihetsberövande upp till diskussion. Enligt tingsrätten har den ändring av reglerna för avräkning som trädde i kraft den 1 oktober 2000 inte inneburit någon förbättring för domstolarna. Det har vidare uppstått problem inom kriminalvården vid tillämpningen av de nya reglerna. De närvarande domarna var, såvitt framkom, eniga om att man lika gärna kunde ha behållit den ordning för avräkning som gällde tidigare.

text: Någon anförde att det råder osäkerhet i en del situationer om man skall upprätta ett avräkningsunderlag enbart för att kryssa i den undre rutan i blanketten då en tidigare utdömd påföljd undanröjs. Den allmänna uppfattningen var att så skall ske. En stor brist med den nya avräkningsordningen är enligt tingsrätten att domstolen inte längre har tillgång till ett tillförlitligt underlag för sitt uppgiftslämnade sedan systemet med s.k. personblad avskaffades. Det framfördes också önskemål om att den blankett som i dag används som avräkningsunderlag görs tydligare.

text: Det påpekades att den osäkerhet som råder och risken för att göra fel kan leda till att man inte lika ofta som förr undanröjer en tidigare utdömd påföljd och dömer till gemensam påföljd för brotten. I stället dömer man särskilt för den nya brottsligheten. En del domare avkunnar inte heller dom efter en huvudförhandling i samma utsträckning som förr.

text: Jag avser att vid lämpligt tillfälle föra vidare de synpunkter som kommit fram.

text: Hanteringen av frågor om skyddade adressuppgifter samt frågor om sekretess och förhandling inför stängda dörrar

text: Jag har i min övriga tillsynsverksamhet kunnat konstatera att problem ofta uppkommer när det gäller att hantera frågor om s.k. skyddade adressuppgifter. Jag valde därför att granska ett antal mål och ärenden där sådana frågor kan förväntas förekomma. Granskningen ger inte anledning till någon kritik från min sida.

text: I det sammanhanget uppmärksammade jag ett mål som gällde sexualbrott där domskälen i deras helhet omfattades av sekretess (B 790-02). Målet aktualiserar frågan om utformningen av domar efter förhandlingar som har hållits inom stängda dörrar. Jag kommer att behandla den frågan i ett särskilt ärende (dnr

text: Kommer barn till tals i mål om vårdnad, boende och umgänge?

text: Efter genomgång av domböckerna granskades ett antal akter närmare. I dessa mål hade barnen, såvitt kan bedömas, kommit till tals i utredningarna i den utsträckning som borde ske. I domarna togs hänsyn till barnens bästa på det sätt som förutsätts i

text: 6 kap. 2 a § föräldrabalken

text: . Det fanns inte heller i övrigt någonting att anmärka på i det granskade materialet. Det kan nämnas att en omfattande vårdnadsutredning i ett av målen framstod som skickligt genomförd av socialförvaltningen i Umeå.

text: Principerna för lottning av mål och ärenden

text: Av tingsrättsinstruktionen följer att domaruppgifterna skall fördelas på rotlar. Vid fördelningen av mål och ärenden på rotlarna skall iakttas att arbetsbördan såvitt möjligt blir lika stor för alla domare och att ett mål eller ärende som har samband med ett annat mål eller ärende tilldelas samma rotel som detta. Det är också viktigt att det framgår klart och tydligt hur målen fördelas. Jag har kunnat konstatera att principerna för fördelningen av de olika mål- och ärendetyperna mellan domarna beskrivs på ett klart och tydligt sätt i arbetsordningen för Umeå tingsrätt.

text: Övriga iakttagelser

text: Det övergripande intrycket är att Umeå tingsrätt är en väl fungerande domstol med goda rutiner för verksamheten. Tingsrätten får också anses ha tillfredsställande målbalanser.

text: Jag vill slutligen uttrycka min uppskattning för en väl fungerande dialog under och efter inspektionen. Ett utkast till detta beslut överlämnades till tingsrätten för synpunkter under hand. Det ledde till flera värdefulla påpekanden, och ett par missförstånd kunde rättas till.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot en tingsrätt för att domstolens rutiner för anlitande av tolk inte stått i överensstämmelse med 5 kap. 6 § andra stycket rättegångsbalken

org: jk

text: Justitiekanslern avslår SL:s anspråk.

type: stycke

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Lunds tingsrätt för att domstolens rutiner för anlitande av tolk inte har stått i överensstämmelse med

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anspråket

text: SL har begärt skadestånd av staten med ett ospecificerat belopp motsvarande den ersättning han skulle ha fått om han hade förordnats som tolk vid tre häktningsförhandlingar i Lunds tingsrätts mål B 1806-13 och huvudförhandlingen i samma mål.

text: Till stöd för anspråket har SL anfört bl.a. följande. Han bor i Malmö. Han är auktoriserad tolk i albanska och har dessutom speciell kompetens för tolkning inom rättsväsendet (s.k. rättstolk). Han anmäler Lunds tingsrätt för att – i strid med

text: – vid vissa tillfällen ha förordnat icke auktoriserade tolkar i albanska språket i stället för auktoriserade. Det har skett systematiskt men för hans del handlar det om tre häktningsförhandlingar i mål B 1806-13 och huvudförhandlingen i samma mål. Av de sex tolkar som förordnades för huvudförhandlingen var endast två auktoriserade. Han har inte förordnats som tolk vid dessa tillfällen trots att han hade kunnat närvara vid förhandlingarna. Om domstolen hade följt gällande regelverk är det mycket sannolikt att han skulle ha förordnats som tolk eftersom han är den enda rättstolken i albanska i Skåne län. Enligt Domstolsverkets rekommendationer ska rättstolkar i första hand anlitas.

text: Yttrandet från tingsrätten

text: Justitiekanslern har hämtat in ett yttrande från Lunds tingsrätt, lagmannen. Tingsrätten har överlämnat åt Justitiekanslerns bedömning om skadeståndsskyldighet föreligger och anfört bl.a. följande.

text: Inledningsvis vill tingsrätten framhålla att Lunds tingsrätt sedan lång tid tillbaka eftersträvat att i så hög grad som möjligt anlita i första hand rättstolkar och i andra hand auktoriserade tolkar vid alla former av muntliga förhandlingar och översättningar där tolk erfordras. Vikten av att kvalificerade tolkar anlitas vid domstolsförhandlingar har flera gånger diskuterats vid domarmöten. Domarna vid tingsrätten har då varit fullständigt eniga om att rättstolk eller auktoriserad tolk alltid är eftersträvansvärt. Detta synsätt har också dokumenterats i de rutiner som gällt och alltjämt gäller vid Lunds tingsrätt.

text: I sak håller jag alltså med SL om att anlitande av kvalificerade rättstolkar eller i andra hand auktoriserade tolkar vid alla typer av förhandlingar är en viktig rättssäkerhetsfråga för parterna och att sådana tolkar undantagslöst bör anlitas då detta är möjligt. Jag och mina kollegor har upplevt problemet med brist på rättstolkar och auktoriserade tolkar i vissa språk som allvarligt och det har varit ett starkt önskemål att åtminstone endast auktoriserade ska anlitas.

text: Detta har inte varit praktiskt möjligt då sådana ofta inte kunnat beställas. Att det generellt råder en allvarlig brist på kompetenta tolkar bekräftas i Statskontorets rapport 2012:2, "En tolkningsfråga. Om auktorisation och åtgärder för fler och bättre tolkar". Denna brist drabbar också Lunds tingsrätt, även om tillgången här kanske är bättre än i andra delar av landet.

text: Vissa brister har funnits i tingsrättens rutiner vid beställning av tolkar, vilka jag uppmärksammats på av SL och genom hans anmälan.

text: Bristerna har enligt min uppfattning främst bestått i

text: a) att den personal som beställer tolkar genom tolkförmedling inte tillräckligt tydligt har uppmärksammats på det nya ramavtal som Statens inköpscentral vid Kammarkollegiet ingått och som gällt sedan den 1 november 2013. Detta avtal borde också ha medfört en ändring i tingsrättens skriftliga rutiner för tolkbeställning, vilket inte skett, samt

text: b) att domstolshandläggarna inte tillräckligt tydligt informerats om att avtalet inte hindrar att tingsrätten självständigt anlitar tolk utan att gå via tolkförmedling och om att det är möjligt att söka efter rättstolkar och auktoriserade tolkar på Kammarkollegiets webbplats. Många domstolshandläggare har därför varit av uppfattningen att de varit hänvisade till företaget Språkservice vid tolkbeställning och att de, först då beställning genom detta företag inte varit möjligt, haft rätt att anlita annan tolk.

text: De nu nämnda bristerna har rättats till sedan tingsrätten uppmärksammats på dem och de rutiner som gäller sedan mitten av maj månad 2014 överensstämmer enligt min uppfattning med gällande författningsbestämmelser och ramavtal. Berörda domstolshandläggare har än en gång särskilt informerats om vikten av att i alla fall då detta är möjligt anlita i första hand rättstolk och i andra hand auktoriserad tolk.

text: Beställningen av tolkar till det i anmälan nämnda brottmålet B 1806-13 har inte skett i enlighet med de normala rutinerna vid domstolen utan genom att en samman-ställning av tolkbehov översändes till Språkservice som därefter anskaffade tolkar i enlighet med beställningen. Detta har berott på målets omfattning och det stora antalet tolkar som krävdes. I normala fall hade beställning inte skett på detta sätt.

text: Det är djupt beklagligt att det nya ramavtalet för upphandling av tolkförmedlingstjänster inte genast fick genomslag i tingsrättens interna handläggningsrutiner. Såvitt jag kunnat utröna informerades alla medarbetare om det nya avtalet på Domstolsverkets intranät "Doris" den 14 januari 2014. Huruvida information om avtalet dessförinnan skett till en mera begränsad krets på annat sätt, t.ex. genom publicering i Chefsnytt eller genom e-post från Kammarkollegiet till landets domstolschefer eller domstolsadministratörer har jag inte kunnat utreda, men tror inte att så är fallet. Jag tillträdde själv som tf. lagman först den 1 mars 2014.

text: Sedan jag uppmärksammats på att vi inte tillämpade det senaste ramavtalet har rutinerna ändrats så att det numera tillämpas. Jag övervägde också möjligheten att byta ut någon av de icke-auktoriserade tolkarna i mål B 1806-13 mot SL.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: I

text: , i den lydelse lagrummet fick den 1 oktober 2013, anges följande i de två första meningarna. Rätten ska, om det är möjligt, förordna en tolk som är auktoriserad att biträda som tolk i målet. I annat fall ska en annan lämplig person förordnas.

text: Det kan konstateras att Lunds tingsrätts beställning och förordnande av tolkar i samband med de fyra förhandlingar som SL tar upp inte har utgjort myndighetsutövning i förhållande till honom då det inte är han som har förordnats. Av den skadeståndsrättsliga principen om skyddat intresse (även kallad normskyddsläran m.m.) följer därmed att ett eventuellt skadeståndsansvar med anledning av den påstått felaktiga myndighets-utövningen inte gäller gentemot honom. De aktuella meningarna i

text: 5 kap. 6 § rättegångsbalken

text: kan över huvud taget inte anses ha tolkarna som skyddat intresse (jfr bakomliggande EU-direktiv

text: av den 20 oktober 2010 om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden). Redan med hänsyn till det nu anförda saknas förutsättningar att bifalla SL:s ersättningsanspråk.

text: Tillsyn

text: Utredningen visar att Lunds tingsrätts rutiner för anlitande av tolkar har inneburit att auktoriserade tolkar ibland inte har förordnats trots att sådana har funnits tillgängliga i närområdet. Detta har inte stått i överensstämmelse med

text: , i den lydelse lagrummet fick den 1 oktober 2013. Tingsrätten kan inte undgå kritik för detta. Av utredningen framgår emellertid också att tingsrätten i maj 2014, när den uppmärksammats på förhållandet, ändrade sina rutiner.

type: avgorande


title: Fråga om ett krav på engelskatest står i strid mot diskrimineringsförbudet i artikel 18 FEUF

text: Justitiekanslern avslår FH:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: FH, som är tysk medborgare, skickade den 21 mars 2014 in en ansökan till en utbildning på Högskolan i Borås (nedan högskolan) genom myndigheten Universitets- och högskolerådet (UHR).

text: Den 14 april samma år beslutade UHR att hans engelskameriter inte var tillräckliga och att han behövde komplettera sin ansökan, vilket han informerades om genom sitt ansökningskonto på UHR:s hemsida. Sista dagen för att söka till aktuell utbildning var den 31 maj 2014.

text: Den 7 maj 2014 fick han även information av högskolan om att hans engelskameriter inte bedömdes vara tillräckliga. Högskolan informerade den 2 juni 2014 om att programmet han sökt hade stängt för en sen anmälan men att en ny bedömning av hans ansökan skulle göras om han kompletterade den inom två veckor.

text: Den 9 juni 2014 kompletterade FH sin ansökan med ett godkänt TOEFL-test och han bedömdes då behörig av högskolan.

text: Anspråket m.m.

text: FH har begärt skadestånd med 275 USD avseende avgiften för ett TOEFL-test och åtminstone 278 EUR för utgifter han haft i samband med testet. Av beloppet för utgifter avser 84 EUR en hotellnatt i Bryssel, 138 EUR resekostnad, tur och retur mellan Düsseldorf och Bryssel och 56 EUR kostnad för middag, mat och dryck i Bryssel.

text: Som grund för sitt anspråk har FH angett att han blivit diskriminerad på grund av sin nationalitet i strid mot

text: artikel 18 FEUF

text: och har i huvudsak anfört följande. Högskolan bedömde att en annan student från Tyskland – som enligt hans bedömning hade en snarlik gymnasial utbildning – inte behövde komplettera sin ansökan med ett engelskatest utan ansåg att den studentens meriter var tillräckliga. Vidare har högskolan gjort undantag för studenter som i sitt hemland inte har möjlighet att genomföra TOEFL-testet. Han menar också att samma krav inte ställts på svenska studenter vad gäller nivån på engelskkunskaper. När han fick kännedom om att han behövde komplettera med ett språktest för att antas till utbildningen, var det närmsta stället som erbjöd ett TOEFL-test inom kompletteringsfristen som högskolan gav honom, i Bryssel. Han vill ha ersättning för de kostnader som han orsakades till följd av att han var tvungen att genomföra språktestet för att bli antagen till utbildningen.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har fått in ett yttrande från Högskolan i Borås som har anfört bl.a. följande. Högskolan finner ingen anledning att ifrågasätta UHR:s bedömning vare sig vad gäller FH:s anförda meriter eller de medstudenter som han hänvisat till. Vad gäller den student som enligt FH skulle ha likvärdiga gymnasiala meriter har UHR bedömt att upplägget i deras gymnasieexamen skiljer sig åt och därmed även nivån på engelska. Medstudenten som inte behövde styrka sin behörighet genom ett TOEFL-test antogs efter att ha genomfört det av högskolan erbjudna testet och ansågs då kunna tillgodogöra sig utbildningen utan att uppfylla behörighetsvillkoren för engelska. Denna möjlighet fanns angiven på högskolans hemsida och var öppen för alla vid den aktuella tidpunkten men var huvudsakligen riktad till sökanden som bedömdes möta mycket stora svårigheter att genomföra testet i sitt hemland. I Tyskland finns goda möjligheter att genomföra TOEFL-test. Högskolan anser inte att svenska studenter har att styrka andra behörighetsvillkor än sökanden med utländska meriter.

text: FH har kommenterat högskolans yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten kan bli skadeståndsskyldig på unionsrättslig grund. Enligt den s.k. Francovich-doktrinen kan skadeståndsskyldighet för staten uppstå under förutsättning att samtliga följande tre kriterier är uppfyllda.

text: I artikel 6 e) FEUF (jämför med artikel 2 p. 5 FEUF) stadgas att unionen har befogenhet att vidta åtgärder för att stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder bl.a. inom utbildnings- och yrkesutbildningsområdet. Med andra ord har EU inte befogenhet att harmonisera lagstiftningen inom utbildningsområdet utan den befogenheten finns främst hos respektive medlemsstat. Det saknas därför sekundärrätt som närmare reglerar formerna för antagning till högre utbildning.

text: Av

text: artikel 18 FEUF

text: följer att all diskriminering på grund av nationalitet inom fördragets tillämplighetsområde är förbjuden. Enligt artikeln är all direkt och indirekt diskriminering p.g.a. nationalitet förbjuden. Förbudet omfattar följaktligen även villkoren för tillträde till yrkesutbildning. Såväl högre utbildning som universitetsutbildning utgör yrkesutbildning (se dom av den 2 juni 2016, kommissionen mot Nederländerna, EU:C:2016:396, punkt 77 och där angiven praxis).

text: Högskoleförordningens reglering

text: För att studera på högskola eller universitet måste man uppfylla kraven för grundläggande behörighet samt även i förekommande fall särskild behörighet. Den grundläggande behörigheten för studenter är gemensam för alla utbildningar och regleras i

text: 7 kap.

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: . Sökandens grundläggande behörighet samt engelskkunskap bedöms av UHR och den särskilda behörigheten bedöms av respektive lärosäte. Bedömningen av utländska akademiska meriter sker vidare enligt en av UHR fastställd bedömningsbok. Om den sökande inte anses vara behörig registreras inga meriter och UHR skickar en underrättelse. Sökanden har då att styrka sin behörighet. Vad gäller specifikt engelska finns det flertalet olika tester en sökande kan genomföra för att styrka behörighet, bl.a. TOEFL-testet. Lärosätena utgår från UHR:s bedömning men har möjlighet att enligt

text: 7 kap. 3 § högskoleförordningen

text: besluta om undantag om det finns särskilda skäl. Ett sådant undantag har gjorts för sökanden som inte haft möjlighet att genomgå ett språktest i hemlandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Som FH:s begäran får förstås gör han endast gällande en överträdelse av EU-rätten. Det kan inledningsvis konstateras att

text: artikel 18 FEUF

text: är en unionsrättslig regel som är menad att skapa rättigheter för unionsmedborgare och som har direkt effekt (se dom den 21 juni 1974, Jean Reyners mot Belgiska staten, EU:C:1974:68) . Det saknas vidare, som ovan beskrivits, sekundärrättslig reglering på området så frågan blir om de inhemska reglerna eller sättet de tillämpats på strider mot diskrimineringsförbudet i

text: artikel 18 FEUF

text: Det kan konstateras att samma krav på engelskkunskap uppställs för samtliga sökanden men att det finns olika sätt att styrka sin behörighet på. I det aktuella fallet har två studenter från samma land styrkt sin behörighet på olika sätt; den ena genom ett TOEFL-test, den andra genom att ha genomgått en gymnasial utbildning som, med hänsyn till sättet den är uppbyggd på, ansetts mer kvalificerad. Det kan inte anses diskriminerande att olika utbildningar i engelska värderas på olika sätt, om inte grunden för värderingen grundar sig på nationalitet eller att effekten blir att nationalitet avgör vilket krav som ställs. Det finns i aktuellt fall inte något som talar för att det är nationalitet som ligger till grund för att olika studenter bedömts olika. Det kan således inte vara fråga om en överträdelse av EU-rätten.

text: Det kan inte heller anses vara diskriminerande gentemot FH att högskolan, för de sökanden som inte har möjlighet att genomföra ett språktest i sitt hemland, erbjuder en möjlighet att genomföra ett språktest på plats. Detta test har dessutom stått öppet för alla (oavsett nationalitet), inklusive honom själv, under den period han ansökte till högskolan, även om möjligheten var till för dem som hade mycket svårt att genomföra ett test i sitt hemland. Inte heller dessa omständigheter kan anses utgöra en överträdelse av EU-rätten.

text: Eftersom samma krav ställs på svenska studenter – en viss behörighet i engelska – kan det inte heller på denna grund anses diskriminerande gentemot FH med kravet på språktest för att visa hans kunskaper i engelska. Svenska studenter särbehandlas alltså inte jämfört med andra unionsmedborgare. Justitiekanslern anser därför inte att FH har diskriminerats på grund av sin nationalitet, varför inte heller denna grund kan anses utgöra en överträdelse av EU-rätten.

text: FH:s begäran om skadestånd ska därför avslås.


title: Kritik mot polismyndighet för hanteringen av brottsanmälningar och beslagsärenden

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Skåne (Polisområde Nordöstra Skåne) för dels myndighetens handläggning av vissa anmälningar om olaga hot, dels hanteringen av vissa beslagsärenden. Bristerna hänför sig till maj 2005.

text: Ärendena

text: Bakgrund

text: I början av maj 2005 genomförde Justitiekanslern en inspektion av Polismyndigheten i Skåne (Polisområde Nordöstra Skåne/polisstationen i Kristianstad). De iakttagelser som Justitiekanslern gjorde under inspektionen redovisades i ett protokoll den 23 juni 2005 (dnr 2016-05-28). I samband härmed beslutade Justitiekanslern att fortsätta granskningen av vissa frågor genom ett remissförfarande. De frågor det gällde var dels hur polismyndigheten hanterar anmälningar om olaga hot i vissa fall (dnr

text: ), dels om egendom i beslagsärenden i vissa fall hade hanterats korrekt i samband med att beslagen hävdes (dnr 3428 05-22).

text: Handläggningen av anmälningar om olaga hot

text: Anledningen till att Justitiekanslern ville granska denna fråga närmare var det sätt på vilket fem avslutade kriminalärenden som uppmärksammades vid inspektionen hade hanterats av polismyndigheten. Justitiekanslern antecknade följande beträffande dessa ärenden.

text: ”I två ärenden hade förundersökningarna lagts ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas” sedan målsägandena hade tagit tillbaka sina anmälningar (1200-K 12473-04 och 1200-K 13554-04). I båda ärendena hade det funnits en misstänkt person namngiven i anmälan. Några utredningsåtgärder syntes inte ha vidtagits innan förundersökningarna hade lagts ned. Det senare ärendet föreföll också ha varit av det slaget att förundersökningen borde ha letts av en åklagare och inte av polisen.

text: Ett annat ärende hade lagts ned samma dag som förundersökningen hade inletts med motiveringen ”ej spaningsresultat” och med tillägget att fortsatt förundersökning inte förväntades leda till att brott skulle kunna styrkas1200-K 13651-04). I anmälan hade angetts både ett förnamn och ett efternamn på den misstänkte. Vidare hade anmälaren lämnat ett förhållandevis utförligt signalement på gärningsmannen. Enligt handlingarna i ärendet syntes polismyndigheten inte ha vidtagit några utredningsåtgärder innan förundersökningen hade lagts ned.

text: I två ärenden hade allvarliga hot framförts på telefon (1200-K13773-04 och 1200-K 13486-04). I det första ärendet hade anmälaren lämnat uppgifter om två personer som kunde ligga bakom hoten. I det andra ärendet var gärningsmannen helt okänd.

text: Polismyndigheten hade hållit förhör med anmälaren i ärende 1200-K 13773-04 men därefter beslutat att inte inleda förundersökning. Som skäl härför hade angetts att spaningsuppslag saknades och att brottet uppenbart inte gick att utreda.

text: I ärende 1200-K 13486-04 hade polismyndigheten beslutat att lägga ned förundersökningen med motiveringen ”spaningsuppslag saknas”. Något beslut om att inleda förundersökning fanns inte dokumenterat i ärendet.

text: Justitiekanslern anförde att de aktuella ärendena väckte bl.a. frågan hur polismyndigheten handlägger ärenden som faller under allmänt åtal när målsäganden återkallar sin anmälan. Justitiekanslern anförde också att redovisningen av ärendena reste frågor om vilka egentliga utredningsåtgärder som myndigheten normalt vidtar innan en förundersökning läggs ned med motiveringen ”brott kan ej styrkas” och vilka överväganden som myndigheten normalt gör i ett ärende innan en förundersökning läggs ned med motiveringen ”spaningsuppslag saknas”.”

text: Polismyndigheten i Skåne, Länspolismästaren, har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig i ärendena.

text: I sitt yttrande i det aktuella ärendet redogör polismyndigheten för synen på när och hur avskrivningsgrunden ”brott kan ej styrkas” och nedläggningsgrunden ”spaningsuppslag saknas” bör tillämpas. Yttrandet berör också frågan hur ett ärende bör hanteras när målsäganden återkallar sin anmälan rörande ett brott som faller under allmänt åtal.

text: Beträffande de enskilda ärenden som Justitiekanslern uppmärksammat har polismyndigheten anfört i huvudsak följande.

text: ” 1200-K 12473-04 och 1200-K 13554-04

text: Innebörden av principen om den absoluta åtalsplikten är att den är förenad med en motsvarande förundersökningsplikt. Ett blankt återkallande av en anmälan utgör därför inte ett tillräckligt skäl för att lägga ned en förundersökning. Ovilja från målsägandens sida att medverka i utredningen medför normalt svårigheter att driva utredningen vidare, men målsägandena borde ha hörts om anledningen till återtagandet och om inställningen till tidigare lämnade uppgifter. Något försök till sådana åtgärder har inte förekommit. Vad avser anmälan 1200-K 13554-04 borde ärendet ha lämnats över till åklagare för övertagande av ledningen då en tidigare relation förelåg mellan målsäganden och den utpekade gärningsmannen. Förutsättningar för att lägga ned förundersökningen med motiveringen att brott inte kan styrkas har saknats då någon misstanke inte delgivits.

text: 1200-K 13773-04 och 1200-K 13486-04

text: I det första ärendet beslutade förundersökningsledaren, dagen efter anmälan, att inte inleda förundersökning. Efter detta ingavs ytterligare anmälningar om nya telefonhot. De nya brotten registrerades som tilläggsanmälan till den ursprungliga anmälan. Förhör hölls med målsäganden och i samband med detta framkom uppgifter om personer som kunde misstänkas för brottet. Oaktat de nya brotten och uppgifterna om personer som kunde misstänkas inleddes inte förundersökning.

text: I det andra ärendet hade uppringaren inte kunnat identifieras, varvid undersökningsledaren fann att spaningsuppslag saknades och beslutade att inte inleda förundersökning. Frågan om att inhämta trafikuppgifter i syfte att söka uppringarens teleadress synes inte ha övervägts.

text: Det kan konstateras beträffande båda dessa ärenden att beslutsmotiveringen ”spaningsuppslag saknas” inte är tillämplig. I det första fallet har även motiveringen att brottet uppenbarligen inte går att utreda (23 kap. 1 § andrastycket

text: rättegångsbalken

text: ) använts. Ingen av de angivna grunderna för nedläggning har varit tillämplig. Det fanns underlag för att inleda förundersökning och utredningsåtgärder borde ha övervägts, t.ex. förhör med utpekade personer.

text: 1200-K 13651-04

text: Avskrivningsgrunden ”ej spaningsresultat” förutsätter att utredningsåtgärder kommit till stånd men att dessa inte har lett till att någon som kan misstänkas för brottet har identifierats. I det aktuella ärendet hade inga utredningsåtgärder vidtagits, trots att spaningsuppslag funnits, innan förundersökningen lades ned. Tilläggsmotiveringen med uttalanden om det förväntade bevisvärdet av fortsatt förundersökning är en bevisvärdering som saknar sakliga grunder. Ärendet har lagts ned utan saklig grund. En förundersökning borde ha inletts.”

text: I den sammanfattning som polismyndigheten därefter lämnar anför myndigheten bl.a. följande. Polismyndigheten konstaterar att de av Justitiekanslern uppmärksammade fallen har handlagts felaktigt. Det förefaller främst vara fråga om bristande kunskap beträffande de regler som styr straffprocessen. Polismyndigheten ser allvarligt på de brister som förekommit men vill framhålla att både på myndighets- och områdesnivå pågår olika insatser för att öka kompetensen hos förundersökningsledarna.

text: Sammanfattningen innehåller också en redogörelse för den satsning som myndigheten genomför när det gäller utbildning av polisiära förundersökningsledare och en beskrivning av den s.k. egenkontroll som polismyndigheten bedriver. Vidare redovisas att myndigheten från och med den 1 mars 2005 i delegationsordningen har infört begränsningar i behörigheten att lägga ned en förundersökning, i syfte att åstadkomma en högre kvalitet och högre rättsenlighet.

text: Som ett exempel på polismyndighetens egenkontroll i ett enskilt granskningsärende har myndigheten till sitt yttrande fogat en kopia av en granskningsrapport i ett sådant ärende.

text: Hanteringen av egendom vid beslag

text: Vid granskningen av beslagsärenden väcktes frågan om egendom hade hanterats korrekt i samband med att beslag hävdes. I den delen av inspektionsprotokollet antecknade Justitiekanslern bl.a. följande.

text: ”I ett ärende hade två registreringsskyltar påträffats på fel bil. Förundersökning avseende stöld hade inletts och registreringsskyltarna tagits i beslag (1200-K 25873-05). Genom ett beslut den 6 maj 2005 hade förundersökningen lagts ned med motiveringen att brott inte kunde styrkas. Samma dag hade beslut fattats att beslaget skulle hävas och att skyltarna skulle förstöras. Av handlingarna i ärendet framgick inte att ägaren till skyltarna hade underrättats om beslaget.

text: I ett annat ärende (1200-K 4994-05) hade en person kontaktat polisen den 11 januari 2005 och uppgett att han hade påträffat sin stulna cykel. Cykeln hade varit fastkedjad vid en annan cykel. Enligt anmälan hade även denna cykel kunnat misstänkas vara stulen. Den cykeln hade därför tagits i beslag. Som ändamål med beslaget angavs att säkerställa målsägandens rätt (jfr 26 kap.

text: 3 § rättegångsbalken

text: ). Den genom beslaget inledda förundersökningen avseende stöld hade lagts ned den 20 januari 2005 med motiveringen att det inte förelåg något spaningsresultat. Samma dag hade beslaget hävts, varvid samtidigt hade förordnats att cykeln skulle lämnas till försäljning. Enligt en på beslagsprotokollet gjord anteckning hade cykeln sålts den 9 februari 2005.

text: I en förundersökning med anledning av misstanke om stöld hade en byggsåg med ett tillhörande bord tagits i beslag hemma hos den misstänkte (1200-K 25198-05). Den misstänkte hade förnekat i förhör att han hade stulit byggsågen och uppgett att det var en bekant som han inte ville namnge som hade ställt den i hans lägenhet för ett par dagar sedan. Den misstänkte hade vidare uppgett att han inte gjorde anspråk på sågen utan medgav ”att den utlämnas om det finns en ägare”. I samband med att förundersökningen hade lagts ned den 29 mars 2005 hade beslaget hävts. Samma dag hade förordnats att byggsågen skulle säljas.”

text: I sitt yttrande redogör polismyndigheten för vissa av

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser om förundersökning, beslag och om förvarstagande av lös egendom för att säkerställa en målsägandes rätt. Myndigheten redogör också för hur beslagtagen egendom bör hanteras när ett beslag har hävts.

text: Myndigheten anför att några direkta utredningsåtgärder inte synes ha vidtagits i de tre ärendena innan förundersökningarna lades ned.

text: Beträffande beslaget av cykeln anför myndigheten bl.a. följande. Reglerna i

text: 26 kap.

text: rättegångsbalken

text: avser kvarstad och förutsätter att någon är skäligen misstänkt för brott. Det fanns inte någon misstänkt i det aktuella fallet och inte heller någon känd målsägande, vars anspråk skulle säkerställas genom förvarstagandet av cykeln. Undersökningsledaren som beordrade åtgärden och därefter även fastställde förvarstagandet borde ha uppmärksammat detta förhållande och tillrättalagt både ändamålet och lagstödet för åtgärden – det kunde skäligen antas att cykeln var avhänd någon genom brott (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: När det gäller fallet med byggsågen anför myndigheten följande. Den från vilken byggsågen togs i beslag hade medgett ”att den utlämnas om det finns en ägare”. Någon undersökning från polisens sida för att utröna om byggsågen var någon avhänd genom brott eller vem som kunde vara rättmätig ägare till den synes inte ha företagits.

text: Polismyndigheten tillägger därefter att någon liknande undersökning inte heller företagits beträffande den på allmän plats påträffade cykeln som togs i beslag och att ägaren till de beslagtagna registreringsskyltarna borde ha kontaktats och tillfrågats om nya skyltar hade lämnats ut.

text: Beträffande hanteringen av egendomen sedan beslagen hävts har myndigheten anfört följande. Bestämmelser om polismyndighetens rätt att försälja eller förstöra egendom finns i lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. Lagen gäller egendom som tillfallit staten på grund av förverkande, som tagits i förvar enligt lagen (

text: ) om visst stöldgods m.m. eller som tillfallit staten enligt lagen (

text: ) om hittegods.

text: Det kan konstateras att det inte i något av de tre fallen fattats beslut om förvar enligt lagen om visst stöldgods m.m. eller beslut om förverkande. Egendomen har inte antecknats som hittegods. Någon grund för att tillämpa bestämmelserna om försäljning eller förstörande av egendom har därmed inte funnits.

text: Efter en redogörelse för polismans rätt att besluta om förverkande anför myndigheten att polisens möjligheter att själv besluta om förverkande självfallet förutsätter att laglig grund för förverkande av egendom föreligger, t.ex. enligt

text: 36 kap.

text: brottsbalken

text: . Polismyndigheten uppger därpå att någon sådan grund inte har angetts i de tre ärendena.

text: Som sitt egentliga yttrande anför myndigheten därefter följande.

text: Polismyndigheten kan endast konstatera att det brustit i hanteringen av de aktuella beslagsärendena. Något egentligt försök att klarlägga ägandeförhållandena till byggsågen och cykeln har inte gjorts. I vart fall har några sådana försök inte dokumenterats.

text: Några beslut om förverkande av egendomen tycks inte ha fattats. Inte heller har egendomen tagits i förvar enligt lagen om visst stöldgods m.m. eller antecknats som hittegods enligt lagen om hittegods. Såväl försäljning som destruktion har därmed saknat laglig grund.

text: Polismyndigheten ser allvarligt på den typ av brister, inte minst från rättssäkerhetssynpunkt, som framkommit vid granskningen och kan endast konstatera att ärendena har handlagts felaktigt.

text: Avslutningsvis hänvisar polismyndigheten till de initiativ som myndigheten tagit för att komma till rätta med denna typ av felaktigheter och som har redogjorts för i yttrandet till Justitiekanslern i ärende 3427-05-22.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen framgår att polismyndigheten har brustit vid sin handläggning av de aktuella ärendena. I likhet med polismyndigheten ser jag allvarligt på de brister som har förekommit och myndigheten kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: Av yttrandet framgår att polismyndigheten redan före min inspektion hade uppmärksammat behovet av att öka kompetensen hos förundersökningsledarna och påbörjat en omfattande satsning på utbildning av dessa. Vidare torde den egenkontroll som myndigheten har infört kunna bidra till att förekommande brister i utredningsprocessen uppmärksammas och att åtgärder därmed kan vidtas för att komma till rätta med sådana brister. Genom den begränsning i behörigheten att lägga ned en förundersökning som myndigheten har infört torde en högre kvalitet och högre rättsenlighet i polismyndighetens brottsutredande verksamhet kunna uppnås.

text: Polismyndigheten var alltså sedan en tid tillbaka medveten om att det i myndighetens brottsutredande verksamhet förekom brister av det slag som har framkommit i ärendet. Myndigheten har vidtagit åtgärder för att försöka komma till rätta med dessa brister. De åtgärder som myndigheten har redogjort för i sitt yttrande framstår som ändamålsenliga. De bör kunna leda till att såväl kvaliteten i myndighetens verksamhet som den enskildes rättssäkerhet ökar. Utöver den kritik som ligger i det ovan sagda finns det därför inte skäl för mig att vidta någon åtgärd i den här delen.

text: Hanteringen av egendom vid beslag

text: Utredningen visar att polismyndigheten också har brustit i hanteringen av de aktuella beslagsärendena och att även dessa har handlagts felaktigt. Jag ser allvarligt på den typ av brister som har förekommit och myndigheten förtjänar kritik för det inträffade. Av samma skäl som jag nyss har angett när det gäller handläggningen av anmälningar om olaga hot är emellertid någon ytterligare åtgärd inte påkallad i saken.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen vägrad på grund av sökandens eget beteende och omständigheterna i övrigt i samband med de s.k. "Göteborgskravallerna"

text: Justitiekanslern avslår ersättningsanspråket.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: HH anhölls den 16 juni och häktades den 17 juni 2001 på grund av misstanke om våldsamt upplopp. Åtal väcktes därefter mot honom vid Göteborgs tingsrätt för våldsamt motstånd med följande gärningsbeskrivning (innefattande av åklagaren gjorda tillägg vid huvudförhandlingen).

text: "Med anledning av EU-toppmötet och besöket av USA:s president den 14 -16 juni 2001 i Göteborg har det hållits ett stort antal demonstrationer och manifestationer. Folksamlingar har med förenat våld satt sig upp mot polismyndigheten för att hindra dess ordningsupprätthållande funktion och även gått till förenat våld mot personer och egendom genom misshandel, stenkastning och skadegörelse vid [ ] fyra tillfällen och platser;

text: H har vid Götaplatsen - Berzeliigatan ned mot Södra vägen vid 10.30-tiden den 15 juni 2001 deltagit i det våldsamma upploppet samt genom att vid ett tillfälle kastat ett föremål som skadat eller försökt skada tjänstgörande poliser. Föremålet H kastade har träffat skyddsutrustningen på en polisman. Vid upploppet har H även varit maskerad för att försvåra identifiering av honom.

text: H har härefter vid området Kungsportsavenyn - Södra vägen vid Bältespännarparken vid 11.30-tiden den 15 juni 2001 fortsatt deltagandet i det våldsamma upploppet tillsammans med fyra kamrater genom att vid flera tillfällen hämtat gatsten och sprungit iväg i riktning mot polisavspärrning samt återvänt för att hämta mer gatsten.

text: H har vid det senare tillfället anfört en grupp om fem personer, varvid han utdelat order och kommandon till de övriga fyra personerna i gruppen. På grund härav är H att bedöma som anstiftare och/eller anförare vid detta upploppstillfälle. Vid upploppstillfället har H även varit maskerad för att försvåra identifieringen av honom."

text: HH dömdes av tingsrätten den 2 augusti 2001 för våldsamt motstånd till fängelse ett år två månader. I domskälen anförde tingsrätten att det var tillförlitligen visat att HH vid två tillfällen hade gjort sig skyldig till våldsamt upplopp. Det var dock inte utrett att han hade haft rollen som anstiftare och/eller anförare. HH överklagade domen till Hovrätten för Västra Sverige och yrkade att han skulle frikännas. Även åklagaren överklagade domen med ett yrkande om straffskärpning. Genom dom den 3 oktober 2001 ogillade hovrätten åtalet och undanröjde det överklagade avgörandet i fråga om ansvar m.m.

text: I domskälen anförde hovrätten bl.a. följande.

text: "I målet är till en början utrett att en folksamling den 15 juni 2001 kring Götaplatsen och längs Kungsportsavenyn satt sig upp mot polismyndigheten och gått till förenat våld mot person och egendom som åklagaren påstått.

text: Frågan är om HH har deltagit i folksamlingens förehavanden genom att vid Berzeliigatan kasta ett föremål mot polisen samt genom att kring Bältespännarparken vid flera tillfällen hämta gatsten.

text: HH har enligt egen uppgift befunnit sig vid Götaplatsen i samband med att våldsamheterna började och haft med sig rånarluva, skyddsglasögon och handskar. HH:s uppgift om att han tagit emot dessa föremål för att skydda sig mot tårgas och batongslag framstår som föga sannolik och kan lämnas utan avseende. Hans innehav av rånarluvan och skyddsglasögonen talar istället för att han planerat att delta i olagliga aktioner och i samband med detta velat försvåra polisens identifiering av honom. Innehavet av handskarna talar för att han förberett sig riva upp gatsten.

text: [Vittnet] GW har på ett övertygande och trovärdigt sätt berättat att han senare på dagen vid Vasaplatsen iakttog en man - som inte kan vara någon annan än HH - agera aggressivt i samband med ett polisingripande vid Vasaplatsen. Enligt GW drog HH upp en sjal för ansiktet och skrek okvädingsord till polismännen. Någon omständighet som kan ge anledning att ifrågasätta dessa uppgifter har inte framkommit. HH:s agerande kan inte tydas på något annat sätt än att han varit beredd att maskera sig och gå till angrepp mot polisen även med annat än okvädingsord. Att så inte blev fallet vid detta tillfälle tycks endast ha berott på att han inte erhöll erforderligt stöd från sina kamrater.

text: HH:s berättelse om sina förehavanden under den tid upploppen pågick har för hovrätten framstått som tillrättalagd och ej trovärdig. Vad HH berättat om sitt agerande vid ett polisingripande på Vasaplatsen är med hänsyn till vad GW uppgett uppenbarligen lögnaktigt. Han har ändrat tidigare lämnade uppgifter och anpassat sin berättelse efter det att han fått veta resultaten från DNA-analyser. Enligt hovrättens mening kan det inte finnas någon annan anledning till detta än att han velat dölja sin delaktighet i våldsamheterna. Till detta kommer att HH, trots att han sagt sig ha tillbringat hela dagen tillsammans med flera personer, inte kunnat namnge dessa personer och bidra med uppgifter som medfört att de kunnat höras i målet.

text: Det anförda leder till slutsatsen att HH på något sätt varit delaktig i våldsamheterna kring Götaplatsen.

text: GW har omvittnat att han vid Vasaplatsen kände igen HH och dennes kamrat som de två personer han tidigare under dagen sett tillsammans delta i våldsamheterna vid Berzeliigatan och Bältesspännarparken. De iakttagelser som GW gjort, bl.a. beträffande männens klädsel och längd, talar för att det är HH som GW sett kasta ett föremål mot polisen vid Berzeliigatan och hämta gatsten vid Bältesspännarparken. Av i målet åberopade fotografier och videobanduppspelningar framgår dessutom att två män befunnit sig vid Bältesspännarparken och att de burit jacka, sjal och handskar som till synes är av identiskt slag som de som tagits i beslag hos HH.

text: Av bilderna framgår emellertid också att männen var maskerade med rånarluva. Detta har inte GW noterat. Härav följer att det kan ha funnits flera män med liknande klädsel på platsen. Det framstår som mindre troligt att männen under de pågående våldsamheterna hunnit ändra klädsel/maskering. GW har gjort sina iakttagelser av männen under kaotiska förhållanden och han hade i Bältesspännarbacken samtidigt sin uppmärksamhet även på en annan våldsverkare. Vidare har GW:s observation av demaskeringen bakom Stora teatern skett på förhållandevis långt avstånd och snett bakifrån männen. Till detta kommer att det förflutit flera timmar från det att GW gjorde sina iakttagelser vid Bältesspännarparken till dess han iakttog HH och dennes kamrat vid Vasaparken. Sammantaget medför detta att det inte kan uteslutas att den man som GW iakttog vid Berzeliigatan och Bältesspännarparken kan ha varit någon annan än HH. Hovrätten finner därmed inte styrkt att HH kastat ett föremål mot polisen eller att han hämtat gatsten. Åtalet skall därför ogillas."

text: Anspråk m.m.

text: HH har med anledning av frihetsberövandet begärt ersättning för utgifter med 733 kr, för förlorad arbetsförtjänst med 8 842 kr och för lidande med 102 000 kr. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 6 767 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande. Åklagaren har därvid i första hand avstyrkt att ersättning skall utgå till HH och i andra hand gjort gällande att ersättningen skall jämkas. Åklagaren har med hänvisning till de skäl som hovrätten anfört till stöd för sin slutsats om att HH varit delaktig i våldsamheterna kring Götaplatsen och Kungsportsavenyn i Göteborg ansett att denne genom sitt eget beteende har föranlett frihetsberövandet samt att det med hänsyn till omständigheterna är oskäligt att ersättning lämnas.

text: HH har fått del av åklagarens yttrande och har lämnat synpunkter på det. Han har bestritt att hans eget beteende har föranlett beslutet om frihetsberövande eller att det med hänsyn till övriga omständigheter skulle vara oskäligt att ersättning lämnas.

text: Justitiekanslern har tagit del av de i ärendet aktuella domarna och Göteborgs tingsrätts akt i mål B 669-01.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Den som varit berövad friheten på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det meddelas frikännande dom, se

text: 2 § första stycket 1 lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen).

text: HH har frikänts från den brottsmisstanke som föranlett frihetsberövandet. Han är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom.

text: I 6 § frihetsberövandelagen föreskrivs emellertid att statens ersättnings- skyldighet kan falla bort eller sättas ned i vissa fall. En nedsättning skall ske efter en skälighetsbedömning som ofta bör leda till att ersättningen helt sätts ned (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: ) och att ersättning alltså inte skall utgå.

text: En situation där ersättning kan vägras eller sättas ned är då den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning. En annan situation som kan föranleda jämkning är den där det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får i sådana situationer dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd (6 § tredje stycket). I förarbetena till denna regel (

text: a. prop. s. 55

text: ) anges att anledning till jämkning kan finnas om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Som exempel nämns det fallet att ett brott begås av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta. Även den som till sist inte kan bindas vid brottet bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom ett aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar.

text: I förarbetena nämns också det exemplet att en person som har avtjänat straff för rån var närvarande vid rånet men efter en resningsprövning bedöms inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han skall dömas. Inte ens i ett sådant fall är jämkning utesluten (

text: a. prop. s. 55

text: Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom skall däremot inte behöva drabbas av jämkningsregeln. Om en person av en tillfällighet råkar befinna sig på en brottsplats, skall jämkning sålunda normalt inte ske på grund av enbart hans närvaro där.

text: Ersättning i HH:s fall

text: Av utredningen i ärendet framgår att en folksamling den 15 juni 2001 kring Götaplatsen och Kungsportsavenyn i Göteborg satte sig upp mot polisen och gick till förenat våld mot personer och egendom. Genom hovrättens dom är det vidare utrett att HH har varit närvarande vid våldsamheterna och att han, när dessa bröt ut, hade med sig en rånarluva, skyddsglasögon och handskar. Innehavet av dessa föremål visar, enligt vad som anges i hovrättens domskäl, att han hade planerat att delta i olagliga aktioner och att han hade för avsikt att försvåra polisens identifiering av honom. Härtill kom att innehavet av handskarna talade för att han hade förberett sig för att riva upp gatsten. Hovrätten har också funnit klarlagt att HH i samband med ett polisingripande vid Vasaplatsen hade en sjal för ansiktet och samtidigt uppträdde aggressivt genom att yttra okvädinsord mot polisen. HH:s agerande var då av sådant slag att det, enligt hovrättens bedömning, inte kunnat tydas på annat sätt än att han var beredd att maskera sig och gå till angrepp mot polisen även på annat sätt än med glåpord. Hovrätten har som sin slutsats funnit att HH varit delaktig i våldsamheterna kring Götaplatsen och Kungsportsavenyn.

text: De nu nämnda omständigheterna innebär enligt Justitiekanslerns mening att HH:s eget beteende får anses ha gett anledning till att misstankar riktats mot honom på ett sådant sätt att han i väsentlig omfattning själv får anses ha bidragit till att han berövades friheten. Det finns redan på denna grund anledning att vägra honom ersättning. Till det sagda skall läggas att vad som kommit fram beträffande HH:s agerande i samband med de aktuella upploppen i Göteborg för med sig att det under alla omständigheter vore klart oskäligt att utge någon ersättning till honom. I enlighet härmed skall ersättningen jämkas helt.

text: Vid denna prövning skall ersättning för ombudskostnader i ärendet här inte heller utgå.

text: HH:s ersättningsanspråk skall alltså avslås i dess helhet.


title: Initiativärende med anledning av åklagares beslut om förundersökning och tvångsmedel i anslutning till misstankar om tryckfrihetsbrott

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot en chefsåklagare på Internationella åklagarkammaren Stockholm för hennes beslut om förundersökning samt att anhålla två personer i ett ärende rörande tryckfrihetsbrott.

text: Ärendet

text: Bakgrunden till tillsynsärendet

text: Den 23 april 2007 överlämnade Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Umeå, en anmälan rörande hets mot folkgrupp till Justitiekanslern för bedömning. Justitiekanslern fann, mot bakgrund av ett ställningstagande i ett tidigare ärende hos Justitiekanslern, att en av de i ärendet ifrågavarande skrifterna var tryckt samt att det var uppenbart att även övriga skrifter var tryckta. De föll därför under

text: tryckfrihetsförordningens

text: (TF) tillämpningsområde och inom Justitiekanslerns exklusiva behörighet som åklagare. Innehållet i skrifterna ansågs emellertid inte utgöra hets mot folkgrupp, varför någon förundersökning inte inleddes (beslut den 7 maj 2007 i ärende nr

text: Med anledning av att det framkom att Åklagarmyndigheten den 21 april 2007 hade inlett förundersökning rörande hets mot folkgrupp samt att en viss tvångsmedelsanvändning hade förekommit i anslutning till denna brottsmisstanke, beslutade Justitiekanslern den 7 maj 2007 att det inte fanns underlag för att någon hade gjort sig skyldig till ett brottsligt tjänstefel, varför någon förundersökning rörande detta inte skulle inledas. Vidare beslutade Justitiekanslern att inleda ett tillsynsärende för att närmare granska det inträffade.

text: Händelserna den 20 – 24 april 2007

text: På kvällen fredagen den 20 april 2007 kallades polis till en fastighet på Hemmansgatan i Skellefteå med anledning av en misshandel som hade förövats där. Målsäganden, som är av utländsk härkomst, uppgav på plats att en okänd gärningsman samt grannen R.E. hade begått brottet. Polisen beslutade om husrannsakan i R.E.:s lägenhet för att eftersöka honom. Lägenheten var emellertid tom på personer, men där fanns föremål, bl.a. en batong, som kunde förmodas ha anknytning till den misshandel som hade ägt rum. Vidare fanns flygblad med främlingsfientligt innehåll i lägenheten. Inget av flygbladen togs i beslag.

text: På morgonen därefter – lördagen den 21 april – kl. 08.48 beslutade polisassistenten T.A. att förundersökning skulle inledas, såvitt framgår för misshandel eller grov misshandel. Kl. 09.00 hämtades R.E. till förhör enligt T.A.:s beslut. I R.E.:s bostad anträffades även D.B., som också togs med för förhör.

text: Enligt en polisanmälan upprättad kl. 11.55 rörande hets mot folkgrupp påträffades samma morgon, vid en kontroll av om målsäganden var hemma, i dennes brevlåda ett flygblad med främlingsfientligt innehåll. Såvitt har framkommit togs flygbladet senare i beslag efter beslut av chefsåklagaren MA.

text: Kl. 10.41-10.55 hölls ett förhör med D.B. rörande brottsmisstanken hets mot folkgrupp, och enligt förhörsprotokollet delgavs han misstanke om detta brott.

text: Kl. 11.15 beslutade MA dels att inleda förundersökning beträffande hets mot folkgrupp, dels att anhålla R.E. och D.B. för misshandel och hets mot folkgrupp. Som anhållningsgrunder angavs i beslutet kollusionsfara och recidivfara.

text: Därefter hölls kl. 11.30-11.31 förhör med R.E. rörande brottsmisstanken hets mot folkgrupp. Enligt förhörsprotokollet hade han blivit underrättad om brottsmisstanken.

text: Kl. 13.20 beslutade MA om husrannsakan i de misstänktas bostäder för eftersökande av flygblad och blodiga kläder.

text: Vid husrannsakan i D.B.:s bostad under eftermiddagen togs ett av ett flertal påträffade flygblad ”Förblindad av lögner” med Internetadressen www.info14.com, ett av ett flertal påträffade flygblad ”Yttrandefriheten är hotad” från Nationalsocialistisk front, en affisch ”Fängslad i 9 år för att ha diskuterat förintelsen” från Nationalsocialistisk front samt en kasse med ”blandat rasistiskt material” i beslag. Beslagen beslutades kl. 16.20 av MA.

text: Vid husrannsakan i R.E.:s bostad under kvällen togs ett av ett sextiotal flygblad från www.info14.com och Nationalsocialistisk front i beslag. Beslaget beslutades kl. 19.15 av kammaråklagaren LE.

text: Måndagen den 23 april 2007 övertog assistentåklagaren MAN ärendet från jouråklagare och överlämnade därefter detsamma såvitt gällde brottsmisstanken om hets mot folkgrupp till Justitiekanslern för bedömning. Därefter överlämnades även kopior av de beslagtagna flygbladen och den beslagtagna affischen till Justitiekanslern.

text: Tisdagen den 24 april 2007 ändrade MAN anhållningsbesluten att avse enbart misshandel.

text: De beslagtagna skrifterna har, såvitt har framgått, efter Justitiekanslerns beslut den 7 maj 2007 lämnats tillbaka till dem som skrifterna togs i beslag från.

text: Åklagarmyndighetens yttranden

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Åklagarkammaren i Umeå. Kammaren har genom chefsåklagaren AÖ anfört följande.

text: ”För jourtjänstgöring inom Åklagarmyndigheten utanför kontorstid är riket indelat i olika jourområden. I det jourområde som Åklagarkammaren i Umeå ingår i samverkar åklagarkamrarna i Luleå, Umeå, Östersund, Sundsvall, Gävle, Falun samt den åklagare tillhörande Internationella åklagarkammaren i Stockholm som är placerad i Sundsvall. Den åklagare som har jour finns på sin arbetsplats och arbetar under sitt jourpass mot alla de polismyndigheter som jourområdet omfattar, nämligen i vårt fall Polismyndigheten i Norrbottens, Västerbottens, Västernorrlands, Jämtlands, Gävleborgs och Dalarnas län.

text: De åtgärder som föreläggandet avser har vidtagits under jourtid eller närmare bestämt under lördagen den 21 april 2007. Besluten har – enligt den information som framgår av bilagda kopior av tvångsmedelsblanketter [ej återgivna här, JK:s anm.] – fattats av jouråklagare stationerade dels vid Åklagarkammaren i Sundsvall (kå LE) dels åklagare vid Internationella Åklagarkammaren (cå MA). Ärendet har överlämnats till Åklagarkammaren i Umeå först på ordinär kontorstid måndagen den 23 april varvid handläggande åklagare asså MAN tog kontakt med JK. Yttrande från handläggande åklagare bifogas denna skrivelse, bil 1.

text: Polismyndigheten har efter JK:s beslut 2007-05-07 tillsett att aktuella beslag återgår till den från vilka aktuella beslag togs.”

text: I en bilaga till yttrandet har MAN anfört följande.

text: ”På förmiddagen måndagen den 23 april 2007 övertog jag ärendet AM-15374-07 med följande förutsättningar. Den 21 april hade jouråklagare anhållit två män misstänkta för misshandel och hets mot folkgrupp i Skellefteå den 20 april 2007. Flygblad och affischer med främlingsfientligt innehåll hade anträffats i de båda anhållnas respektive bostäder. Ett flygblad av liknande slag hade även anträffats i brevlådan hos målsäganden i misshandelsärendet. Flygbladen och affischerna var tagna i beslag men beslagen var inte fastställda. Polisen frågade om jag ville fastställa beslagen men jag svarade att jag inte kunde göra det eftersom ärendet eventuellt skulle hanteras av JK.

text: Eftersom misstanken om hets mot folkgrupp omfattade spridande av flygblad med visst innehåll kontaktade jag under måndagsförmiddagen JK för att diskutera om ärendet borde överlämnas dit. Jag fick då tala med MH som bad mig kontrollera om det var fråga om tryckta handlingar. Sedan polisen tittat på beslagen och meddelat att det var uppenbart att det var fråga om tryckta affischer och flygblad tog jag på nytt kontakt med JK, den här gången med AR. Jag meddelade att jag bedömde att ärendet föll under JK:s kompetensområde och att jag hade för avsikt att överlämna ärendet dit. Vi kom överens om att jag skulle faxa handlingarna i ärendet, vilket jag gjorde samma dag. Den 24 april 2007 tog jag ett formellt beslut där jag ändrade anhållningsbeslutet till att endast avse misstanke om misshandel. I fråga om beslagen i ärendet har jag hänvisat polisen till JK.

text: Sammanfattningsvis har jag, såvitt ärendet avser misstanke om hets mot folkgrupp, inte fattat några beslut om tvångsmedel eftersom jag har bedömt att jag inte har varit behörig att göra det. När det stod klart att det var fråga om spridande av tryckta handlingar överlämnades ärendet omgående till JK.”

text: Justitiekanslern har därefter inhämtat yttranden från Åklagarkammaren i Sundsvall samt Internationella åklagarkammaren Stockholm.

text: Åklagarkammaren i Sundsvall har genom vice chefsåklagaren BM anfört bl.a. följande.

text: ” Ärendet

text: Chefsåklagaren AÖ vid Åklagarkammaren i Umeå har i en av de remisshandlingar som översänts hit redogjort för det joursystem som råder inom åklagarväsendet i Norrland och vilka två åklagare som tjänstgjort som jouråklagare den aktuella lördagen den 21 april 2007, då de ifrågasatta åklagarbesluten avseende tryckfrihetsbrott fattats.

text: Av de handlingar i ärendet som inhämtats från Åklagarkammaren i Umeå framgår i de delar som nu ifrågasatts följande. Cå MA vid Internationella Åklagarkammaren i Sundsvall beslutade den 21 april 2007 kl 11.15 att anhålla D.B. och R.E. för bland annat hets mot folkgrupp. Samma dag kl. 13.20 förordnade hon om husrannsakan i de båda misstänktas bostäder i Skellefteå. Enligt de av henne ifyllda tvångsmedelsblanketterna var syftet härmed bland annat att eftersöka flygblad som, vad jag kan förstå, varit av betydelse för att utreda brottet hets mot folkgrupp. Vid husrannsakan hos D.B. under eftermiddagen anträffades i dennes bostad ett flertal flygblad och affischer som mångfaldigats genom tryckning, vilka kl. 16.20 togs i beslag efter beslut av MA. Senare under dagen anträffades vid en hos R.E. genomförd husrannsakan även där ett flertal flygblad som mångfaldigats genom tryckning och som efter beslut kl 19.15 av kå LE vid Åklagarkammaren i Sundsvall togs i beslag. Förenämnda beslag synes härefter ej ha fastställts. Efter helgen, på måndagsmorgonen den 23 april 2007, överlämnades ärendet till Åklagarkammaren i Umeå för fortsatt handläggning med de båda misstänkta alltjämt anhållna.

text: Jag har infordrat yttrande över den ifrågasatta handläggningen av den åklagare från Åklagarkammaren i Sundsvall – kå LE – som enligt ovan fattat beslut om tvångsmedel rörande ett tryckfrihetsbrott, vilket endast är förbehållet JK. LE:s yttrande bilägges denna skrivelse. Enligt hennes yttrande, som det måste förstås, har hon och MA i samband med att de avlöst varandra haft en diskussion om JK:s funktion som åklagare i ärende av nu aktuellt slag, varefter hon senare under kvällen utan närmare övervägande om sin behörighet fattat det aktuella beslagsbeslutet som varit en logisk följd av de beslut som MA dessförinnan fattat.

text: Åklagarkammarens bedömning

text: Som JK anfört i sitt tillsynsbeslut den 7 maj 2007 är JK ensam åklagare i tryckfrihetsmål och har i dessa mål ensam de befogenheter vid brottsbekämpning som polis och åklagare annars har. I förevarande tryckfrihetsmål synes inte något samråd ha skett med JK innan de aktuella åklagarbesluten fattats. Besluten saknar i så fall lagstöd och är att betrakta som nullitet. Då jag inte har tillgång till MA:s version av det inträffade har jag ingen tillräcklig grund för att kunna avge en bestämd ståndpunkt i frågan om ett klandervärt fel begåtts av någon av de berörda beslutsfattande åklagarna i målet.

text: Med anledning av det inträffade kommer jag snarast att tillse att JK:s senaste reviderade promemoria angående kompetensfördelningen mellan JK samt polis och åklagare vid misstankar om otillåtna yttranden m. m. distribueras till samtliga åklagare vid kammaren.”

text: I en bilaga till yttrandet har LE anfört följande.

text: ”Lördagen den 21 april 2007 påbörjade jag mitt jourpass kl 16.00. Passet sträckte sig till den 22 april 2007 kl 09.00. Jag avlöste chefsåklagaren MA som hade haft dagpasset. Under en timme, mellan kl. 16.00 och 17.00 överlämnade MA samtliga pågående ärenden till mig, vilket innebar att vi gick igenom vilka direktiv som hade givits, vad polisen hade gjort och vad jag kunde förvänta mig i fortsättningen av polisen i varje enskilt ärende.

text: Jag fick klart för mig att MA hade anhållit två personer för misshandel och hets mot folkgrupp, att hon hade beslutat om husrannsakan på två adresser för eftersök av blodiga kläder och flygblad samt att hon fastställt beslag från den ena husrannsakan.

text: MA redogjorde noggrant för sina beslut i ärendet men jag har glömt detaljerna eftersom det var en stor mängd pågående ärenden som skulle överlämnas och diskuteras. Jag kan påminna mig om att vi talade om JK men jag kan inte minnas om MA sade att hon själv varit i kontakt med JK eller om polisen hade tagit den kontakten eller i övrigt på vilket sätt JK diskuterades.

text: När polisen senare på kvällen ringde och rapporterade angående husrannsakan på den andra adressen och att man hittat samma material där som på den första husrannsakan utgår jag från att jag beslutade att materialet skulle tas i beslag utan närmare funderingar.”

text: Internationella åklagarkammaren i Stockholm har genom chefsåklagaren TH anfört bl.a. följande.

text: ”Av handlingarna framgår att Cå MA, under jourtjänstgöring, lördagen den 21 april 2007, kl. 11.15, anhållit två personer misstänkta för misshandel och hets mot folkgrupp. Åklagaren har vidare beslutat om husrannsakan hos de två misstänkta kl. 13.20 för att bl.a. eftersöka blodiga kläder och fingeravtryck på flygblad och ta dessa föremål i beslag. Beslagen har senare fastställts av MA under dagen och av kammaråklagaren LE under kvällen.

text: Av MA:s yttrande samt av hennes anteckningar och direktiven på tvångsmedelsblanketten framgår att åtgärderna vidtagits i syfte att säkra bevisningen i misshandelsmålet samt för att visa att gärningen haft rasistiska motiv.

text: Det är vidare klarlagt att polisen varit i kontakt med Justitiekanslern under dagen och fått besked att materialet inte skulle tas i beslag i tryckfrihetsmålet.

text: Av MA:s yttrande framgår att hon har varit väl förtrogen med kompetensfördelningen mellan Justitiekanslern och allmän åklagare.

text: Det förekommer att grundlagskyddade informationsbärare såsom flygblad påträffas i samband med husrannsakan med anledning av andra brott än tryck- och yttrandefrihetsbrott. Det torde inte strida mot censurförbudet att dessa tas i beslag för att eftersöka fingeravtryck, för att visa att det funnits rasistiska motiv samt för att jämföra flygbladet med det som påträffats hos målsäganden i syfte att säkra bevisningen.

text: Kommunikationen mellan polis och åklagare synes dock inte ha fungerat helt tillfredställande vilket är beklagligt. Polisen som verkställde beslutet tycks inte ha förstått att åtgärden gjordes i misshandelsmålet för att säkerställa bevisningen i den delen och för att visa att misshandeln skett av rasistiska motiv och inte i tryckfrihetsmålet där allmän åklagare saknar behörighet.

text: Vidare borde åklagaren, efter att Justitiekanslern kontaktats och då det så småningom blev klart att de tryckta skrifterna som tagits i beslag inte utgjorde något tryckfrihetsbrott, beslutat att de tvångsmedelsbeslut som fattats endast avsåg misshandelsbrottet. Att så inte skedde är beklagligt men kan förklaras av att jourtjänstgöringen, enligt MA och LE, präglades av att det föredrogs och beslutades i väldigt många ärenden.”

text: I en bilaga till yttrandet har MA anfört följande.

text: ”Lördagen den 21 april 2007 mellan 08.00-16.00 tjänstgjorde jag som jouråklagare i norra distriktet, När jag började min tjänstgöring avrapporterade tidigare åklagare till mig fram till 09.00 och det var en stor mängd ärenden som överlämnades. Under dagen var det ständiga påringningar med föredragningar i påbörjade ärenden för nya beslut samt nya direktiv. Det inkom dessutom ett antal nya ärenden under dagen. Vid min avrapportering som skedde till åklagare som började sin tjänstgöring kl 16.00 fortgick det intensiva påringandet och jag svarade i telefon samtidigt som jag avrapporterade. Vi var inte klara med avrapporteringen förrän efter 17.00.

text: Jag blev uppringd vid 11.15 tiden vilket framgår av tvångsmedelsblanketten. Jag fick en föredragning, som jag minns det, om misshandel och hets mot folkgrupp i Skellefteå 070420. Av tvångsmedelsblanketten som jag ifyllde allteftersom polismannen lämnade uppgifter framgår också K nummer K7095-07. Polisen hade själv beslutat om att hämta in de misstänkta och de föredrog ärendet för att jag skulle fatta beslut om anhållande eller frigivning. Huvudbrottet var misshandel. Jag har inte tillgång till förhören med de misstänkta angående detta brott men när det gäller misstanke om hets mot folkgrupp kan jag konstatera att det är hållet förhör med en misstänkt redan kl 10.41 i en anmälan med diarienummer K7116-07 – medan anmälan noteras kl 11.55 – med en brottstid som anges till 070421 kl 09.00-10.00.

text: Enligt föredraganden fanns det åtminstone en målsägande som misshandlats av två gärningsmän som använt tillhyggen (batong, pepparspray, tårgas) samt knytnävar den 20 april på kvällen. En av dem var troligen granne till en målsägande. Målsägande hade pekat ut en misstänkt. Båda misstänkta förnekade som jag vill minnas det och var samstämmiga i sina uppgifter. Jag fick berättat för mig att det fanns ett flygblad med nazistiska uttryck i brevlådan hos målsägande. Det fanns också liknande nazistpropaganda hos R.E. Dessa uppgifter fanns alltså redan vid den första föredragningen för mig vilket framgår av baksidan till min tvångsmedelsblankett där jag antecknar vad polisen säger till mig. Man nämner också för mig att R.E. begärt försvarare vid fortsatta förhör vilket jag också antecknat.

text: För utredande av misshandelsbrottet beslutade jag om att spår på dörren skulle säkras, brevlådan fotograferas samt flygbladet tas i beslag för säkrande av fingeravtryck. Detta framgår också på baksidan av en av tvångsmedelsblanketterna där jag antecknade. Valet av blankett att anteckna på hade inget att göra med vilken person direktiven gällde. Samtliga anteckningar skedde på en baksida rörande hela händelseförloppet samt lämnande av direktiv.

text: Senare på dagen blev jag på nytt uppringd för beslut om husrannsakan. Anledning var för eftersökande av blodiga kläder samt flygblad. Det fanns uppgifter om att personerna kunde ha fått blod på sina kläder. Det uppgavs också att det papper med rasistiskt innehåll som lagts i målsägandes brevlåda kunde ha med de misstänkta att göra. Polisen hade varit i kontakt med JK som konstaterat att detta var inget ärende för dem vilket framgår av de yttranden som jag i min tur begärt in från polisen och som biläggs mitt yttrande. Det hittades bl.a. flygblad i D.B.:s bostad. Jag beslutade om att flygbladen skulle tas i beslag i misshandelsärendet K7095-07. Något annat ärendenummer kände inte jag till vid det här tillfället. Anledningen var att kunna göra jämförelse med innehållet och utseendet av det papper som var taget i beslag i målsägandes brevlåda för att se om de var identiska för att stärka misstankarna mot B i misshandelsärendet. Med anledning av att JK meddelat att detta inte var något ärende för dem ansåg jag mig inte förhindrad att kunna ta detta i beslag för säkerställande av ovan bevisning. Min uppfattning var också att dessa handlingar också eventuellt skulle kunna användas för ett påstående om försvårande omständigheter vid själva misshandelsbrottet. Målsägande var av utländsk härkomst. Vilket antal flygblad det fanns i bostaden kände jag inte till och inte heller hur de såg ut. För mig var dessa handlingar jämförbara med vilka handlingar som helst som skulle kunna användas i ett jämförelsesyfte för att stärka bevisningen.

text: Enligt Promemoria angående kompetensfördelningen mellan Justitiekanslern samt polis och åklagare, vilken fanns tillgänglig vid tillfället, vid misstankar om otillåtna yttranden m m – sägs det att när ett enstaka exemplar av t ex klistermärken – polis och åklagare får anses behöriga att inleda förundersökning på grund av t ex hets mot folkgrupp. När polisen tog kontakt med mig hade de redan inlett förundersökning för misshandel eftersom de hade beslutat om hämtning av de misstänkta. Då de också hörde åtminstone en av de misstänkta innan de tog kontakt med mig – och delgav misstanke om hets mot folkgrupp – måste de ha inlett förundersökning även för detta brott.

text: Promemorian fortsätter med att det dock får förutsättas att polis och åklagare under den fortsatta handläggningen av ärendet prövar sin behörighet genom en kontroll av att det inte rör sig om en tryckt skrift. Därefter kan kontakt tas med Justitiekanslern i frågan om förundersökning enligt TF skall inledas. Så gjordes också i detta fall.

text: I ovan angivna promemoria som studerades vid tillfället, sägs också att det i sammanhanget bör påpekas att TF inte hindrar att en grundlagsskyddad informationsbärare tas i beslag av polis eller åklagare som bevis för att exempelvis en misshandel skett av rasistiska motiv.

text: Initierandet av brott i detta ärende var inte tryckfrihetsbrott utan en vanlig misshandel. I den bevisning som hittades fanns det rasistiska yttranden. Den tolkning jag gjorde av denna var att det inte skulle vara någon skillnad i detta sammanhang om jag ville eftersöka fingeravtryck på dessa handlingar eller t ex reklamblad eller kontoutdrag eller andra typer av handlingar som kan ha betydelse i ett mål där man vill söka fingeravtryck eller göra jämförelser av utseende och innehåll som kan ha betydelse för att stärka bevisningen i ett mål.”

text: Bilagorna till yttrandet har utelämnats här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Behörigheten som åklagare i fråga om tryckfrihetsbrott

text: Tryckfrihetsbrott är sådana brott som är kriminaliserade enligt både

text: brottsbalken

text: och

text: 7 kap. 4 §

text: TF. För att en gärning ska anses som brottslig enligt det senare lagrummet krävs att den har begåtts genom en tryckt eller därmed jämställd skrift (se

text: 1 kap. 5 §

text: TF).

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryckfrihetsbrott. Ingen annan än Justitiekanslern får besluta om förundersökning rörande sådana brott. Vidare är det enligt

text: 9 kap. 2 §

text: TF endast Justitiekanslern (och domstol) som får besluta om tvångsmedelmed anledning av en misstanke om tryckfrihetsbrott. Innan en förundersökning har hunnit inledas får visserligen enligt

text: 23 kap. 3 § tredje stycket rättegångsbalken

text: en polisman hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen. Detta ger emellertid inte en polisman rätt att besluta om några tvångsåtgärder under denna s.k. primärutredning (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: II, suppl. 50, s. 23:20 b, och

text: prop. 1994/95:23 s. 78

text: och

text: ). När det vid misstanke om tryckfrihetsbrott uppkommer frågor om tvångsmedel ska därför alltid kontakt tas med Justitiekanslern för samråd. Ett beslut av polis eller allmän åklagare om tvångsmedel i ett ärende som rör tryckfrihetsbrott saknar lagstöd och är enligt Justitiekanslerns mening att betrakta som en nullitet.

text: Behörigheten som åklagare måste självklart prövas fortlöpande genom kontroller vid behov av om ett ärende faller under TF eller inte. Ett avgörande moment i denna prövning är – såvitt gäller tryckfrihetsbrott – om brottet har begåtts genom en tryckt skrift eller inte. Många gånger kan det vara svårt att avgöra denna fråga. Den situationen kan därför uppkomma att en åklagare vidtar åtgärder på grund av ett ställningstagande i behörighetsfrågan som ter sig korrekt vid beslutstillfället men som senare visar sig vara felaktigt, t.ex. på grund av tillkommande beslutsunderlag i form av närmare analyser av de skrifter som är i fråga. Det är under alla omständigheter självfallet angeläget att grunda ett ställningstagande rörande åklagarbehörigheten på bästa möjliga underlag vid beslutstillfället.

text: Beslutet att inleda förundersökning

text: Enligt

text: 23 kap. 3 § rättegångsbalken

text: ska en förundersökning inledas genom ett formenligt beslut (jfr

text: a. prop. s. 76

text: f.). Det enda beslut om att inleda förundersökning för hets mot folkgrupp som framgår av utredningen i ärendet är det som enligt arkivexemplaret av polisanmälan fattades kl. 11.15 av MA. Detta beslut dokumenterades således av Polisen.

text: Redan före kl. 11.15 hade Polisen hållit ett förhör med D.B. rörande denna brottsmisstanke. Detta torde vara en sådan åtgärd som en polisman får vidta i avvaktan på att förundersökning har hunnit inledas. Man kan visserligen sätta frågetecken för om det var korrekt att under förhöret delge D.B. misstanke om brott utan att förundersökning först hade inletts. En underrättelse till den misstänkte om brottsmisstanken förutsätts ju enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: ske först sedan en förundersökning har inletts (jfr Bring m.fl., Förundersökning, tredje uppl., 2005, s. 227). Justitiekanslern finner emellertid inte anledning att närmare utreda Polisens åtgärd i detta avseende. Det förhör som hölls fråntog under alla omständigheter inte behörig beslutsfattare skyldigheten att fatta ett formenligt beslut om att förundersökning skulle inledas.

text: Internationella åklagarkammaren Stockholm eller MA har i yttrandena hit inte berört det av Polisen dokumenterade beslutet av henne att inleda förundersökning för hets mot folkgrupp. Justitiekanslern utgår ifrån att beslutet rätt avspeglar MA:s ställningstagande i frågan om förundersökning borde inledas eller i vart fall fortgå under allmän åklagares ledning.

text: Avgörande för åklagarbehörigheten i det förevarande fallet var om de skrifter som brottsmisstanken hets mot folkgrupp avsåg var tryckta eller inte. Justitiekanslern konstaterade i sitt beslut att inte inleda förundersökning att det var uppenbart att vissa av skrifterna hade framställts i tryckpress. Av utredningen framgår att på särskild fråga av MAN så uppgav även Polisen, efter att ha granskat även det flygblad som låg i målsägandens brevlåda, att det var uppenbart att de skrifter som hade tagits i beslag var tryckta. Den misstanke om hets mot folkgrupp som grundades på innehållet i de tryckta skrifterna måste mot denna bakgrund ha avsett tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp (

text: 7 kap. 4 § 11

text: TF). Detta aktualiserar Justitiekanslerns roll som ensam åklagare för sådana brott. Med anledning av vad MA har anfört i sitt yttrande bör framhållas att den omständigheten att enbart ett enstaka flygblad hade påträffats i målsägandens brevlåda inte föranleder någon annan bedömning beträffande behörigheten som åklagare.

text: MA:s ställningstagande i fråga om förundersökning beträffande hets mot folkgrupp måste mot denna bakgrund sägas ha grundat sig på en felaktig bedömning av hennes behörighet som åklagare. Till förebyggande härav borde hon dessförinnan ha inhämtat beslutsunderlag till utvisande av om gärningen hade begåtts genom tryckta skrifter.

text: Besluten om anhållande

text: Kl. 11.15 anhöll MA R.E. och D.B. för misshandel och hets mot folkgrupp. Detta framgår av de blanketter för beslut om tvångsmedel som Justitiekanslern har haft tillgång till i ärendet och som inte kan ges någon annan innebörd än att anhållandebeslutet avsåg båda brotten. I enlighet med vad som ovan har anförts saknar allmän åklagare behörighet att besluta om frihetsberövande på grund av en brottsmisstanke rörande tryckfrihetsbrott.

text: De misstänkta var fram till dess anhållandebeslutet såvitt gällde hets mot folkgrupp formellt upphävdes den 24 april 2007 frihetsberövade även på grund av misshandelsbrottet, till synes på samma anhållandeskäl. Av allt att döma har de därför inte lidit några närmare men till följd av det inträffade.

text: Justitiekanslern finner inte anledning att erinra mot ordinarie åklagares hantering av anhållandefrågan sedan kontakt efter den aktuella helgen hade tagits med Justitiekanslern rörande brottsmisstanken hets mot folkgrupp.

text: Besluten om husrannsakan och beslag

text: I yttrandena har förekommit olika meningar i fråga om de beslag av skrifter som gjordes i ärendet fastställdes eller inte. Inte minst av LE:s och MA:s yttranden framgår emellertid att de var beslutsfattare i fråga om beslagen, och detta följer även av bl.a. de blanketter för beslut om tvångsmedel som ovan har nämnts. Därefter har det inte förelegat något behov av att ytterligare fastställa beslagen (jfr

text: 27 kap. 4 § tredje stycket rättegångsbalken

text: Av yttrandena framgår att Polisen tog kontakt med Justitiekanslern med anledning av de förestående beslagen av det tryckta material som påträffades i D.B.:s bostad och att Justitiekanslern då beslutade att skrifterna inte skulle tas i beslag. Justitiekanslern för inte någon journal eller liknande över de samtal som på detta sätt inkommer från polis och åklagare och har inte i efterhand kunnat verifiera uppgifterna om det aktuella samrådet. Det saknas emellertid anledning att anta annat än att uppgifterna om kontakterna med Justitiekanslern är korrekta.

text: Justitiekanslerns bedömning av beslagsfrågan har uppenbart gjorts med anledning av misstanken att de skriftliga handlingarna skulle ha använts inom ramen för tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp. Den omständigheten att det inte finns anledning att besluta om beslag rörande tryckfrihetsbrott hindrar inte att tryckta skrifter tas i beslag med anledning av misstankar om annan brottslighet. TF reglerar enbart ingripanden som föranleds av innehållet i tryckta skrifter. Skriftliga handlingar kan, som Internationella åklagarkammaren Stockholm har framhållit, utgöra bevisning till styrkande av t.ex. ett misshandelsbrott eller en försvårande omständighet i anslutning till ett sådant brott. Ett beslag med anledning därav kan beslutas av allmän åklagare utan hinder av regleringen i TF.

text: Internationella åklagarkammaren Stockholm och MA har i det aktuella ärendet angett att de aktuella beslagen gjordes med anledning av enbart misstanken om misshandel. Det finns emellertid omständigheter som talar för att såväl husrannsakan som beslagen gjordes för att styrka även misstanken om hets mot folkgrupp. De beslut om att inleda förundersökning samt att anhålla R.E. och D.B. för detta brott som hade fattats tidigare under dagen talar i en sådan riktning. Vidare omfattade beslagen även en affisch, och denna hade rimligtvis inte någon närmare betydelse för misstanken om misshandel.

text: Samtidigt har enligt yttrandena från MA och LE frågan om allmän åklagares och Justitiekanslerns behörighet varit föremål för deras diskussion och överväganden. Det är också uppenbart att de beslagtagna skrifterna i övrigt kunde vara av betydelse för misshandelsbrottet, och det framgår också att enbart ett exemplar av varje påträffad skrift togs i beslag. Dessa omständigheter sammantagna med den dokumentation som MA gjorde angående saken på en av de blanketter för beslut om tvångsmedel som förekommer i ärendet medför att Justitiekanslern utgår ifrån att såväl husrannsakan som beslagen var motiverade utifrån de brottsmisstankar mot R.E. och D.B. som föll under allmän åklagares behörighet.

text: Utöver anmärkningen beträffande den nämnda affischen finner Justitiekanslern sålunda inte anledning att erinra mot de beslut om husrannsakan och beslag som fattades av MA och LE. Som Internationella åklagarkammaren Stockholm har framhållit synes kommunikationen mellan polis och åklagare beträffande beslagsfrågan inte ha fungerat helt tillfredsställande. Justitiekanslern tillställer även Polismyndigheten i Västerbottens län en kopia av detta beslut för de åtgärder som det inträffade kan föranleda där och hos de berörda åklagarkamrarna.

text: Det bör även framhållas att den omständigheten att det inte klart dokumenterades varför beslagen gjordes synes ha lett till missförståndet under ärendets senare handläggning att beslagen hade gjorts inom ramen för misstanken om hets mot folkgrupp och att de därför inte borde bestå. Denna uppfattning torde vid sidan av bristfällig dokumentation kunna tillskrivas brister i kommunikationen mellan de inblandade åklagarna.

text: Kritik

text: Justitiekanslern har förståelse för att såväl tidspress som arbetsbelastning kan prägla åklagares jourtjänstgöring, och detta ursäktar i någon mån felaktigheter som begås under sådana förhållanden. Samtidigt finns det anledning att se allvarligt på främst att ett sådant tvångsmedel som anhållande har kommit i fråga utan att formella förutsättningar för detta har förelegat. MA kan därför inte undgå kritik för de beslut om förundersökning och anhållande som hon fattade med anledning av brottsmisstanken hets mot folkgrupp. Då de misstänkta, som ovan har framhållits, inte synes ha lidit några närmare men av det inträffade, har emellertid Justitiekanslern inte funnit anledning att vidta några åtgärder beträffande saken utöver de uttalanden och den kritik som framgår av detta beslut.

text: Justitiekanslerns promemoria

text: De berörda åklagarkamrarna har i sina yttranden berört den promemoria eller ”lathund” som Justitiekanslern har låtit utarbeta och som i korthet redogör för centrala bestämmelser på tryck- och yttrandefrihetsområdet. I promemorian återfinns också vissa råd och anvisningar. Promemorian har spritts till bl.a. de olika polismyndigheterna i landet. En reviderad version av promemorian (daterad den 30 mars 2001) har också spritts. I promemorian finns upplysningar om hur Justitiekanslern kan nås när bl.a. sådana frågeställningar som har avhandlats i detta ärende uppkommer.