nyckelord: Avgift Samtycke

title: Fråga om en socialförvaltning, under åberopande av ett förtryckt medgivande i en ansökan om bistånd, har varit berättigad att inhämta vissa uppgifter om den enskildes ekonomiska förhållanden trots att uppgifterna inte hade någon betydelse i ärendet

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Enskede-Årsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. AA anförde därvid bl.a. följande. Han är synskadad och har haft ledsagarservice sedan år 1982. Ledsagarservicen är inte avgiftsbelagd. Hans ekonomi har ändå utretts av stadsdelsförvaltningen, och detta har skett utan att förvaltningen hade träffat någon överenskommelse med honom om det.

text: AA fogade till sin anmälan bl.a. en skrivelse till honom från Enskede-Årsta stadsdelsförvaltning. I den anfördes bl.a. följande.

text: Inkomstuppgifter för avgiftsberäkning inom äldreomsorgen för år 2005

text: Din avgift för äldreomsorg beror dels på dina inkomster, boendekostnad och dels på hur mycket hjälp du får. Stockholms stad har inhämtat uppgifter om garantipension, tilläggspension, boendekostnad och bostadstillägg från Riksförsäkringsverket samt inkomst av kapital från Skatteverket. Dessa uppgifter finns redovisade på baksidan av detta papper Vi ber dig kontrollera dessa uppgifter och komplettera med eventuellt andra inkomstuppgifter på svarsblanketten. – – – En tjänsteman vid JO:s expedition inhämtade inledningsvis upplysningar per telefon från biträdande avdelningschefen BB, beställaravdelningen, Enskede-Årsta stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun. BB uppgav bl.a. följande. Ledsagarservice upp till ett visst antal timmar är avgiftsfri för personer som är synskadade. AA får bistånd i form av ledsagarservice enligt

text: socialtjänstlagen

text: och betalar ingen avgift för insatsen. En skrivelse angående avgiftsberäkning skickades ut till alla personer över 65 år som hade hjälpinsatser. Skrivelsen skulle inte ha skickats till AA eftersom ledsagarservicen i hans fall är avgiftsfri. Handläggaren kommer att ta kontakt med AA i saken.

text: Enskede-Årsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande. Yttrandet skulle bl.a. behandla frågan om på

text: vilken grund uppgifter hade inhämtats från Riksförsäkringsverket och Skatteverket. I sitt remissvar anförde nämnden följande.

text: socialtjänstlagen

text: (SoL) skrivs en ansökan. På ansökningsblanketten finns följande text inskriven: Jag medger att stadsdelsförvaltningen får hämta uppgifter om inkomster och bidrag från Skattemyndigheten, Riksförsäkringsverket och Försäkringskassan. Uppgifter i samband med utredning och beslut kommer att registreras i stadsdelsförvaltningens dataregister. Avgift uttages enligt fastställd taxa. Vid utebliven betalning uttages dröjsmålsränta med 8 % över gällande diskonto från och med förfallodagen. När ansökan är underskriven av den enskilde har samtycke för stadsdelsförvaltningen att inhämta inkomstuppgifter samtidigt givits. En uppdatering av datasystemet sker i början av varje år. Ett brev skickas då ut till alla personer som finns registrerade som ärenden enligt SoL i hela staden via äldreberedningens kansli. Den enskilde ombeds att kontrollera uppgifterna samt eventuellt göra kompletteringar. Detta för att korrekt avgift ska debiteras. Tyvärr kan systemet inte urskilja personer som inte får någon avgift, brevet går ut till alla personer som har någon form av insats enligt SoL.

text: Förvaltningens förslag

text: socialtjänstlagen

text: ges samtidigt samtycke att inhämta inkomstuppgifter i och med att ansökan skrivs under. Systemet kan inte urskilja personer som inte får någon avgift. Förvaltningens yttrande överlämnas som svar. AA kommenterade remissvaret. Till sitt yttrande hade AA fogat vissa handlingar.

text: Föredraganden inhämtade vissa kompletterande upplysningar per telefon från BB, som uppgav bl.a. följande. I samband med att skrivelsen angående avgiftsberäkning skickas ut till personer som har hjälpinsatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: , vilket sker i början av varje år, inhämtas även vissa uppgifter om den enskildes ekonomiska förhållanden från andra myndigheter. Detta sker centralt genom datasystemet. Datasystemet kan inte urskilja de personer som inte skall erlägga någon avgift för insatsen.

text: JO inhämtade från stadsdelsförvaltningen AA:s ansökan om ledsagarservice som är daterad den 26 januari 2004, förvaltningens utredning och beslut av den 27 januari 2004 samt AA:s ansökan om ledsagarservice, som synes ha kommit in till förvaltningen någon gång i början av 2005, förvaltningens utredning som är undertecknad den 14 mars 2005 och dess beslut av den 2 mars 2005.

text: I ett beslut den 28 april 2006 anförde JO André följande.

text: AA har haft ledsagarservice sedan en lång tid tillbaka. Han erhöll tidigare ledsagarservice som en insats enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), men en ansökan om fortsatt insats enligt LSS avslogs den 12 maj 2003. Han beviljades i stället ledsagarservice som bistånd enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL.

text: I en ansökan som var daterad den 26 januari 2004 ansökte AA om fortsatt bistånd i form av ledsagarservice med 15 timmar per månad samt utökad ledsagarservice

text: under februari och mars 2004 med upp till 15 timmar per månad. AA:s ansökan beviljades för tiden den 27 januari 2004–31 januari 2005 genom ett beslut den 27 januari 2004.

text: Någon gång i början av 2005 ansökte AA om fortsatt bistånd i form av ledsagarservice med 15 timmar per månad. Ansökan beviljades för tiden den 1 mars 2005–31 mars 2006 genom ett beslut den 2 mars 2005.

text: Enligt

text: 8 kap. 1 § första stycket

text: SoL får kommunen ta ut skälig ersättning för vissa stöd- och hjälpinsatser. I Stockholms kommun är ledsagarservice avgiftsfri upp till ett visst antal timmar för personer som är synskadade.

text: Fråga uppkommer om stadsdelsförvaltningen har varit berättigad att i början av 2005 från Riksförsäkringsverket och Skatteverket inhämta uppgifter rörande AA:s ekonomiska förhållanden. Stadsdelsnämnden har i sitt yttrande anfört bl.a. följande. När den enskilde ansöker om hjälpinsatser enligt

text: Socialtjänstlagen

text: ges samtidigt samtycke till att inhämta inkomstuppgifter i och med att ansökan skrivs under. Systemet kan inte urskilja personer som inte får någon avgift. Vad gäller det medgivande till externa kontakter som AA skall ha lämnat vill jag anföra följande.

text: När AA ansökte om bistånd i januari 2004 använde han en blankett som förvaltningen tillhandahåller. I den fanns ett förtryckt samtycke till utredningskontakter som hade följande lydelse.

text: Den ansökan som AA gav in till förvaltningen någon gång under första delen av 2005 gjordes emellertid inte på förvaltningens ansökningsblankett utan den hade AA själv upprättat. AA lämnade därvid inte något samtycke till att förvaltningen skulle få inhämta uppgifter rörande hans ekonomiska förhållanden.

text: Följande kan konstateras. När AA ansökte om fortsatt och utökad ledsagarservice den 26 januari 2004 lämnade han, genom att underteckna ansökningsformuläret, ett generellt medgivande till externa kontakter. AA synes dock inte ha lämnat något sådant medgivande i samband med att han gav in den nya ansökan i början av 2005. Nämnden har inte behandlat denna fråga i sitt remissyttrande. Det är således oklart om förvaltningen anser sig ha kunnat inhämta uppgifterna om AA:s ekonomiska förhållanden avseende år 2005 med stöd av det medgivande som han lämnade i sin ansökan från januari 2004.

text: När nämnden skall fatta ett beslut om avgift kan den behöva utföra viss utredning. En allmän utgångspunkt är att en sådan utredning inte skall vara mera omfattande än vad som krävs för att få ett fullgott beslutsunderlag, och givetvis skall en utredning inte utföras om det redan från början står klart att den enskilde inte skall

text: erlägga någon avgift. Det medgivande som den enskilde kan ha lämnat i en förtryckt blankett om en rätt för förvaltningen att inhämta vissa uppgifter får därför som regel anses vara begränsat till sådana fall då myndigheten behöver uppgifterna för att kunna fatta ett beslut.

text: Oavsett hur det förhåller sig med AA:s eventuella samtycke vill jag starkt ifrågasätta om förvaltningen gjorde rätt när den inhämtade uppgifter om AA:s ekonomiska förhållanden.

text: AA var inte skyldig att betala någon avgift för den ledsagarservice som han erhöll under januari 2005 enligt nämndens beslut den 27 januari 2004. Uppgifterna om AA:s ekonomiska förhållanden torde således ha inhämtats för att nämnden skulle kunna bestämma en eventuell avgift för det fall AA ansökte om fortsatt ledsagarservice för resten av år 2005. Förutsättningar för att i förväg inhämta uppgifter, dvs. innan AA hade kommit in med en ansökan, har emellertid inte förelegat. Jag vill härvid reservera mig för att AA kan ha kommit in med sin ansökan om fortsatt bistånd i form av ledsagarservice innan nämnden inhämtade uppgifterna från Riksförsäkringsverket och Skatteverket. I så fall borde det dock ha stått klart för nämnden att några uppgifter inte behövde inhämtas eftersom den insats som AA hade ansökt om var avgiftsfri enligt kommunens bestämmelser.

text: Det är givetvis av största vikt att socialtjänsten i sin ärendehandläggning tillämpar rutiner som, med beaktande av kravet på rättssäkerhet, är så enkla och praktiska som möjligt. Detta gäller inte minst när det är fråga om sådana insatser för den enskilde som beviljas mer eller mindre kontinuerligt.

text: Förvaltningens förfaringssätt att, trots omständigheterna i förevarande fall, inhämta uppgifter om AA:s ekonomiska förhållanden, kan emellertid inte anses stå i överensstämmelse med lagstiftarens intentioner om att socialtjänstens verksamhet skall bygga på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet. Att det datasystem som förvaltningen använder sig av inte kan skilja mellan de personer som skall, respektive inte skall, erlägga någon avgift för den insats som har beviljats föranleder inte någon annan bedömning.

text: Nämndens yttrande är på flera punkter oklart och det är därför svårt att med utgångspunkt från remissvaret göra några mera allmänna uttalanden rörande nämndens rutiner vid inhämtande av uppgifter rörande en enskilds ekonomiska förhållanden. Mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet anser jag dock att det finns anledning för nämnden att se över sina rutiner när det gäller att göra utredningar i ett avgiftsärende. Eventuellt tillämpas de aktuella rutinerna även av andra stadsdelsförvaltningar i Stockholms kommun. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till juridiska avdelningen i Stockholms kommun för kännedom. Avslutningsvis vill jag framhålla att jag i detta beslut inte har haft anledning att gå in på frågan om kommunens rutiner för inhämtande av personuppgifter i fall som det aktuella står i överensstämmelse med bestämmelserna i lagen (

text: ) om


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Allmänna handlingar
Behörighet
Diarieföring
Fullföljdshänvisning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun angående handläggningen av en begäran om utlämnande av handlingar m.m.

org: jo

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: Gotlands tingsrätt beslutade den 28 oktober 2005 att anordna godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: (FB) för AA. Godmanskapet avsåg att bereda AA hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom och sörja för sin person. Till god man förordnades BB.

type: stycke

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 maj 2009, framförde CC klagomål mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun. Klagomålen avsåg bl.a. handläggningen av en begäran om handlingsutlämnande. CC anförde i denna del i huvudsak följande. Den 19 november 2007 begärde hon i egenskap av ombud för AA, att få ta del av samtliga handlingar i AA:s akt. Den 6 december 2007 fick hon del av vissa handlingar i akten. Den 11 december 2007 begärde hon att även få ta del av resterande handlingar. Hennes begäran därom har inte besvarats.

text: CC anförde därutöver bl.a. följande. Tidigare överförmyndaren DD lovade vid ett möte den 12 september 2007 att den gode mannen BB skulle få ”någon vid sin sida” som kunde intyga att hon fullgjorde sin redovisningsskyldighet, men först i beslut den 18 respektive den 19 december 2007 förordnade nämnden en ytterligare en god man för AA.

text: CC framförde även klagomål mot bl.a. nämndens agerande i samband med en fastighetsförsäljning.

text: CC bifogade ett flertal handlingar till sin anmälan.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens akt avseende AA begärdes in och granskades. Ärendet remitterades därefter till överförmyndarnämnden för yttrande i fråga om vad CC anfört bl.a. om utlämnande av handlingar och förordnande av ytterligare en god man. Yttrandet skulle även avse frågan om diarieföring av inkommande och upprättade handlingar.

text: Nämndens vice ordförande, EE, anförde i remissvar som inkom den 26 oktober

text: 2009 bl.a. följande.

text: God man BB förordnades som god man för AA av Gotlands tingsrätt 2005-10-28. Relationen mellan god man och huvudman fungerade utmärkt. Hur fastighetsförsäljning skulle gå till fanns nedskrivet sedan tidigare av AA. När försäljningen ägde rum undertecknade AA själv kontraktet, inte god man, varför överförmyndaren inte har godkänt någon försäljning. Efter fastighetsförsäljning och auktion av diverse lösöre började ryktena gå på bygden att AA blivit lurad. I samband med ett tjänsteärende i Klintehamn den 19 april 2007, besökte handläggaren DD AA – – –. Anledningen var att AA:s goda vänner signalerat att AA inte litade på god man och att hon inte fick någon information om sin ekonomi. Talade om för AA att hon gärna får byta god man om hon vill. AA sa att hon är så nöjd med Gunnel, den enda jag litar på. Frågade om hon ville ha kopior på det som ligger i hennes akt hos oss, årsredovisning osv. Nej, sa AA, vad skall jag med det till. Den 12 september 2007 samlades AA:s två goda vänner FF och CC, god man BB, ordförande GG och DD till ett möte – – –. Syftet med mötet var att försöka reda ut de oklarheter som fanns. God man har förklarat för AA flera gånger hur hennes ekonomi ser ut. FF säger att AA inte vet något om sin ekonomi, ord mot ord. AA var dement men hade sina klara stunder emellanåt. Under mötet kom vi fram till att god man kanske skulle ha någon utifrån med sig när hon förklarar för AA. Detta för att nästa gång AA säger att hon inte vet något skulle man kunna ta kontakt med den som närvarat vid informationen. Beslutet att förordna en extra god man var förhastat, mycket beroende på den alltmer infekterade omgivningen kring AA. Vi borde i stället ha gjort ett tillfälligt byte vad beträffar bevaka AA:s rätt. Enligt Gotlands tingsrätts tjänsteanteckning 2008-04-18 diskuteras om AA är i behov av förvaltarskap då hon påverkas av utomstående personer. Handläggaren DD meddelar per telefon 2008-04-21 till Gotlands tingsrätt att AA nu får vara ifred och att förvaltarskap inte är aktuellt. Gotlands tingsrätt avvisade överförmyndarnämndens anhållan om god man enligt protokoll 2008-06-24. CC:s krav på att få ut handlingar efter samtal med GG sändes till hennes sommaradress på Gotland. När hon kontaktade DD gjordes nya kopior som sändes till hennes fastlandsadress. Trots CC:s påstående att hon inte fått de handlingar hon begärt hänvisar hon i ett brev till överförmyndarnämnden att när det gäller fastighetsförsäljningen kan hon, efter genomgång av handlingarna konstatera följande. Enligt avtal den 4 april 2005 skall fastigheten överlåtas för en köpeskilling motsvarande taxeringsvärdet jämte 25 %. Hon hänvisar även till läkarintyget som visade ”klara tecken på en begynnande demens”. – – –

text: Då det gäller inkommande handlingar är en del av CC:s bilagor lösryckta från hophäftade handlingar. Överförmyndarnämnden är medveten om att fem handlingar har fel diarienummer. Anledningen är att det har kopierats många handlingar fram och tillbaka, vilket naturligtvis inte är någon ursäkt. AA avled i mars 2009 men har fortfarande inte kunnat gravsättas på grund av att dom ”goda vännerna” varit behjälpliga med ett nytt testamente.

text: GG meddelar DD den 5 december 2007 per telefon att han har haft kontakt med CC. Hon har lovat att när AA avlider kommer hon att ställa till det. Anmälan till länsstyrelsen, JO med flera. Hon har även begärt in material från JO som rör DD.

text: CC yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: JO:s granskning Inledningsvis vill jag framhålla följande. CC:s klagomål avser delvis händelser som ligger mer än två år tillbaka i tiden. JO bör emellertid enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Jag anser inte att det finns sådana skäl i detta fall. Jag kommer därför inte att uttala mig om de förhållanden som CC anmärkt på som ligger mer än två år tillbaka i tiden.

text: Förordnandet av ytterligare en god man Enligt 11 kap. 4 och 7 §§ FB prövas ansökningar om anordnande av godmanskap och förvaltarskap av rätten.

text: När omständigheterna motiverar det kan enligt

text: 11 kap. 13 §

text: FB flera gode män eller förvaltare förordnas för den enskilde. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att om frågan uppkommer i samband med att rätten anordnar ett godmanskap eller förvaltarskap, är det rätten som tar ställning till hur många gode män eller förvaltare som ska förordnas. Om frågan uppkommer senare, är överförmyndaren ensam behörig att ta ställning i saken (se

text: prop. 1993/94:251 s. 200

text: ). – Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är föreskrivet om överförmyndare även gälla överförmyndarnämnd. (Gotlands kommun har sedan den 1 januari 2007 en överförmyndarnämnd).

text: Som nämnts inledningsvis beslutade Gotlands tingsrätt i oktober 2005 att anordna godmanskap för AA samt förordnade BB som god man för AA. I december 2007 förordnade nämnden interimistiskt även HH som god man för AA. Den 19 december 2007 ansökte nämnden om att Gotlands tingsrätt skulle förordna ytterligare en god man för AA och anförde bl.a. att nämnden i avvaktan på tingsrättens slutliga beslut hade fattat ett interimistiskt beslut i saken. I beslut den 24 juni 2008 avvisade Gotlands tingsrätt nämndens ansökan om förordnande av ytterligare en god man.

text: Om en person, som i förevarande fall, har en god man men omständigheterna motiverar att fler gode män förordnas, är överförmyndaren ensam behörig att ta ställning i saken. Jag har således inga formella invändningar mot nämndens åtgärd att interimistiskt förordna ytterligare en god man. Det saknades dock anledning för nämnden att hos tingsrätten ansöka om att det skulle förordnas en god man för AA. I stället ankom det på nämnden att efter det interimistiska beslutet också fatta ett slutligt beslut i saken. Så gjordes emellertid inte i förevarande fall. Handläggningen tyder enligt min uppfattning på bristande kunskaper om

text: föräldrabalkens

text: regler om handläggningen av ärenden om god man. Därutöver kan noteras att nämndens beslut inte var försett med någon underrättelse om hur beslutet kunde överklagas (jfr

text: 21 § förvaltningslagen

text: , 1986:623). Nämnden förtjänar kritik. Utlämnande av handlingar Enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som

text: önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den delen den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt.

text: JO har vid flertalet tillfällen uttalat att besked i en fråga som rör utlämnade av allmänna handlingar bör lämnas samma dag som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fodrar genomgång av ett omfattande material.

text: Överförmyndarnämnden har i sitt remissvar till JO anfört att nämnden skickade kopior av begärda handlingar, först till CC:s adress på Gotland och därefter till hennes adress på fastlandet. Av akten framgår att handlingar skickades till fastlandsadressen den 5 december 2007, men det är oklart när handlingarna skickades till CC:s adress på Gotland. Jag kan därför inte uttala mig om huruvida överförmyndarnämnden handlade CC:s först framställa begäran om handlingsutlämnande med erforderlig skyndsamhet. Jag har inte heller underlag för att uttala mig om huruvida det var korrekt av nämnden att skicka handlingarna till adressen på Gotland eller om CC redan vid detta tillfälle fick kopior av samtliga handlingar i akten.

text: Av akten framgår dock att CC i en handling som inkom till nämnden 11 december 2007 gav uttryck för att nämnden enligt hennes uppfattning inte hade skickat henne kopior av samtliga de handlingar som hon hade begärt att få del av. CC preciserade därför vilka handlingar som hon önskade få skickade till sig. I en skrivelse som inkom till nämnden den 1 februari 2008 påminde hon därefter om sin begäran om handlingsutlämnande. Såvitt framgår av överförmyndarnämndens akt vidtogs inte någon åtgärd med anledning av CC:s förfrågan i denna del.

text: Överförmyndarnämnden har i sitt remissvar till JO lyft fram omständigheter som enligt nämndens uppfattning talar för att CC har fått ta del av begärda handlingar. Den omständigheten att en enskild enligt myndighetens uppfattning redan kan ha fått del av begärda handlingar utgör emellertid inte något godtagbart skäl för att underlåta att behandla en ny framställan om att åter få ta del av handlingarna. Det som nämnden anfört i denna del är därför inte relevant. Överförmyndarnämnden förtjänar allvarlig kritik.

text: Diarieföring Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: ska allmänna handlingar registreras så snart de har kommit in eller upprättats hos en myndighet. Av 5 kap. 2 § följer att det av registret som huvudregel ska framgå datum då handlingen kom in eller upprättades, diarienummer eller annan beteckning handlingen fått vid registreringen, i förekommande fall uppgifter om handlingens avsändare eller mottagare, och i korthet vad handlingen rör. I fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller får dock registrering underlåtas

text: om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. Det kan dock inte godtas att allmänna handlingar av ett visst slag ömsom registreras, ömsom enbart hålls ordnade på visst sätt (jfr JO 1995/96 s. 485). – En korrekt utförd registrering medför att det är möjligt att med tillgång till endast dagboksbladet fastställa vilka handlingar som kommit in och upprättats i ärendet.

text: Vid genomgång av akten i AA:s ärende har jag noterat att vissa handlingar inte har registrerats på dagboksbladet. Vidare har handlingarna endast i undantagsfall försetts med ärendenummer på själva handlingen. Det är inte möjligt att via diarienummer eller annan beteckning härleda handlingarna till dagboksregistret.

text: Skyldigheten att registrera allmänna handlingar har tillkommit för att säkerställa rätten till insyn. För att detta syfte ska tillgodoses måste diariet vara utformat så att det är möjligt även för enskilda att via registret få en korrekt uppfattning om vilka handlingar som finns i akten. Det är inte möjligt i förevarande fall. Underlåtenhet att diarieföra samtliga handlingar medför att det inte går att avgöra om alla handlingar finns bevarade i akten. Dessa brister är av den arten att nämnden förtjänar kritik.

text: Vad CC anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en domare vid Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen, för handläggningen av en fråga om offentligt biträde i ett mål om uppehållstillstånd

sammanfattning: En biträdande jurist på en advokatbyrå var offentligt biträde i ett mål om uppehållstillstånd. Inför en förhandling i migrationsdomstolen satte hon en annan biträdande jurist på advokatbyrån i sitt ställe. Domaren på migrationsdomstolen vägrade att godta detta. Eftersom det var en fråga som den biträdande juristen fick besluta om själv får domaren kritik för sitt ingripande.

text: Anmälan

text: Biträdande juristen AA framförde i en anmälan klagomål mot Förvaltningsrätten i Malmö, migrationsdomstolen, med anledning av handläggningen av en fråga om offentligt biträde i ett mål om uppehållstillstånd. Hon uppgav sammanfattningsvis följande.

text: Hon är anställd av en advokatbyrå i Malmö med en advokat, BB, och fyra anställda biträdande jurister. En av de biträdande juristerna på byrån förordnades den 13 augusti 2010 som offentligt biträde för en kvinna och dennas minderåriga barn. Kort tid efter förordnandet kunde den biträdande juristen konstatera att hon var gravid, vilket hon inte kände till när hon åtog sig uppdraget som offentligt biträde. I samband med föräldraledigheten från sin anställning på byrån begärde det offentliga biträdet därför sitt entledigande och föreslog att AA skulle förordnas som offentligt biträde. Så skedde utan att några anmärkningar riktades från domstolens sida.

text: AA konstaterade att samma dag som migrationsdomstolen satt ut målet till förhandling hade även Malmö tingsrätt satt ut ett förtursmål i ett vårdnadsmål med interimistiska yrkanden vari klienten endast kände förtroende för henne. Eftersom hon inte hade träffat klienten i migrationsmålet arrangerades så att jur. kand. CC introducerades för denna klient den 12 maj 2011. Klienten i migrationsmålet fann förtroende för CC och accepterade att denne skulle biträda henne i migrationsdomstolen vid utsatt förhandling den 19 maj 2011. Migrationsdomstolen underrättades den 13 maj 2011, dvs. en vecka före utsatt förhandling, om substitutionen till CC. Föredraganden i målet återkom samma dag till henne

text: telefonledes och meddelade att ordföranden låtit meddela att det inte var acceptabelt att någon annan än hon kom på den utsatta förhandlingen. Vidare framförde föredraganden synpunkten att migrationsdomstolen uppfattade det som ett problem att offentliga biträden prioriterade mål på allmän domstol framför migrationsdomstolen. Vidare upplystes om att, för det fall målet skulle komma att ställas in kunde man inte förvänta sig att det skulle sättas ut på nytt förrän efter sommaren.

text: Advokat BB tillskrev rådmannen DD samma dag. Måndagen den 16 maj 2011 ringde AA själv till föredraganden i målet och undrade om DD tagit del av ovan omnämnt fax. DD ringde själv upp henne senare under dagen och förklarade att det var ytterst olämpligt att förfara på sätt som hon gjort utifrån klientens perspektiv. Hon förklarade återigen att klienten var införstådd med bytet, att klienten aldrig träffat henne samt att klienten var nöjd med CC. DD uppgav att hanteringen från byråns sida var under all kritik eftersom substitution förekommit i ett annat ärende någon vecka tidigare. Hon vidhöll sin tidigare redogjorda inställning i mail till domstolen den 16 maj 2011. Den 17 maj 2011 ställdes förhandlingen in per telefon vilket bekräftades skriftligen samma dag. Som skäl för att förhandlingen ställdes in uppgavs att det offentliga biträdet fått förhinder.

text: Migrationsdomstolen har genom beslutet att ställa in förhandlingen orsakat hennes klient, en ensamkommande kvinna med minderårigt barn, lidande i form av oro och tidsfördröjning. Hon hade tillsett att hennes förhinder inte utgjorde några problem för klienten. Klienten var nöjd med CC och kommer troligtvis vilja ha biträde av CC även i framtiden. CC hade träffat klienten och gått igenom ärendet med henne. Det hade inte AA gjort.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till migrationsdomstolen som anmodades att komma in med upplysningar och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Migrationsdomstolen (dåvarande lagmannen EE) uppgav att ett bifogat yttrande från chefsrådmannen FF utgjorde domstolens svar på remissen. I yttrandet angavs följande.

text: Klagande i målet är en asylsökande kvinna och hennes tvåårige son från Jordanien. Jur. kand. GG, biträdande jurist på advokatbyrån Lagerlöf & Partners AB, hade förordnats som offentligt biträde åt dem hos Migrationsverket. Hon överklagade Migrationsverkets beslut den 27 januari 2011 om avslag på deras yrkanden om uppehållstillstånd m.m. och om utvisning till migrationsdomstolen. Efter inledande skriftväxling kallade migrationsdomstolen till muntlig förhandling den 19 maj 2011. Kallelserna skickades ut den 11 mars 2011. Tid för förhandlingen hade dessförinnan bokats med det offentliga biträdet. Den 15 mars 2011 kom GG in med en begäran om byte av offentligt biträde därför att hon skulle inleda föräldraledighet den 18 mars. Hon föreslog att jur. kand. AA skulle förordnas i hennes ställe och upplyste att klagandena inte hade någon erinran mot bytet. Migrationsdomstolen beslutade om byte i enlighet med ansökan den 5 april 2011.

text: Den 13 maj 2011, dvs. sex dagar före den muntliga förhandlingen, kom AA in med ett yttrande och kompletterande skriftligt material. Eftersom fullmakt för henne att företräda klagandena saknades kontaktade föredraganden henne på telefon och bad att få in en fullmakt. Hon blev då upplyst om att AA inte skulle företräda klagandena vid den muntliga förhandlingen eftersom hon var tvungen att delta i förhandlingen i ett tvistemål vid tingsrätten. I stället skulle jur. kand. CC, anställd på samma advokatbyrå, företräda klagandena vid förhandlingen med stöd av en substitutionsfullmakt från AA. Rådmannen DD, som hade ansvar för målet i egenskap av ordförande vid den kommande förhandlingen, ansåg inte att den tänkta substitutionen var lämplig och uppdrog åt föredraganden att underrätta AA om detta. När AA fick veta hur migrationsdomstolen såg på frågan om substitution hänvisade hon till att det var BB:s beslut. BB skrev den 13 maj 2011 till migrationsdomstolen och ifrågasatte domstolens besked i substitutionsfrågan. Hon redogjorde för att AA, när hon fått förhinder att delta i förhandlingen den 19 maj, hade kontaktat klagandena och förklarat situationen, att klagandena hade sammanträffat med CC under en och en halv timme för att diskutera målet och att de fått förtroende för honom och var positiva till att biträdas av honom vid förhandlingen. Hon förklarade slutligen att hon ville ha ett beslut om att substitution inte fick ske. Den 16 maj 2011 tog DD telefonkontakt med AA, i hennes egenskap av offentligt biträde, och förklarade att hon inte fann det lämpligt att CC kom i hennes ställe med tanke på att det skett byte av offentligt biträde och att det i så fall skulle bli en tredje person som huvudmannen skulle ha kontakt med. DD bad också AA att underrätta BB om detta. Beskedet dokumenterades genom en tjänsteanteckning på AA:s inlaga. Samma dag meddelade AA att hon var förhindrad att komma den 19 maj. Den förhandlingen ställdes då in och kallelse utfärdades i stället till muntlig förhandling den 13 juni 2011.

text: Tillämplig lagstiftning m.m.

text: Enligt 5 § lagen om offentligt biträde, jämförd med

text: 26 § tredje stycket rättshjälpslagen

text: , får biträde sätta advokat eller biträdande jurist i sitt ställe (substitution). Detta gäller under förutsättning att det inte medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. Något formellt krav på tillstånd från domstolen för att substitution ska få ske i de ovan nämnda situationerna finns inte, men av den angivna förutsättningen kan den slutsatsen dras att det är lämpligt att den som avser att sätta annan i sitt ställe som offentligt biträde underrättar domstolen om det i förväg så att domstolen kan ta ställning till om det finns något hinder mot substitution. Bestämmelsen om substitution innehåller inte någon uttrycklig begränsning när det gäller under hur lång tid eller eljest i vilken omfattning substitution får ske. Avsikten med bestämmelsen har dock varit att ett biträde ska kunna sätta annan i sitt ställe vid förhinder under kortare tid. Vid längre förhinder bör det i stället genomföras ett byte av offentligt biträde. Som en allmän bakgrund kan det också noteras att lagstiftaren vid flera tillfällen har pekat på vikten av att de som utses till offentliga biträden har tillräckliga kvalifikationer. Detta var bl.a. fallet i samband med migrationsdomstolsreformen.

text: Reglernas tillämpning vid migrationsdomstolen och i det aktuella fallet

text: I det aktuella målet har domstolen fått kännedom om att substitution skulle ske genom att föredraganden tog kontakt med det offentliga biträdet och efterfrågade en fullmakt. Den utlänningsrättsliga fråga som ska prövas i målet är om klagandena har behov av skydd p.g.a. risk för förföljelse eller andra allvarliga övergrepp vid ett återvändande

text: till hemlandet. Modern och barnet kom till Sverige i juli 2010. Fadern i familjen och övriga barn är kvar i hemlandet. Det rör sig således om klagande som är i stort behov av det stöd som ett offentligt biträde kan ge i processen, som inte talar svenska och som inte har mer än begränsad kunskap om hur det svenska samhället fungerar. I mål enligt

text: utlänningslagen

text: förekommer det förhållandevis ofta att det offentliga biträde som utsetts av Migrationsverket genom substitution överlåter åt en annan advokat eller åt en biträdande jurist på samma byrå att företräda klaganden, ibland under hela handläggningen hos Migrationsverket och hos migrationsdomstolen, utan att initiera byte av offentligt biträde. Det innebär att Migrationsverkets och migrationsdomstolens inflytande över valet av person som ska ansvara för utlänningens ärende begränsas. Utöver vad som redovisats ovan talar de höga krav som ställs upp för att byte av biträde ska beviljas också för att substitution huvudsakligen bör användas när det offentliga biträdet fått ett tillfälligt förhinder. Av omsorg om den enskilde brukar de handläggare som sköter beredningen på den aktuella avdelningen på migrationsdomstolen därför i sådana fall undersöka om byte kan ske så att det är den som i realiteten företräder den enskilde som är förordnad som biträde. Den ambitionen låg bakom medarbetarnas agerande även i detta fall. I det aktuella fallet har ordföranden och föredraganden uppfattat den uppkomna situationen på det sättet att en substitution vid den muntliga förhandlingen skulle ha inneburit att klaganden skulle ha företrätts av tre olika personer under handläggningen i migrationsdomstolen. Ställningstagandet att inte acceptera substitutionen grundade sig på omsorg om klagandena och intentionen att den muntliga förhandlingen skulle kunna genomföras under förhållanden som gav dem förutsättningar att lägga fram sin sak på ett så bra sätt som möjligt. Redan när bytet av offentligt biträde skedde var det klart när den muntliga förhandlingen skulle hållas. Det borde innebära att tidpunkten för förhandling i målet vid tingsrätten bestämdes senare. Migrationsdomstolen tvingas förhållandevis ofta ställa in muntliga förhandlingar därför att det offentliga biträdet engagerats i t.ex. ett häktat mål där utrymmet för att välja förhandlingsdagar är mer begränsat. Det undandrar sig min bedömning vilket av de två nu aktuella målen som borde varit mest prioriterat, men med tanke på vad målet i migrationsdomstolen rör var det olyckligt att det inte var möjligt att genomföra den planerade förhandlingen den 19 maj 2011. Den tidsutdräkt som den inställda förhandlingen inneburit för klagandena har dock i hög grad begränsats genom att ny förhandlingstid bokades så snart det var möjligt och vid sidan av det ordinarie förhandlingsschemat. På det sättet undveks att förhandlingen inte kunde hållas förrän efter sommaren. Efter att muntlig förhandling genomförts den 13 juni 2011 har handläggningen av målet fortsatt genom bl.a. äkthetsbedömning av ingivna identitetshandlingar. Sammanfattningsvis vill jag föra fram att domstolens ställningstagande till frågan om substitution inte strider mot gällande lagstiftning utan tvärtom står i överensstämmelse med lagstiftarens intentioner. Motivet har varit att den enskilde skulle få en rättssäker prövning av sin sak. Domstolens medarbetare har lämnat muntligt besked till det utsedda offentliga biträdet om ställningstagandet i substitutionsfrågan.

text: AA kommenterade förvaltningsrättens remissvar.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 5 § lagen (1996:1620)

text: om offentligt biträde, jämförd med

text: 26 § tredje stycket rättshjälpslagen (1996:1619)

text: , får ett offentligt biträde sätta advokat eller biträdande jurist på advokatbyrå i sitt ställe (substitution) om det inte medför en beaktansvärd ökning av kostnaderna. I övrigt får substitution endast ske efter särskilt tillstånd.

text: Bedömning

text: Det står alltså klart att det är det offentliga biträdet som ensam har att besluta om han eller hon genom s.k. substitution ska sätta en advokat eller biträdande jurist i sitt ställe. Det enda undantaget härifrån är fall då substitutionen skulle medföra en beaktansvärd ökning av kostnaderna, något som inte varit aktuellt här. Detta framgår klart av lagen. Det är svårt att förstå att DD trots vad lagen stadgar efter telefonsamtalet den 13 maj 2011 lät meddela att den tilltänkta substitutionen inte var lämplig. Det är också svårt att förstå att DD, efter att ha fått ytterligare kunskap om saken, vidhöll sitt ställningstagande vilket fick till följd att den utsatta förhandlingen ställdes in.

text: Migrationsdomstolen skriver i sitt yttrande att ställningstagandet att inte godta substitutionen grundade sig på omsorg om klagandena och intentionen att den muntliga förhandlingen skulle kunna genomföras under förhållanden som gav klagandena förutsättningar att lägga fram sin sak på ett så bra sätt som möjligt. Det är självfallet hedervärda motiveringar. Men eftersom lagstiftaren lagt uppgiften att besluta om substitution på det offentliga biträdet fanns det ingen anledning för DD att fundera över dessa saker. Det kan tilläggas att resultatet av DD:s ingripande blev dels att förhandlingen sköts upp i närmare en månad, dels att den jurist på advokatbyrån som hade träffat klagandena inför den förhandling som skulle ha ägt rum den 19 maj 2011 inte fick medverka vid förhandlingen. Jag vill därför ifrågasätta om DD:s ingripande verkligen var till gagn för klagandena.

text: AA har i sin anmälan skrivit att föredraganden i målet framfört den synpunkten att det var ett problem att offentliga biträden prioriterade mål på allmän domstol framför migrationsdomstolen. Även i migrationsdomstolens yttrande till JO finns synpunkter om hur offentliga biträden prioriterar när förhandlingar kolliderar. Jag förstår att det kan uppstå irritation i sådana sammanhang. Men i det aktuella fallet var det AA som hade att bestämma om substitution skulle ske. Även om DD ansåg att hon prioriterade fel.

text: DD förtjänar kritik för sin handläggning av frågan om substitution.

text: Vad som i övrigt har angivits i anmälan ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Dokumentation Frihetsberövande Förundersökning Information Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Uttalanden med anledning av den information om grunden för ett anhållande som en åklagare lämnade till försvararen

sammanfattning: En försvarare anmälde en åklagare för hans tillämpning av bestämmelsen i 24 kap. 9 a § rättegångsbalken om att den som anhålls har rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för anhållningsbeslutet. Försvararen menade att den information som lämnades var alltför allmänt hållen och inte levde upp till lagens krav. JO:s granskning har försvårats av att åklagaren inte dokumenterade vilka omständigheter till grund för anhållandet som den anhållne och försvararen fick del av. Granskningen har även försvårats av att det inte kunnat klarläggas varför det som kom att förmedlas till försvararen var avsevärt mer kortfattat än den information som åklagaren uppgav att han lämnat. Mot bakgrund av åklagarens uppgifter i JO:s utredning, i förening med bl.a. de detaljerade gärningsbeskrivningar som delgavs i samband med anhållandet, anser JO att åklagaren sammantaget får anses ha uppfyllt sin underrättelseskyldighet enligt 24 kap. 9 a §. JO riktar därför ingen kritik mot åklagaren i det avseendet. Åklagaren kritiseras dock för den bristfälliga dokumentationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 mars 2025 förde advokaten AA, som ombud för advokaten BB, fram klagomål mot kammaråklagaren CC vid Ekobrottsmyndigheten. Klagomålet gällde bl.a. hur åklagaren hade tillämpat bestämmelsen i

text: 24 kap. 9 a § rättegångsbalken

text: (RB) om att den som anhålls har rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för anhållandet. AA uppgav bl.a. följande.

text: BB förordnades som offentlig försvarare för en anhållen person, i JO:s beslut kallad NN, som var misstänkt för bl.a. grovt skattebrott. Inför förhör med NN begärdes information om vilka omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet. Enligt kammaråklagaren CC:s instruktioner lämnade en polisiär utredare ett muntligt besked, som nedtecknades av en anställd vid advokatbyrån enligt följande: "Skatteverket i samband med bevissäkring och pengaflöden".

text: Vid förhöret med NN var en annan advokat substituerad att närvara i BB:s ställe. Någon ytterligare information om vilka omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet lämnades inte vid förhöret. Den substituerade försvararen kontaktade därefter förhörsledaren med en begäran om att konkreta omständigheter skulle anges. Efter kontakt med CC återkom förhörsledaren och meddelade att CC inte hade för avsikt att lämna några ytterligare upplysningar.

text: BB kontaktade då CC per telefon och påpekade att den information som lämnats var alltför allmänt hållen och inte uppfyllde de krav som ställs på en underrättelse enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. Inte heller det föranledde emellertid CC att lämna någon ytterligare information.

text: Utredning

text: JO begärde att Ekobrottsmyndigheten skulle göra en utredning och yttra sig över det som fördes fram i anmälan om bristande underrättelse enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB.

text: Ekobrottsmyndigheten (tf. rättschefen DD) yttrade sig till JO den 26 augusti 2025, efter att upplysningar hämtats in från berörda befattningshavare, bl.a. kammaråklagaren CC.

text: I yttrandet redogjordes för bakgrunden i huvudsak enligt följande.

text: NN anhölls i sin frånvaro i november 2024 och greps en kort tid därefter. Misstankarna mot NN rörde bl.a. grova skattebrott och grova bokföringsbrott. Vid det första förhöret med NN fick han ta del av skriftliga gärningsbeskrivningar avseende brottsmisstankarna. Inför det förhör som hölls påföljande dag fick advokaten BB, som då hade förordnats som offentlig försvarare för NN, också del av gärningsbeskrivningarna.

text: Genom sin försvarare begärde NN att få ta del av de omständigheter som låg till grund för anhållningsbeslutet. CC, som var undersökningsledare i ärendet, lämnade genom en utredare muntligen besked om det.

text: CC uppgav bl.a. följande.

text: Vid 24:8-förhöret [det förhör som hålls med bl.a. den som har gripits till verkställighet av ett beslut om anhållande i utevaro, JO:s anm.] delgavs [NN] en detaljerad gärningsbeskrivning, som även [BB] fick del av skriftligen. Av gärningsbeskrivningen framgick bl.a. att det gjordes gällande att [NN] var faktisk företrädare för flera bolag, att han till Skatteverket lämnat in mervärdesskattedeklarationer för två av bolagen som på närmare beskrivna sätt var oriktiga samt att han på flera bolagskonton tagit emot pengar och att detta skäligen kunde antas syfta till att dölja att pengarna kom från brottslig verksamhet. Genom utredare fick jag kännedom om att [BB] önskade få del av de omständigheter som låg till grund för beslutet om anhållande. Jag bad muntligen utredare lämna besked om att grunden för beslutet var Skatteverkets beslut i de aktuella bolagen, de omständigheter som framkom vid Skatteverkets bevissäkringar i bolagen samt de penningströmmar som skett på bolagens

text: konton. I det här sammanhanget bör framhållas att jag vid denna tidpunkt, genom tidigare hemlig avlyssning av [NN], kände till att [NN] fått del av Skatteverkets beslut där bl.a. skälen till hans påstådda företrädarskap utvecklas. Jag dokumenterade inte grunden för mitt anhållningsbeslut eller att jag muntligen lämnade besked om detta. I efterhand anser jag – särskilt med hänsyn till JO:s uttalanden den 12 juni 2025 i Dnr 7836-2024 och 1656-2025 – att det är olyckligt att grunden inte dokumenterades. Jag har inga minnesbilder av att [BB] kontaktade mig per telefon den aktuella dagen. […] Det kan inte uteslutas att sådant samtal har ägt rum och min uppfattning är att de skäl jag lämnade var tillräckliga. – – – Jag har numera tagit till mig att det är av yttersta vikt att skälen för anhållningsbesluten noggrant dokumenteras.

text: Ekobrottsmyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: I Ekobrottsmyndighetens ärenden är anhållningsbeslut nästan alltid planerade långt i förväg. Det innebär att det som regel finns en detaljerad gärningsbeskrivning när anhållandet sker. Gärningsbeskrivningen upprättas normalt tidigt i utredningen och uppvisas eller överlämnas normalt i samband med att förhör enligt

text: 23 kap. 18 §

text: RB hålls, dvs. redan före anhållandet. Mot bakgrund av vad som kommit fram om åklagarens handläggning i det nu aktuella ärendet är det myndighetens bedömning att CC, genom den gärningsbeskrivning som skriftligen presenterades för [NN] i samband med delgivningen enligt

text: 24 kap. 9 §

text: RB och den underrättelse som muntligen lämnades om de omständigheter som låg till grund för beslutet om anhållande, har uppfyllt sin underrättelseskyldighet enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. Brister när det gäller dokumentation av skälen för anhållningsbeslutet ändrar inte myndighetens bedömning i frågan om åklagaren uppfyllt sin underrättelseskyldighet.

text: AA kommenterade Ekobrottsmyndighetens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Den som är gripen eller anhållen har rätt att få besked om vilket eller vilka brott han eller hon är misstänkt för och grunden för frihetsberövandet (se

text: 24 kap. 9 §

text: RB).

text: Vidare har den som anhålls eller häktas rätt att ta del av de omständigheter som ligger till grund för beslutet (se

text: 24 kap. 9 a §

text: RB). Bestämmelsen infördes som en del av genomförandet av ett EU-direktiv om rätten till information vid straffrättsliga förfaranden. Syftet med bestämmelsen är att den frihetsberövade effektivt ska kunna angripa beslutet. Åklagaren måste därför kunna precisera vilka omständigheter som haft direkt betydelse för anhållningsbeslutet och den misstänkte har en ovillkorlig rätt till insyn i dessa omständigheter. (Se artikel

text: 7.1 i direktivet och

text: prop. 2013/14:157 s. 21

text: f.)

text: Vad som närmare ska krävas av åklagarens underrättelse får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Som en utgångspunkt gäller dock att åklagaren inte endast kan hänvisa till att exempelvis uppgifter i förhör eller teknisk bevisning ligger till grund för anhållningsbeslutet. För att ändamålet med regleringen ska uppnås behöver underrättelsen normalt vara mer konkret

text: än så. Vid bedömningen av om åklagaren har uppfyllt sin underrättelseskyldighet kan det beaktas även vad den misstänkte fått veta vid en delgivning enligt

text: 24 kap. 9 §

text: RB. (Se JO 2022/23 s. 285, dnr

text: För att det i efterhand ska gå att granska hur åklagaren har hanterat en begäran om att få del av de omständigheter som ligger till grund för ett anhållningsbeslut är det en förutsättning att det dokumenteras vilken information som lämnas till den anhållne och försvararen. Även ur rättssäkerhetssynpunkt är detta viktigt. Det är åklagarens ansvar att detta görs. (Se JO 2022/23 s. 285 och Åklagarmyndighetens rättsliga vägledning 2023:10, Misstänktas rätt till insyn vid frihetsberövanden m.m., s. 7 samt även mitt beslut den 12 juni 2025, dnr 7836-2024 och 1656-2025.)

text: Bedömning

text: Granskningen har försvårats av att kammaråklagaren CC inte dokumenterade vilka omständigheter till grund för anhållandet som NN, genom sin försvarare advokaten BB, fick del av.

text: Jag kan konstatera att beskedet som lämnades, så som informationen kom att noteras av medarbetaren vid advokatbyrån, var alltför allmänt hållen för att uppfylla kraven i

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. Inom ramen för JO:s utredning har CC emellertid förklarat att han bad den polisiära utredaren att lämna besked om att omständigheterna som låg till grund för anhållningsbeslutet var Skatteverkets beslut i de aktuella bolagen, de omständigheter som framkom vid Skatteverkets bevissäkringar i bolagen samt de penningströmmar som skett på bolagens konton. Varför detta kom att nedtecknas på det sätt som skedde har inte klarlagts under utredningen. Även detta har försvårat min granskning.

text: Det har dock kommit fram att NN i samband med anhållandet fick del av detaljerade gärningsbeskrivningar, vilka även lämnades till BB. Av dessa framgick bl.a. att det gjordes gällande att NN varit faktisk företrädare för ett antal bolag och därigenom varit ansvarig för redovisning av bolagens skatter och avgifter samt för fullgörandet av bolagens bokföringsskyldighet. Vidare redovisades på vilket sätt det påstods att NN hade lämnat oriktiga skatteuppgifter respektive åsidosatt bokföringsskyldigheten. I Skatteverkets beslut ska också bl.a. skälen för NN:s påstådda företrädarskap ha utvecklats och CC har uppgett att han genom hemlig avlyssning kände till att NN hade fått del av det materialet.

text: Mot den nu redovisade bakgrunden får CC sammantaget anses ha uppfyllt sin underrättelseskyldighet enligt

text: 24 kap. 9 a §

text: RB. Jag uttalar därför ingen kritik mot honom i det avseendet men jag har förståelse för att BB reagerade på den information som inledningsvis förmedlades till honom.

text: Utredningen har inte bringat någon klarhet i vad som kan ha sagts i kontakter mellan CC och BB efter förhöret med NN. Klarlagt är dock att CC inte

text: dokumenterade vilken information han lämnade till BB och för detta ska CC kritiseras. Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några uttalanden från min sida i det här ärendet. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Försäkringskassan, försäkringskontoret Luleå, angående handläggningen av ett ärende om underhållsstöd

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på handläggningen av hennes ärende om underhållsstöd. Hon anförde bl.a. att Försäkringskassan i ett brev i mars 2007 meddelade henne att kassan övervägde att dra in underhållsstödet för hennes son BB från och med maj 2007 p.g.a. att barnets far hade meddelat att sonen bodde lika mycket hos båda föräldrarna. AA meddelade Försäkringskassan att hon ansåg att faderns uppgifter inte stämde. Underhållsstöd betalades ut till henne den 23 mars 2007, därefter upphörde utbetalningarna utan att hon hade blivit informerad om att så skulle ske. I ett nytt brev den 28 juni 2007 meddelade Försäkringskassan att underhållsstöd även i fortsättningen skulle betalas enligt tidigare beslut. Det framgick inte när pengarna skulle komma, om betalning skulle ske retroaktivt eller om ränta skulle betalas.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades yttra sig över vad som framförts i AA anmälan till JO.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom länsdirektören CC, bl.a. följande (den i svaret nämnda bilagan är utelämnad här).

text: Av

text: 16 § lagen (1996:1030)

text: om underhållstöd framgår bl.a. att underhållstöd ska betalas ut av Försäkringskassan månadsvis i förskott. Av 18 § (19 §; JO:s anmärkning) ovan angivna lag framgår att Försäkringskassan ska besluta om indragning eller nedsättning av underhållsstödet, om något förhållande har inträffat som föranleder att underhållsstödet inte ska lämnas eller ska lämnas med ett lägre belopp. Om det finns sannolika skäl att stödet inte ska betalas ut eller betalas ut med lägre belopp kan Försäkringskassan besluta att stödet inte ska betalas ut eller betalas ut med lägre belopp, till dess slutligt beslut meddelats. Av redogörelsen från enhetschef DD den 19 september 2007 samt bilagda handlingar framgår följande. AA har under flera års tid uppburit underhållsstöd för sonen BB,– – –, den 15 mars 2007 har den bidragsskyldige fadern inkommit med uppgifter som är av betydelse för beslut avseende underhållsstöd. Försäkringskassan har med anledning av dessa uppgifter spärrat utbetalningen av underhållsstöd till AA under den tid utredningen av uppgifternas betydelse pågick. Utbetalningen spärras för att undvika att mottagaren blir återbetalningsskyldig om de nya upp-gifterna

text: medför en ändring av beslutet. Om en ändring av beslutet inte sker utbetalas underhållstödet retroaktivt, vilket även har skett i detta ärende. Försäkringskassan har meddelat AA telefonledes den 27 juni 2007 samt brevledes den 28 juni 2007 att utredningen visat att skäl att ändra det tidigare beslut inte föreligger. I samband med detta har även spärren till utbetalningen av underhållsstödet tagits bort. AA har haft det retroaktiva underhållsstödet tillhanda på sitt konto först den 4 juli 2007 på grund av Försäkringskassans rutiner för manuell utbetalning, vilka innebär att om en utbetalning görs senast torsdag är pengarna kunden tillhanda kommande onsdag. Den utbetalning som var AA tillhanda den 23 mars 2007 avsåg underhållsstöd för april månad i och med att stödet utbetalas månadsvis i förskott. Ärendets handläggare har muntligen informerat AA om att under den tid som utredningen pågår kommer utbetalningen att spärras från och med maj månad. Denna omständighet framgår dock inte av de journalanteckningar som upprättats. Försäkringskassan har brustit i sin dokumentationsskyldighet och borde ha fattat ett skriftligt provisoriskt beslut i avvaktan på resultatet av utredningen, vilket inte har skett. Försäkringskassan beklagar det inträffade och kommer att göra en översyn av förfarandet avseende beslut under utredning när nya uppgifter inkommit som kan medföra en ändring av grundbeslutet. Vidare meddelar Försäkringskassan inte rutinmässigt när en beviljad utbetalning kommer att genomföras utan har som avsikt att verkställa utbetalningen snarast möjligt. I detta ärende har Försäkringskassan tagit bort spärren och utbetalningen har gjorts samma dag som det skriftliga meddelandet har skickats till AA. Vad gäller om eventuell ränta ska utgå saknar Försäkringskassan lagligt stöd för att utbetala ränta för det innehållna beloppet.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera Försäkringskassans remissvar.

text: Bedömning

text: Av

text: 19 § lagen (1996:1030)

text: om underhållsstöd framgår att Försäkringskassan ska besluta om indragning eller nedsättning av underhållsstödet om något förhållande har inträffat som föranleder att underhållsstöd inte ska lämnas eller ska lämnas med ett lägre belopp. Om det finns sannolika skäl för att stödet ska dras in eller minskas kan Försäkringskassan besluta att stödet inte ska betalas ut eller betalas ut med lägre belopp till dess slutligt beslut meddelats.

text: Enligt

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas om det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han underrättas om hur han kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt.

text: Beslut om att innehålla underhållsstöd Av handlingarna i ärendet framgår att Försäkringskassan i en skrivelse den 16 mars

text: 2007 meddelade AA att man övervägde att från och med maj 2007 inte längre betala underhållsstöd till henne för sonen BB. AA gavs tillfälle att senast den 2 april 2007 framföra sina synpunkter, därefter skulle Försäkringskassan fatta beslut i ärendet. Försäkringskassan innehöll samtidigt underhållsstödet avseende tiden från och med maj 2007. Såvitt framgår av utredningen i ärendet fattade Försäkringskassan inget formellt beslut om att underhållsstödet skulle innehållas. Försäkringskassan anför dock i sitt remissvar att man underrättade AA om beslutet

text: per telefon, men att man glömde att notera i journalen att så skett. Av AA anmälan att döma har Försäkringskassans tjänsteman inte varit tillräckligt tydlig med att underrätta AA om att man hade beslutat att innehålla underhållsstödet.

text: Ett beslut att provisoriskt innehålla underhållsstöd är ett sådant beslut som, efter begäran av den enskilde, kan omprövas av kassan. För att den enskilde ska kunna ta tillvara sin rätt till omprövning krävs naturligtvis kännedom om beslutet och om hur man går till väga när man vill få det omprövat. JO Jan Pennlöv har angående tillämpningen av

text: 21 § förvaltningslagen

text: i ett beslut den 13 augusti 2001 uttalat att en myndighet har vissa valmöjligheter när det gäller hur en part ska underrättas om ett beslut, men att det givetvis ofta både är lämpligt och praktiskt att det sker skriftligen (dnr 3321-2000). Det gäller inte minst när beslutet går den enskilde emot. Även en muntlig underrättelse måste dokumenteras av myndigheten, både vad gäller själva beslutet och underrättelsen om möjligheterna till omprövning eller överklagande.

text: Försäkringskassan borde givetvis ha dokumenterat beslutet att provisoriskt innehålla underhållsstödet för BB. Jag delar Försäkringskassans uppfattning att det dessutom hade varit lämpligt att AA hade fått en skriftlig underrättelse om beslutet. Av denna underrättelse skulle även ha framgått hur hon kunde få beslutet omprövat.

text: Beslut om att även fortsättningsvis betala ut underhållsstöd Efter slutförd utredning beslutade Försäkringskassan den 28 juni 2007 att även i fortsättningen betala ut underhållsstöd till AA. Underrättelse om beslutet sändes till båda föräldrarna. I samband med en sådan underrättelse hade kassan även haft möjlighet att informera AA om tidpunkt för utbetalning och att denna även skulle avse förfluten tid. Då beslutet om att även fortsättningsvis betala ut underhållsstöd får anses ha gått den bidragsskyldige föräldern emot borde underrättelsen till honom ha innehållit en besvärshänvisning (se mitt beslut den 18 mars 2008, dnr 940-2007).

text: Sammanfattningsvis kan jag konstatera att Försäkringskassans handläggning av AA:s ärende om underhållsstöd innehåller flera brister. Försäkringskassan förtjänar kritik för handläggningen.

text: I övrigt har inget framkommit i ärendet som föranleder något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Anstalt
Information
Långsam handläggning

title: Kritik mot en kriminalvårdsmyndighet för långsam handläggning av en begäran om information enligt 26 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: Anmälan

text: AA anförde i en anmälan, som kom in till JO den 30 augusti 2002, i huvudsak följande. I mitten av juli 2002 begärde han att Kriminalvårdsmyndigheten Hall skulle lämna information till honom enligt 26 § PuL. Han har ännu inte fått något besked från myndigheten.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsmyndigheten anmodades att yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan. Vidare anmodades myndigheten att redogöra för på vilket sätt och inom vilken tidsram myndigheten brukar hantera en ansökan enligt 26 § PuL.

text: Kriminalvårdsmyndigheten anförde den 24 oktober 2002, genom kriminalvårdschefen BB, i huvudsak följande.

text: Yttrande

text: Av den utredning som kriminalvårdsinspektören CC, tillförordnad chef för avdelning A, där AA var inskriven vid tiden för den anmälda händelsen, framgår följande: AA:s ansökan om utdrag enligt 26 § PuL är registrerad den 19 juli 2002 och beslut har fattats den 27 juli. Beslutets innebörd är att de begärda registerutdragen skall lämnas till AA efter sedvanlig sekretessprövning. Enligt KLAS-registret är beslutet inte delgivet AA. Beslutet i original eller utdraget har inte kunnat återfinnas. Vid telefonsamtal med AA, nu placerad på avdelning med högre säkerhet, uppger han att han inte har erhållit vare sig beslut eller § 26-utdrag. Vidare uppger tjänstlediga kriminalvårdsinspektören DD, avdelning A:s ordinarie chef, att det under sommaren blev ett upprop bland intagna att alla skulle begära § 26-utdrag, varför arbetsbördan blev mycket tung. Samtliga registerutdrag skulle sekretessprövas och detta delades upp bland ledande personal. DD minns klart AA:s papper på grund av mängden och hon känner sig övertygad om att AA har erhållit såväl beslut som registerutdrag men kan inte svara exakt på om så är fallet. Nytt beslut avseende överlämnande av utdragen till AA har fattats den 17 oktober. Avdelning C, där AA nu är placerad, effektuerar beslutet.

text: Om hur myndigheten hanterar en ansökan enligt

text: 26 § personuppgiftslagen

text: När en intagen begär registerutdrag enligt 26 § PuL tas utdraget ur KLAS, sekretessprövas och överlämnas till den intagne, vanligen inom en vecka. Anteckning görs i KLAS daganteckningar om att den intagne vid ett angivet datum har erhållit ett utdrag. Begäran från intagna om sådana registerutdrag som här avses har hittills inte varit ofta förekommande. Under senare tid har emellertid ett stort antal begäran om utdrag inkommit, kanske ett tiotal varje vecka, till följd varav väntetiden för de intagna har blivit längre, i en del fall uppemot tre veckor beroende på handläggarnas ärendebelastning i övrigt. AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 19 mars 2003 anförde JO Lundin följande.

text: Bedömning

text: Enligt 26 § första stycket PuL är den personuppgiftsansvarige skyldig att till var och en som ansöker om det en gång per kalenderår gratis lämna ett besked om personuppgifter som rör den sökande behandlas eller inte. Behandlas sådana uppgifter skall skriftlig information lämnas också om vissa förhållanden som närmare anges i samma stycke.

text: Enligt andra stycket i samma paragraf skall en ansökan enligt första stycket göras skriftligen hos den personuppgiftsansvarige. Informationen skall lämnas inom en månad från det att ansökan gjordes. Om det finns särskilda skäl för det, får informationen dock lämnas senast fyra månader efter det att ansökan gjordes. – Av förarbetena till bestämmelsen framgår att särskilda skäl kan vara att personuppgifterna är krypterade, att sökmöjligheterna annars är begränsade eller att den personuppgiftsansvarige har många personuppgifter uppdelade på olika register eller andra datasamlingar (

text: prop. 1997/98:44 s. 132

text: Informationen skall således som huvudregel lämnas till den sökande inom en månad från det att ansökan gjordes. Inom denna tid måste naturligtvis också prövningen göras av om informationsskyldigheten begränsas av bestämmelserna om sekretess (se 27 § PuL). Om kriminalvårdsmyndigheten vid en sådan prövning kommer fram till att viss information inte får lämnas till den sökande, bör myndigheten enligt min mening fatta ett skriftligt beslut om det. Att ett sådant beslut kan överklagas framgår av

text: 12 § lagen (2001:617)

text: om behandling av personuppgifter inom kriminalvården.

text: Kriminalvårdsmyndigheten har uppgett att AA:s ansökan är registrerad den 19 juli 2002. Det är i ärendet inte klarlagt att AA ens vid tiden för myndighetens yttrande till JO fått den begärda informationen eller ett avslagsbeslut i frågan. Det har inte framkommit att det funnits särskilda skäl för myndigheten att inte handlägga AA:s begäran inom den fastställda månaden. Mot den bakgrunden är, enligt min mening, dröjsmålet med handläggningen av AA:s begäran inte acceptabelt. Det förhållandet att myndigheten snabbt har fattat beslut om att den begärda informationen skall lämnas efter sedvanlig sekretessprövning saknar enligt min uppfattning självständig betydelse och påverkar alltså inte bedömningen.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det som nu har sagts.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Vårdnad

title: Vissa uttalanden rörande förutsättningarna för att i en grundskola respektive förskoleklass ta emot en elev efter framställning från endast den ene av barnets vårdnadshavare - mottagande av elev i grundskolan

text: Vissa uttalanden rörande förutsättningarna för att i en grundskola respektive förskoleklass ta emot en elev efter framställning från endast den ene av barnets vårdnadshavare – mottagande av elev i grundskolan

text: I ett beslut den 16 januari 2004 uttalade JO André följande i bedömningsdelen.

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: . Närmare regler om vårdnadens utövande finns i

text: 6 kap.

text: 13 §§

text: föräldrabalken

text: . Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare skall de enligt

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: skall inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen är direkt förhindrad, skall behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till lagstiftningen uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet skall tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning (

text: prop. 1975/76:170

text: Någon förändring såvitt avser kravet på gemensamma beslut i frågor som rör barnets skolgång och bosättning har inte skett. Enligt gällande rätt krävs alltså att vårdnadshavarna är överens om att deras barn skall byta skola. Om vårdnadshavarna inte kan enas i en sådan fråga kan detta ytterst leda till att den gemensamma vårdnaden måste upplösas.

text: Enligt

text: 4 kap. 5 § skollagen (1985:1100)

text: skall hemkommunen – folkbokföringskommunen – sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i grundskolan. I

text: skollagen

text: finns det bestämmelser som tillåter

text: avsteg från denna huvudregel. I

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: stadgas sålunda att en kommun i sin grundskola även skall ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå i den kommunens grundskola. Enligt

text: 4 kap. 8 a § skollagen

text: har en kommun också rätt att, efter önskemål av vårdnadshavare, i sin grundskola ta emot en elev från en annan kommun. I båda fallen har kommunen rätt till ersättning för sina kostnader för elevens utbildning från elevens hemkommun, låt vara att ersättningens storlek är beroende av om eleven tas emot på grund av särskilda skäl eller vårdnadshavarens önskemål.

text: Av utredningen framgår att AA:s mor i månadsskiftet juli/augusti 2002 kontaktade rektor för Kyrkheddinge skola i Staffanstorps kommun angående önskemål om att skolan skulle motta AA som elev i första klass vid höstterminens början. Rektor informerades bl.a. om att modern och AA skulle flytta till Staffanstorps kommun i början av hösten 2002. Moderns bostad låg inom Kyrkheddinge skolas upptagningsområde. Därigenom förelåg det i och för sig skäl som motiverade att AA skulle tas emot som elev vid skolan, även om han ännu inte var folkbokförd i Staffanstorps kommun. Som ovan anförts är dock beslut i frågan om barns skolgång ett sådant beslut som vårdnadshavarna har att fatta gemensamt.

text: Skolan måste känna till och kunna belägga de förhållanden som ligger till grund för att barnet skall tas emot i skolan. Detta innebär bl.a. att en skola, genom att inhämta besked från folkbokföringen, måste kontrollera uppgifterna om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet. Vidare måste vårdnadshavarens respektive vårdnadshavarnas inställning till inskrivning i viss skola klarläggas (se JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397 och JO:s beslut den 12 april 2002, dnr

text: ). Om det finns två vårdnadshavare sker detta enklast genom att båda undertecknar en ansökan om placering av barnet i den aktuella skolan.

text: Det kan i sammanhanget finnas anledning att ur det sistnämnda JO-beslutet återge följande angående de skäl som ligger till grund för min åsikt att skolan, vid gemensam vårdnad, måste förvissa sig om att vårdnadshavarna är ense i frågan om inskrivning av ett barn i en viss skola.

text: Enligt

text: 3 kap. 1 § skollagen

text: har alla barn som är bosatta i landet skolplikt. Skolplikten motsvaras av en rätt till utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. För att inga skolpliktiga barn skall gå miste om denna rättighet innehåller

text: skollagen

text: bestämmelser i

text: 3 kap. 13 § skollagen

text: angående kommunens skyldighet att se till att skolpliktiga elever i dess skola får föreskriven utbildning. Enligt

text: 3 kap. 15 § skollagen

text: skall den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn se till att barnet fullgör sin skolplikt. Om en skolpliktig elev i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad på dem ankommer för att så skall ske, får styrelsen för utbildningen – enligt

text: 3 kap. 16 § skollagen

text: – vid vite förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter.

text: Skollagen

text: innehåller även en bestämmelse om närvaroplikt för den enskilde eleven. Enligt

text: 3 kap. 11 § skollagen

text: skall varje barn som fullgör sin skolplikt inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom eller på något annat sätt, delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om barnet inte är sjukt eller har annat giltigt skäl att utebli. Av bestämmelserna framgår att vårdnadshavaren, eleven och skolhuvudmannen har ett gemensamt ansvar för att skolplikten fullföljs.

text: Skolförfattningarna förutsätter även ett fortgående samarbete med vårdnadshavaren angående elevens skolsituation (se t.ex. avsnitt 2.4 i 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet). Det är mot denna bakgrund och med hänsyn till vad som tidigare anförts om tillämpningen av

text: föräldrabalkens

text: bestämmelser om vårdnad som det är nödvändigt att det vid inskrivning av ett barn i en viss skola blir klarlagt vem eller vilka som är barnets vårdnadshavare och, för det fall det finns två vårdnadshavare, bådas inställning i frågan. Av remissvaret framgår att AA mottogs med stöd av

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: . Jag har i ett tidigare beslut (se JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 362) uttalat bl.a. följande.

text: Det kan här tilläggas att det, även när det är fråga om en placering enligt

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: , självfallet krävs att skolan har kännedom om de närmare omständigheterna i ärendet. Det är visserligen inte en formell förutsättning för tillämpning av den bestämmelsen att det finns en ansökan från barnets vårdnadshavare eller ens någon utredning om dennes önskemål i placeringsfrågan. Enligt min uppfattning bör skolan emellertid som regel också i dessa fall informera sig om vem eller vilka som är vårdnadshavare och efterhöra deras respektive inställning till inskrivning i skolan. En annan sak är att det är kommunen som självständigt har att ta ställning till om det i en uppkommen situation föreligger sådana särskilda skäl som kan föranleda en placering med stöd av

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: . När AA mottogs i Kyrkheddinge skola synes skolan ha känt till att föräldrarna hade gemensam vårdnad och att det pågick en vårdnadstvist. Det får också förutsättas att skolan underrättades om att BB var den andre av barnets vårdnadshavare. Skolan vidtog emellertid inte några åtgärder för att efterhöra hans inställning. I enlighet med vad som anförts ovan anser jag att skolledningen vid Kyrkheddinge skola, inför beslutet om AA skulle skrivas in i skolan eller inte, borde ha kontaktat BB och klargjort vilken uppfattning han hade i frågan. Efter att ha fått samtliga omständigheter klart för sig hade det sedan ankommit på skolan att ta ställning till om situationen var sådan att det förelåg särskilda skäl att med stöd av bestämmelsen i

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: motta AA i skolan.

text: Avslutningsvis vill jag tillägga följande. JO har under de senaste åren utrett ett flertal ärenden som rört skolors agerande i fall där vårdnadshavare varit oeniga om barns skolgång eller deltagande i barnomsorgsverksamhet. I ett ärende som gällde val av förskola fann jag – mot bakgrund av att regeringen aviserat tillsättningen av en kommitté med uppgift att bl.a. se över 1998 års vårdnadsreform – anledning att överlämna en kopia av beslutet till Regeringskansliet (JO:s dnr 3285-2000, beslut den 24 januari 2002). Regeringen har under 2002 tillsatt en parlamentarisk kommitté som utreder vissa frågor om vårdnad, boende och umgänge (Ju 2002:89). Jag finner skäl att till nämnda kommitté överlämna en kopia för kännedom av förevarande beslut.

text: Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet.


nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Förhandling/ sammanträde
Förhör

title: En domstols skyldighet att ta ställning till om en ung målsägande skall höras personligen vid huvudförhandlingen eller om ett videoförhör som hållits under förundersökningen skall spelas upp

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål med anledning av handläggningen av ett brottmål, i vilket han var tilltalad för grov fridskränkning och våldtäkt mot barn m.m. Han uppgav bl.a. följande. Åklagaren ansåg att målsäganden, som var femton år, inte behövde närvara personligen vid huvudförhandlingen i tingsrätten. I stället spelades videoinspelningen av polisförhören med henne upp. Detta medförde att målsäganden ”slapp” besvara frågor, varför någon trovärdighetsbedömning eller prövning av tilltron till målsägandens uppgifter inte kunde göras.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades från Örebro tingsrätt och Göta hovrätt; bl.a. domarna i de aktuella målen (B 3514-05 respektive B 2646-05), protokoll från huvudförhandling samt protokoll från föredragningar.

text: Av handlingarna framgick följande. Målsägande var en flicka, född 1990. I stämningsansökan åberopade åklagaren som muntlig bevisning bl.a. förhör med målsäganden dels genom uppspelning av två videobandsförhör, dels genom förhör med målsäganden för kompletterande frågor. Enligt protokollet från huvudförhandlingen i tingsrätten spelades först videoförhören med målsäganden upp och därefter hördes hon. Tingsrätten dömde AA för grov fridskränkning och våldtäkt mot barn m.m.

text: AA överklagade domen och begärde att målet skulle återförvisas till tingsrätten för förnyad prövning på grund av att grovt rättegångsfel begåtts. Han gjorde i denna del gällande bl.a. att målsägandeförhöret upptagits på ett felaktigt sätt. Hovrätten avslog hans begäran med hänvisning till att det som framkommit om formerna för upptagning av målsägandeförhöret vid tingsrätten inte var av beskaffenhet att föranleda en återförvisning av målet. Vid huvudförhandlingen i hovrätten hördes målsäganden personligen. De videoinspelade polisförhören spelades inte upp.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vilka rättsliga överväganden som föranledde tingsrätten att spela upp de videoinspelade förhören med målsäganden och hålla förhör med henne.

text: Tingsrätten (dåvarande lagmannen BB) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från rådmannen CC vid Karlskoga tingsrätt.

text: CC upplyste att han var ordförande vid den aktuella huvudförhandlingen och uppgav därutöver följande.

text: Åklagaren hade inför huvudförhandlingen åberopat målsägandeförhör så som detta upptagits genom videoförhör som omfattade en utfrågning av målsäganden om händelseförloppet. Målsäganden var underårig och omständigheterna var sådana att det var svårt för henne att lämna en berättelse inför rätten. Den offentlige försvararen hade fått möjlighet att granska videoupptagningarna och komplettera med frågor. Åklagaren gjorde den bedömningen att målsäganden var i stånd att besvara någon kompletterande fråga varför han, som jag förstår det, i samråd med målsägandens moder samt målsägandebiträdet, hade gjort bedömningen att målsäganden skulle kunna svara på någon fråga vid ett förhör inför rätten. Den offentlige försvararen gjorde samma bedömning. Med anledning av detta hölls efter det att videoupptagningen förebringats ett försök att höra målsäganden. Detta föll emellertid ej särskilt väl ut och innefattade endast några få kontrollfrågor. Försvaret fick emellertid möjlighet att ställa några frågor. Tingsrätten gjorde den rättsliga bedömningen att det var av värde för sakens utredning att särskilt tillåta försvaret att få möjlighet att ställa kontrollfrågor i förhållande till vad som förekommit vid det förhör som tagits upp på video. De få uppgifter som kom fram vid förhöret inför rätten fick ingen eller mycket ringa betydelse för tingsrättens prövning av saken. Det har upplysts att målsäganden under hovrättsförhandlingen var i stånd att avge en berättelse vilket ledde till att man i hovrätten ej förebringade videoförhöret. Målsäganden var emellertid ett barn och det är alltid vanskligt för rätten att i förväg göra någon säker bedömning av huruvida målsäganden klarar av ett regelrätt förhör. Förutom de rent rättsliga aspekterna måste även mänskliga hänsyn tas. Det är min fasta övertygelse att målsäganden skulle ha haft det mycket svårt att berätta om händelseförloppet vid tingsrätten och att ett sådant förfarande skulle ha varit äventyrligt för målsägandens hälsa.

text: BB hänvisade beträffande de rättsliga överväganden och bedömningar som gjordes i samband med huvudförhandlingen till CC:s upplysningar och förklarade att tingsrätten inte hade något att tillägga i denna del. Han förklarade vidare att handläggningen enligt tingsrättens mening inte hade skett i strid med

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar, varvid han uppgav bl.a. följande. Målsäganden var vid tiden för förhandlingen femton och ett halvt år. Rättens ordförande sammanträffade inte med målsäganden före förhandlingen och kunde således inte bilda sig någon egen uppfattning om hennes psykiska status. I stället grundade rådmannen sitt beslut på motpartens uppgifter, som inte var

text: opartiska. Rådmannens uppgift att den offentliga försvararen gjorde samma bedömning som åklagaren är inte riktig. Försvararen fick precis innan förhandlingen av åklagaren information om att målsäganden skulle vägra svara på frågor om försvaret tvingade henne att medverka.

text: Därefter inhämtades från Örebro tingsrätt att målsäganden, som var född i maj 1990, hade kallats till huvudförhandlingen för att höras. Vidare inhämtades kompletterande upplysningar från CC enligt följande.

text: Den unga målsäganden orkade inte närvara vid huvudförhandlingen. I stället spelades videoförhören med henne upp, vilket alla var överens om. Han övertog målet med kort varsel och hade inte sett målet förrän han kom till Örebro tingsrätt samma morgon som förhandlingen inleddes. Han minns inte, men det är möjligt att målsäganden var kallad att höras personligen vid huvudförhandlingen. Han uppfattade det dock så att det skulle vara videouppspelning av förhören med henne och att hon eventuellt skulle kunna besvara någon fråga. Åklagaren hade gjort bedömningen att målsäganden inte kunde höras, eftersom han i stämningsansökan åberopat videoförhör med flickan. Utgångspunkten var således att hon inte kunde höras inför rätten. Det var en självklarhet att videouppspelning skulle ske. Det var inte något tal om att målsäganden skulle höras överhuvudtaget. Det skulle efteråt utredas om målsäganden eventuellt kunde besvara någon enstaka fråga. Det kan ha varit så att han när för handlingen inleddes frågade om målsäganden fanns på plats. Efter att förhören spelats upp ville försvararen ställa någon fråga. Målsägandens mamma skulle se om hon kunde få flickan att ställa upp på detta. Som han minns det dröjde det en stund innan de meddelade att flickan kunde tänka sig detta. Han tror att rätten hann med att både ta en paus och eventuellt tog man också upp någon annan bevisning under tiden. Han förstod inte varför flickan skulle höras överhuvudtaget. Under förhöret satt hon bara och grät och sa egentligen ingenting. Han hade inte sett flickan ”i verkligheten” före förhöret. Flickan hade i och för sig, om han minns rätt, fyllt femton år men enligt hans bedömning var hon som en tolvåring. Det framstod som klart att hon inte var en person man skulle ”härja med” utan man var tvungen att vara försiktig. Han avbröt utfrågningen med henne ganska snabbt eftersom han inte ansåg det lämpligt. Han uppskattar att det hela pågick i cirka 20 minuter och då har han för sig att det också var en paus under tiden. Tingsrättens bedömning i domen grundade sig egentligen helt och hållet på videoförhören. Om han hade handlagt målet själv från början och sett en sådan bevisuppgift som den åklagaren lämnade hade han nog tagit en kontakt med åklagaren och frågat vad han menade med denna. Om flickan inte skulle höras vid huvudförhandlingen borde hon inte heller ha kallats dit av tingsrätten.

text: I ett beslut den 14 februari 2008 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Inledning I tingsrättens huvudförhandlingsprotokoll angavs att man vid förhandlingen först hade spelat upp två videoinspelade polisförhör som hållits med målsäganden under förundersökningen och därefter hört målsäganden. Utredningen har visat att målsäganden, som var femton år, inte var närvarande vid förhandlingen annat än under en kortare stund då förhöret med henne ägde rum och att detta förhör ägde

text: rum efter det att de videoinspelade förhören hade spelats upp. Hon hade dock kallats till förhandlingen för att höras som målsägande.

text: Frågan är om tingsrätten förfarit riktigt då den tillät att målsägandens uppgifter förebringades vid huvudförhandlingen genom uppspelning av de videoförhör som hade hållits under förundersökningen, innan förhör med henne ägde rum. Rättslig reglering En grundläggande princip för domstols handläggning vid huvudförhandling är den s.k. omedelbarhetsprincipen. Denna innebär att bevisningen skall tas upp i ett sammanhang vid huvudförhandlingen och att det är på sin iakttagelse härav som rätten skall döma i målet (jfr

text: 30 kap. 2 § första stycket rättegångsbalken

text: [RB]). Omedelbarhetsprincipen innefattar också ett krav på bevisomedelbarhet (

text: 35 kap. 8 §

text: RB). Kravet på bevisomedelbarhet innebär att om någons kunskap rörande en omständighet av betydelse i rättegången skall användas som upplysningskälla, denna kunskap skall framläggas för rätten genom hans eller hennes personliga hörande (se NJA II 1943 s. 457). Som en följd av detta gäller att det som huvudregel inte godtas att skriftliga vittnesutsagor eller uppteckningar av förhör åberopas, utan ett vittne eller en målsägande som skall höras i bevissyfte skall lämna sin berättelse muntligen direkt inför rätten. Syftet med detta är att bevisningen skall presenteras för domstolen i bästa möjliga form.

text: Av

text: 35 kap. 14 §

text: RB första stycket framgår således att en berättelse, som någon har avgett skriftligen i anledning av en redan inledd eller förestående rättegång, eller en uppteckning av en berättelse, som någon i anledning av en sådan rättegång lämnat inför åklagare eller polismyndighet eller annars utom rätta, får åberopas som bevis i rättegången endast

text: 1. om det är särskilt föreskrivet,

text: 2. om förhör med den som lämnat berättelsen inte kan hållas vid eller utom huvudförhandling eller i övrigt inför rätten eller

text: 3. om det finns särskilda skäl med hänsyn till de kostnader eller olägenheter som ett förhör vid eller utom huvudförhandling kan antas medföra, vad som kan antas stå att vinna med ett sådant förhör, berättelsens betydelse och övriga omständigheter.

text: Vad som sägs i bestämmelsen om skriftlig eller upptecknad berättelse skall, enligt andra stycket, också tillämpas i fråga om en fonetisk eller liknande upptagning av en berättelse. Bestämmelsen är således tillämplig även på en videoinspelning av ett förhör som ägt rum under förundersökningen (Fitger, Rättegång, del 3, s. 35:86).

text: Det principiella förbudet mot skriftliga eller inspelade utsagor avser endast det fallet att den som avgett berättelsen inte hörs i målet, dvs. bestämmelsen reglerar i vilken utsträckning en sådan utsaga får åberopas i stället för att höra personen i fråga inför rätten. Om och i vilken utsträckning t.ex. en skriftlig uppteckning får

text: användas i samband med att förhör äger rum med en person inför domstol regleras i andra lagrum. Föreskrifter om detta ges beträffande vittnen i

text: 36 kap. 16 § andra stycket

text: RB, som genom en hänvisning i

text: 37 kap.

text: RB gäller även målsägande.

text: Enligt

text: 36 kap. 16 §

text: RB skall ett vittne avge sin berättelse muntligen. Skriftliga vittnesberättelser får inte åberopas. Vad vittnet tidigare anfört inför rätta eller inför åklagare eller polismyndighet får enligt andra stycket förebringas endast när vittnets berättelse vid förhöret avviker från vad han tidigare anfört eller när vittnet vid förhöret förklarar att han inte kan eller inte vill yttra sig.

text: Det är således inte tillåtet att tillämpa ett förfarande som innebär att vad vittnet berättat vid förhör under förundersökningen först läses eller spelas upp, varefter kompletterande frågor ställs (se

text: prop. 2004/05:131 s. 163

text: När det gäller förhör med barn finns särskilda regler beträffande vittnen. Är den som åberopas som vittne under 15 år prövar rätten med hänsyn till omständigheterna, om han får höras som vittne (

text: 36 kap. 4 §

text: RB). Om rätten kommer fram till att ett förhör inför rätten inte är lämpligt kan undantagsregeln i nyss nämnda

text: 35 kap. 14 § första stycket andra punkten

text: RB bli tillämplig. Barnets utsaga får då läggas fram på annat sätt. Oftast sker detta genom att ett videoinspelat förhör från förundersökningen spelas upp vid huvudförhandlingen. För de fall barnet är målsägande i rättegången finns inte några särskilda bestämmelser som reglerar när ett direkt förhör inför rätten bör ske med barnet. Bestämmelserna i

text: 37 kap.

text: RB, som gäller part och målsägande som inte för talan, hänvisar inte till bestämmelsen i

text: 36 kap. 4 §

text: RB. Det vanliga är emellertid även i dessa fall att barnet hörs under förundersökningen och att detta förhör spelas in på video för att därefter spelas upp vid huvudförhandlingen (

text: SOU 2001:103 s. 227

text: Det kan emellertid även förekomma andra omständigheter som medför att förhör med den som lämnat en berättelse under förundersökningen inte kan hållas vid huvudförhandlingen. Ett exempel är att den som avses är varaktigt sjuk på ett sådant sätt att han eller hon inte kan förhöras (Fitger, a.a. s. 35:79). Vidare följer beträffande vittnen av

text: 36 kap. 4 §

text: RB att om ett vittne lider av en psykisk störning skall rätten pröva med hänsyn till omständigheterna, om han får höras som vittne. Det hänvisas dock, som framgått ovan, inte till denna bestämmelse i

text: 37 kap.

text: RB.

text: Förfarandet i det aktuella fallet I det nu aktuella fallet var målsäganden en femtonårig flicka och målet rörde bl.a. våldtäkt mot barn. I stämningsansökan angavs att förhör med målsäganden åberopades, dels genom uppspelning av två videobandsförhör, dels genom förhör med målsäganden för kompletterande frågor.

text: När det gäller handläggningen vid huvudförhandlingen har tingsrätten i sitt remissvar inte närmare angett med stöd av vilka bestämmelser den beslutade att tillåta att bevisningen avseende målsägandeförhören lades fram på det sätt som skedde. CC har uppgett att målsäganden var underårig och att omständigheterna var sådana att det var svårt för henne att lämna en berättelse inför rätten. Han har

text: vidare uppgett bl.a. att åklagaren hade gjort bedömningen att målsäganden inte kunde höras eftersom videoförhör med flickan åberopats i stämningsansökningen och att utgångspunkten således var att hon inte kunde höras inför rätten samt att det var en självklarhet att videouppspelning skulle ske.

text: Det är ytterst domstolen som har att besluta om hur bevisningen vid en huvudförhandling skall tas upp. Rätten har därvid en skyldighet att se till att ett brottmål blir tillfredsställande handlagt, vilket bl.a. innebär att bevismaterialet skall läggas fram på det med hänsyn till omständigheterna bästa möjliga sättet så att befogade rättssäkerhetsanspråk från den tilltalades sida tillgodoses (jfr Fitger, a.a. s. 35:80).

text: Som framgått finns det beträffande en ung målsägande inte någon åldersgräns för när rätten har att pröva om vederbörande kan höras personligen vid en huvudförhandling. En bedömning får därför, med tillämpning av grunderna för

text: 35 kap. 14 §

text: RB, göras i varje enskilt fall (jfr

text: NJA 1963 s. 555

text: ). Det kan naturligtvis vara svårt och pressande för en ung person att uppträda inför domstol för att lämna sin berättelse. Inte minst gäller det om de förhållanden som förhöret avser är av mer integritetskänslig natur. Beträffande yngre barn gäller som utgångspunkt att ett personligt förhör inför domstol bör undvikas. Men ju äldre en ung målsägande är, desto starkare bör, som jag ser det, presumtionen vara för att den unge skall höras personligen. Vid den bedömning som domstolen har att göra måste givetvis också andra omständigheter beaktas, t.ex. vad saken gäller.

text: I ett mål då en ung målsägandes utsaga åberopas som bevis har domstolen således att ta ställning till om målsäganden skall höras inför rätten eller inte. Om domstolen finner att målsäganden kan höras skall denne givetvis kallas personligen till förhandlingen. Så skall däremot inte ske om domstolen i stället gör bedömningen att förutsättningar föreligger att med tillämpning av grunderna för

text: 35 kap. 14 § första stycket

text: RB tillåta att videoförhör med målsäganden spelas upp. Örebro tingsrätt borde inte minst därför, som CC också konstaterat, när stämningsansökan kom in, ha frågat åklagaren om skälet till att denne begärde att bevisningen skulle förebringas på det sätt som angetts. En sådan förfrågan kunde ha gett underlag för att bedöma om målsäganden kunde höras personligen vid huvudförhandlingen. Tingsrätten hade givetvis även möjlighet att inför sitt ställningstagande tillfråga andra personer som kunde ha insikter av betydelse för bedömningen, såsom t.ex. målsägandebiträdet eller en vårdnadshavare.

text: CC hade inte deltagit i förberedelsen av målet inför huvudförhandlingen och kan därför inte lastas för att dessa åtgärder inte vidtogs då. När detta inte var gjort borde han emellertid senast vid huvudförhandlingens början ha utrett frågan om målsäganden kunde höras inför rätten eller inte.

text: När det gäller frågan om målsäganden i det aktuella fallet kunde höras eller inte konstaterar jag att hon var femton år gammal och att åklagaren i stämningsansökan uppgett att hon skulle svara på frågor. Med hänsyn till vad som framkommit om

text: omständigheterna i det nu aktuella fallet synes förhållandena, som jag uppfattar dem, ha varit sådana att flickan kunde höras inför rätten och därför också skulle kallas. Detta är emellertid en bedömningsfråga och jag finner inte skäl att uttala mig vidare i denna del.

text: I ett mål som det aktuella har domstolen möjlighet att förordna om stängda dörrar. Vidare kan rätten med stöd av 36 kap. 18 § och 37 kap. 3 § RB förordna att den tilltalade inte får vara närvarande vid förhöret, s.k. medhörning. Jag konstaterar att rätten också använde sig av dessa möjligheter när flickan hördes. Sedan väl målsäganden getts tillfälle att berätta om vad som påstods ha inträffat kunde tingsrätten, om det framkom att hon inte kunde eller ville yttra sig eller bara lämnade knapphändiga uppgifter, med stöd av

text: 36 kap. 16 § andra stycket

text: RB ha tillåtit att uppgifter från förundersökningen förebringades, eventuellt genom uppspelning av hela de videoinspelade förhören. Därefter hade vid behov kompletterande frågor kunnat ställas till målsäganden.

text: Det förfarande som tingsrätten redan innan bevisupptagningen avseende målsägandeförhöret påbörjades synes ha accepterat – att de förhör som hållits under förundersökningen spelades upp innan förhör inför rätta ägde rum – står i strid med den uttryckliga regleringen i

text: 36 kap. 16 § andra stycket

text: RB och med principen om bevisningens omedelbara upptagande inför rätta. Jag konstaterar dock, som redan inledningsvis redovisats, att målsäganden hördes personligen vid huvudförhandlingen i hovrätten.

text: Sammanfattningsvis kan inte tingsrätten undgå kritik för att den inte närmare utredde huruvida målsäganden kunde höras personligen vid huvudförhandlingen innan videoförhören spelades upp och för att den tillät att de videoinspelade förhören spelades upp vid huvudförhandlingen innan förhör med målsäganden ägde rum.

text: Jag vill slutligen nämna att det kommer att öppnas en möjlighet för att i vissa situationer inleda ett förhör med en uppspelning av en ljud- och bildupptagning av ett förhör som någon tidigare lämnat inför domstol. I 36 kap. 16 § andra stycket, andra meningen, föreskrivs nämligen från den 1 november 2008 (i dess lydelse enligt SFS 2005:683) att om ett förhör avser någon som tidigare har hörts inför rätta och det förra förhöret har dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning, får förhöret inledas med en uppspelning av upptagningen. Har den tidigare bevisupptagningen skett i lägre rätt, skall förhöret i högre rätt inledas med en sådan uppspelning, om det inte är olämpligt. I förarbetena till bestämmelsen uttalas att regeringen anser att möjligheterna att vid ett förhör i domstol hänvisa till uppgifter som har lämnats under förundersökningen inte bör utökas och hänvisar därvid bl.a. till att ett mer frekvent och omfattande utnyttjande av förundersökningsmaterialet i domstolsprocessen skulle vara betänkligt från rättssäkerhetssynpunkt (

text: prop. 2004/05:131 s. 164

text: Jag noterar samtidigt att regeringen i proposition 2005/06:68 uttalat att, om ett förhör skall äga rum med ett barn vid domstol, förhöret i sig endast bör omfatta kompletterande frågor som behöver ställas utifrån vad som framkommit av det videoinspelade förhöret (s. 34). Jag anser, som framgått, att ett sådant förfarande saknar stöd i gällande lag. Med anledning av detta propositionsuttalande finner jag skäl att till Justitiedepartementet för kännedom överlämna en kopia av detta beslut.