avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten för långsam handläggning av bedrägeriutredningar

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 3 maj 2006, klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län, Roslagens polismästardistrikt, och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Norrorts åklagarkammare i Stockholm. Han var, som jag uppfattat det, missnöjd med att handläggningen av en förundersökning hade dragit ut på tiden. Han uppgav i sin anmälan bl.a. att han år 2004 anmälts för bedrägeri och att förundersökningen ännu inte var slutförd. Han riktade i sin anmälan även kritik mot Vallentuna kommun.

text: Utredning

text: Åklagarkammarens diarieblad i ärende dnr 101-3687-03 infordrades. Vidare infordrades polismyndighetens handlingar och ärendehistoriken i ärende K114442- 04. Därvid framkom att det aktuella ärendet hade samband med ett annat ärende, varför även handlingarna i detta ärende infordrades (K244527-03). Sammanfattningsvis framgick följande.

text: I ärende K244527-03 gjordes en polisanmälan om bedrägeri den 22 september 2003. Polismyndigheten inledde förundersökning den 23 september 2003 och ärendet lottades därefter på åklagare, som den 28 november 2003 gav utredningsdirektiv. Någon utredningsåtgärd syntes inte ha vidtagits i ärendet.

text: I ärende K114442-04 upprättades en polisanmälan om grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning den 10 maj 2004 och förundersökning inleddes av polismyndigheten dagen därpå. Ärendet lottades på åklagare, som den 3 juni 2004 gav utredningsdirektiv. Någon utredningsåtgärd syntes inte ha vidtagits i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av de ovan nämnda ärendena.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från polismästaren CC vid Roslagens polismästardistrikt.

text: CC redogjorde kortfattat för ärendenas handläggning, varvid han bl.a. upplyste att ärendena K244527-03 och K114442-04 lades i balans i december 2003 respektive oktober 2004 och att ärendena hade samband med ytterligare ett ärende, K330452- 04, som lades i balans i februari 2005. Han upplyste därutöver bl.a. följande.

text: Åtgärder

text: Några utredningsåtgärder synes inte ha vidtagits i ärendena. Det är naturligtvis otillfredsställande att handläggningen av anmälda brott tar så lång tid som i de nu aktuella fallen. Den tidigaste anmälan ingavs för ungefär två år och nio månader sedan. Bedrägeri och andra brott mot 9 och 10 kapitlen i BrB är brottstyper som dessvärre, av nödvändighet, har prioriterats lågt i utredningsverksamheten. Det är brott som kan omfatta stora ekonomiska värden och avsevärda olägenheter för drabbade personer. I Roslagens polismästardistrikt har det inte varit möjligt att, annat än inom ramen för tillfälliga insatser, låta utredningspersonal koncentrerat ägna sig åt att utreda brott mot de nämnda kapitlen. Inkomna sådana ärenden måste prioriteras i förhållande till ärenden innefattande våldsbrott mot kvinnor och våldsbrott mot barn, övriga våldsbrott, ungdomsärenden och frihetsberövade personer samt andra ärendetyper och uppdrag som angivits särskilt i myndighetens verksamhetsplan och andra styrdokument. Många av de nämnda ärendetyperna innefattar fatalietider. Det är mycket sällan som någon eller några av ovannämnda omständigheter föreligger i handläggningen av s.k. bedrägeriärenden. Det är rimligt att brott inom en viss kategori prioriteras i förhållande till andra brott inom samma kategori. Bland annat av den anledningen har myndigheten beslutat att fr.o.m. hösten 2006 inrätta fyra bedrägerirotlar; en i norra respektive södra länsdelen och i City polismästardistrikt samt vid Länskriminalpolisen. För Roslagens polismästardistrikt innebär beslutet en länge emotsedd möjlighet att komma tillrätta med orimligt långa handläggningstider i bedrägeriärenden till gagn för såväl drabbade personer som för polisens utredningsverksamhet.

text: BB hänvisade beträffande handläggningen av ärendena till Roslagens polismästardistrikts utredning och gjorde därefter följande bedömning.

text: Av den redogörelse som Roslagens polismästardistrikt har lämnat framgår att förundersökning i samtliga fall har inletts i anslutning till polisanmälan och att ärendena därefter, utan att några utredningsåtgärder vidtagits, lagts i balans. Polismyndigheten instämmer i vad polismästaren CC anför i sitt yttrande att det självklart är otillfredsställande att så lång tid har gått sedan den inledande polisanmälan gjordes, utan att några utredningsåtgärder har vidtagits. Polismyndigheten är väl medveten om bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 §

text: RB, som väl överensstämmer med polismyndighetens grundinställning att brottsutredningar skall genomföras snabbt, effektivt och med hög kvalitet. På grund av den arbetsbelastning som för närvarande föreligger inom myndigheten inträffar dock att en del ärenden blir liggande utan att utredningsåtgärder vidtas. För närvarande tvingas myndighetens personal att prioritera bland de inkomna ärendena. De ärenden där det finns misstänkta som är frihetsberövade, våldsbrott mot kvinnor och barn såväl som andra våldsbrott samt ungdomsärenden prioriteras. Att inga utredningsåtgärder har vidtagits i de aktuella ärendena under en period om som längst två år och nio månader betyder dock att polismyndigheten inte kan anses ha handlagt förundersökningarna med den skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Polismyndigheten beklagar detta. Beträffande handläggningen av bedrägeriärenden kommer dock en organisationsförändring att genomföras inom myndigheten under hösten 2006. Förändringen innebär att bedrägeriärenden kommer att utredas vid fyra särskilda rotlar placerade i

text: norra och södra länsdelen, city samt vid länskriminalpolisen. Idag utreds bedrägeriärenden vid de åtta polismästardistrikten och länskriminalpolisen, som samtliga även utreder andra brott som av anledningar som angivits ovan kan komma att prioriteras före bedrägeriärenden. Genom organisationsförändringen beräknas de långa utredningstiderna att minska för denna typ av ärenden.

text: Med anledning av vad som framkommit om ärendenas samband med ytterligare ett ärende infordrades handlingarna i detta ärende (K330452-04). Av dessa framgick bl.a. följande. En brottsanmälan avseende grovt bedrägeri medelst urkundsförfalskning upprättades den 29 december 2004 och förundersökning inleddes samma dag. Ärendet lottades på åklagare. Åklagare gav utredningsdirektiv den 11 februari 2005 och angav då att ärendet borde samordnas med de andra pågående ärendena. Ingen utredningsåtgärd syntes ha vidtagits i ärendet.

text: Från Åklagarmyndigheten, Utvecklingscentrum Umeå, infordrades ett beslut. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från kammaråklagaren DD där.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över handläggningen av förundersökningen i ärendet dnr 101-3687-03 såvitt avsåg de ovan nämnda kriminalärendena.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren EE) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från chefsåklagaren FF vid Norrorts åklagarkammare i Stockholm.

text: FF upplyste följande.

text: Ärendet har enligt diariet hittills handlagts av fem olika åklagare på Norrortskammaren. Kå GG 030612-050217. I takt med att anmälningarna lottades in till åklagarkammaren gav GG direktiv och såg till att ärendena samordnades hos polisen. GG var angelägen om att ärendet skulle handläggas så snabbt som möjligt men fick besked av polisen att ärendet lades i balans pga. resursbrist. Kå HH 050217-050720. HH kan inte erinra sig något av ärendets handläggning. Kå JJ 050720-051010. JJ blev handläggare pga. att misstanke om relationsbrott (olaga hot) anmäldes. Efter det att denna misstanke utretts och skrivits av övergick ärendet till annan åklagare. Kå KK är noterad som handläggare under tiden 051010-051014. Kå LL 051014 och framåt. LL handlägger fn ärendet. Efter att ha tagit kontakt med polisen konstaterade LL att tidigare utredningsman inte stod kvar, att ny utredningsman inte var utsedd och att besked om när detta skulle ske inte gick att få samt att direktiv redan var givna. Efter att AA tagit kontakt med LL fick denne besked från polisen att ärendet fortfarande låg i balans. Vid ytterligare polis-kontakt har LL fått beskedet att ärendet skulle föras över till en ny bedrägerirotel (jfr yttrande från polisen). Bedrägeriärenden är inte prioriterade och ärendet har därför blivit liggande hos polisen (avser bedrägeribrotten). Det framgår av polisens yttrande att man inte ansett sig ha haft resurser för att kunna handlägga ärendet. De kontakter som åklagare tagit med polisen anser jag har varit tillräckliga.

text: EE anförde följande.

text: Bakgrund

text: Utöver vad som framgår av chefsåklagarens yttrande vill jag tillägga följande.

text: Anmälan K244527-03 avseende bedrägeri inkom den 26 september 2003 till åklagarkammaren. Åklagare GG gav polisen direktiv den 28 november 2003. Den 3 december 2003 beslutade polisen att lägga ärendet i balans. Någon utredningsåtgärd har inte vidtagits. Anmälan K114442-04 avseende bedrägeri inkom den 14 maj 2004 till åklagarkammaren. Åklagare GG gav polisen direktiv den 3 juni 2004. Den 13 oktober 2004 beslutade polisen att lägga ärendet i balans. Någon utredningsåtgärd har inte vidtagits. Anmälan K330452-04 avseende bedrägeri inkom den 14 januari 2005 till åklagarkammaren. Åklagare GG gav polisen direktiv den 11 februari 2005. Den 18 februari 2005 beslutade polisen att lägga ärendet i balans. Någon utredningsåtgärd har inte vidtagits. Såvitt framgår av handlingarna i målet och av diariebladet har åklagaren inte skriftligen eller muntligen påmint polisen om utredningen av angivna anmälningar.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Efter det att åklagaren gav polisen direktiv rörande utredningen av resp. anmälan finns ingen dokumenterad kontakt mellan åklagaren och polisen. Av chefsåklagarens yttrande framgår att den åklagare som nu har ansvaret för aktuell förundersökning varit i kontakt med polisen. Kontakten synes ha skett någon gång efter den 15 oktober 2005. Informationen från polisen var att anmälningarna fortfarande låg i balans. Åklagarens ansvar som förundersökningsledare innebär bl.a. att ta ställning till om förundersökning skall inledas, vilka utredningsåtgärder som skall vidtas, ge polisen erforderliga direktiv samt med viss regelbundenhet följa upp utredningen. Uppföljningen som kan ske skriftligen eller muntligen skall dokumenteras. Skulle utredningen av något skäl inte bedrivas på sätt åklagaren önskat har åklagaren att vända sig till kammarchefen som i sin tur har att ta upp frågan med polisledningen. Av vad som ovan framförts framgår att någon egentlig uppföljning av utredningen från åklagarens dvs. förundersökningsledarens sida inte har skett. Detta står inte i överensstämmande med de krav som ställs på en aktiv förundersökningsledare. Åklagarmyndigheten delar därför inte chefsåklagarens bedömning att de kontakter åklagaren haft med polisen har varit tillräckliga.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned.

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: [1947:948]). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndigheten för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta viss åtgärd som hör till förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av utredningen framgår att åklagaren gav utredningsdirektiv i anslutning till eller en kort tid efter det att ärendena kommit in men att det därefter inte vidtagits några utredningsåtgärder. Polisanmälningarna hade således vid tiden för polismyndighetens remissvar legat obearbetade under en tid av mellan drygt ett år sex månader och två år nio månader. Under huvuddelen av denna tid låg ärendena i balans hos polismyndigheten. Polismyndigheten, som i sitt yttrande har beklagat att förundersökningen inte har bedrivits med den skyndsamhet som krävs, har som skäl för den utdragna handläggningstiden hänvisat till arbetsbelastningen och till att myndighetens personal tvingats att prioritera bland inkomna ärenden.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: – inte minst när det gäller handläggningen av bedrägeriärenden. Jag har också vid flera tillfällen kritiserat Stockholmspolisens handläggning av bedrägeriärenden. Den bristfälliga handläggningen av förevarande ärenden synes hänföra sig till samma tidsperiod som varit aktuell i dessa tidigare ärenden. Den ansträngda arbetssituationen där är således känd för mig. Det är emellertid självfallet helt oacceptabelt att polisen under en tid av som längst två år och nio månader över huvud taget inte vidtagit några utredningsåtgärder.

text: Det övergripande ansvaret för förundersökningarna har vilat på åklagare. Genom utredningen har framkommit att ansvaret för handläggningen under olika perioder har åvilat olika åklagare. Den åklagare som först handlade ärendena gav utredningsdirektiv. Därefter har, såvitt utredningen utvisat, varken denna åklagare eller någon av de efterföljande som ansvarat för handläggningen påmint polisen om de givna utredningsdirektiven. Det har emellertid upplysts att det förevarit vissa kontakter mellan åklagare och polis, varvid besked erhållits bl.a. om att ärendena legat i balans.

text: Enligt min mening borde åklagarna ha varit betydligt mer aktiva för att följa upp de utredningsdirektiv som givits. Jag anser, i likhet med Åklagarmyndigheten, att de kontakter som ägt rum med polisen angående ärendets handläggning inte har varit tillräckliga.

text: Sammanfattningsvis anser jag att såväl polismyndighetens som åklagarnas handläggning har varit bristfällig. Det är emellertid i första hand polismyndigheten som bär ansvaret för bristerna och polismyndigheten förtjänar enligt min mening allvarlig kritik för sin underlåtenhet att vidta utredningsåtgärder i ärendena. Som framgår av polismyndighetens remissvar har nyligen gjorts en organisationsförändring som bl.a. syftar till en snabbare och effektivare handläggning av bedrägeriärenden. Jag utgår från att myndigheten så småningom gör en uppföljning av denna förändring för att säkerställa att den också medför avsedda förbättringar.

text: Jag konstaterar vidare att de åklagare, som varit förundersökningsledare i ärendet under mer än ett fåtal dagar, inte kan undgå kritik för sin passivitet i handläggningen.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. När det gäller AA:s klagomål mot Vallentuna kommun har samråd skett med justitieombudsmannen Nils-Olof Berggren. Ärendet avslutas.


nyckelord: Beslag Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Den s.k. beslagsförbudsregelns tillämplighet beträffande elektroniska handlingar

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot dåvarande kammaråklagaren BB, Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Östersund. Han var missnöjd med att en dator i vilken lagrades bl.a. e-postkorrespondens mellan honom och hans före detta hustru, CC, hade tagits i beslag och med att korrespondensen därefter hade åberopats som bevisning i en rättegång vid Östersunds tingsrätt där han och CC var tilltalade.

type: stycke

text: Utredningen

text: Handlingar i bl.a. Östersunds tingsrätts mål B 860-03 och åklagarkammarens i Östersund ärende C-7-703-02 infordrades och granskades.

text: Av den inhämtade utredningen framgick bl.a. att AA och CC var misstänkta för skattebrott och bokföringsbrott och att en husrannsakan i CC:s bostad i syfte att eftersöka bokföringsmaterial hade verkställts den 16 februari 2007. Vid husrannsakan beslagtogs en dator i vilken bl.a. e-postkorrespondens mellan AA och CC lagrades. Denna korrespondens tillfördes förundersökningsprotokollet och åberopades senare som bevisning i rättegången vid tingsrätten.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över åklagares hantering av den aktuella e-postkorrespondensen.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande riksåklagaren DD) kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från vice chefsåklagaren EE (här uteslutna). Det upplystes att BB hade slutat sin anställning.

text: DD

text: Bakgrund

text: AA och CC är misstänkta för att tillsammans och i samråd ha begått skattebrott och bokföringsbrott. Åtal har väckts mot CC och Östersunds tingsrätt har meddelat dom. Domen är överklagad. Förundersökningen mot AA pågår alltjämt eftersom denne synes hålla sig undan.

text: Av handlingarna framgår att AA och CC har varit gifta med varandra. Under tiden CC var frihetsberövad gjordes en husrannsakan hos henne den 16 februari 2007, varvid bl.a. en dator togs i beslag. Beslaget av datorn har hävts den 23 mars 2007. Vid förhör med CC den 12 februari har hon uppgett att hon inte har umgåtts med AA på många år och efter skilsmässan år 2002 har de inte haft så mycket med varandra att göra. Vidare har CC vid förhör den 1 mars uppgett att hon och AA inte har haft någon personlig kontakt på flera år men att han har kontaktat henne per epost. CC uppgav slutligen vid förhör den 11 mars att hon inte kom ihåg hur länge sedan det var hon umgåtts med AA. Vid undersökning av CC:s dator har korrespondens bestående av e-postmeddelanden mellan CC och AA anträffats och skrivits ut. E-postmeddelandena är daterade i maj 2003, augusti och september 2004, februari 2005 samt december 2006 och rör bl.a. den ekonomiska ställningen och hur betalningar skulle göras i olika bolag som var aktuella i förundersökningen. E-postmeddelandena har intagits i förundersökningsprotokollet och har även åberopats som bevisning vid huvudförhandlingen i tingsrätten till styrkande av att CC och AA under delar av aktuell brottstid har varit i behov av pengar samt att de har haft ett bestämmande inflytande över bolagen. Epostmeddelandena har åberopats som bevisning i hovrätten av åklagaren.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen anförde DD vidare.

text: Bedömning

text: I ärendet aktualiseras främst två frågor, nämligen dels vad som gäller vid beslag och kopiering av information som lagrats på dator, dels hur beslagsförbudsregeln ska tillämpas. En innebörd av beslagsförbudsregeln är att skriftliga meddelanden innehållande informationsutbyte mellan misstänkt och honom eller henne närstående är skyddade mot beslag. Någon närmare vägledning hur begreppet skriftligt meddelande ska tolkas ges inte i bestämmelsen. Av förarbetena framgår endast att bestämmelsen inte bara avser skriftliga meddelanden utan även andra handlingar, t.ex. läkarjournaler (NJA II 1943 s. 360). Enligt gällande rätt är det tillåtet att under en husrannsakan söka efter information i en dator (

text: SOU 1995:47 s. 184

text: ). Med de informationsmängder som numera är vanliga i datorer är det dock normalt inte praktiskt genomförbart. Då fråga om beslag uppkommer med anledning av vad som påträffats eller kan komma att påträffas i en dator, torde därför i praktiken inte finnas något annat sätt än att ta denna eller del av datorn i beslag. Det är en nödvändighet för en effektiv brottsbekämpning att så kan ske. Ett beslut att ta en dator eller en del av en dator i beslag kan inte anses stå i konflikt med beslagsförbudsregeln. Åtgärden att på papper skriva ut en elektronisk handling innebär enligt min mening inte heller att en skriftlig handling tas i beslag (se om dessa frågor i Brott och brottsutredning i ITmiljö,

text: Ds 2005:6 s. 303

text: ff.). Något lagstridigt beslag har det därför enligt min mening inte varit frågan om. Frågan är då om det har funnits hinder att använda de aktuella e-postmeddelandena trots att beslaget av datorn i och för sig inte har varit felaktigt och den information de innehåller inte har kommit åklagaren till del i strid med gällande rätt. Ändamålet med beslagsförbudsregeln är att skydda förtroligheten mellan vissa personkategorier, däribland den misstänkte och honom eller henne närstående personer. Vid tillkomsten av beslagsförbudsregeln var vanliga papper den huvudsakliga informationsbäraren. I dag är det troligtvis vanligast att information finns i datorer och liknande. Riksåklagaren har i ett tillsynsärende gällande skriftliga handlingar mellan en misstänkt och en advokat (ÅM-A 2006/1152, bifogas) uttalat att ändamålet med beslagsförbudsregeln måste beaktas då innehållet i en beslagtagen dator eller en kopierad hårddisk analyseras. Det finns därför åklagaretiska skäl som talar mot att elektroniska dokument används inom ramen för en förundersökning om

text: dokumenten är sådana att de i pappersform hade omfattats av beslagsförbudet. Skälen får anses vara så starka att de väger tyngre än det brottsbekämpande intresset. I förevarande fall har det inte varit aktuellt att ta korrespondensen i beslag. Mot bakgrund av det tidigare anförda är det min uppfattning att beslagsförbudsregeln ska tillämpas på motsvarande sätt rörande elektroniska dokument som om det varit fråga om beslag av en vanlig fysisk handling. Således får elektroniska dokument inte användas vid brottsutredningen om beslagsförbudsregeln hade varit tillämplig på handlingen om den hade varit i pappersform. Beslagsförbudsregeln gäller enligt sin ordalydelse bl.a. meddelanden mellan den misstänkte och en honom eller henne närstående. En särskild fråga är om det har någon betydelse att meddelandet – som i aktuellt fall – har lämnats mellan två närstående som är misstänkta för att ha begått brott tillsammans. Justitiekanslern har tidigare gjort uttalanden som rör skriftliga meddelanden mellan misstänkta närstående (se JK 1983 s. 195) och har funnit att bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB om förbud mot beslag av skriftliga meddelanden mellan närstående inte bör anses innehålla något undantag för det fall brottsmisstankarna riktar sig mot såväl avsändaren som mottagaren. Högsta domstolen har i två fall tagit ställning till hur beslagsförbudet ska tolkas när det gäller advokater. I

text: NJA 1977 s. 403

text: begärdes tillstånd till husrannsakan hos en advokat. Syftet med husrannsakan var att söka efter och ta i beslag originalet till en handling som hade åberopats i fotokopia i en process. Högsta domstolen uttalade att varken det förhållandet att innehållet i en handling var känt eller att det inte var fråga om ett meddelande från en klient till advokat hindrade en tillämpning av beslagsförbudet. Högsta domstolen påpekade dock att beslagsförbudsregeln, enligt sin ordalydelse, hade kommit att bli mera vidsträckt än vad som motiverades av ändamålet att tillgodose behovet av sekretess mellan advokat och klient. Hinder ansågs dock föreligga mot en rättstillämpning i strid med stadgandets ordalydelse, särskilt då det gällde fråga om ett stadgande som syftade till att skydda enskilda personer mot tvångsingripande från det allmännas sida. I

text: NJA 1990 s. 537

text: uttalade Högsta domstolen att det var tillräckligt med ett blygsamt mått av bevisning från advokatens sida för att man skulle kunna godta ett påstående om att en handling omfattas av beslagsförbudet. Högsta domstolens ställningstagande synes medföra att det inte är möjligt att göra en ändamålstolkning av beslagsförbudsregeln utan den ska tillämpas enligt sin ordalydelse. Med anledning av Högsta domstolens avgörande 1977 föreslog Tvångsmedelskommittén i sitt betänkande (

text: SOU 1984:54

text: ) att bestämmelsen i 27 kap. 2 § skulle upphävas och att beslagsfrågan skulle avgöras efter en intresseavvägning i det enskilda fallet. I

text: prop. 1988/89:124 s. 36

text: uttalade departementschefen att det endast var i extrema undantagsfall som regeln gav upphov till problem och att det var svårt att konstruera en vidgad möjlighet till beslag utan att samtidigt riskera att komma i konflikt med viktiga rättssäkerhetsintressen. Det lades därför inte fram något förslag till ändrade regler i detta avseende. Frågan har utretts på nytt i Polisrättsutredningens slutbetänkande (

text: SOU 1995:47 s. 358

text: ff.). Utredningen fann att det har visat sig finnas ett större behov av att kunna företa husrannsakan hos advokater och beslagta handlingar som har anförtrotts advokater av klienter än vad man tidigare har antagit. Enligt utredningens mening hade beslagsförbudet kommit att bli betydligt vidsträcktare än vad som krävs för att behovet av sekretess i förhållandet mellan advokat och klient ska kunna tillgodoses. Utredningen föreslog därför vissa förändringar av beslagsförbudet. Dock föreslogs inga förändringar när det gällde de fall där t.ex. en advokat misstänks för delaktighet i sin klients brott. Även fortsättningsvis skulle beslagsförbudet därvid gälla. Inte heller föreslogs några förändringar av beslagsförbudet gällande närstående, förutom att det borde omfatta även andra informationsbärare än skriftliga meddelanden. Däremot har utredningen inte övervägt vad som ska gälla när närstående är misstänkta för att ha begått brott tillsammans. Någon ändring av lagstiftningen har inte skett med anledning av Polisrättsutredningens förslag.

text: I förevarande fall har åklagaren i förundersökningen och i domstol använt epostkorrespondens mellan de före detta makarna AA och CC som båda är misstänkta för att ha begått allvarliga brott tillsammans. E-postkorrespondensen synes enbart ha rört förhållanden i olika bolag som omfattades av förundersökningen och har inte innefattat meddelanden av privat karaktär. Med hänsyn härtill och då parterna, enligt CC, inte har haft något närmare umgänge efter skilsmässan har jag förståelse för att åklagaren har ansett sig kunna använda sig av e-postkorrespondensen. Med hänsyn till det åklagaretiska resonemang som har redovisats i det föregående samt att det inte synes föreligga möjligheter till en ändamålstolkning av beslagsförbudsregeln kan jag inte komma till annan slutsats än att åklagaren borde ha avstått från att använda sig av e-postkorrespondensen. Jag kommer att vidta de åtgärder rörande handläggningen av det aktuella målet som mitt ställningstagande i yttrandet leder till. Det går inte att komma ifrån att beslagsförbudsregelns ordalydelse träffar långt mer än vad som är motiverat med hänsyn till intresset att värna förtroligheten mellan närstående. Som det aktuella ärendet exemplifierar underlättar regeln för makar att, utan att bli dömda för det, planera och genomföra brott tillsammans. Denna ”ventil” för brott med minimum två års fängelse i straffskalan fångar bara fullbordade riktigt grova brott. Det innebär exempelvis att beslagsförbudet träffar den stämpling till mord som två makar kan manifestera i ett dokument dem emellan. En annan situation där det är stötande att inte kunna ta meddelanden i beslag gäller då meddelandet mellan makar utgör ett brott i sig självt. Det kan exempelvis gälla kvinnomisshandlaren som i ett brev till sin hustru hotar henne med nya brott, eller brev som genom sitt innehåll utgör en överträdelse av besöksförbud. I den mån dessa meddelanden har nått mottagaren kan hon visserligen överlämna dem utan att de behöver beslagtas, men i alla andra fall – exempelvis då brevskrivaren är häktad och underkastad brevgranskning – är de oåtkomliga för beslag. Enligt min mening är den nuvarande regleringens brister besvärande och borde föranleda en översyn av bestämmelsen.

text: I ett beslut den 4 december 2008 anförde chefsJO Melin följande.

text: Rättslig reglering

text: Om det förekommer anledning att brott förövats på vilket fängelse kan följa får enligt

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) i hus, rum eller slutet förvaringsställe, husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastat beslag, eller eljest till utrönande av omständighet som kan äga betydelse för utredning om brottet.

text: Av

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB följer bl.a. att föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag. I bestämmelsens andra stycke anges att vad som sägs om föremål också – om inte annat särskilt är föreskrivet – gäller om skriftliga handlingar.

text: Såvitt avser skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och någon honom eller henne närstående gäller enligt

text: 27 kap. 2 §

text: RB att – om det inte är fråga om brott för vilket det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år – sådana inte får tas i beslag hos den misstänkte eller den närstående.

text: Bedömning

text: Inledning Av utredningen har sammanfattningsvis framgått följande. AA och CC, som hade varit gifta med varandra, var misstänkta i en förundersökning rörande bokföringsbrott och grovt skattebrott. För inget av dessa brott är straffminimum två års fängelse. Vid en husrannsakan i CC:s bostad togs en dator i beslag. I datorn fanns bl.a. e-postkorrespondens mellan AA och CC lagrad.

text: Den korrespondensen skrevs ut och fördes in i förundersökningsprotokollet och kom senare att åberopas som bevisning i rättegången där såväl AA som CC var tilltalade.

text: Allmänt om reglernas tillämpning såvitt avser elektroniska handlingar Reglerna om beslag i

text: 27 kap.

text: RB tar sikte på fysiska föremål. Den särskilda bestämmelsen om skriftliga handlingar tillkom eftersom det vid beslag av handlingar normalt inte är handlingen som sådan, utan den information handlingen innehåller som är av intresse för brottsutredningen.

text: På samma sätt kan man beträffande en dator, som ju i och för sig är ett föremål, säga att det som regel inte är datorn som sådan utan den information som datorn innehåller som är av intresse för brottsutredningen. Någon reglering som särskilt tar sikte på information i elektronisk form finns emellertid inte. I departementspromemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ) beskrivs situationen på följande sätt.

text: Eftersom beslagsreglerna utgår från traditionella informationsbärare, samtidigt som information i allt större utsträckning datorbehandlas och lagras i elektronisk form, har det uppstått en klyfta mellan regelsystemet och verkligheten (s. 283).

text: I promemorian, som i huvudsak behandlar frågan om svenskt tillträde till Europarådets konvention om IT-relaterad brottslighet, lämnas vissa förslag för att anpassa reglerna om husrannsakan och beslag till modern teknik och föreslås en ny regel om husrannsakan i IT-miljö. Förslagen är föremål för beredning i Justitiedepartementet.

text: Beslaget Som Åklagarmyndigheten har angett anses det, trots avsaknad av uttryckligt lagstöd, enligt gällande rätt vara tillåtet att under en husrannsakan söka efter information i en dator (se bl.a.

text: SOU 1995:47 s. 184

text: ). Av praktiska skäl brukar detta ske genom att datorn eller en del av datorn tas i beslag. Jag har mot denna bakgrund inga synpunkter på beslutet att ta den aktuella datorn i beslag.

text: Närmare om den s.k. beslagsförbudsregeln Beslagsförbudsregeln i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfattar i här aktuellt avseende enligt sin ordalydelse skriftliga meddelanden mellan den misstänkte och någon honom eller henne närstående.

text: Bestämmelsen måste läsas tillsammans med reglerna i

text: 27 kap. 1 §

text: RB, och eftersom det endast är föremål och skriftliga handlingar som i enlighet med denna bestämmelse kan bli föremål för beslag brukar det hävdas att beslagsförbudsregeln inte kan anses vara direkt tillämplig på handlingar i elektronisk form.

text: Åklagarmyndigheten har sammanfattningsvis anfört att det i och för sig inte kan anses att den aktuella e-postkorrespondensen har kommit i åklagarens besittning på ett lagstridigt sätt, men att beslagsförbudsregeln likväl – av åklagaretiska skäl – bör tillämpas på motsvarande sätt för elektroniska dokument som för vanliga fysiska handlingar och att elektroniska dokument därför inte får användas i en brottsutredning om beslagsförbudsregeln hade varit tillämplig på handlingen om den varit i pappersform.

text: Justitiekanslern har i ett ärende rörande beslag av en dator hos en journalist i beslut den 19 december 2007 (dnr

text: och

text: ) som sin uppfattning angett att den princip som kommer till uttryck i

text: 27 kap. 2 §

text: RB bör gälla även för annat än skriftliga handlingar. Han anförde också att det måste ses som ett problem att det är oklart vad bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfattar och att åsikterna om regelns tillämplighet på datorlagrad information därför går isär. I beslutet uttalar Justitiekanslern därför att lagstiftaren bör klargöra rättsläget.

text: Jag kan för egen del instämma i vad Åklagarmyndigheten och Justitiekanslern har anfört. När en dator beslagtas innebär det i praktiken – på samma sätt som om beslaget skulle ha avsett en pärm med skriftliga handlingar – att all information som finns lagrad i datorn blir tillgänglig för de brottsutredande myndigheterna och på motsvarande sätt oåtkomlig för den som datorn tas i beslag från. Beslagsförbudsregeln syftar, som Åklagarmyndigheten anfört, till att skydda förtroligheten mellan vissa personkategorier, däribland den misstänkte och honom eller henne närstående personer. Behovet av att bereda skydd för förtrolig korrespondens mellan bl.a. närstående är givetvis lika starkt oavsett om ett dokument lagrats elektroniskt eller i form av en utskrift. Det vore orimligt om t.ex. ett brev från den misstänkte till någon närstående som lagrats elektroniskt skulle ha ett sämre skydd än samma brev skulle ha om det i stället hade skrivits ut och lagts i en skrivbordslåda. Jag anser således att det finns starka skäl att behandla elektroniskt lagrad information på samma sätt som man skulle ha behandlat informationen om den hade återfunnits i en skriftlig handling. En annan sak är att det inte är lika lätt att avskilja information som lagrats på t.ex. en hårddisk som det är att avskilja en skriftlig handling från t.ex. en pärm.

text: Jag delar således Åklagarmyndighetens uppfattning att i samma mån som korrespondensen mellan AA och CC inte hade fått användas i brottsutredningen om den haft skriftlig form fick den inte heller användas i sin elektroniska form.

text: Meddelanden mellan misstänkta närstående Som angetts ovan var både AA och CC misstänkta för brottslighet i den aktuella förundersökningen. Frågan är om det har någon betydelse för tilllämpningen av beslagsförbudsregeln.

text: Justitiekanslern har i ett beslut (JK 1983 s. 195) anfört att bestämmelsen om förbud mot beslag av skriftliga meddelanden mellan närstående inte gör undantag för det fall brottsmisstankarna riktar sig mot såväl avsändaren som mottagaren och att det därför måste anses föreligga hinder mot att beslagta sådana meddelanden.

text: Högsta domstolen har i avgörandena

text: NJA 1977 s. 403

text: och 1990 s. 537 uttalat sig angående handlingar som förvaras hos advokat (vilka också omfattas av beslagsförbudsregeln). Högsta domstolen påpekade i det förstnämnda avgörandet att det måste antas att beslagsförbudsregeln enligt sin lydelse kommit att bli betydligt vidsträcktare än som föranleddes av ändamålet att tillgodose behovet av sekretess i förhållandet mellan advokat och klient. HD:s majoritet ansåg dock att det – särskilt som det var fråga om ett stadgande givet till skydd för enskild person mot tvångsingripande från det allmännas sida – fick anses möta hinder mot en rättstillämpning i strid med stadgandets ordalydelse.

text: Åklagarmyndigheten har mot denna bakgrund funnit att det inte synes vara möjligt att göra en ändamålstolkning av beslagsförbudsregeln och att åklagaren därför borde ha avstått från att använda sig av e-postkorrespondensen mellan CC och AA. Jag delar den uppfattningen.

text: BB kan därför inte undgå viss kritik för det sätt på vilket hon handlagt ärendet. Avslutande synpunkter Frågan om hur och i vilken mån reglerna om tvångsmedel behöver anpassas till modern teknisk miljö har behandlats i ett flertal utredningar, senast i den tidigare nämnda promemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ). Frågan är komplicerad och har ännu inte lett till någon åtgärd från lagstiftarens sida.

text: Det måste rimligen vara allt vanligare att information som kan vara av intresse i en brottsutredning endast finns tillgänglig i elektronisk form. Det är därför mycket otillfredsställande att det saknas en tydlig författningsreglering av hur bl.a. reglerna om beslag ska tillämpas på elektroniska handlingar. Detta gäller särskilt som begränsningar i det skydd mot husrannsakan och ingrepp i förtrolig kommunikation som föreskrivs i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) enligt

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: RF endast får ske genom lag. Jag instämmer således i Justitiekanslerns ovan redovisade ståndpunkt att det finns ett tydligt behov av att rättsläget klargörs. Härtill kommer att Åklagarmyndigheten i sitt yttrande hit har pekat på vad myndigheten anser vara vissa brister i den nuvarande regleringen av beslag av skriftliga meddelanden mellan närstående.

text: Jag finner av nyss nämnda skäl anledning att överlämna ett exemplar av detta beslut till Justitiedepartementet och justitieutskottet.

type: avgorande


title: Fråga rörande myndigheters skyldighet att vara tillgängliga via elektronisk post (e-post)

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Halmstads kommun och uppgav i huvudsak följande. Enligt en artikel i Hallandsposten den 31 maj 1999 vägrade Halmstads kommun sedan tio dagar tillbaka att befatta sig med inkommande epostmeddelanden där avsändaradressen innehöll domännamnet ”hotmail.com”. Denna typ av e-postadresser kan vem som helst skaffa sig gratis och de ger möjlighet att läsa och sända e-post närhelst man har tillgång till en dator som är uppkopplad till Internet. Det uppgivna skälet till kommunens åtgärd var att anställda vid två kommunala förvaltningar ”bombats” med e-postmeddelanden med kränkande eller förolämpande innehåll. Det är naturligtvis mycket beklagligt att tjänstemän hos Halmstads kommun fått mottaga meddelanden med sådant innehåll. Enligt AA:s mening går dock kommunens åtgärd för långt. Den kan jämställas med t.ex. att kommunen vägrar att besvara telefonsamtal från ett visst riktnummerområde.

text: AA begärde att JO skulle utreda om Halmstads kommun genom den vidtagna åtgärden på ett olämpligt eller otillåtet sätt begränsat kommunmedlemmars och andras rätt till kommunikation.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Kommunstyrelsen i Halmstads kommun i yttrande den 19 augusti 1999 följande.

text: Bakgrund

text: Under en tidsperiod i maj 1999 blev två förvaltningar utsatta för ”mailbombning”. Några e-mail var ställda till kommunen, medan andra meddelanden skickades direkt till enskilda tjänstemän. Meddelandena var direkt anstötliga med bl.a. sexuellt innehåll. Vem som skickade e-mailen gick inte att utläsa då dess avsändare använde sig av hotmailadresser.

text: Halmstads kommun åtgärder

text: IT-chefen i Halmstads kommun beslutade den 21 maj 1999 att stoppa all e- post med domänen ”hotmail.com”. Detta genomfördes på så sätt att man via Kommunens leverantör av datadrift, Enator i Halmstad, försökte spärra domänen hotmail.com i

text: Kommunens brandvägg. Det visade sig inte helt lätt praktiskt eftersom brandväggen bara möjliggjorde att man stoppade Ip- nummer och inte domäner. Domänen hotmail.com består av flera Ip-nummer, beroende på att hotmail.com använder sig av flera Internetservrar. Det tog därför en viss tid spåra alla servrar. Detta innebar att först efter en kortare tid lyckades man stoppa samtliga e-mail med domänen hotmail.com till kommunen och dess tjänstemän. Hotmail internetservrarna skickade dock automatiskt ut ett svar att domänen Halmstad.se inte var åtkomlig. Den 7 juni 1999 tog man bort spärrfunktion för hotmail internetservrarna vilket innebar att alla e-mailfunktioner fullt ut fungerade. Därefter har ännu så länge inga kända trakasserier förekommit. Halmstads kommun har inte på något sätt försökt att begränsa kommunmedborgarnas och andras självklara rätt till kommunikation.

text: Arbetsmiljölagen

text: och inte minst de förändringar som på senare tid införts i jämställdhetslagen gällande sexuella trakasserier ställer stora krav på arbetsgivaren att agera. Allmänhetens rätt till information med myndigheten kan då som i detta fall synas komma i konflikt med myndighetens, i egenskap av arbetsgivare, omsorg om de anställda. Kommunen har emellertid varit tillgänglig för besök, post och telefonsamtal dvs i så stor utsträckning som under rådande omständigheter har varit möjligt. De personer som försökt nå Kommunen via användandet av hotmail har också fått reda på att e-mailet inte nått sin adressat och således haft möjlighet att på annat sätt ta kontakt med kommunen. Sammanfattningsvis vill Halmstads kommun som sin ståndpunkt framhålla att något fel inte har begåtts och menar därför att anmälan inte bör föranleda någon åtgärd från JO:s sida.

text: AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: JO Berggren anförde i beslut den 31 maj 2000 följande.

text: Det är numera vanligt att myndigheter har egna e-postadresser. Om en myndighet har en sådan adress innebär detta bl.a. att enskilda kan skicka meddelanden av olika slag till myndigheten med e-post och därigenom t.ex. anhängiggöra ärenden. Några författningsföreskrifter som innebär skyldighet för myndigheter att ha epostadresser finns inte. Sålunda finns inte heller några föreskrifter i författning rörande förpliktelser för myndigheter att vara tillgängliga via e-post (jfr

text: 5 § förvaltningslagen

text: Mot bakgrund av det anförda har granskningen i detta ärende tagit sikte på om Halmstads kommun har agerat på ett olämpligt sätt genom beslutet att under en period stoppa all e-post från en viss domän. Kommunstyrelsen har i remissyttrandet redovisat skälen till beslutet och även beskrivit hur det genomfördes. Jag har inte några invändningar mot kommunens åtgärder.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
God man/förvaltare
JO-inspektion
Tillsyn

title: Initiativärende mot dåvarande Överförmyndaren i Gotlands kommun, en uppföljning av resultatet av en inspektion

text: Initiativet m.m.

text: Jag inspekterade Överförmyndaren i Gotlands kommun den 5–7 september och den 3–5 oktober 2005 (dnr 3874-2005). Vid inspektionen konstaterade jag att det fanns allvarliga brister i överförmyndarens handläggning av olika ärenden. I ett protokoll från inspektionen antecknades följande sammanfattande bedömning.

text: Jag har vid inspektionen funnit allvarliga brister i överförmyndarens tillsyn över förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet. De iakttagelser som gjorts tyder bl.a. på att överförmyndarens granskning av årsräkningar inte omfattar erforderliga kontroller och att den saknar systematik. Iakttagelserna tyder även på att överförmyndaren samtyckt till dispositioner med huvudmannens medel utan att ha haft tillräckligt underlag för sina beslut. I vissa ärenden har jag till och med kunnat konstatera att årsräkningar godkänts utan anmärkning trots avsaknad av föregående års räkning och att uttagstillstånd lämnats utan att en aktuell ekonomisk redovisning har funnits tillgänglig. Under sådana förhållanden kan beslutet om godkännande eller tillstånd uppenbarligen inte ha föregåtts av en reell prövning. Vid inspektionen har också uppdagats stora brister i rutinerna för bevakning och uppföljning av ärendena. Dessa och andra iakttagelser som gjorts vid inspektionen visar på sådana brister i överförmyndarens tillsynsverksamhet som förutsätter att en förändring sker och att det skapas nya rutiner inom myndigheten. Dessutom framstår det som nödvändigt att verksamheten förstärks med juridisk kompetens.

text: Jag beslutade den 4 maj 2006 att inom ramen för ett initiativärende följa upp resultatet av inspektionen.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Gotlands kommun anmodades att, efter hörande av överförmyndaren, yttra sig varvid yttrandet skulle innehålla en redogörelse för de åtgärder som vidtagits i överförmyndarens tillsynsverksamhet med anledning av mina uttalanden i det aktuella protokollet.

text: I remissvaret hänvisade kommunstyrelsen inledningsvis till ett yttrande av överförmyndaren AA med följande innehåll.

text: Myndigheten har vidtagit åtgärder för att rätta till de brister som påtalats av Justitieombudsmannen vid dess inspektion år 2005.

text: Manuella genomgångar och uppföljningar av akter har gjorts och arbetet med detta fortsätter. Ärenden har kontrollerats mot uppgifter inlagda i datorsystem. På grund av att det varit olika handläggare på expeditionen har det uppmärksammats att data inte alltid är införda på lika sätt, detta medför att vissa ärenden inte kommer med när t.ex. kontrollistor blir framtagna. För att systemet skall kunna användas på ett korrekt sätt krävs att alla uppgifter är rätt införda. Översyn av myndighetens rutiner när det gäller bevakning av ärenden har gjorts. Samtidigt som det går att ta fram kontrollistor i vårt system har vi manuell bevakning i form av checklistor. Detta för att säkerställa bevakningsfunktionen. Datorsystemet är felsökt och åtgärdat, detta tillsammans med tillverkaren. Fel i systemet har uppmärksammats, trolig anledning till felet anses vara överförmyndarens flytt till nuvarande kontor. Datorsystemet har uppdaterats av tillverkaren. Det finns numera en ny funktion där det ges möjlighet att snabbt och enkelt få en överblick av bland annat antal inkomna, granskade, arvodesberäknade årsredovisningar. Här går det att skriva ut kontrollistor på samtliga funktioner. Arbetet med att säkerställa all data i systemet fortsätter med hjälp av dessa listor. Genomgång av alla barnakter har gjorts och felet som JO påtalat kan härröras till att fel uppgifter matats in i systemet sedan tidigare. Uppgifterna har rättats. Myndigheten vill dock poängtera att det inte varit risk för att omyndigas medel använts felaktigt då alla konton var överförmyndarspärrade. Blanketten för redogörelse av arbetsinsats har förändrats och detaljerade uppgifter lämnas av gode män/förvaltare. Uppgifterna används som grund vid tillsyn av gode män/förvaltare samt är underlag för arvodesbeslut. Bilden av hur stor arbetsinsatsen är blir numera mycket tydligare. Myndigheten kräver specifikationer av god man/förvaltare då denna anhåller om omkostnadsersättning som överstiger det generella belopp av 2 %. Kommunförbundets riktlinjer följs när det gäller arvodesbedömning. Vid begäran om årsredovisning för år 2005 har vart 10:e ärende begärts med full verifikation. På arvodesbeslut anges att samtliga verifikationer granskats. Arbetet med förändring och utveckling av rutiner är ett ständigt pågående arbete. Arbetsbelastningen är hög på myndigheten och den tidigare resursbristen har gjort att detta arbete inte prioriterades. Assistenttjänsten, 0,50, samordnades tidigare med annan myndighet vars behov av assistent var större under april–augusti. Detta medförde att överförmyndaren inte fick den support som hade behövts under den tiden. Den 1 januari 2005 utökades resurserna från 0,50 tjänst till heltidstjänst vilket betyder att det numera finns utrymme för utveckling och förbättring av verksamheten. För närvarande pågår granskning av samtliga årsredovisningar, ett arbete som måste prioriteras liksom det löpande arbetet. Andra kontroller och utveckling av verksamheten är något myndigheten får förlägga under tiden augusti–februari. Verksamheten har tillgång till juridisk kompetens från kommunjurister och nuvarande enhetschef. Tilläggas kan att överförmyndaren under 2005–2006 genomgått utbildningen ”överförmyndarjuridik 20 p” vid högskolan Dalarna och har sedan tidigare 30 p i juridik samt högskoleutbildning i ekonomi. Handläggaren genomgår för närvarande juridisk översiktskurs, 10 p och har tidigare genomgått diplomkurs i förmynderskapsrätt. Den psykosociala arbetsmiljön har varit undermålig, något som överförmyndaren ej vill kommentera annat än att den påverkat arbetssituationen. Det är naturligtvis överförmyndarens absoluta vilja och avsikt att verksamheten skall skötas korrekt i alla avseenden. I dagsläget finns inte något som talar för att det inte skall bli så, tvärtom ser vi med stor tillförsikt på framtiden.

text: Kommunstyrelsen, genom dess ordförande BB, tillade för egen del bl.a. följande. (De av styrelsen åberopade bilagorna har utelämnats här.)

text: Som framgår av överförmyndarens yttrande har problemen med det datorprogram som använts för verksamhetsstöd i kombination med de tidigare bristande personalresurserna medfört att myndighetens arbete inte kunnat bedrivas på ett effektivt och rationellt sätt. Genom utökning av överförmyndarverksamhetens assistenttjänst till heltid den 1 januari 2005 finns numera en möjlighet att hinna med sådana arbetsuppgifter som rör utveckling och förändringar av rutiner. Dessutom har ett krafttag tagits tillsammans med tillverkaren av datorsystemet som används som verksamhetsstöd. För att säkra kvaliteten i detta har systemet felsökts och åtgärdats samt uppdaterats av tillverkaren. En ny möjlighet att ta fram erforderliga kontrolllistor ur datasystemet har tillkommit. Med hjälp av dessa pågår nu ett arbete med att säkerställa alla data som finns i datasystemet vilket även är av vikt då det visat sig att uppgifter under årens lopp kan ha införts i datasystemet på ett olikartat sätt beroende på handläggare. Att förbättra bevakningsrutinerna och skapa tillförlitlighet i datafånget har prioriterats. Ny blankett används för de gode männens/förvaltarnas redogörelse av nedlagt arbete. Med hjälp av de nya kontrollfunktioner som datasystemet erbjuder har nya rutiner skapats för arbetet med granskning av årsräkningarna samtidigt som just detta granskningsarbete numera givits särskild prioritering. Genom dessa förbättringar i datorsystemet upptäcks enkelt frånvaron av gode män/förvaltares årsräkningar och påminnelse om detta kan enkelt göras. Dessutom har en ny rutin införts där efter ett slumpmässigt urval i vart 10:e ärende samtliga verifikationer begärs in. Samtliga gode män/förvaltare har fått kännedom om denna nya rutin vilket överförmyndaren har förhoppningar om ska leda till större medvetenhet om vilka krav de gode männen/förvaltarna har på sig, se bilagan om begäran om årsräkning, bilaga 2. Därtill skickas ut ett särskilt informationsbrev till begäran om årsräkning. Informationsbrevet innehåller viktig information när det gäller uppdelning av huvudmännens utgifter, att sparkonton skall vara spärrade m.m. Se bilagan informationsbrev angående redovisning, bilaga 3. Vad gäller verksamhetens tillgång till juridisk kompetens finns sådan att tillgå, både från de centralt placerade kommunjuristerna och den 2005 nyanställde juridiskt utbildade enhetschefen varunder överförmyndarverksamheten sorterar. Dessutom har överförmyndaren under det sistlidna året genomgått en högskoleutbildning på 20 poäng i överförmyndarjuridik och överförmyndarassistenten genomgår för närvarande en juridisk översiktskurs. Med dessa förutsättningar får anses att verksamheten har tillgång till erforderlig juridisk kunskap. Genom de förbättringar som ovan redovisats bör förutsättningarna numera vara sådana att överförmyndarens verksamhet fortsättningsvis kan bedrivas på ett sätt som inte föranleder kritik.

text: Därefter genomfördes en inspektion av överförmyndaren den 25–26 september 2006. Inspektionen verkställdes av byråchefen CC och två föredragande vid riksdagens ombudsmannaexpedition.

text: Jag har tagit del av Länsstyrelsens i Gotlands län protokoll den 1 november 2007 från en inspektion enligt

text: 20 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: av överförmyndarverksamheten i Gotlands kommun.

text: Bedömning

text: Av remissvaren framgår att det vidtagits en rad åtgärder för att komma till rätta med de av mig tidigare påtalade bristerna i överförmyndarens handläggning. Som exempel kan nämnas att bevakningsrutinerna har utvecklats och förbättrats samt att datasystemet har uppdaterats. Därtill kommer en utökning av antalet årsräkningar som slumpmässigt tas ut för utökad granskning. Det generella intrycket vid den 2006 genomförda inspektionen är att åtgärderna börjar ge vissa positiva resultat.

text: I inspektionsprotokollet från min inspektion av överförmyndaren i oktober 2005 påtalade jag att beslut om arvode till ställföreträdare vilka innebär att huvudmannen skall stå för någon del av arvodet skall expedieras även till huvudmannen. Vid inspektionen 2006 konstaterades dock att arvodesbesluten fortfarande inte expedieras till huvudmannen utan att överförmyndaren i stället valt att förse besluten med en uppmaning till ställföreträdaren att informera huvudmannen om beslutet. Detta är enligt min mening inte tillräckligt. Huvudmannen skall i förekommande fall tillställas ett eget exemplar av beslutet.

text: Vid inspektionen i september 2006 gjordes vissa iakttagelser i ett antal ärenden hos överförmyndaren, vilka föranlett mig att granska dessa inom ramen för två särskilt upplagda initiativärenden (JO:s dnr 5148-2006 och 5149-2006). Iakttagelserna avsåg allvarliga brister i överförmyndarens handläggning av delvis samma slag som föranledde mig att kritisera överförmyndaren efter inspektionen 2005 och som förekommit i tiden efter densamma. Jag kommer att meddela beslut i dessa initiativärenden särskilt.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Delgivning Preskription Åtal

title: Kritik mot Skaraborgs tingsrätt för olämpligt val av delgivningssätt

sammanfattning: I ett brottmål var det angeläget att stämning delgavs snabbt med anledning av risk för åtalspreskription. Tingsrätten får kritik för att inte ha använt stämningsmannadelgivning.

text: Bakgrund

text: Den 21 januari 2011 häktades AA såsom på sannolika skäl misstänkt för grov kvinnofridskränkning under perioden den 21 januari 2006 – den 30 juni 2008. Göta hovrätt hävde häktningsbeslutet den 26 januari 2011. AA slutdelgavs förundersökningen den 6 maj 2011. Den 26 maj 2011 väckte åklagaren åtal mot AA och yrkade i ansökan om stämning, som kom in till tingsrätten den 30 maj samma år, ansvar för misshandel enligt följande gärningsbeskrivning.

text: Målsäganden BB och AA har under tiden 1 juni 2006 – 31 december 2007 varit sammanboende under olika adresser i Töreboda. Under denna tid har AA vid ett flertal tillfällen i Töreboda, dels i den gemensamma bostaden och dels på annan plats uppsåtligen misshandlat målsäganden genom att tilldela henne slag med handen mot huvudet och mot kroppen. Till följd av misshandeln har hon åsamkats smärta och skada; bland annat under sommaren 2006 eller sommaren 2007 genom att tilldela henne ett knytnävsslag i ansiktet till följd varav hon åsamkats smärta och svullnad i ansiktet, vidare genom att under tiden juli-september 2006 med en nyckel tillfoga henne ett sticksår på vänster sida av kroppen med smärta och kvarstående ärr som följd, vidare genom att vid något tillfälle kasta en sko med stålhätta på henne, slå henne i magen samt ta stryptag om hennes hals med följd att hon åsamkats smärta och andnöd. AA delgavs stämning den 23 augusti 2011. Den 19 september 2011 justerade åklagaren åtalet till att avse grov kvinnofridskränkning under samma period, dvs. den 1 juni 2006 - 31 december 2007. Sedan åklagaren fått uppgift om att målsäganden BB inte med säkerhet kunde uppge att någon misshandel ägt rum efter den 23 augusti 2006 beslutade han den 20 september 2011 att lägga ner åtalet på grund av preskription.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot Skaraborgs tingsrätt och uppgav i huvudsak följande. Åklagaren uppgav till henne att han hade ”rödmarkerat ärendet som skyndsamt” och meddelat tingsrätten att ärendet brådskade på grund av risken

text: för preskription. Trots detta gav tingsrätten inte polismyndigheten i uppdrag att delge AA stämningen genom s.k. stämningsmannadelgivning. Tingsrätten hanterade alltså inte delgivningen av AA med tillräcklig skyndsamhet, vilket fick till följd att åtalet preskriberades.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål B 5335-10 begärdes in och ärendet remitterades därefter till tingsrätten för upplysningar och yttrande över vad BB anfört i sin anmälan beträffande delgivning av stämningsansökan med AA. Tingsrätten skulle även redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) kom in med ett remissvar enligt följande.

text: Redogörelse för målets handläggning i berörd del

text: AA anhölls den 19 januari 2011 och begärdes samma dag häktad för grov kvinnofridskränkning den 1 juli 2005 till den 30 juni 2008 samt våldtäkt någon gång under februari 2005 till den 30 juni 2008. Av tingsrättens protokoll framgår att han den 21 januari 2011 häktades såsom på sannolika skäl misstänkt för grov kvinnofridskränkning den 21 januari 2006 till den 30 juni 2008. Sedan AA hade överklagat häktningsbeslutet upphävdes det av Göta hovrätt den 26 januari 2011. Stämningsansökan i målet kom sedan in till tingsrätten den 30 maj 2011 och avsåg då flera fall av misshandel under perioden 1 juni 2006 till den 31 december 2007. Preskriptionstiden för misshandel är enligt

text: 35 kap. 1 § brottsbalken

text: fem år. Av bestämmelserna i

text: 35 kap.

text: och

text: 3 §§

text: brottsbalken

text: följer vidare att den tidigare häktningen inte ska räknas som ett preskriptionsavbrott eftersom AA frigavs utan att ha fått del av åtalet. Det innebär att den åtalade brottsligheten skulle börja preskriberas redan den 1 juni 2011, dvs. två dagar efter att stämningsansökan hade kommit in. Samma dag som stämningsansökan kom in, dvs. den 30 maj 2011, kallade tingsrätten till huvudförhandling den 20 september 2011. AA tillställdes därvid stämning med kallelse jämte delgivningskvitto till sin adress. Då delgivningskvittot inte återsändes tillställdes AA påminnelser den 13 juli 2011 och den 21 juli 2011. Den 5 augusti 2011 skickade tingsrätten ärendet vidare till polisen för delgivning genom stämningsman med en begäran om att delgivningsuppdraget skulle redovisas senast den 26 augusti 2011. Den 24 augusti 2011 inkom undertecknat delgivningskvitto med intyg från polisen att försändelsen hade lämnats till AA personligen. Den 16 september 2011 gav målsägandebiträdet in ett skadeståndsyrkande och meddelade att hon ville biträda åtalet. Skrivelsen översändes samma dag till AA:s försvarare för yttrande senast vid huvudförhandlingen. Den 19 september inkom ett fax från åklagaren med en justering av stämningsansökan. Justeringen innebar att ansvar i stället yrkades för grov kvinnofridskränkning, men gärningsbeskrivningen och brottstiden var densamma, förutom att åklagaren sist lade till att ”var och en av gärningarna har utgjort led i en upprepad kränkning av målsägandens integritet och varit ägnade att allvarligt skada målsägandens självkänsla.” Samma dag bestred AA ansvar för brott då dessa var preskriberade. På morgonen den 20 september 2011 fick tingsrätten del av en underrättelse från åklagaren enligt vilken åtalet mot AA hade lagts ned då brottet var preskriberat. Åtalet angavs där avse misshandel under perioden den 1 januari 2006 till den 30 juni 2008. Vid huvudförhandlingen senare samma dag informerade åklagaren om sitt beslut samt yrkade AA frikännande dom. Sedan detta yrkande frånfallits och kostnadsräkningar ingivits skrev tingsrätten av målet den 6 oktober 2011.

text: Yttrande

text: Skaraborgs tingsrätt är sedan den 1 mars 2011 uppdelad på två målenheter med rådmannen DD som enhetschef på målenhet 2. Det var också på målenhet 2 som detta mål vid samma tidpunkt lottades. Enligt tingsrättens arbetsordning har enhetschefen ansvaret för mål som fördelas på en målenhet. Den domare som är ordförande vid förhandling i ett mål har dock ansvaret för målet från dess det har satts ut till förhandling till dess det slutligt avgjorts. Detta mål sattes ut till förhandling samma dag som åtalet väcktes. Ordförande vid huvudförhandlingen var f.d. rådmannen EE. Jag vet dock inte nu om han redan från början var uppsatt som ordförande eller om det skedde senare. Det framgår nämligen inte av tingsrättens datastöd. Efter huvudförhandlingen övertog enhetschefen åter ansvaret för målet och såg till att det skrevs av. BB har hävdat att tingsrätten inte handlagt frågan om att delge tilltalade AA stämningsansökan med tillräcklig skyndsamhet, med påföljd att brotten preskriberats. Med hänsyn till att åtalet väcktes så sent som två dagar innan brotten skulle börja preskriberas var det i princip omöjligt för tingsrätten att undgå denna risk. När jag tittar på målet nu håller jag ändå med BB om att vi just därför redan från början borde ha skickat ärendet till polisen för stämningsmannadelgivning. Varför detta inte skedde har jag inget bra svar på. Det finns ingen anteckning någonstans om att åklagaren hörde av sig och påtalade vikten av snabba delgivningsinsatser. Inget missiv angav att det var risk för preskription. Någon kommunikation med åklagaren FF har inte antecknats. Beredningssekreterarna på målenheten har full delegation. Beredningssekreteraren GG, som var den som kallade till huvudförhandling, har på min fråga uppgett att hon har för sig att hon rådfrågade EE om delgivningen eftersom hon inte visste vad som gällde. Hon har vidare för sig att han svarade att den bortre gränsen för delgivning utgörs av slutdatumet när åtalet avser en viss tidsperiod, dvs. i detta fall den 31 december 2007. Hur frågan ställdes minns hon inte. Hon uppfattade dock svaret så att det inte var så bråttom med delgivningen. Jag har också talat med EE. Han minns huvudförhandlingen, men har inget minne av att han svarat på någon fråga om delgivningen. GG har vidare uppgett att hon inte har något minne av att åklagaren hörde av sig och påtalade att det var bråttom. Hon har sagt att hon i så fall inte hade haft anledning att ifrågasätta detta utan hade skickat ärendet direkt till polisen för stämningsmannadelgivning. I vart fall hade hon skrivit på akten att inga påminnelser skulle skickas ut så att ärendet i stället skulle gå direkt till stämningsman om svar inte hade kommit inom den ursprungliga bevakningstiden; normalt sju vardagar. När AA hade blivit delgiven stämningsansökan den 23 augusti 2011 låg fortfarande lejonparten av den åtalade tidsperioden, som ju sträckte sig till 31 december 2007, utanför preskriptionstiden. Av den tjänsteanteckning från åklagaren HH angående eventuell preskription, som tingsrätten fått del av tillsammans med begäran om detta yttrande, framgår dock att han den 19 september 2011 konstaterade att målsäganden inte med säkerhet kunde säga att någon misshandel hade ägt rum efter den 23 augusti 2006. Därmed var brottsligheten i dess helhet preskriberad och det var också därför han lade ned åtalet. Jag överlämnar därmed ärendet för justitieombudsmannens bedömning.

text: BB kommenterade remissvaret och framförde även klagomål mot åklagaren. BB gav även in en skrivelse från åklagaren, daterad den 21 mars 2013, med följande lydelse.

text: Åtal väcktes den 26 maj 2011 mot AA enligt bilagda stämningsansökan. Innan huvudförhandling lades åtalet ner på grund av preskription. Stämningsansökan och förundersökningsprotokoll expedierades enligt diarieanteckning den 27 maj 2011.

text: På förfrågan av BB öppnades ärendet för att undersöka om det fanns någon anteckning om att tingsrätten underrättats om att preskription snart kunde komma att inträda. Någon sådan tjänsteanteckning kunde inte återfinnas. Kvarstår dock möjligheten att muntlig påminnelse lämnats. Klagomålen mot åklagaren är föremål för ställningstagande i JO:s ärende dnr 3796- 2013 medan tingsrättens handläggning prövas här.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 35 kap. 1 § brottsbalken

text: , BrB, finns bestämmelser om s.k. åtalspreskription. Åtalspreskription innebär att påföljd inte får dömas ut för ett brott sedan viss tid har förflutit från tiden för brottet. Om den misstänkte häktas eller delges åtal för brottet, sker ett preskriptionsavbrott och preskriptionstiden upphör därmed att löpa. Friges en häktad utan att han eller hon fått del av åtalet, har något preskriptionsavbrott dock inte ägt rum (

text: 35 kap. 3 §

text: BrB).

text: Det svåraste straffet som kan följa på brottet grov kvinnofridskränkning är fängelse i sex år (

text: 4 kap. 4 a §

text: BrB). Vid fridskränkningsbrott beräknas dock preskriptionstiden med utgångspunkt från straffskalan för de enskilda gärningarna som ingår i fridskränkningsbrottet (

text: prop. 1997/98:55 s. 131

text: ). Det aktuella åtalet för grov kvinnofridskränkning avsåg flera fall av misshandel. För misshandel är stadgat fängelse i högst två år och preskriptionstiden är fem år (3 kap. 5 § och 35 kap. 1 § första stycket 2 BrB).

text: Enligt

text: 7 § delgivningslagen (2010:1932)

text: är det den myndighet som handlägger ett mål eller ett ärende som har ansvar för att se till att delgivning sker. Myndighetens ansvar för delgivning innefattar även valet av delgivningssätt. Delgivningssätt ska enligt

text: 4 § första stycket delgivningslagen

text: väljas med utgångspunkt från att det ska vara ändamålsenligt med hänsyn till handlingens innehåll och omfattning och medföra så lite kostnader och besvär som möjligt. I detta ligger att myndigheten ska göra en proportionalitetsbedömning och använda det delgivningssätt som bedöms vara effektivt i det enskilda fallet utan att i onödan orsaka kostnader eller andra negativa konsekvenser (

text: prop. 2009/10:237 s. 231

text: ). Enligt bestämmelsens andra stycke får delgivning inte ske på ett sätt som är olämpligt med hänsyn till omständigheterna i delgivningsärendet. Detta är en allmän bestämmelse som är tillämplig vid all delgivning. Vilka överväganden som ska göras beror på vilket delgivningssätt som det är aktuellt att tillämpa. I fråga om stämningsmannadelgivning innebär bestämmelsen att sådan delgivning inte ska användas i onödan med hänsyn till bl.a. delgivningsmottagarens integritet och kostnaderna för myndigheten. Det finns inte något krav på att stämningsmannadelgivning ska ha föregåtts av något försök med annat delgivningssätt. När delgivningsärendet t.ex. är särskilt brådskande bör stämningsmannadelgivning kunna användas direkt (a.a. s. 172).

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att ansökan om stämning kom in till tingsrätten den 30 maj 2011, dvs. två dagar innan åtalspreskription inträdde för de äldsta av de

text: misshandelsbrott som ingick i åtalet. Tingsrätten överlämnade emellertid ärendet till polismyndigheten för delgivning genom stämningsman först den 5 augusti 2011. Mot bakgrund av att det förelåg en överhängande risk för preskription – i varje fall delvis – borde tingsrätten naturligtvis ha utnyttjat möjligheten till stämningsmannadelgivning redan i samband med att stämning utfärdades den 30 maj 2011. Tingsrätten förtjänar kritik för att så inte skedde.

text: Ärendet avslutas.


title: Initiativärende mot Byggnads- och miljönämnden i Gävle kommun för meddelande av tillstånd o.d. som inte förutsatts i någon författning

text: Initiativ

text: Vid JO:s inspektion av Byggnads- och miljönämnden i Gävle kommun den 20-22 mars 2000 iakttogs vid granskningen av sammanträdesprotokoll bl.a. följande, såsom det redovisats i det protokoll som fördes över inspektionen.

text: – – – Författningsstödet för vissa beslut om tillstånd o.d.

text: Ärendet 1999-12-15, § 348, anges avse tillstånd att använda bussgata i strid mot detaljplan. Protokollet innehåller efter denna rubrik följande.

text: Tekniska kontoret har begärt tillfälligt tillstånd för att nyttja provisorisk bussgata genom Eriksbergsparken. Gällande bestämmelser anger att marken får användas till busstrafik fram till 99-12-31 och därefter planteras till park. I avvaktan på att detaljplanen ändras är förslaget att ett tillfälligt tillstånd ges till den 30 juni 2000. Handlingar har varit utställda under tiden 4 - 25 november 1999. Ett yttrande med erinran har inkommit. Beredningens förslag – – – Byggnads- och miljönämnden beslutar att avvisa erinran och att bevilja tillstånd för busstrafik fram till den 30 juni 2000. – – –

text: I ärendet 1998-09-16, § 270, rubricerat nybyggnad av väg, beslutade nämnden enligt följande.

text: – Dispens från bestämmelserna om strandskydd enligt 16 a § naturvårdslagen medges. – Mindre avvikelse från detaljplan beviljas.

text: I protokollet har lämnats följande ärendebeskrivning.

text: Norrsundets vägförening – – – ansöker om dispens från bestämmelserna om strandskydd enligt naturvårdslagen (NVL) för nybyggnad av väg. Fårholmsvägen är idag ansluten till Havsvägen. Detaljplanen för Fårholmen medger numera att hus för åretruntboende får uppföras, vilket har medfört att trafiken på

text: Fårholmsvägen ökat betydligt. Den fastighet som ligger i korsningen mellan Fårholmsvägen och Havsvägen har sin utfart på Fårholmsvägen och är mycket besvärad av den ökande trafiken. Vägföreningen begär därför att få bryta en ny väg, ca 350 meter norr om Havsvägen mellan Fårholmsvägen och Varvsvägen, varigenom den berörda fastigheten blir avlastad all trafik till Fårholmen. Området där vägen skall gå fram omfattas av strandskydd enligt 16 § NVL. En kortare sträcka av vägen berörs av parkmark i detaljplanen för Fårholmen.

text: Utredning

text: JO beslöt att från byggnads- och miljönämnden inhämta yttrande i fråga om vilket stöd i plan- och bygglagen (1987:10, PBL) eller annan författning som det fanns för att

text:  dels pröva en framställning om tillstånd sådan som den i ärendet 1999, §

text: 348, avseende annan åtgärd än byggande,

text:  dels, utom ramen för något ärende om lov och i anslutning till medgivande

text: av strandskyddsdispens, ”medge mindre avvikelse från detaljplan” (ärendet 1998, § 270).

text: Denna remiss besvarades av nämnden (2000-09-20, § 260) med hänvisning till följande yttrande av bygg- och miljöförvaltningen.

text: Provisorisk bussgata genom Stenebergsparken

text: Ärende beslutat 1999-12-15, § 348 Nämnden har gett ett tillfälligt tillstånd att marken får användas för busstrafik fram till den 30 juni 2000 i avvaktan på att detaljplanen ändras. Beslutet är felaktigt genom att beslut om tillfälliga åtgärder enbart kan knytas till bygglov (

text: PBL 8:14

text: ). Tekniska kontoret borde ha uppmanats att söka frivilligt bygglov för åtgärden (

text: PBL 8:21

text: ). På detta sätt hade, enligt bygg- och miljökontorets uppfattning, prövningen och beslutet kunnat ges ett författningsenligt stöd.

text: Nybyggnad av väg vid Fårholmen

text: Ärende beslutat 1998-09-16, § 270 Nämnden har medgivit strandskyddsdispens för vägen och, till den mindre del som den berör detaljplan, även medgivit mindre avvikelse från detaljplan. Beslutet har fått en felaktig utformning när det gäller avvikelse från detaljplan. Avvikelsen ska inte behandlas i själva beslutet utan enbart i beslutsmotiveringen. Motiveringen borde ha lytt: ”Dispens från strandskydd kan tillstyrkas även från plansynpunkt, då åtgärden inte står i strid med detaljplanens intentioner.”

text: Sammanfattning

text: Båda ärendena har felaktigt formulerade beslut. Bygg- och miljökontoret kan dock konstatera att tredje man inte på något sätt har drabbats eller åsidosatts. Bedömningen av ärendena i sak granskas inte av JO. Bygg- och miljökontoret ser inte att bedömningarna i sakfrågorna har blivit felaktiga på grund av de felaktigt formulerade besluten.

text: Bygg- och miljökontoret har tagit initiativ till att se över sina rutiner vid ärendehandläggning och formulering av beslut så att liknande misstag i fortsättningen undviks.

text: Bedömning

text: Möjligheten att tillåta användning av allmän plats i strid med detaljplan Av

text: 5 kap. 36 §

text: PBL följer bl.a. att åtgärder som avser byggnader, andra anläggningar, tomter och allmänna platser i allmänhet skall utföras så att de inte strider mot detaljplan. Det gäller vare sig lov enligt PBL krävs eller inte. Med allmänna platser i detta sammanhang förstås bl.a. gator och parker (

text: 5 kap. 3 § första stycket 1

text: PBL). Sådana platser får, frånsett tänkbara undantagssituationer, utföras utan den kontroll som lovprövning innebär (jfr 8 kap. 2 och 9 §§ PBL). Man har i lagens förarbeten utgått från att ”kommunen genom samråd och på annat lämpligt sätt ser till att planbestämmelserna följs” (

text: prop. 1985/86:1 s. 658

text: Särskilda bestämmelser om allmänna platsers (med kommunalt huvudmannaskap) överensstämmelse med detaljplan finns i

text: 6 kap. 27 §

text: PBL, likaledes såvitt avser utförandet. Regleringen innefattar att mindre avvikelser från en detaljplan får göras, om syftet med denna inte motverkas. Inget i PBL anger att det skulle vara byggnadsnämnden som har att företa denna bedömning huruvida avvikelser får ske, utan det är en befogenhet för den kommunala myndighet som svarar för gatuhållning o.d., vanligen en annan nämnd än byggnadsnämnden (jfr

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: PBL). En annan sak är att byggnadsnämnden kan ge den ansvariga myndigheten råd i sådana frågor (jfr 11 kap. 1 § första stycket 3 och 4 PBL). Huruvida råd eller avgörande beslut (jfr nedan om frivilligt bygglov) från byggnadsnämndens sida avses i följande avsnitt – under rubriken ”Användning av allmänna platser” – i Boverkets allmänna råd (

text: ) om detaljplan och områdesbestämmelser är måhända inte fullt klart: ”Om väghållaren t.ex. vill öka trafikens hastighet eller trafikmängden utöver vad bestämmelserna tillåter bör byggnadsnämnden pröva om en sådan avvikelse kan tillåtas och om den i så fall skall kompenseras genom – – – separering av kör- och gångtrafik eller någon annan åtgärd. Om avvikelsen är stor bör den regleras genom nytt planbeslut.”

text: När det gäller användningen av allmänna platser, innehåller PBL inte några uttryckliga bestämmelser om att den skall vara planenlig – en skillnad mot vad som ligger i föreskrifterna om krav på bygglov för att ta i anspråk byggnader för väsentligen annat ändamål än det för vilket byggnaden senast har använts eller för vilket bygglov har lämnats (

text: 8 kap. 1 § första stycket 3

text: PBL; se även 14 § andra stycket första meningen om användning).

text: Men, för den delen, bestämmelserna om ingripande för att åstadkomma rättelse får anses täcka icke planenlig användning av allmänna platser. Allmänt har sålunda i

text: 10 kap. 1 § första stycket

text: PBL föreskrivits bl.a. att byggnadsnämnden skall ta upp frågan om ingripande enligt kapitlet, så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i PBL eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. Uttrycket byggande har här (jfr däremot 1 kap. 4 § första meningen) en vid innebörd och omfattar inte bara byggnadsverksamhet i vanlig bemärkelse (

text: prop. 1985/86:1

text: s.

text: 767) utan också t.ex. ianspråktagande av en byggnad för ett väsentligen nytt ändamål (Didón m.fl., Plan- och bygglagen s. 10:2).

text: Närmare bestämt innehåller föreskrifterna följande. Särskild handräckning eller föreläggande kan meddelas i bl.a. det fallet att någon har vidtagit en åtgärd som strider mot något beslut som har meddelats med stöd av PBL (10 kap. 12 § 3 och 14 § första stycket PBL; se även 10 kap. 15 § jämförd med

text: 6 kap. 26 § andra stycket första meningen

text: PBL i fall där den planenliga användningen förutsätter att åtgärder vidtas, nämligen av kommunen). Som en sådan åtgärd bör således kunna betraktas att vad som enligt en detaljplan skall vara t.ex. park används på ett icke planenligt sätt.

text: Det krävs inte lov enligt PBL för att, utan inrättande eller uppförande av någon bygglovspliktig anläggning, använda allmän plats, något som ligger i sakens natur, med tanke på hur sådant som gator, torg och parker i allmänhet utnyttjas. Så till vida aktualiseras inte byggnadsnämndens befogenheter att vid lov tillåta vissa avvikelser från detaljplan (8 kap. 11 § sista stycket PBL). I frågan, huruvida PBL på annat sätt innefattar någon befogenhet för byggnadsnämnden att lämna tillstånd att använda allmän plats i strid med detaljplan, har byggnadsnämnden i sitt yttrande fört fram

text: 8 kap. 21 §

text: PBL med regler om s.k. frivilligt bygglov. Paragrafen lyder så. Även om en åtgärd med byggnader, andra anläggningar eller mark inte kräver lov enligt 1-9 §§, skall byggnadsnämnden, om det begärs, pröva frågan om lov till åtgärden. Bestämmelserna i denna lag om lov skall tillämpas i ärenden enligt första stycket. Så långt skulle lov tydligen kunna lämnas för åtgärder som avser uteslutande användande av allmän plats. Av uppgifterna i nämndens ärende framgår att ett vanligt bygglov inte fick lämnas, nämligen därför att användningen av marken i fråga avvek från detaljplan på det sättet att den gällde ett i planen dåmera icke avsett ändamål (8 kap. 11 § sista stycket PBL och

text: a. prop. s. 714

text: Emellertid kan bygglov för åtgärder som strider mot plan ges för begränsad tid enligt

text: 8 kap. 14 §

text: PBL: Kan bygglov inte lämnas på grund av bestämmelserna i 11 eller 12 §, får bygglov för tillfällig åtgärd lämnas, om sökanden begär det. Sådant lov skall lämnas, om den ansökta åtgärden har stöd i en detaljplanebestämmelse om tillfällig användning av byggnad eller mark. I ett bygglov som avses i första stycket får medges att en byggnad eller annan anläggning uppförs, byggs till eller i övrigt ändras och att en byggnads eller en byggnadsdels användning ändras. Lovet skall lämnas för högst tio år. Tiden kan på sökandens begäran förlängas med högst fem år i sänder. Den sammanlagda tiden får dock inte överstiga tjugo år. Genom andra stycket första meningen av paragrafen begränsas möjligheterna att lämna bygglov av detta slag till objekten anläggningar; allmänna platser faller utanför (om begreppen, se det ovan berörda

text: 5 kap. 36 § andra stycket

text: PBL). Detta är i och för sig konsekvent med räckvidden av reglerna om bygglovsplikt, vilka som nämnt inte inbegriper allmänna platser.

text: Bestämmelsernas ordalydelse innebär således hinder för att lämna lov för sådana åtgärder som består i att allmänna platser tillfälligt används i strid mot en detaljplan. Huruvida den nu berörda begränsningen av paragrafens tillämplighet har skäl för sig och övervägts vid lagens tillkomst, särskilt med tanke på institutet frivilligt bygglov, har jag inte funnit berört i förarbetena. Med hänsyn härtill och med tanke på vad som ingår i uppdraget för den för närvarande arbetande kommittén för översyn av plan- och bygglagstiftningen (

text: dir. 2002:97

text: ) tillställer jag Regeringskansliet ett exemplar av detta beslut.

text: Sammanfattning

text: Enligt vad jag har funnit ger gällande rättsliga reglering inte utrymme för avsteg från en detaljplan på det sättet att allmänna platser skulle få användas till annat än vad som har bestämts i planen, vare sig genom beslut av kommunen som gatuhållare o.d. eller av byggnadsnämnden som myndighet med ansvar för plan- och byggnadsväsendet. Det saknades således, till skillnad från vad nämnden angett, rättsligt stöd i den författning – PBL – vari hithörande frågor regleras, för att under några som helst omständigheter bifalla en ansökan med den inriktning som i det vid inspektionen upptagna ärendet förelåg. Ansökningen skulle därför ha avvisats, det vill säga inte ens ha tagits upp till prövning (jfr t.ex. Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 u 1992 s. 43) . – För övrigt kan byggnadsnämnden ingripa enligt PBL mot icke planenlig användning av allmänna platser.

text: Formen för att tillåta avvikelser från detaljplan vid beslut att meddela strandskyddsdispens Vid tiden för nämndens beslut 1998, § 270, gällde

text: naturvårdslagen (1964:822)

text: Miljöbalken

text: , med bestämmelser motsvarande dem i detta ärende aktuella, trädde i kraft den 1 januari 1999. I

text: 3 § naturvårdslagen

text: fanns ett förbud mot att meddela beslut i fråga om bl.a. naturreservat i strid mot en detaljplan eller områdesbestämmelser; om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkades, fick dock mindre avvikelser göras. Beslut att meddela strandskyddsdispens omfattades inte av detta förbud. Anledningen härtill framgår inte av förarbetena till

text: naturvårdslagen

text: i denna del (se närmast

text: prop. 1985/86:90 s. 176

text: f.).

text: I den numera gällande

text: miljöbalken

text: föreskrivs (

text: 16 kap. 4 §

text: ) generellt att tillstånd eller dispens inte får meddelas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser enligt plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: men att mindre avvikelser får göras om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas. Som det påpekas i förarbetena, är det tillståndsmyndigheten, inte "kommunen", som skall avgöra om planstridighet m.m. föreligger (

text: prop. 1997/98:45 s. 842

text: ; i uttalandet förbigås tydligen de fall där befogenheter enligt

text: miljöbalken

text: har delegerats till kommun, jfr här

text: 7 kap. 31 § miljöbalken

text: ). Varken regler eller förarbeten anger att tillstånd eller dispens, som innebär avvikelser från plan m.m., skulle föregås eller följas av något särskilt beslut i den delen, vare sig av tillståndsmyndigheten själv eller någon annan myndighet. Om befogenheten att meddela strandskyddsdispens inte har delegerats, är det således länsstyrelsen som prövar även frågan om tillåtligheten av avvikelser. Liksom i frågan, huruvida en sökt åtgärd strider mot t.ex. en detaljplan, bör, enligt förarbetena, tillståndsmyndigheten emellertid i svårbedömda fall samråda med

text: "kommunen", något som från dess sida vanligen torde fullgöras av byggnadsnämnden.

text: Trots att en prövning, huruvida en detaljplan fick frångås genom strandskyddsdispens, inte var påbjuden i då gällande författning – denna innehöll, som sagt, på denna punkt inte något uttryckligt förbud mot planstridiga åtgärder – företog byggnads- och miljönämnden i ärendet 1998, § 270, en sådan prövning. Om nu detta var befogat för att få fram om det så till vida förelåg skäl för en dispens – som ett led i dispensprövningen – fanns det dock inte, lika lite som numera, någon rättsligt betingad anledning att meddela ett särskilt beslut i den delen. Att göra så är ägnat att föranleda missuppfattningar om de rättsliga sammanhangen.

text: Det är däremot lämpligt att det av protokollet på annat sätt tydligt framgår att frågorna om förenlighet med och avvikelse från detaljplan m.m. har prövats av nämnden inför beslut att meddela strandskyddsdispens. Att sådana beslut är utförliga, anger skälen och därmed innehåller mer än vad reglerna kräver, när en myndighet i enpartsärenden bifaller en ansökan (

text: 20 § första stycket 1 förvaltningslagen

text: , 1986:223), ligger för övrigt i Naturvårdsverkets intresse med hänsyn till dess rätt att överklaga och torde motsvara dess önskemål om innehållet (40 § förordningen, 1998:1252, om områdesskydd enligt

text: miljöbalken

text: m.m.; enligt

text: 28 §

text: skall verket underrättas om besluten, men underrättelse dit om ärendenas inledande är inte föreskriven).

text: Av nämndens svar på remissen framgår att den inte har annan mening i fråga om oriktigheten i att göra frågor om tillåtligheten av planavvikelse till föremål för separata beslut. (Motsvarande fråga i ärenden om bygglov har behandlats i JO:s protokoll över inspektionen, avsnitt 3.8, Utformningen av beslut om bygglov för åtgärder som innebär avvikelse från detaljplan.)

text: Ärendet avslutas.