avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga bl.a. om dokumentationsplikten i ett ärende rörande en vårdnadsutredning när socialnämnden hade gett en utomstående s.k. konsult i uppdrag att utföra utredningen

text: I ett mål angående vårdnad om AA:s och BB:s gemensamma dotter CC uppdrog Tierps tingsrätt åt Individ- och familjenämnden i Tierps kommun att utse någon att utföra en s.k. vårdnadsutredning. Individ- och familjenämnden förordnade i oktober 2003 socionomen DD att utföra utredningen. DD hade inte någon fast anställning vid nämndens förvaltning.

text: Utredningen blev klar och gavs in till Tierps tingsrätt i mars 2004.

text: I en anmälan till JO klagade AA på handläggningen av vårdnadsutredningen. Klagomålen avsåg att hon inte hade fått ta del av och tillfälle att kommentera utredningen innan den gavs in till tingsrätten, att utredningen inte hade bedrivits enligt gällande riktlinjer och på ett objektivt och opartiskt sätt samt att utredaren hade brutit mot sin tystnadsplikt. AA ifrågasatte även bl.a. om individ- och familjenämnden hade kunnat ge uppdraget att utföra utredningen till en s.k. konsult.

text: Inledningsvis inhämtades en kopia av vårdnadsutredningen.

text: Föredraganden inhämtade per telefon upplysningar från förvaltningschefen EE vid individ- och familjeförvaltningen i Tierps kommun. Han uppgav bl.a. följande.

text: Förvaltningen har som rutin att kommunicera en vårdnadsutredning innan den lämnas till tingsrätten. Han är osäker på om den kommuniceras både med parten och med partens ombud. Förvaltningen har bara en ordinarie familjerättssekreterare och köper in extra resurs om behov uppstår. DD har lång erfarenhet och har tidigare anlitats av förvaltningen. Det finns inget löpande avtal utan hon anlitas i ett enskilt ärende och arvoderas per timme. Den ordinarie familjerättssekreteraren har rutiner för kommunicering av vårdnadsutredningar men han är osäker på hur det fungerar när det är externa konsulter som gör utredningen. Externa konsulter har inte tillgång till något elektroniskt klientregistreringssystem och han vet inte hur dokumentationen i dessa fall sköts i praktiken.

text: Därefter begärdes som lån handlingarna i ärendet rörande vårdnadsutredningen samt en kopia av förvaltningens avtal med DD. Med anledning av denna begäran lämnade DD följande upplysningar per telefon.

text: Förvaltningen har vidarebefordrat JO:s begäran om lån av handlingar till henne. Det finns ingen dokumentation i ärendet utöver själva vårdnadsutredningen. Hon skickade vårdnadsutredningen till parternas ombud och tingsrätten samtidigt. Hon försökte diskutera utredningen med AA innan den var färdigställd men AA vägrade att ha någon kontakt med henne. Hon har under lång tid anlitats av förvaltningen för att utföra vårdnadsutredningar som familjerättssekreteraren inte själv hinner eller kan utföra. Det finns ett gammalt avtal (eventuellt från 1998) som ligger till grund för uppdragen. Hon får timersättning.

text: Därefter inhämtade föredraganden på nytt upplysningar från EE, som uppgav att det inte fanns något skriftligt avtal mellan förvaltningen och DD när hon utförde vårdnadsutredningen.

text: Ärendet remitterades därefter till Individ- och familjenämnden i Tierps kommun för utredning och yttrande över de klagomål som framfördes mot nämnden. Yttrandet skulle främst avse formerna för att anlita en extern konsult att utföra en vårdnadsutredning.

text: Ett yttrande inkom från individ- och familjenämndens vice ordförande FF. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: 1) Formellt har utredningen utförts av tjänsteman med korttidsförordnande hos förvaltningen. DD har anlitats och anlitas för denna typ av arbete av förvaltningen sedan flera år tillbaka. 2) DD är utbildad socionom och har arbetat som socialsekreterare tidigare. Hon har bl.a. arbetat ca sju (7) år på familjerätten i Uppsala kommun. Det finns ingen grund för påståendet att DD skulle vara ”känd som burdus”. 3) Nämnden är ansvarig för utredningen och har fått erforderlig information om denna. Enligt vår mening har det inte funnits anledning att stoppa utredningen. Utredningen är saklig och uppfyller de krav nämnden ställer på denna typ av utredningar.

text: I en förnyad remiss till individ- och familjenämnden anmodades nämnden att komma in med utredning och yttrande beträffande kommuniceringen av vårdnadsutredningen. I remissen angavs att det av yttrandet även borde framgå skälet till att någon löpande dokumentation inte hade förts i ärendet.

text: Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett yttrande undertecknat av GG, nämndens ordförande, och EE, tf. förvaltningschef. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: I oktober 2003 fick DD uppdraget att utföra vårdnadsutredning för familjerättens i Tierps kommun räkning. Under uppdragets gång förde DD anteckningar som hon sedan sammanställde till en vårdnadsutredning. Efter att uppdraget upphört skall inte DD spara sådana anteckningar och hon har heller inte gjort det. Förvaltningen arkiverar inte heller denna typ av anteckningar. Med hjälp av sin gamla almanacka och samtal med andra anställda på förvaltningen har DD gjort följande rekonstruktion av utredningstiden:

text: AA ringde mig nästan omgående efter att jag fått uppdraget för att diskutera vårdnadsfrågan. Den 5/12 2003 träffade jag båda föräldrarna och barnet på Forshem (en lokal som disponeras av individ- och familjeförvaltningen). De var där i anledning av faders umgänge med barnet. Modern hade familjestödjare (tjänstemän vid individ- och familjeförvaltningen) till hjälp i hemmet. Dessa var med vid faderns umgänge med barnet vid den här tiden. Jag gjorde ett hembesök hos AA ensam under några timmar. Då träffade jag ju även CC. Därefter gjorde jag ytterligare två hembesök hos AA och CC, i sällskap med en familjestödjare. Dessa besök skedde i januari 2004. Förutom dessa besök, så talade vi i telefon ett flertal gånger. Efter dessa samtal ville AA byta vårdnadsutredare. Hon ville inte träffa mig mer. Dåvarande socialchef ansåg att inget byte skulle ske. Jag tyckte att jag redan fått de uppgifter jag behövde för att jobba vidare. Jag rådgjorde också med min handledare och med socialchefen. Båda hade samma uppfattning som jag i frågan. Jag träffade fadern på kontoret två gånger och gjorde hembesök en gång. Jag träffade honom även ytterligare en gång vid umgänge på Forshem. De flesta referenterna i utredningen är tjänstemän anställda av Tierps kommun. Dessa har jag talat med vid personliga samtal och vid sammankomster angående ärendet. Vissa har sedan valt att själva skriva ner sina iakttagelser och bedömningar. Andra har jag antecknat ned och sedan delgivit. De personliga referenterna har jag talat med i telefon eller träffat, sedan läst upp det jag skrivit eller bett personerna att själva skriva. Ett par av referenterna ville inte medverka i utredningen. AA ville inte träffa mig för kommunicering, hon sade att hon skulle skriva egen inlaga till rätten, så lät jag individ- och familjeförvaltningen sända utredningen till respektive part och till deras juridiska ombud. Även tingsrätten sände sedan utredningen till parterna.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: I ett beslut den 13 februari 2006 anförde JO André följande.

text: Rätten skall enligt

text: 6 kap. 19 § föräldrabalken

text: se till att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett mål eller ärende om vårdnad, boende eller umgänge skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Har nämnden tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för frågans bedömning är nämnden skyldig att lämna rätten sådana upplysningar. Om det behövs utredning utöver vad som sägs i andra stycket, får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa den.

text: Socialnämnden har i ifrågavarande fall utsett DD att utföra vårdnadsutredningen. Hon hade inte någon fast anställning vid socialförvaltningen.

text: Tidigare gällde att domstolen kunde anmoda socialnämnden att yttra sig i en vårdnadsfråga. Syftet med att nämnden inte längre skulle yttra sig utan endast utse någon att verkställa en utredning var att effektivisera och påskynda utredningsförfarandet i tvisterna. Att det i bestämmelsen sägs att socialnämnden skall utse någon att utföra utredningen skulle i och för sig kunna tas till intäkt för

text: att nämnden till utredare kan välja en lämplig person, dvs. även en privat utredare. Detta synes dock inte ha varit lagstiftarens avsikt. Såvitt framgår av förarbetena har nämligen lagstiftaren förutsatt att utredningen skulle utföras av en tjänsteman vid nämndens förvaltning (

text: prop. 1990/91:8 s. 44

text: f.).

text: Socialnämnden kan under vissa förutsättningar använda sig av andra personer än tjänstemän vid nämndens förvaltning för att utföra en utredning. Nämnden har möjlighet att anlita uppdragstagare som är fysiska personer och som knyts till myndigheten på ett sådant sätt att de kan anses delta i dess verksamhet. En sådan uppdragstagare förutsätts stå under myndighetens arbetsledning och utföra arbetsuppgifter som normalt ankommer på en anställd. Detta får till följd att grundläggande regler – däribland

text: tryckfrihetsförordningens

text: sekretesslagens (1980:100)

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: och

text: socialtjänstlagens (2001:453)

text: bestämmelser – gäller för uppdragstagarens arbete. Denne står även under min tillsyn i den del han utför arbete åt socialnämnden. Jag kan i denna del hänvisa till JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 250.

text: För det fall en socialnämnd utser en uppdragstagare att utföra en vårdnadsutredning bör uppdraget regleras i ett skriftligt avtal för att klarlägga vad som gäller i fråga om uppdragstagarens anknytning till verksamheten.

text: I förevarande fall har nämnden uppgett att DD har varit en tjänsteman med korttidsförordnande. Remissvaret ger inte ett klart svar på frågan om nämnden anser att DD i arbetsrättsligt hänseende har haft en anställning vid förvaltningen eller om hon är att betrakta som en sådan uppdragstagare som jag har berört ovan. Med utgångspunkt från vad som har kommit fram i ärendet drar jag dock den slutsatsen att avsikten har varit att hon under alla förhållanden skulle ha en sådan anknytning till nämndens förvaltning att hon skulle betraktas som en offentlig befattningshavare. Jag anser därför att hon står under min tillsyn och jag kan konstatera att varken nämnden eller DD har haft någon annan ståndpunkt i detta hänseende. Jag vill i denna del endast tillägga att det kan finnas skäl för nämnden att se över de rutiner som finns när nämnden anlitar utomstående för att utföra olika uppdrag på nämndens vägnar. Härvid vill jag hänvisa till vad jag har anfört i mitt ovan nämnda beslut (särskilt s. 266 f.).

text: När det gäller den utredning som DD har utfört vill jag inledningsvis påpeka att en part som anser att det finns felaktigheter och brister i en vårdnadsutredning kan påpeka detta för domstolen. Domstolen skall självständigt pröva vilket värde som kan tillmätas de inhämtade uppgifterna och kan även ta initiativ till ytterligare utredning. JO brukar därför inte uttala sig om innehållet i en vårdnadsutredning. Jag har inte funnit skäl att frångå den principen i detta fall.

text: Jag finner dock skäl att något beröra handläggningen av vårdnadsutredningen när det gäller dokumentation och kommunicering.

text: Enligt

text: 11 kap. 5 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: skall handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling

text: dokumenteras. Dokumentationen skall utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Anteckningarna skall föras löpande och lämpligen i form av s.k. journalanteckningar. Dokumentationen skall föras så att det är möjligt att följa handläggningen av ärendet. Bestämmelsen om dokumentationsplikt gäller oavsett om ett ärende handläggs av en tjänsteman vid nämndens förvaltning eller av en uppdragstagare som nämnden har knutit till sin verksamhet.

text: Vid de inledande kontakterna med individ- och familjeförvaltningen noterades att det inte fanns någon dokumentation i ärendet vid förvaltningen eller hos utredaren. Den från individ- och familjeförvaltningen begärda kopian av vårdnadsutredningen översändes till JO från Svea hovrätt där vårdnadstvisten då var anhängig. Nämnden har i remissvaret inte berört detta utan, som jag har uppfattat det, enbart uppgett att utredaren efter avslutat uppdrag förstört sitt arbetsmaterial. Det synes således inte ha förts några löpande journalanteckningar om t.ex. vilka kontakter som har tagits under vårdnadsutredningen och när det har skett. Det är därför inte möjligt att i efterhand följa hur utredningsarbetet har bedrivits. Såvitt framkommit under min utredning synes inte nämnden ens ha sparat ett exemplar av vårdnadsutredningen. Om det förhåller sig på detta sätt är det anmärkningsvärt. Det har ankommit på nämnden att ge DD instruktioner om hur hon skulle fullgöra dokumentationsplikten och se till att dokumentationen utfördes på ett korrekt sätt. Uppenbarligen har nämnden åsidosatt sina åligganden härvidlag. Detta är allvarligt. Nämnden bör tillse att det utarbetas rutiner för dokumentation i de fall nämnden har utsett tillfälligt anställda och/eller uppdragstagare att utföra vårdnadsutredningar. Det som har kommit fram ger mig skäl att tillställa Länsstyrelsen i Uppsala län en kopia av detta beslut för kännedom.

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att en part i en vårdnadstvist bör få del av och tillfälle att yttra sig över vårdnadsutredningen innan den ges in till domstolen (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1994/95 s. 363). DD har uppgett att AA inte ville träffa henne för kommunicering utan skulle skriva en egen inlaga till tingsrätten. För det fall den enskilde motsätter sig ett möte för genomgång av utredningen kan det vara lämpligt att i stället ge denne möjlighet att yttra sig skriftligen. Mot bakgrund av vad som har framkommit i denna del lämnar jag saken med den kommentaren.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Långsam handläggning
Permission
Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Skänninge, för långsam handläggning av en ansökan om permission och dröjsmål med underrättelse av beslutet

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 20 juni 2023 klagade AA på anstalten Skänninge, och anförde i huvudsak följande.

type: stycke

text: Han framförde under våren 2023 ett önskemål om att beviljas permission för att kunna närvara vid sitt barns skolavslutning och fick besked från anstalten om att han dessförinnan behövde genomföra en bevakad permission. En sådan ägde rum den 10 maj. Dagen därpå ansökte han om permission för skolavslutningen den 9 juni. Under eftermiddagen den 8 juni fick han ett muntligt besked från en klienthandläggare om att han hade fått avslag på permissionsansökan. Han uttryckte sin besvikelse över detta och över att få beslutet så kort tid inpå den tänkta permissionen. Klienthandläggaren frågade om han ville ha ett avslagsbeslut eller återta sin ansökan och förklarade att det inte var någon skillnad mellan de olika besluten. Han uppgav att han ville få ett beslut om avslag. Senare under dagen blev han på nytt uppsökt av klienthandläggaren. Hon försökte övertala honom att återta ansökan, vilket han vägrade. En stund därefter fick han veta av annan personal att klienthandläggaren hade skickat ett mejl och instruerat personalen att försöka förmå honom att återta ansökan. Den 16 juni blev han delgiven ett beslut där det felaktigt angavs att han hade återkallat sin ansökan om permission.

text: Utredning

text: JO inhämtade vissa daganteckningar och det aktuella permissionsbeslutet.

text: Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig över anmälan.

text: AA inkom senare med ytterligare klagomål och ifrågasatte att de tjänstemän vid anstalten som han anmält i aktuellt ärende även handlägger hans kommande permissionsansökningar.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Öst, genom stf regionchefen, i huvudsak följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från BB, kriminalvårdschef för VO Skänninge vari anstalten Skänninge ingår. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit.

text: Omständigheter i ärendet

text: Enligt särskilda villkor fick AA beviljas regelbunden permission tidigast den 12 april 2023. Permission fick beviljas vid högst två tillfällen under den första permissionsperioden. Permission skulle vara förenad med villkor om åtföljande av personal. AA genomförde en permission med bevakning den 10 maj. Samma dag registrerades en hemställan om permission den 9 juni i syfte att närvara vid barnens skolavslutning. En kriminalvårdare tillstyrkte hemställan i ett yttrande den 11 maj. En klienthandläggare fick hemställan för handläggning den 7 juni. Hon undersökte förutsättningarna genom samråd med kollegor. Bedömningen gjordes att det med hänsyn till förestående risker inte skulle vara möjligt att genomföra den sökta permissionen med bevakning eller med villkor om åtföljande av personal, i enlighet med AA:s önskemål. Klienthandläggaren sökte därför upp AA i anstalten den 8 juni. I samtal förklarade hon att den sökta permissionen inte kunde beviljas och hon frågade därför AA om han önskade få ett skriftligt beslut om avslag eller om ärendet i stället skulle avskrivas. AA svarade att hon kunde göra vad hon ville, han struntade i vilket. AA gick sedan iväg. Klienthandläggaren samrådde med kriminalvårdsinspektören och sökte åter upp AA för att tillfråga honom om han i stället önskade träffa barnen under en permission förlagd till någon annan plats. Det skulle i så fall bli fråga om en plats som kunde medges i riskhänseende. Hon gav förslag på sådana platser. Då AA inte var intresserad av alternativ permissionsplanering frågade klienthandläggaren åter om han ville ha ett skriftligt avslag på sin hemställan eller om ärendet i stället skulle avskrivas. AA svarade åter att klienthandläggaren kunde göra vad hon ville. Han frågade också om eventuell skillnad mellan avslag och avskrivning i aktuellt ärende i förhållande till kommande permissioner. Klienthandläggaren upplyste honom om att det inte hade någon betydelse för hanteringen av framtida hemställan. AA svarade ”avskriv det då”, varmed klienthandläggaren uppmanade AA att skriftligen återta hemställan. AA uppgav att han skulle göra det senare. Efter en stund kontaktade klienthandläggaren avdelningspersonalen för att höra om AA inkommit med ett skriftligt återtagande. Så hade inte skett, varför hon bad avdelningspersonalen att påminna honom. De återkom med besked om att AA hade svarat att han skulle inkomma med det skriftliga återtagandet. Klienthandläggaren kontaktade kriminalvårdsinspektören, som gav besked att det räckte som underlag för att besluta om avskrivning. Kriminalvårdsinspektören fattade beslut om avskrivning den 9 juni. Underrättelse om beslutet har registrerats i KVR den 21 juni. Efter att beslut om avskrivning fattats har AA meddelat att han velat ha ett beslut om avslag. Anstalten har uppfattat detta som att han har ändrat inställning. Den 22 juni fattades därför ett nytt beslut om att avslå AA:s hemställan. Skälen för anstaltens ställningstagande kring den sökta permissionen framgår av det beslutet. AA underrättades om det beslutet nästa vardag. […]

text: Kriminalvårdens bedömning

text: AA hemställde om permission den 10 maj. Nästa dag upprättade anstaltspersonal ett yttrande, där hemställan tillstyrktes. Någon ytterligare utredningsåtgärd framgår inte av behandlingsjournalen före beslutet den 9 juni. Den samlade tiden för handläggning av hemställan framstår därmed som alltför lång. En medarbetare vid anstalten föreslog den 8 juni att göra ändringar i permissionsplanen för AA i syfte att möjliggöra för honom att träffa sina barn utanför anstalten, men AA var då inte intresserad av detta. AA uttryckte i stället samma dag att han skulle inkomma med skriftligt återtagande av sin hemställan. När så inte skedde tillfrågade anstalten ånyo AA om saken, varmed han upprepade sin inställning. Anstalten hade lämpligen kunnat upprätta en tjänsteanteckning om AA:s inställning, som underlag för beslutet. Enligt journalen underrättades AA sedermera om avskrivningsbeslutet den 21 juni. AA har själv uppgett att underrättelsen skedde den 16 juni. Alldeles oavsett är det fråga om lång tidsutdräkt för underrättelse av ett beslut om permission. Då AA efter underrättelsen och i strid med vad han tidigare uppgett till personalen uttryckte att han önskade en prövning i sak, har anstalten fattat ett sådant beslut och underrättat honom om det beslutet utan dröjsmål. AA hemställde om permission en månad före önskat datum för genomförande. En utredning av förutsättningarna för att genomföra en permission med villkor om bevakning eller medföljande av personal kräver en nogsam riskbedömning i det enskilda fallet, i syfte att säkerställa att nödvändig kontroll kan upprätthållas under utevistelsen. Det kan då vara nödvändigt att göra ändringar i permissionsplanen både vad avser tid och plats för permissionens genomförande, och det kan också innebära att det inte alls finns förutsättning att bevilja permissionen. Också med beaktande av att det här har varit fråga om en bevakad permission har anstalten i detta fall inte handlagt AA:s hemställan tillräckligt skyndsamt. Klagomålen avser hanteringen av en enskild hemställan. Kriminalvården Region Öst konstaterar att vissa förvaltningsrättsliga brister har förekommit i anstaltens hantering av ärendet vad gäller handläggningstid, dokumentation och underrättelse av beslut. Region Öst har därför under beredningen av remissvaret uppmanat kriminalvårdschefen att säkerställa att det vid verksamhetsstället finns fungerande handläggningsprocesser som uppfyller kraven i

text: förvaltningslagen

text: . Kriminalvårdschefen har inlett ett sådant arbete.

text: Den 31 oktober 2023 anmälde sig advokaten CC som ombud för AA. Hon kommenterade därefter remissvaret för AA:s räkning och framhöll att handläggningen av permissionsansökan hade varit bristfällig och att klienthandläggaren hade känt till att han skulle ansöka om permission inför skolavslutningen. AA framförde också nya klagomål mot anstalten Skänninge bl.a. avseende handläggningen av ytterligare permissionsansökningar och ärenden om varning. Han bifogade beslut från anstalten i dessa frågor.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Av

text: 1 kap. 7 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, följer att det för en intagen som avtjänar minst fyra år, ska beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller bl.a. vistelse utanför anstalt enligt 10 kap. 1 och

text: 2 §§ FäL, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Reglering om kortvarig vistelse utanför anstalt (permission) finns bl.a. i 10 kap. FäL. I 10 kap. 1 § anges att en intagen får, för att underlätta dennes anpassning i samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt för viss kort tid om minst

text: en fjärdedel av strafftiden, dock minst två månader, har avtjänats och det inte finns en påtaglig risk för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig.

text: Av

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, framgår bl.a. att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Denna huvudregel framgår av

text: 25 §

text: FL.

text: Enligt

text: 27 §

text: FL ska en myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet, samt ange när dokumentationen har gjorts och av vem. Inom Kriminalvårdens verksamhet ska det dessutom för varje intagen föras en journal som dokumenterar hans eller hennes verkställighet, se

text: 5 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: . Av den journalen ska det framgå vem som har dokumenterat en viss uppgift och när det gjordes. Närmare föreskrifter om journalföring finns i bl.a. förordningen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område samt

text: 14 kap.

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse. Där anges att uppgifter som är nödvändiga för handläggningen av ett ärende som enligt lag eller förordning ska prövas av Kriminalvården får behandlas. Dokumentationen ska ske så snart som möjligt.

text: En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. Det följer av

text: 33 §

text: FL.

text: Handläggningen av en ansökan om permission m.m. JO granskar främst att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. Däremot kan JO inte ändra myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall. Det gör att jag inte kommer att uttala mig om det var riktigt av anstalten att inte bevilja AA:s ansökan om permission.

text: Av utredningen framgår att AA lämnade in aktuell permissionsansökan till anstalten den 10 maj 2023 och att en kriminalvårdare tillstyrkte den dagen därpå. Ansökan nådde emellertid klienthandläggaren som skulle handlägga ärendet först den 7 juni. I remissvaret ges inte någon förklaring till varför det tog så lång tid och anstalten verkar inte heller ha vidtagit några handläggningsåtgärder under den tiden. Jag noterar att AA fick besked om att ansökan inte kunde beviljas redan påföljande dag men det var endast en dag innan permissionen var tänkt att äga rum. Den långa handläggningstiden är inte

text: acceptabel och uppfyller inte

text: förvaltningslagens

text: skyndsamhetskrav. Anstalten förtjänar kritik för detta.

text: Det är i och för sig tillfredsställande att klienthandläggaren först talade med AA och kommunicerade det tilltänkta beslutet. AA och anstalten har dock lämnat olika beskrivningar om vad som närmare sades vid tillfället och efterföljande kontakt. Enligt AA bad han om att få en prövning i sak, dvs. ett avslagsbeslut, medan anstalten menar att AA återtog ansökan. Uppgift står alltså mot uppgift och min bedömning är att ytterligare utredning inte skulle leda till något annat resultat. Jag får därför konstatera att det som har kommit fram i den delen inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida. Det finns dock skäl att påminna anstalten om skyldigheten att i ett ärende dokumentera uppgifter som kan ha betydelse för ett beslut och som tillförs på annat sätt än genom en handling. Som Kriminalvården har framfört i remissvaret kan det lämpligen ske genom dokumentation av uppgifterna i en tjänsteanteckning.

text: Anstalten avskrev ärendet den 9 juni 2023. AA har uppgett att han underrättades om detta beslut den 16 juni och hans anmälan till JO är daterad samma dag. Enligt remissvaret har underrättelsen registrerats i kriminalvårdsregistret (KVR) den 21 juni. Alldeles oavsett hur det förhåller sig med detta delar jag Kriminalvårdens uppfattning att underrättelsen har dröjt för länge. Anstalten kan inte undgå kritik för dröjsmålet.

text: Det har således förekommit vissa brister i handläggningen av AA:s permissionsansökan. Jag ser därmed positivt på att kriminalvårdschefen för verksamhetsområdet Skänninge har inlett ett arbete för att säkerställa att anstalten har fungerande handläggningsprocesser som uppfyller kraven i

text: förvaltningslagen

text: Vad AA i övrigt har anfört ger inte tillräcklig anledning till någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Ellinor Gustavsson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Hämtning
Proportionalitetsprincipen
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Polismyndigheten har beslutat om och verkställt en hämtning till förhör utan att de rättsliga förutsättningarna var uppfyllda

sammanfattning: En person misstänktes för brott mot ordningslagen genom att ha anordnat en allmän sammankomst utan tillstånd. Polisen beslutade att den misstänkte skulle hämtas till förhör under den pågående sammankomsten utan föregående kallelse. Ett försök att verkställa beslutet gjordes samma dag utan att den misstänkte påträffades. Fem dagar senare beslutade polisen att verkställa beslutet genom att hämta den misstänkte i hennes bostad. Samtidigt fattades beslut om husrannsakan för att söka efter henne i bostaden. Enligt JO ger utredningen i ärendet inte underlag för slutsatsen att det skäligen kunde befaras att den misstänkte inte skulle följa en kallelse till förhör eller med anledning av en kallelse skulle försvåra utredningen, vilket rättegångsbalken kräver. Besluten om att hämta kvinnan till förhör utan föregående kallelse och beslutet om husrannsakan saknade därför stöd i lag. I beslutet gör JO uttalanden om vilka överväganden som bör göras när polisen har misslyckats med att verkställa ett beslut om hämtning till förhör men det fortfarande bedöms finnas skäl att hämta personen. Vidare uttalar sig JO om den proportionalitetsbedömning som alltid måste göras inför ett beslut om hämtning till förhör och när ett sådant beslut verkställs. JO framhåller också att ett beslut om hämtning till förhör inte får användas i annat syfte än lagstiftaren avsett. Utredningen har visat att dokumentationen hos Polismyndigheten varit bristfällig. Det har försvårat JO:s granskning och är enligt JO mycket otillfredsställande. Polismyndigheten kritiseras för att ha fattat beslut om och hämtat den misstänkte till förhör samt beslutat om husrannsakan i hennes bostad utan stöd i lag. Polismyndigheten kritiseras också för den bristfälliga dokumentationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 juni 2020 förde AA fram klagomål mot att polisen hade genomfört en husrannsakan och hämtat henne till förhör utan att hon hade kallats till förhöret. Hon förde vidare fram att det inte hade varit nödvändigt att hämta henne och att det brott som hon misstänktes för inte var tillräckligt allvarligt för att motivera åtgärden. Hon var också kritisk till att hon inte på en gång hade fått veta anledningen till att hon hämtades.

text: Utredning

text: Efter att ha hämtat in vissa muntliga uppgifter från Polismyndigheten uppmanade JO myndigheten att yttra sig över åtgärden att hämta AA till förhör.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 16 december 2020 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare. Av Polismyndighetens yttrande och handlingarna i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: Den 13 juni 2020 genomfördes en demonstration med koppling till den globala opinionsrörelsen Black Lives Matter (BLM) utanför USA:s ambassad i Stockholm. Arrangörerna hade på förhand ansökt om tillstånd av Polismyndigheten men fått avslag med hänsyn till att allmänna sammankomster med fler än 50 deltagare vid denna tidpunkt inte fick hållas inom Sverige. Begränsningen var föranledd av covid-19-pandemin. AA var arrangör (värd) för ett event på Facebook som syftade till att samla personer till den aktuella demonstrationen.

text: Efter att Polismyndigheten hade nekat tillstånd till demonstrationen var det flera av de ledande aktörerna, inklusive AA, som avsade sig arrangörsrollen för eventet. På grund av händelseutvecklingen närmare inpå demonstrationen och vad som skedde under själva demonstrationen uppstod dock en misstanke om att AA fortfarande var aktiv som arrangör och hade en ledande roll. Det lades upp filmer i realtid på demonstrationens eventsida på Facebook. AA deltog också i demonstrationen. En förundersökning om brott mot

text: ordningslagen

text: , genom anordnande av en allmän sammankomst utan nödvändigt tillstånd, inleddes den 13 juni 2020. AA ansågs vara skäligen misstänkt för brottet.

text: Polismyndigheten hanterade demonstrationer med koppling till BLM i Stockholm som en regional särskild händelse. Det innebär att arbetet leddes och samordnades av en stabsorganisation. Polisinspektören CC hade den 13 juni 2020 stabsfunktionen att samordna utredning och spaning. Funktionen stöttade kommenderingschefens ledning av polisoperationen. CC var även ansvarig undersökningsledare och den som under pågående demonstration beslutade att AA skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. Polisen gjorde ett försök att hämta AA men kunde inte hitta henne vid detta tillfälle.

text: Den 18 juni beslutade DD att beslutet att hämta AA till förhör skulle verkställas. DD hade då tagit över funktionen att samordna utredning och spaning i staben och rollen som undersökningsledare. Den 18 juni beslutade DD också om husrannsakan för att AA skulle kunna eftersökas i sin bostad. AA hämtades i sitt hem strax före kl. 9 och fördes till en polisstation där hon blev förhörd. Efter förhöret frigavs AA Den 22 juni 2020 beslutade DD att lägga ned förundersökningen på grund av bevisproblem.

text: Polismyndigheten redogjorde för den relevanta rättsliga regleringen och redovisade följande bedömning.

text: Beslutet om hämtning till förhör utan föregående kallelse

text: Av dokumentationen i förundersökningen framgår inte skälen för beslutet om hämtning och övriga överväganden inför beslutet. Det försvårar avsevärt möjligheten att i efterhand bedöma huruvida det fanns förutsättningar för beslutet. Baserat på förundersökningsledarnas uppgifter, som lämnats sedan JO inlett en undersökning, synes hämtningsbeslutet ha fattats med hänvisning till att AA inte skulle följa en kallelse eller att hon med anledning av en kallelse skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. Polismyndigheten utgår från att övriga förutsättningar i

text: 23 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) var uppfyllda, d.v.s. att undersökningen avsåg ett brott på vilket fängelse kunde följa och att förhöret skulle hållas inom angivet avstånd, samt att förundersökningsledaren har varit behörig att fatta beslutet. Beslutsfattaren CC har beträffande de omständigheter som motiverade åtgärden bl.a. anfört följande. AA verkade filma med sin mobiltelefon från demonstrationståget. Dessa filmer lades upp i realtid på demonstrationens eventsida på Facebook, som hon tidigare administrerat. Misstanke uppkom om att AA fortfarande var aktiv arrangör av demonstrationen. Syftet med åtgärden hade gått förlorad om en kallelse till förhör hade skickats, eftersom AA då skulle ha haft möjlighet att försvåra utredningen genom att radera filmerna. Filmerna behövde bevissäkras och kopplas till den misstänkte så snart som möjligt. CC har också framfört att han ville att AA skulle identifieras och förhöras på plats. Polismyndigheten anser att det inte av den skriftliga dokumentationen i förundersökningen har framkommit att förutsättningarna var uppfyllda för att besluta om hämtning till förhör utan föregående kallelse enligt

text: 23 kap. 7 § andra stycket

text: RB. Inte heller med beaktande av de preciseringar som gjordes efter det att JO inlett en utredning, som alltid får värderas med viss försiktighet, visar utredningen fullt ut att det fanns förutsättningar för ett sådant beslut. Det saknas emellertid skäl att ifrågasätta uppgiften om att det fanns anledning att identifiera och förhöra AA på plats. Det är dock inte sådana omständigheter som kan läggas till grund för ett beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse enligt

text: 23 kap. 7 § andra stycket

text: RB. Omständigheterna kan snarare motivera ett medtagande till förhör enligt

text: 23 kap. 8 §

text: RB. Den bestämmelsen aktualiserades emellertid inte i detta fall, eftersom AA inte påträffades på eller i närheten av brottsplatsen. Det har inte framkommit huruvida några särskilda överväganden gjordes i fråga om de allmänna principerna för tvångsmedel. Det borde ha övervägts bl.a. om det var proportionerligt att besluta om hämtning i relation till det brott som AA var misstänkt för och om det avsedda resultatet hade kunnat uppnås med mindre ingripande medel. Gällande proportionaliteten är brott mot

text: ordningslagen

text: ett lindrigt sådant, vilket är en omständighet som talar mot att beslutet om hämtning var proportionerligt. Å andra sidan fanns i detta fall andra omständigheter som förstärkte graden av allvar och angelägenhet. Demonstrationen genomfördes under en tid då regeringen beslutat om att tillfälligt begränsa antalet deltagare i grundlagsskyddade allmänna sammankomster till följd av den pågående pandemin och risken för smittspridning i samhället. Polismyndigheten bedömde läget som allvarligt och hade organiserat sig i stab för att hantera manifestationerna. Beslutsfattaren tjänstgjorde i staben och beslutet om hämtning tillkom i denna kontext. Sedan är det en grannlaga uppgift att avgöra vilka omständigheter som bör tillmätas avgörande betydelse i bedömningen av ett enskilt tvångsmedels proportionalitet.

text: Verkställande av beslutet om hämtning

text: Beslutet om att hämta AA till förhör verkställdes den 18 juni 2020, d.v.s. några dagar efter att det fattats. Vid denna tidpunkt var CC inte längre förundersökningsledare, utan DD som då också övertagit funktionen i staben.

text: Det var således DD som bestämde och gav anvisning om att verkställa hämtningen av AA. DD har i sitt yttrande i ärendet anfört att skälen för åtgärden var att lägesbilden avseende BLM hade blivit oroväckande den 17 juni 2020 och att AA framstod som delaktig på plats via livestreaming på Facebook. Hur AA som arrangör eller värd fortsatte kommunicera kunde komma att påverka utvecklingen. DD bestämde därför att verkställa hämtningen till förhör morgonen därpå. Vidare framgår av en tjänsteanteckning, som JO bifogat remissen till Polismyndigheten, att DD har uppgett att skälet till beslutet om hämtning var att det fanns anledning att anta att AA inte skulle inställa sig till förhör om en kallelse hade skickats. Som framgår ovan synes skälen för att verkställa beslutet om hämtning ha varit annorlunda än de som låg till grund för beslutet. Det framstår inte som helt förenligt med utgångspunkten att ett beslut om en tvångsåtgärd ska grundas på de förhållanden som föreligger vid beslutstillfället. Om andra omständigheter ska läggas till grund för att verkställa ett hämtningsbeslut än de som förelåg vid det ursprungliga beslutet, bör övervägas om förutsättningarna för beslutet kvarstår eller om ett nytt beslut om hämtning kan fattas. I detta fall framgår inte om några sådana överväganden gjordes. Proportionalitets- och hänsynsprinciperna gör sig gällande även vid verkställighet av ett hämtningsbeslut. Det har genom utredningen inte heller i denna del framkommit huruvida några särskilda överväganden gjordes.

text: Genomförandet av hämtningen

text: När det gäller frågan om vilken information AA fick om anledningen till åtgärden har poliserna redogjort för att de informerade henne om att hon hämtades till förhör i egenskap av misstänkt för brott. AA fick således information i allmänna ordalag om anledningen till åtgärden (se JO 1975 s. 137). Polismyndigheten har förståelse för att det kan upplevas som besvärande att i bostaden bli hämtad till förhör hos polisen. Utredningen ger dock inte stöd för någon annan slutsats än att hämtningen i detta fall genomfördes på ett hänsynsfullt och korrekt sätt.

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och utgångspunkter En grundläggande förutsättning för att någon ska kunna hämtas till ett förhör utan föregående kallelse är, såvitt nu är av intresse, att det skäligen kan befaras att den som ska höras inte skulle följa en kallelse eller med anledning av en kallelse skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen (se

text: ). Jag har riktat in min granskning på frågan om dessa förutsättningar för hämtning har varit uppfyllda i detta fall. Med anledning av vad AA har anfört i sin anmälan och vad som i övrigt kommit fram vid min granskning kommer jag också att komma in på vissa andra frågor.

text: Jag vill redan inledningsvis framhålla att det i förundersökningsprotokollet helt saknas dokumentation när det gäller de omständigheter och överväganden som lades till grund för beslutet om hämtning till förhör den 13 juni 2020. Detsamma gäller beslutet att hämtningen skulle genomföras på morgonen den

text: 18 juni. Vid min granskning har jag därför fått utgå från de uppgifter som CC och DD lämnat i efterhand i samband med utredningen i JO:s ärende. Jag återkommer till den bristfälliga dokumentationen senare i beslutet men vill

text: redan här säga att detta har försvårat min granskning, vilket naturligtvis är mycket otillfredsställande.

text: Beslutet den 13 juni 2020 Som grund för sitt beslut att hämta AA till förhör under den pågående demonstrationen har CC i utredningen i JO:s ärende till en början uppgett att han beslutade om hämtningen för att identifiera och förhöra AA. I anslutning till den uppgiften har han hänvisat till ”pågående brottslighet och brottsplats”. Han har också angett att polisen behövde säkra den mobiltelefon som användes för att filma. Efter att Polismyndigheten bett CC att uttryckligen svara på vilka överväganden han hade gjort i fråga om de rättsliga förutsättningarna för att hämta någon till förhör, har han lagt till att de behövde AA på plats med mobilen och att hon skulle ha haft möjlighet att försvåra utredningen genom att radera filmer från demonstrationen om hon hade kallats till förhör.

text: Hämtning till förhör är ett ingripande tvångsmedel. Det måste finnas någon konkret omständighet kopplad till det enskilda fallet som medför att det skäligen kan befaras att den som ska förhöras inte skulle följa en kallelse eller försvåra utredningen om personen kallas till förhöret (se bl.a.

text: JO 2012/13 s. 140

text: och Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, femte uppl., s. 223 f.). Endast ett mer allmänt antagande om detta, är inte tillräckligt för tvångsmedelsanvändningen. När jag tar del av de överväganden som CC menar att han gjorde kan jag inte se att det bland dem finns någon tillräckligt konkret omständighet som medför att lagens krav var uppfyllt.

text: I likhet med Polismyndigheten anser jag att det som kommit fram inte ger underlag för slutsatsen att det skäligen kunde befaras att AA inte skulle följa en kallelse eller undanröja bevis eller på något annat sätt försvåra utredningen om hon hade kallats till ett förhör. CC:s beslut den 13 juni 2020 att hämta AA till förhör utan föregående kallelse hade därför inte stöd i lag. Beslutet den 18 juni 2020 Av de uppgifter som DD har lämnat i samband med utredningen i JO:s ärende framgår det att han den 18 juni 2020 bestämde att hämtningen av AA skulle verkställas. Enligt vad som kommit fram fattade han inte något formellt beslut om hämtning utan verkställigheten avsåg det beslut som CC hade fattat några dagar tidigare. Han fattade dock ett beslut om husrannsakan för att söka efter AA i hennes bostad.

text: Av en tjänsteanteckning från ett telefonsamtal som JO hade med DD inför JO:s utredning framgår det att DD vid det tillfället uppgav att skälet till beslutet om hämtning var att det fanns anledning att anta att AA inte skulle inställa sig till förhör om en kallelse hade skickats.

text: I sitt yttrande till Polismyndigheten i samband med utredningen i JO:s ärende har DD uppgett att det genom underrättelseuppgifter kommit fram att lägesbilden för BLM var något oroväckande den 17 juni och att AA verkade

text: engagerad på plats via livesändning på Facebook. Hur AA som arrangör/värd skulle fortsätta att kommunicera kunde enligt DD komma att påverka utvecklingen.

text: Av Polismyndighetens yttrande framgår att polisen redan den 13 juni 2020 hade försökt hämta AA till förhör i samband med den pågående demonstrationen, men att de inte hade hittat henne trots att de aktivt hade letat efter henne.

text: Ett beslut om hämtning brukar anses vara verkställt även om den sökte inte anträffas. Har ett försök att verkställa ett hämtningsbeslut genomförts men misslyckats krävs det därför ett nytt beslut. Det finns starka praktiska skäl för det synsättet. Ett beslut om tvångsmedel måste alltid grundas på aktuella förhållanden. (Se Lindberg, a.a, s. 229 f.)

text: Redan det förhållandet att polisen hade misslyckats med att verkställa beslutet den 13 juni 2020 talar enligt min mening för att det inte fanns förutsättningar att hämta AA till förhör den 18 juni med stöd av det tidigare beslut som CC hade fattat. I samma riktning talar det förhållandet att de omständigheter som DD har hänvisat till som grund för att verkställa beslutet skiljer sig från de omständigheter som CC fört fram som grund för sitt beslut. Om andra omständigheter ska läggas till grund för att verkställa ett beslut än de som fanns när beslutet fattades bör det normalt övervägas om förutsättningarna för beslutet kvarstår eller om ett nytt beslut behöver fattas.

text: Mot bakgrund av det anförda anser jag att DD genom ett nytt formellt beslut den 18 juni 2020 borde ha tagit ställning till om det fanns förutsättningar enligt

text: att hämta AA till förhör. Den bedömningen skulle ha gjorts utifrån de omständigheter som var aktuella vid den tidpunkten. Det har inte kommit fram att DD gjorde några sådana överväganden.

text: Som läget är nu får jag utgå från det förhållandet att DD, enligt hans egna uppgifter, verkställde det tidigare beslutet på den grunden att det fanns anledning att anta att AA inte skulle inställa sig till förhör om en kallelse hade skickats. Jag kan dock konstatera att något försök att kalla AA till förhör inte hade gjorts, och det har inte heller kommit fram att det funnits någon annan konkret omständighet som kunnat ligga till grund för bedömningen att hon inte skulle följa en kallelse. Utredningen ger mot den bakgrunden inte underlag för slutsatsen att det skäligen kunde befaras att AA inte skulle inställa sig till förhör om hon hade fått en kallelse. Det fanns därför inte stöd i lag för att hämta AA till förhör på denna grund. Det innebär att det inte heller fanns stöd i lag för att besluta om husrannsakan för att söka efter AA i hennes bostad (se

text: 28 kap. 2 § rättegångsbalken

text: Proportionalitetsbedömning vid beslut om hämtning Misstanken mot AA den 13 juni gällde att hon utan tillstånd anordnat en allmän sammankomst och därmed gjort sig skyldig till brott mot

text: ordningslagen

text: . Straffet

text: för brott mot

text: ordningslagen

text: är böter eller fängelse i högst sex månader (se

text: 2 kap. 29 § ordningslagen

text: För att någon ska kunna hämtas till förhör utan föregående kallelse räcker det inte att de förutsättningar som anges i bestämmelsen i

text: är uppfyllda. Som vid alla beslut om tvångsåtgärder ska polisen beakta de allmänna principer som gäller för både beslut om och genomförande av tvångsmedel, bl.a. proportionalitetsprincipen. Den innebär att det måste göras en bedömning av om skälen för hämtning uppväger den olägenhet som det innebär för den enskilde. Inom ramen för en sådan bedömning ska bl.a. brottets beskaffenhet beaktas.

text: Av detta följer att det krävs starkare skäl för att hämta en person till förhör när misstanken avser ett brott där påföljden oftast är böter än när misstanken avser ett allvarligare brott. En annan omständighet som bör beaktas inom ramen för en proportionalitetsbedömning är det sätt som en tvångsåtgärd ska verkställas på. Det bör enligt min mening typiskt sett krävas starkare skäl för att hämta en person i hans eller hennes bostad än på en allmän plats. Som alltid måste dock en bedömning göras av omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Jag har redan konstaterat att utredningen inte ger stöd för att det skäligen kunde befaras att AA inte skulle följa en kallelse eller med anledning av en kallelse skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. Mot den bakgrunden finns det inte anledning att närmare gå in på frågan hur en proportionalitetsbedömning borde ha fallit ut i detta fall. Jag nöjer mig därför med att konstatera att varken CC eller DD har fört fram att de gjorde några proportionalitetsöverväganden inför sina respektive beslut.

text: Hämtning till förhör får inte användas i annat syfte än lagstiftaren avsett Som framgått har CC och DD hänvisat till olika omständigheter som grund för åtgärden att hämta AA till förhör. Det de fört fram har dock det gemensamt att man kan få intrycket av att det bakom tvångsmedelsanvändningen har funnits ett önskemål om att avbryta pågående misstänkt brottslighet under demonstrationen den 13 juni 2020 respektive förhindra fortsatt brottslighet vid en kommande demonstration den 18 juni. Jag noterar i det sammanhanget att det inte vid något av besluten gavs direktiv eller information till de poliser som skulle verkställa åtgärderna om att mobiltelefonen kunde vara av betydelse som bevis.

text: Jag har inte underlag för att slå fast att ändamålet med åtgärderna verkligen har varit något annat än att hålla ett förhör med AA. Jag vill dock understryka att hämtning till förhör inte får användas i något annat syfte än att få till stånd ett förhör under en förundersökning. Som JO tidigare har uttalat får hämtning till förhör inte heller användas som ett substitut för ett gripande när förutsättningarna för gripande inte är uppfyllda (se

text: JO 2015/16 s. 107

text: Genomförandet av hämtningen AA har också fört fram bl.a. att hon inte fick något svar på sina frågor om varför hon hämtades till förhör, att hon hamnade i chocktillstånd och att händelsen har påverkat henne och hennes familj negativt.

text: Den som hämtas till förhör behöver inte underrättas om en eventuell brottsmisstanke förrän vid själva förhöret. Den hämtade har dock rätt att i mera allmänna ordalag upplysas om anledningen till att han eller hon hämtas till förhör, t.ex. att det avser utredning om brott (se JO 1975 s. 137).

text: De poliser som genomförde hämtningen har i samband med utredningen i JO:s ärende förhållandevis utförligt beskrivit hur den gick till. De har bl.a. redogjort för att AA i bostaden fick besked om att hon skulle hämtas till förhör som misstänkt och att hon inom kort skulle få närmare besked av förhörsledaren. De har vidare beskrivit att stämningen var lugn och trevlig under hela genomförandet.

text: AA och poliserna har olika uppfattning om huruvida AA fick besked om anledningen till att hon hämtades. Jag bedömer att ytterligare utredning inte kommer att leda till ökad klarhet. Jag har inte anledning att lägga AA:s uppgifter till grund för min bedömning framför vad poliserna har uppgett.

text: Jag har förståelse för att AA upplevde det som omskakande att bli väckt av polisen och hämtad till förhör i sin bostad och att hon också uppfattade det som ett intrång i sin personliga integritet och sitt privatliv. I likhet med Polismyndigheten anser jag dock att utredningen inte ger stöd för någon annan slutsats än att hämtningen genomfördes på ett hänsynsfullt och korrekt sätt.

text: Dokumentation Enligt

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: ska det vid förundersökningen föras ett protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen. De närmare bestämmelserna om vad ett förundersökningsprotokoll ska innehålla framgår framför allt av förundersökningskungörelsen. Där anges bl.a. att beslut om uppgifter som rör användningen av tvångsmedel ska antecknas i förundersökningsprotokollet (se 20 §).

text: Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Ett dokumentationskrav i fråga om tvångsmedelsanvändning möjliggör inte bara en kontroll i efterhand. Det bidrar också till att den som fattar beslut om ett tvångsmedel måste tänka igenom om de rättsliga förutsättningarna för tvångsmedlet är uppfyllda eftersom han eller hon ska kunna redovisa sina överväganden i skriftlig form.

text: Dokumentationen vid tvångsmedelsanvändning ska göras i så nära anslutning till ett beslut eller en åtgärd som möjligt. Det är självfallet inte godtagbart att de omständigheter som läggs till grund för en tvångsåtgärd preciseras först sedan

text: JO inlett en utredning. Som framgått har dokumentationen inte levt upp till de krav som gäller i ett fall som detta.

text: Kritik och avslutande kommentarer Polismyndigheten kritiseras för att myndigheten utan stöd i lag har fattat beslut om och hämtat AA till förhör samt beslutat om husrannsakan i hennes bostad. Polismyndigheten kritiseras också för de dokumentationsbrister som har förekommit.

text: I min tillsynsverksamhet är det inte ovanligt med klagomål som rör beslut om hämtning till förhör. Jag har i något fall sett exempel på att hämtning till förhör används i andra situationer eller i andra syften än vad lagstiftaren avsett. Det är självfallet inte godtagbart, särskilt som det rör sig om ett ingripande tvångsmedel som kan innebära ett betydande intrång i den enskildes integritet och privatliv. Jag vill därför understryka att den som beslutar om hämtning till förhör alltid måste ha klart för sig vilka rättsliga förutsättningar som gäller för åtgärden och vilka faktiska omständigheter som motiverar den i det enskilda fallet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Förundersökning Förvar Hämtning Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot Polismyndighetens i Jönköpings län för att en 16-årig yngling, som hämtats till förhör misstänkt för brott, förvarats i arrestlokal

text: Anmälan

text: Makarna AA och BB begärde i en anmälan att JO skulle granska Polismyndighetens i Jönköpings län och åklagares vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Jönköping, handläggning av en förundersökning i vilken deras 16-årige son, CC, hämtades till förhör. De ifrågasatte åklagarens beslut att hämta CC till förhör kl. 06.00 och även polisens verkställighet av beslutet och uppgav i den delen att CC hämtades kl. 05.45 med en ”målad tjänstebil”. Vidare anförde anmälarna att det dröjde cirka fyra timmar innan förhöret kom till stånd och att CC under den tiden placerades i en arrest, att han inte erbjöds något att äta trots att han inte haft möjlighet att äta frukost samt att de inte fick följa med till polisstationen och inte heller gavs möjlighet att närvara vid förhöret.

text: Makarna AA och BB begärde också att JO skulle pröva om Junedalsskolan i Jönköpings kommun agerat korrekt när det kommit fram att CC utsatts för mobbning.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades. Av utredningen framkom bl.a. följande.

text: Den 2 juni 2008 gjordes en polisanmälan med anledning av att en elev i en fil i en dator på en skola i Jönköping påträffat två brev i vilka framfördes detaljerade dödshot mot henne och en annan elev. Polisen inledde förundersökning om olaga hot och samma kväll beslutade jouråklagare att CC skulle hämtas till förhör dagen därpå, dvs. den 3 juni, efter kl. 06.00 och helst före kl. 07.15. Enligt arrestantbladet hämtades CC kl. 06.02. Åklagare skickade per fax kl. 07.33 en framställan om förordnande om offentlig försvarare till Jönköpings tingsrätt. Strax efter kl. 09.00 expedierade tingsrätten ett förordnande av en offentlig försvarare för CC. Förhöret inleddes kl. 10.07 och avslutades kl. 11.02. CC frigavs kort därefter. Misstankarna mot CC avskrevs den 4 juni 2008 och förundersökningen lades då också ned.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som anförts i anmälan till JO samt beträffande vilka kontakter som hade tagits med socialtjänsten i ärendet.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren DD) anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Polismyndigheten har inhämtat yttrande från närpolisområdeschef EE och förundersökningsledare FF, vilket tillsammans med förhörs-protokoll, PM och arrestantblad utgjort underlag för polismyndighetens remissvar.

text: Bakgrund

text: Den 2 juni 2008 hölls förhör med en elev på Junedalsskolan i Jönköping i dennes hem. I förhöret framkom att hon och en kamrat, i brev, blivit hotade till livet och att dessa brev skrivits på en av skolans datorer. Enligt inloggningsuppgifter skulle breven ha skrivits av CC. Jouråklagare beslutade på kvällen den 2 juni att CC skulle hämtas till förhör den 3 juni 2008 mellan kl. 06.00-07.15. Åklagaren påpekade vikten av att hämtningen skulle ske innan skoltid. Den 3 juni 2003 kl. 06.02 blir CC hämtad av en radiobilspatrull bestående av två uniformerade polismän. Inkommen till polishuset kl. 06.18 placerades CC i ett väntrum i arrestavdelningen. När ansvarig polisiär förundersökningsledare kom till sin arbetsplats cirka 07.15 blev han informerad om att CC hämtats in till förhör som misstänkt för olaga hot och att fadern befann sig i polishusets reception. Förundersökningsledaren kontaktade fadern och informerade honom om att CC skulle förhöras och att någon från socialtjänsten skulle beredas möjlighet att närvara vid förhöret. Fadern tilläts därefter att träffa och samtala med CC. Fadern begav sig därefter till sitt arbete men lämnade sitt mobiltelefonnummer. Eftersom CC inte haft möjlighet att äta frukost tillfrågades han om han vill ha något att äta, men han avböjde. En polisinspektör tog kontakt med tjänsteman vid Socialnämnden Söder i Jönköpings kommun och en muntlig föredragning av ärendet gjordes. Tjänstemannen uppgav att de inte hade möjlighet att närvara vid förhöret med så kort varsel. Med hänsyn till att någon företrädare för socialtjänsten inte kunde närvara vid förhöret samt mot bakgrund av misstankarna mot CC gjorde den polisiära förundersökningsledaren bedömningen att det var av synnerlig vikt att en advokat var närvarande vid förhöret. Kontakt togs därför med Åklagarkammaren i Jönköping avseende behovet av advokat. Kl. 09.15 meddelade åklagaren att en offentlig försvarare hade utsetts. När förhörsledaren därefter ringde upp advokatkontoret ifråga fick han till svar att någon advokat inte fanns tillgänglig. Förnyad kontakt togs med åklagaren som uppgav att förhörsledaren skulle kräva av advokatkontoret att advokat omedelbart skulle infinna sig på polishuset, vilket också skedde. När den polisiäre förundersökningsledaren fått besked om vilken tidpunkt förhöret skulle hållas kontaktades fadern på mobilnumret, men fick då besked om att abonnenten inte kunde nås. Förhöret med CC påbörjades kl. 10.07 i närvaro av en offentlig försvarare. Förhöret avslutades kl. 11.02 och efter beslut av åklagaren frigavs CC kl. 11.10 samma dag.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten är medveten om de straffprocessuella hänsyn som föreskrivs i bl.a.

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: och som i särskilt hög grad har giltighet när det är fråga om åtgärder som vidtas mot barn. Polisen hade i detta fall fått i uppdrag av åklagare att hämtning av CC skulle utföras inom en viss angiven tidsperiod. Polismyndigheten finner därför inte anledning att kommentera de överväganden som åklagaren gjort vid sin bedömning av att hämtning till förhör faktiskt skulle ske.

text: När det gäller utförandet av själva hämtningen kan upplysas att det på morgonen den 3 juni tjänstgjorde fem poliser vid närpolisområde Jönköping. Yttre befäl åkte ensam i en patrullbil och de övriga tjänstgjorde i par i varsin bil. Sammanlagt fanns det tre patruller att tillgå vid den aktuella tidpunkten. Vakthavande befäl har således gjort bedömningen att det inte funnits någon annan möjlighet än att låta en av dessa patruller utföra hämtningen. Det är viktigt att beakta att det när som helst under dygnet kan inträffa en allvarlig situation då tjänstgörande polis omedelbart måste kunna vara beredd att ingripa och att uniformen då har en viktig funktion för att tydliggöra de särskilda befogenheterna som poliser åtnjuter. Att poliser som huvudregel bör bära uniform ligger även i linje med kravet på ökad synlighet. I förarbetena till lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare uttalas bl.a. att hämtning till förhör av barn under 15 år endast i undantagsfall bör utföras av uniformerad polis. Med beaktande av FN:s Barnkonvention, att barnets bästa ska komma i främsta rummet, är Polismyndighetens uppfattning att det bästa för CC hade varit om hämtningen hade skett med icke uniformerade poliser i en civil polisbil. Det gick, som framkommit, under rådande förhållanden inte att lösa. När det sedan gäller förfarandet då CC kom in till polishuset kan konstateras att det alltid är problematiskt när det gäller förvaring av en ungdom som är misstänkt för ett allvarligt brott. Av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om förvaring av personer i polisarrest;

text: RPSFS 2000:58

text: FAP 102-1 framgår bl.a. att den som är mellan 15 och 18 år bör förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt. Normalt bör den som är under arton år förvaras under bevakning i ett förhörsrum eller liknande utrymme. Efter att CC förts in till polishuset placerades han i ett väntrum i arrestavdelningen. CC blev således inte inlåst i någon arrest. Polismyndigheten har förståelse om det för den enskilde som inte har kännedom om förhållandena i en arrestlokal kan uppleva situationen som obehaglig. Av

text: och

text: 7 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare framgår bl.a. att om någon som inte har fyllt arton år är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följas ska Socialnämnden genast underrättas och om möjligt ska även företrädare för socialtjänsten närvara vid förhör med den misstänkte. Innan förhör skulle hållas med CC togs kontakt med socialtjänsten, men beklagligt nog hade de inte möjlighet att närvara vid förhöret. Detta är emellertid inte någon ovanlig situation. Att förhöret med CC inte kunde påbörjas förrän cirka fyra timmar efter det att han förts in till Polishuset berodde till stor del på svårigheterna att få tag på en offentlig försvarare, vilket naturligtvis är olyckligt. När väl försvararen var på plats var det viktigt att kunna sätta igång förhöret så fort som möjligt. Att en vårdnadshavare är med under förhöret med en misstänkt som inte fyllt arton år är inget ovillkorligt krav som kan ställas. CC får därmed anses tillgodosedd med den offentliga försvarare som haft till uppgift att tillvarata hans rättigheter. När man i efterhand har den fullständiga bilden av den aktuella händelsen klarlagd, kan sägas att vissa åtgärder hade kunnat genomföras på ett annat sätt. Vid en objektiv bedömning av det inträffade och med hänsyn till aktuella omständigheter och givna förutsättningar anser Polismyndigheten emellertid inte att några formella fel har begåtts av polisen vid den aktuella händelsen.

text: Makarna AA och BB kommenterade remissvaret och vidhöll vad de uppgett i anmälan samt uppgav bl.a. att det utrymme där sonen tillbringade tiden före förhöret inte var något ”väntrum” utan en arrest om kanske 2x2 meter med stål/järndörr med lucka i och vars möblemang endast bestod av en bänk.

text: Från polismyndigheten inhämtades därefter uppgift om att det aktuella utrymmet som CC placerades i var en s.k. väntarrest. Utrymmet har en skjutdörr som var öppen när CC satt och väntade där.

text: Bedömning

text: Makarna AA och BB har på flera punkter kritiserat polisens och åklagarens hantering av det aktuella ärendet, bl.a. har de ifrågasatt åklagarens beslut att CC skulle hämtas till förhör, det sätt på vilket polisen kom att verkställa hämtningen samt det förhållandet att CC, som endast var 16 år vid tillfället, fick tillbringa ett antal timmar i en arrest innan förhöret påbörjades.

text: Jag vill inledningsvis nämna att jag har förståelse för att Makarna AA och BB och självfallet även CC upplevde den aktuella dagen som mycket obehaglig. Det kan dock konstateras att misstankarna mot CC skrevs av redan påföljande dag och att polis och åklagare agerade skyndsamt i ärendet.

text: Vid min granskning av ärendet har kommit fram att CC i det initiala skedet av utredningen på grunder, som inte kunde bortses från, kom att misstänkas för att i skrift ha uttalat mycket allvarliga hot mot två klasskamrater. Det var också mot den bakgrunden som åklagaren beslutade att hämta CC till förhör och att detta skulle ske tidigt på morgonen. Även om hämtning när det gäller unga personer ska ske med stor restriktivitet finner jag därför inte skäl att ifrågasätta åklagarens beslut (se

text: 23 kap. 7 § rättegångsbalken

text: , RB, om hämtning till förhör, se även JO 1996/97 s. 86).

text: Utredningen ger sedan vid handen att CC hämtades av uniformerad polis i en ”målad” tjänstebil vid sextiden på morgonen. Förhör med en person som är under 18 år och som är misstänkt för brott ska verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada. Det bör noga ses till att uppseende inte väcks kring förhöret (se

text: 17 § förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948). Denna bestämmelse är ett uttryck för den s.k. straffprocessuella hänsynsprincipen som innebär att en förundersökning ska bedrivas på sådant sätt att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet (se

text: 23 kap. 4 §

text: RB). Endast i undantagsfall bör hämtning av någon under 18 år utföras av uniformerad polis (JO 1996/97 s. 86). Jag anser mig likväl, med beaktande av polismyndighetens redogörelse för bemanningen vid närpolisområdet den aktuella morgonen, inte kunna kritisera myndigheten för det sätt hämtningen genomfördes på. Med tanke på vad polismyndigheten uppgett om statsmakternas krav på ökad synlighet vill jag endast betona att detta krav naturligtvis inte innebär att polisen ska använda uniform även i situationer då civil klädsel är lämpligare.

text: Av utredningen har vidare kommit fram att förhöret med CC inte påbörjades förrän strax efter kl. 10.00 och att dröjsmålet berodde på att polisen avvaktade att en offentlig försvarare skulle förordnas och att denne sedan skulle inställa sig. Enligt

text: 24 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) ska en offentlig försvarare förordnas för en misstänkt som inte fyllt 18 år om det inte är uppenbart att han saknar behov försvarare. Jag har i tidigare beslut påtalat vikten av att förundersökningsledaren gör en bedömning av om en ung misstänkt har behov av försvarare och av om det är möjligt att avvakta en försvarares ankomst och ändå påbörja förhöret inom rimlig tid (se t.ex.

text: JO 2008/09 s. 92

text: ). Jag finner inte heller i detta avseende skäl att ifrågasätta hanteringen av ärendet.

text: Det förhållandet att CC, som var misstänkt för brott, under väntetiden placerades i arrestavdelningen föranleder följande uttalanden från min sida.

text: Om en person har hämtats till förhör är han skyldig att stanna kvar hos polisen och får då också hållas kvar där med tvång om så behövs. Något annat tvång än det som krävs för att hindra personen att avlägsna sig, eller att kommunicera med andra förhörspersoner, får inte användas (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl., s. 181). Den som kan misstänkas för brottet får tas i förvar under den tid han är skyldig att stanna kvar, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med ingripandet, ordning eller säkerhet (

text: 23 kap. 9 § fjärde stycket

text: RB). Om exempelvis förhörspersonen är berusad eller allmänt stökig kan det alltså finnas skäl att förvara honom i arrest. Utgångspunkten vid placeringen av den som ska hållas kvar för förhör är dock självfallet att denna ska ske i öppen lokal (

text: prop. 1996/97:175 s. 53

text: När det gäller ungdomar mellan 15 och 18 år har i förarbetena till nyss nämnda bestämmelse särskilt framhållits att det normalt inte bör förekomma att dessa placeras i arrest eller låses in på annat sätt. Ungdomar under 15 år bör aldrig kunna tas i förvar i arrest (

text: a. prop. s. 50

text: ). Uttalandena ska bl.a. ses i ljuset av FN:s konvention om barns rättigheter där det i artikel 37 stadgas att frihetsberövande av ett barn ska ske i enlighet med lag och får endast användas som en sista utväg och för kortast lämpliga tid.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om förvaring av personer i polisarrest (FAP 102-1). I dessa uttalas som allmänt råd att om ett förhör med en person som har hämtats till förhör undantagsvis inte kan påbörjas omedelbart, bör denne anvisas att uppehålla sig i ett väntrum, förhörsrum eller annat olåst utrymme. Den som kan misstänkas för brott bör inte enbart på den grunden förvaras i en polisarrest. Sådan förvaring kan dock i undantagsfall vara ett alternativ till bevakad vistelse i en olåst lokal, exempelvis när det finns risk för att den frihetsberövade avlägsnar sig eller försvårar utredningen. Vidare framhålls att den som är mellan 15 och 18 år bör förvaras i polisarrest endast när det är absolut nödvändigt. Normalt bör den som är under 18 år förvaras under bevakning i ett förhörsrum eller liknande utrymmen (se allmänna råden i 2 kap.).

text: Jag vill för klarhets skull framhålla att det inte finns någon särreglering i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare som träffar den nu aktuella situationen utan

text: rättegångsbalkens

text: regler gäller (se

text: 1 § andra stycket

text: LUL). Det kan dock nämnas att enligt bestämmelsen i

text: 14 §

text: LUL om kvarhållande får den unge – i de särskilda situationer som gäller i de fallen – endast tas i förvar om det är nödvändigt med hänsyn till ordning eller säkerhet.

text: I det nu aktuella fallet har polismyndigheten upplyst att CC, som var 16 år vid tillfället, placerades i ett väntrum i arrestavdelningen i avvaktan på att förhöret med honom skulle påbörjas och att han således inte låstes in i någon arrest. Enligt myndigheten var det frågan om en s.k. väntarrest med en skjutdörr som var öppen vid tillfället. Makarna AA och BB har dock betonat att det inte var frågan om något vanligt väntrum utan helt enkelt om en arrest.

text: CC placerades således i ett väntrum inne i arrestavdelningen, en s.k. väntarrest. Med detta begrepp avses sådana väntrum inom polisens lokaler som är anordnade för en kortare tids förvaring av en gripen eller omhändertagen person i avvaktan på förhör, transport eller dylikt (se 11 § i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polisarrester, FAP 915-1). Även om polisen har uppgett att skjutdörren till väntarresten var öppen vid tillfället har jag full förståelse för att CC upplevde det som om han satt i en ”riktig” arrest och inte i något som man i dagligt tal brukar karaktärisera som väntrum.

text: Innan polisen fick uttryckligt lagstöd – genom tillkomsten av

text: 23 kap. 9 § fjärde stycket

text: RB, som trädde i kraft i april 1998 – att under vissa förutsättningar ta en misstänkt person i förvar för att genomföra ett förhör hade JO uttalat att en person inte enbart på den grund att han hämtats till förhör fick placeras i en arrest, vare sig denna var öppen eller låst. Enligt JO borde en sådan person över huvud taget inte föras till arrestavdelningen (JO 1984/85 s. 135, se även JO 1972 s. 51 där en delvis annan inställning redovisades).

text: Polisen har alltså numera, som framgått, lagstöd för att i vissa situationer ta misstänkta personer som hämtats till förhör i förvar. Enligt min uppfattning bör dock polisen i princip aldrig placera ungdomar mellan 15 och 18 år, som hämtas till förhör misstänkta för brott, i polisarrest. Om förhöret inte kan genomföras omgående, bör en ung person i stället få vänta i t.ex. ett vanligt förhörsrum, eventuellt med bevakning om så behövs. Det är enligt min mening inte ett godtagbart alternativ att placera ungdomar i en s.k. väntarrest i arrestavdelningen även om dörren hålls öppen. Redan det förhållandet att bli hämtad till polisförhör är en ingripande åtgärd som kan upplevas som mycket obehaglig för den unge. Att därutöver i avvaktan på förhöret placeras i en arrest eller arrestliknande utrymme i arrestavdelningen förstärker naturligtvis denna känsla. Jag inser dock att det undantagsvis kan finnas situationer då det är nödvändigt att föra den unge till arrestavdelningen.

text: Om emellertid huvudregeln ska frångås måste det naturligtvis finnas godtagbara skäl. Polismyndigheten har inte närmare förklarat varför CC placerades i arrestavdelningen och inte i t.ex. ett vanligt vänt- eller förhörsrum utan endast pekat på det förhållandet att förvaring av ungdomar som är misstänkta för ett allvarligt brott alltid är problematiskt. Av utredningen i övrigt har inte heller kommit fram något som kunnat motivera att CC fördes till arrestavdelningen. Jag vill särskilt anmärka att det förhållandet att CC hämtades vid sextiden på morgonen inte utgör något godtagbart skäl. Eftersom hämtningen var planerad kunde ledningen nämligen ha sett till att det vid den tidpunkten fanns personal tillgänglig som kunde ha uppsikt över CC i ett vanligt väntrum. Jag anser därför att polismyndigheten inte kan undgå kritik för att CC placerades i arrestavdelningen.

text: När det gäller medverkan vid förhöret av företrädare för socialtjänsten har utredningen visat att de tillfrågats men inte haft möjlighet att närvara. Beträffande klagomålen i övrigt kan konstateras att Makarna AA och BB och polismyndigheten lämnat olika uppgifter om vad som inträffat. Jag anser det dock inte meningsfullt att utreda ärendet vidare.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet ger inte heller anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. I den del klagomålen avser Junedalsskolan, Jönköpings kommun, har samråd skett med justitieombudsmannen Kerstin André, under vars tillsyn bl.a. skolväsendet står. Ärendet avslutas.


title: Fråga om en arbetslöshetskassas åtgärd att hålla inne ersättning under utredningstiden skulle ha dokumenterats i ett formligt beslut

text: I en anmälan till JO klagade AA på Metallindustriarbetarnas arbetslöshetskassa (numera IF Metalls arbetslöshetskassa). I anmälan uppgav AA bl.a. följande. Han hade anmält sig till studier på halvfart och var samtidigt aktivt arbetssökande. Två veckor efter kursstart sände han in kassakort i vilka han deklarerade att studier hade påbörjats. För att förtydliga att han studerade på halvfart deklarerade han fyra timmars arbete eftersom det inte fanns några andra närliggande valalternativ på kassakorten. Efter utredning beslutade kassan att stänga av honom från rätt till ersättning under fyra veckor vilket i praktiken blev sju veckor eftersom han var avstängd under pågående utredning. Han är kritisk till avstängningen under utredningstiden.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet hämtades in från arbetslöshetskassan. Bland dessa fanns en begäran den 22 september 2005 om skriftlig förklaring av AA till att han den 29 augusti–11 september 2005 fått ersättning motsvarande tre dagar samtidigt som han studerat. I skrivelsen uppgav kassan att den avsåg att utreda saken och fatta ett beslut om återkrav samt att ersättningen var stoppad under den tid utredningen pågick.

text: Kassan anmodades att yttra sig angående frågan om åtgärden att hålla inne ersättning borde ha dokumenterats i ett överklagbart beslut.

text: Kassans styrelse gav in ett remissvar av vilket framgick bl.a. följande. – – – Hade det då gjort någon skillnad för AA i fall beskedet om att hålla inne ersättningen i stället meddelats i ett överklagbart beslut? Frågan blir bara intressant om en omprövningsbegäran inkommer innan kassan fattat beslut i ersättningsfrågan (därefter hålls ju ingen ersättning inne). Kassan hade sannolikt avslagit omprövningsbegäran då AA riskerade att inte anses vara ersättningsberättigad överhuvudtaget under tiden med studier ... AA hade då kunnat överklaga beslutet och fått det prövat i länsrätten (men då blir frågan bara teoretisk eftersom kassan hunnit fatta beslutet om ersättningsrätt långt innan beslutet om innehållande av ersättning fattats i länsrätten).

text: Fördelen med en möjlighet att överklaga hade i och för sig varit att det då skapats en rättspraxis om när och i vilken omfattning kassan äger rätt att hålla inne ersättning, vilket saknas i dag. Kassan hade dock hellre sett en tydlig lagstiftning, för en ökad förutsägbarhet för den sökande. Kassan har inte funnit något uttryckligt krav i lag eller annan rättskälla som påvisar att kassan borde fattat ett överklagbart beslut i frågan att hålla inne ersättningen. Någon egentlig fördel för AA att få ett sådant beslut har kassan inte heller funnit. – – –

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) ombads härefter att yttra sig i frågan om en arbetslöshetskassas åtgärd att hålla inne ersättning bör dokumenteras i ett formligt beslut som efter omprövning skall kunna överklagas.

text: IAF gav in ett yttrande av vilket framgick bl.a. följande.

text: IAF delar den uppfattning som Arbetsmarknadsstyrelsen tidigare har framfört, särskilt med hänsyn till den enskildes rättssäkerhet, att rätten att hålla inne ersättning bör ges direkt lagstöd. Ett lämpligt förfarande, vid tveksamhet om det föreligger rätt till ersättning i någon omfattning, helt eller delvis, bedöms vara att som Försäkringskassan gör använda sig av provisoriskt beslut om att hålla inne ersättning, eller att ersättning betalas ut med lägre belopp, till dess att slutligt beslut fattas. Det måste därvid föreligga sannolika skäl till att rätten till ersättning kommer att påverkas. Den enskilde skall kunna begära omprövning av beslutet, och omprövningsbeslutet skall kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När utredning anses klar fattas ett slutligt beslut och i vissa fall har utredningen avslutats i så pass god tid att provisoriskt beslut inte kommer att behöva tas. Med detta förfarande kommer beslut om minskning eller indragning av ersättning som ogillas av den som det berör att omprövas. Genom direkt lagstöd till omprövning och överklagan av beslut som ingriper negativt på rätten till ersättning tillvaratas den enskildes rättssäkerhet. Under handläggningens gång är det viktigt att handläggningen av ärendet sker skyndsamt så att ett slutligt beslut kan fattas. Så länge reglering saknas i lag utöver

text: 66 § tredje stycket lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring (ALF) är det den rådande praxisen som alltjämt gäller vilken är väl förankrad. Det innebär att arbetslöshetskassorna även i fortsättningen skall innehålla ersättning under utredningstid, där det finns skäl till att ifrågasätta rätten till ersättning, under förutsättning att den totala ersättningen som innehålls inte uppgår till högre belopp än det som kan komma i fråga för den aktuella sanktionsåtgärden. Förutsättning för att innehålla ersättning bör även med rådande praxis vara att det kan anses sannolikt att ersättningen kommer att minskas eller dras in. IAF anser sammanfattningsvis att när en arbetslöshetskassa skall innehålla ersättning bör kassan upprätta ett beslut om denna åtgärd. Den enskilde bör här få stöd i lagen till att kunna få ett sådant beslut omprövat, samt bör det också finnas ett direkt lagstöd för den enskilde som ger möjlighet till att överklaga ett sådant omprövningsbeslut. IAF hänvisar till sitt lämnade förslag till regeringen i budgetunderlaget för perioden 2007–2009 att arbetslöshetskassornas möjlighet att innehålla ersättning under utredning om ifrågasatt ersättningsrätt ges lagstöd.

text: I ett beslut den 10 maj 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Jag uttalade i ett beslut den 23 februari 2004 (JO:s ärende dnr 2774-2002) att det inte finns något utrymme för en arbetslöshetskassa att hålla inne ersättning under utredning utöver vad som följer av ALF. I det nu aktuella ärendet utgår jag från att det varit fråga om tillämpning av

text: 66 § tredje stycket

text: ALF enligt vilket ersättning som tillkommer den sökande kan hållas inne i avvaktan på utredning i ärendet om det finns sannolika skäl att en sökande med stöd av bestämmelsens första stycke skall frånkännas rätt till arbetslöshetsersättning. Ett sådant frånkännande kan ske om en sökande medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter.

text: I den gamla lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring fanns motsvarigheten till den nyss nämnda bestämmelsen i

text: 34 §

text: . Bestämmelsen hade utformats i huvudsaklig överensstämmelse med

text: 20 kap. 3 § d) lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL), se

text: SOU 1971:42 s. 253

text: . Den senare bestämmelsen innehåller en möjlighet för Försäkringskassan att dra in eller sätta ned ersättning om den ersättningsberättigade medvetet eller av grov vårdslöshet lämnat oriktig eller vilseledande uppgift angående förhållande som är av betydelse för rätten till ersättning. Försäkringskassans lagliga möjligheter att hålla inne ersättning eller utge den med lägre belopp till dess slutligt beslut har fattats innefattar bl.a. den situationen (se

text: 20 kap. 2 a § tredje stycket

text: AFL). Sådana provisoriska beslut kan på begäran omprövas eller överklagas (

text: 20 kap.

text: och

text: 11 §§

text: AFL).

text: För arbetslöshetsförsäkringens del framgick av 34 § i den gamla ALF- lagen att beslut om indragning av arbetslöshetsersättning i avvaktan på utredning skulle anmälas till Arbetsmarknadsstyrelsen. Innehållandet av ersättning ansågs således som ett beslut. Det finns inte anledning att se annorlunda på det vid tillämpning av

text: 66 § tredje stycket

text: ALF.

text: Mot ovanstående bakgrund måste en arbetslöshetskassas bedömning att hålla inne ersättning med stöd av

text: 66 § tredje stycket

text: ALF enligt min mening ses som ett beslut i ett ärende om rätt till ersättning enligt ALF. Av

text: 49 §

text: ALF framgår att ett sådant beslut får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Innan detta kan ske måste kassan ha omprövat beslutet enligt

text: 61 §

text: ALF (

text: 50 §

text: ALF).

text: Ett provisoriskt beslut att i avvaktan på utredning hålla inne ersättning skall således i linje med vad IAF har anfört på samma sätt som ett slutligt beslut om frånkännande meddelas i skriftlig form tillsammans med en fullföljdshänvisning. Den sökande ges då möjlighet att få beslutet överprövat, i vart fall till dess ett slutligt beslut i frågan har fattats.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.


title: Fråga om de intagna vid ett kommunalt behandlingshem hade utsatts för otillåten s.k. kollektiv bestraffning genom att hemmet hade ställt in bl.a. vissa helgaktiviteter

text: AA vid Svenska Brukarföreningen anförde i en anmälan till JO klagomål avseende förhållandena vid Östagårdens behandlingshem i Tärnsjö, för vilket Stockholms kommun är huvudman. AA gjorde gällande att det hade förekommit s.k. kollektiv bestraffning vid behandlingshemmet. I en till anmälan fogad skrivelse från klienter vid behandlingshemmet anfördes bl.a. följande. En mobiltelefon hade den 5 december 2003 försvunnit från ett personalkontor på behandlingshemmet. Klienterna informerades om att alla helgaktiviteter och ”inköpsresor” skulle ställas in om inte telefonen återlämnades. Eftersom ingen erkände och telefonen inte kom fram genomfördes den kollektiva bestraffningen.

text: Anmälan remitterades till Socialtjänstnämnden i Stockholms kommun för utredning och yttrande. Socialtjänstnämnden avgav som sitt yttrande en tjänsteskrivelse från socialtjänstförvaltningens kansliavdelning. I yttrandet anfördes i huvudsak följande.

text: Sammanfattning

text: Förvaltningen bedömer att händelsen med den försvunna jourtelefonen den 5 december vilken gav anledning till anmälan till JO, ledde till en situation där flera klienter kände sig kränkta. Bakgrunden till detta var en oro på institutionen där personalen hade svårigheter att skapa ett gynnsamt behandlingsklimat. Situationen har nu förbättrats. För att långsiktigt uppnå stabilitet på institutionen inriktas åtgärderna på att göra en översyn av personalschema, förstärka bemanningen, utbildningsinsatser för personalen och förändringar i verksamhetsprogrammet.

text: Bakgrund

text: Riksdagens ombudsmän – JO har till socialtjänstnämnden för yttrande överlämnat anmälan från AA, Svenska Brukarföreningen. Anmälan gäller personalgruppen på Östagårdens behandlingshem och deras agerande den 5 december 2003. Detta tjänsteutlåtande har utarbetats inom kansliavdelningen i samarbete med HVB Vuxna och Östagårdens behandlingshem.

text: Anmälan i sammanfattning

text: AA uppger att Svenska Brukarföreningen haft kännedom om att det under längre tid funnits problem på Östagårdens behandlingshem. Då de fått ett konkret exempel på

text: kollektiv bestraffning från patienter på Östagården anmäldes händelsen till Riksdagens ombudsmän – JO. Patienterna beskriver händelsen den 5 december 2003 på följande sätt. En mobiltelefon, s.k. jourtelefon, upptäcktes saknad från det olåsta personalkontoret. Strax efter informerades klienterna om att alla helgaktiviteter och inköpsresor skulle inställas om inte telefonen återlämnades. Då telefonen inte återlämnades genomförde personalen den kollektiva bestraffningen

text: Östagårdens behandlingshem

text: Östagården är belägen i Tärnsjö i nordvästra Uppland, 15 mil från Stockholm. Målgruppen är alkohol- och narkotikamissbrukare. Man tar emot män, kvinnor och par. Det finns 15 platser på institutionen. Målsättningen är att i en drogfri miljö göra klienten medveten om sina resurser till förändring. Vistelsen på Östagården ska ge möjlighet till känslomässig utveckling och skapa förutsättningar för klienten att hantera sin verksamhet utan droger. Behandlingen består av samtalsgrupper, miljöterapeutiskt arbete och friskvård. Det finns ingen nattbemanning på Östagården. Klienterna har jour med en anställd som bakjour.

text: Händelsen den 5 december 2003

text: Klienter och personal är samstämmiga i sin beskrivning av vad som hände den 5 december 2003. Den mobila jourtelefonen försvann på förmiddagen från kontoret. Den personal som upptäckte att telefonen var borta blev upprörd och arg, samlade ihop klienterna i huvudbyggnaden och krävde att telefonen skulle återlämnas. I annat fall skulle alla aktiviteter utanför Östagården ställas in. Jourtelefonen används av den som har kvälls- och nattjour samt medföljer alltid vid gemensamma externa utflykter. Östagårdens ordinarie telefon är kopplad till denna och syftet är att alltid kunna nås. Den starka reaktionen på den försvunna mobiltelefonen uppger personalen bero på att det en tid varit oroligt på Östagården. Det fanns misstankar om att klienter använde droger och om att katter utsatts för djurplågeri av klienter. En klient hade även snattat i det närbelägna samhället vilket väckt stor uppståndelse där. Det fanns flera nyinskrivna klienter på institutionen och det var olyckligt för dem att behandlingsvistelsen inleddes med denna oro. Personalens bedömning var att det var angeläget att stanna upp och försöka skapa ro på institutionen. I den upprörda situationen uttrycktes detta som en kollektiv bestraffning och syftet med att stanna hemma blev otydligt.

text: Förvaltningens synpunkter

text: Händelsen med den försvunna mobiltelefonen den 5 december 2003 ledde enligt både klienter och personal till att en inköpsresa ställdes in. Den uppfattades av klienterna som en kollektiv bestraffning. Personalen bekräftar att det fanns fog för denna uppfattning även om syftet var att lugna ner det oroliga läget på institutionen. I samband med denna händelse fick man också bekräftat att två klienter infört droger och använt dessa på institutionen. Dessa två klienter skrevs ut den 5 och 7 december 2003. Östagården befinner sig sedan början av hösten 2003 i ett utvecklingsskede. En dialog och ett arbete pågår mellan ledningen för HVB Vuxna och institutionschefen för att omformulera Östagårdens program utifrån klientgruppen och den relativt nyanställda personalen. Detta har bland annat lett fram till att ytterligare en person ska anställas på Östagården.

text: En annan påbörjad åtgärd är att personalgruppen deltar i en utbildning om motivationsarbetets grunder, det professionella arbetssättet, problemförklaringar och det specifika med att arbeta på institution. Personalen som tjänstgjorde den 5 december har tagit upp händelsen med klientgruppen och lämnat en ursäkt till de som känt sig kränkta vid detta tillfälle. Detta har lett till fortsatt dialog mellan klienter och personal om hur verksamheten ska bedrivas på institutionen. Sammantaget bedömer förvaltningen att händelsen med den försvunna jourtelefonen den 5 december ledde till en situation där flera klienter kände sig kränkta. Bakgrunden till detta var en oro på institutionen där personalen hade svårigheter att skapa ett gynnsamt behandlingsklimat. Situationen har nu förbättrats. För att långsiktigt uppnå stabilitet på institutionen inriktas åtgärderna på att göra en översyn av personalschema, förstärka bemanningen, utbildningsinsatser för personalen och förändringar i verksamhetsprogrammet. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissyttrandet men hördes inte av.

text: I ett beslut den 25 oktober 2004 anförde JO André följande.

text: En huvudprincip i den svenska rättsordningen är att en person är ansvarig endast för de handlingar som han själv företar. Ett undantag härifrån är att en person kan bli ansvarig för handlingar som företas av någon som står under hans tillsyn eller ansvar enligt särskilda bestämmelser härom. Kollektiva bestraffningar eller kollektiva disciplinära påföljder godtas inte av rättsordningen. Denna princip gäller vid behandlingshemmen lika väl som i samhället i övrigt.

text: Såvitt utredningen visar fick incidenten med den försvunna mobiltelefonen till följd att alla planerade aktiviteter utanför behandlingshemmet ställdes in tills vidare. Syftet med åtgärden var enligt remissvaret att ”lugna ner det oroliga läget” på institutionen.

text: Jag kan ha förståelse för om personalen bedömde att förhållandena på behandlingshemmet hade trappats upp på ett sådant sätt att det fanns ett behov av att ”stanna upp” och snabbt försöka skapa ett mer gynnsamt behandlingsklimat. Jag anser mig inte kunna ha några synpunkter på om det därvid är en adekvat åtgärd att ställa in alla planerade aktiviteter utanför hemmet tills vidare eller om något annat handlingssätt borde väljas. Rent principiellt bör emellertid en sådan åtgärd kunna anses ligga inom ramen för det acceptabla om den bedöms som nödvändig från ren behandlingssynpunkt eller av ordnings- eller säkerhetsskäl.

text: Vid mötet med klienterna den 5 december 2003, och uppenbarligen även under tiden närmast därefter, presenterades dock åtgärden som vidtagen enbart för att försöka förmå den eller de som hade tagit mobiltelefonen att lämna tillbaka den. Detta innebar att flera klienter kände sig kränkta. De uppfattade att informationen om inställda aktiviteter utgjorde ett hot om kollektiv bestraffning vilket sedan kom att konkretiseras i varje fall genom att en ”inköpsresa” ställdes in. Jag anser att klienterna, mot bakgrund av hur saken lades fram för dem, hade fog för sin uppfattning. Det sätt som behandlingshemmets personal hanterade den uppkomna situationen på var därför enligt min mening inte godtagbart.

text: Det inträffade visar på vikten av att personalen i svårbedömda situationer som den nu aktuella förmår att vara klar över i vilket syfte som olika åtgärder vidtas och även är mycket tydlig i sin information till klienterna om detta. Jag noterar med tillfredsställelse att socialtjänstnämnden har vidtagit flera åtgärder för att förbättra situationen på behandlingshemmet och därvid bl.a. har initierat utbildningsinsatser för berörd personal.


title: Anmälan mot Länsarbetsnämnden i Uppsala län angående handläggningen av ett arbetsförmedlingsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på arbetsförmedlingen i Skutskär, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Uppsala län. Han uppgav bl.a. följande. Han deltog i en kurs för arbetslösa i Tierp. När han kom hem på onsdagen den 18 oktober 2006 fanns ett meddelande på telefonsvararen att han skulle infinna sig på en intervju för ett plusjobb i Uppsala dagen efter kl. 09.30. Detta hade bestämts utan någon som helst kontakt med honom. Han var ordinarie ledamot i socialnämnden i Älvkarleby kommun och nämnden hade ett ordinarie sammanträde på torsdagen från kl. 09.00. Vid telefonsamtal på eftermiddagen den 18 oktober 2006 uppgav tjänstemannen BB på arbetsförmedlingen i Skutskär att intervjun för plusjobbet gick före sammanträdet med socialnämnden. BB förbjöd honom att delta i sammanträdet och hotade att vidta åtgärder om han inte lydde hennes uppmaning. Han hade aldrig låtit bli att söka ett anvisat arbete.

text: Utredning

text: Samtliga handlingar rörande AA hämtades in från arbets-förmedlingen. Anmälan remitterades därefter till Länsarbetsnämnden i Uppsala län för utredning och yttrande. I sitt remissvar anförde länsarbetsnämnden följande.

text: Länsarbetsnämnden har gjort en utredning av ärendet genom att gå igenom den dokumentation som finns, samt haft en dialog med berörd handläggare. Utredningen visar att det inte är ovanligt att arbetssökande upplever det som ett hot när Arbetsförmedlingen fullgör sitt myndighetsuppdrag att kontrollera att arbetssökande uppfyller kraven för att uppbära ersättning från A-kassan. Handläggare BB har lång erfarenhet av förmedlingsarbete och har mycket goda kunskaper om de regler som gäller A-kassan samt rörande politiskt förtroendevaldas rätt att fullgöra sina uppdrag. Enligt BB var det aldrig hennes mening att neka AA att fullgöra sina politiska uppdrag, utan hon ville att han skulle ta detta tillfälle i akt att få ett plusjobb med anställning vid Vägverket som skulle räcka fram till AA:ss pensionering. I detta fall blev det kort om tid mellan anvisningen till Plusjobbet och tiden för anställningsintervju, men så blir det ofta då bra arbetsmöjligheter dyker upp och det beklagar BB. Ärendet hade förmodligen inte blivit så uppstressat om det funnits mer tid för kommunikation. Länsarbetsnämnden beklagar att ärendet har fått en handläggning som av AA uppfattats enbart som ett hot och inte som en möjlighet till arbete. Med stöd av det

text: som anförts ovan, samt bifogat brev, anser vi att BB hanterat detta ärende på ett korrekt sätt.

text: Till remissvaret var fogat ett yttrande från chefen vid arbetsförmedlingen i Skutskär. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: 2006-09-11 började AA en jobbsökaraktivitet i Af regi anordnad av Folkuniversitet för personer i aktivitetsgarantin. Utbildningen gick bra, men något arbete tycktes inte vara aktuellt just då, även om praktiken på Folkuniversitetet i Gävle gick bra. I anslutning till att denna aktivitet närmade sig slutet uppkom ett ledigt plusjobb som resvärd med anställning vid Vägverket. Handläggaren på arbetsförmedlingen i Skutskär skickade då den 13 okt. in AA:s matchningsprofil till den som handlade plusjobbsärendena i Uppsala. AA kontaktades sedan den 18 okt. av denna handläggare för en anställningsintervju den 19 okt. kl.09.00. AA meddelade då att han var upptagen av ett sammanträde med sociala nämnden i Skutskär och således inte kunde komma på anställningsintervju. AA hänvisar till att politiska möten går före och han har rätt att delta på möten. Arbetsförmedlingen har aldrig hindrat någon att gå på något möte, men tyckte att sökande själv skulle göra en annan prioritering i detta fall då möjlighet till arbete fanns efter drygt fem år utan arbete. AA handläggare på Af Skutskär har efter detta haft ett samtal med AA om vikten av att söka arbete och att ta de chanser till arbete som uppstår och skyldigheten att själv medverka till att ta sig ur sin arbetslöshetsituation. Speciellt med tanke på AA långa arbetslöshetsperiod. Af:s skyldighet att informera om regelverket kring a-kasseersättning resp. att delta i program med aktivitetsstöd har under flera år upplevts av AA som att vi hotat honom med ekonomiska sanktioner. Även i gruppmöten där andra har fått samma information har AA varit den som reagerat på det sättet. Arbetsförmedlingen tycker naturligtvis det är tråkigt att AA känner på detta sätt, dock har Af så här långt aldrig gått vidare och rapporterat AA till a-kassan eller tvingat, stängt av eller uteslutit honom från någon aktivitet. Af Skutskär har under hela inskrivningstiden stått till AA förfogande, fört dialog, tipsat och skickat hem förslag på lediga jobb. Trots detta står AA tyvärr idag fortfarande utan arbete.

text: AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. följande. Den aktivitet som han påbörjade den 11 september 2006 skulle pågå t.o.m. den 2 februari 2007. Han fick inte chansen att själv ta kontakt med Vägverket för att få information om arbetet och eventuellt möjlighet att boka om intervjun till ett senare tillfälle.

text: Bedömning

text: Förtroendevalda har rätt till den ledighet från sina anställningar som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppdrag, se

text: 4 kap. 11 § kommunallagen (1991:900)

text: . Förmånen avser enbart ledighet från anställning och bestämmelsen är således inte direkt tillämplig i detta ärende. Enligt min mening bör dock arbetsförmedlingen i möjligaste mån beakta den omständigheten att en arbetssökande är förtroendevald och har att delta som ledamot eller ersättare i t.ex. en kommunal nämnd.

text: I detta fall har AA på eftermiddagen en dag fått del av en kallelse till en intervju påföljande morgon. Vid tidpunkten för intervjun var han också inbokad som ledamot på ett nämndsammanträde. Enligt min uppfattning har AA, när kallelse skett med så kort varsel, haft giltigt skäl att avböja intervjun vid detta tillfälle.

text: Enligt länsarbetsnämnden var det inte BB:s mening att neka AA att fullgöra sitt politiska uppdrag. Uppenbarligen har dock AA uppfattat arbetsförmedlingens agerande som ett krav på att han skulle avstå nämndsammanträdet till förmån för

text: intervjun. Det finns med anledning härav skäl att understryka vikten av att en myndighets tjänstemän uttrycker sig klart och tydligt på ett sådant sätt att missförstånd inte uppstår. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.