title: Anmälan mot Kommunstyrelsen i Stenungsunds kommun för handläggningen av en begäran om utlämnande av handlingar; fråga bl.a. om brott mot efterforskningsförbudet

text: Anmälan

text: AA, ordförande för Brandmännens Riksförbund (BRF) i Stenungsund, uppgav i en anmälan den 9 oktober 2006 i huvudsak följande.

text: BRF:s styrelseledamot BB skickade den 20 september en begäran om handlingar till Stenungsunds kommun. Då inget svar hade kommit den 25 september besökte BB kommunen för att på plats ta del av handlingarna. Han fick av registratorn reda på att det var tekniske chefen CC som handlade ärendet. CC fanns inte tillgänglig och BB framställde i stället sin begäran till fyra andra tjänstemän. Samtliga svarade att det var bara CC som kunde hjälpa till i ärendet. BB önskade därför själv få söka i diariet efter handlingarna. Han ombads då att återkomma en annan dag. När BB senare ställde sin begäran direkt till CC fick han svaret att handlingarna skulle överlämnas i samband med ett möte i ett annat ärende mellan kommunen och BRF någon vecka senare och att handlingarna behövde förklaras. Då BB insisterade att han ville se handlingarna ombads han följa med till förvaltningschefen DD. Denne frågade flera gånger varför BB ville se handlingarna och om det var BRF, någon annan eller BB själv som skulle ha handlingarna. Vid påpekande från BB:s sida om skyldigheter enligt lag förklarade DD att Stenungsunds kommun inte arbetar på ett formellt sätt utan att en sådan begäran som den aktuella hanteras informellt.

text: Utredning

text: Sedan anmälan remitterats beslutade kommunstyrelsen att som sitt svar översända en skrivelse undertecknad av den administrativa chefen och en utredare på kansliet. I skrivelsen uppgavs bl.a. följande. _ _ _

text: Det aktuella händelseförloppet

text: Det vitsordas att BB, styrelseledamot i BRF, skickade en e-post till kommunens registrator onsdagen den 20 september 12:42 där han önskade få ett antal dokument tillsänt till sig som avsåg Management Supports arbete med räddningstjänsten. Registrator påbörjade då omedelbart handläggningen men kunde

text: inte avgöra vilka dokument som avsågs utan bad räddningstjänsten fullfölja utredningen. BB informerades om detta via e-posten kl. 8:00 den 21 september. Ärendet vidarebefordrades samma dag kl. 08:16 av en assistent på räddningstjänsten till den ansvarige beslutsfattaren CC. BB underrättades även om detta i ett nytt epostmeddelande kl. 11:05 den 21 september. CC, som varit på tjänsteresa mellan torsdagen den 21 september-fredagen den 22 september tog omedelbart måndagen den 25 september upp utredningen. CC är väl insatt i det komplexa ärendet, där diskussioner och missnöje mellan arbetsledning och BRF förevarit i omgångar under olika chefer och under många år. BB hade i egenskap av facklig företrädare redan fått ta del av delar av de efterfrågade handlingarna och CC blev därför osäker på vilka handlingar som avsågs och om nya problem uppstått i det gemensamma arbetet. Det vitsordas att BB vid besök i kommunhuset den 25 september sökt att få ut handlingarna via kommunkansliet och samhällsbyggnadsenheten. Han blev såsom tidigare hänvisad till den tekniske chefen CC, en av arbetsgivarens representanter i arbetet kring den psykosociala miljön på räddningstjänsten. BB accepterade inte detta utan krävde att omgående få ut handlingarna. Det vitsordas vidare att CC och BB träffades i korridoren. BB var mycket upprörd över att han inte fått ut handlingarna. De gick in på CC:s tjänsterum där CC försökte få klarhet i vad han ville eftersom det, som redovisats ovan, pågick ett gemensamt arbete inom räddningstjänsten avseende arbetsmiljön. Då CC var kallad till kommunstyrelsen kl. 14:00 föreslog han att dokumenten skulle överlämnas vid ett annat inplanerat möte några dagar senare då han dessutom ville diskutera kring dessa handlingar. BB accepterade inte detta utan krävde få ut handlingarna genast. CC föreslog då att de skulle gå till DD som även han var insatt i ärendet. Eftersom BB var mycket upprörd bjöd de in honom i tjänsterummet för att inte störa de övriga i korridoren. DD och CC försökte under hela det aktuella händelseförloppet bibehålla en öppen och god dialog med BB och det bestrides därför att DD har förolämpat BB när han krävde att få ta del av handlingarna. BB fick delar av handlingarna kl. 15:00 måndagen den 25 september och resten av handlingarna tisdag morgon den 26 september.

text: Stenungsunds kommuns rutiner för diarieföring och utlämnande av allmänna handlingar

text: Kommunen har delegerat till förvaltningsledningen, verksamhetschefer, personalchef, utredarna och kanslisekreteraren att fatta beslut om utlämnande av allmänna handlingar. Att denna prövning skall ske skyndsamt är alla väl medvetna om. Det finns även rutiner för hur detta skall gå till vid frånvaro.

text: Begärda handlingar i ärendet

text: _ _ _ BB har fått kopia av anbudet som Management Support Partner (MSP) lämnade och som i grunden styr arbetet med räddningstjänsten. Avtalet finns i STO-upphandlings diarie på Orust och inte i Stenungsunds diarie. _ _ _ Protokoll och anteckningar, en del att betrakta som arbetsmaterial, förvaras i god ordning i en ”Räddningspärm” i en låst bokhylla i CC:s tjänsterum. BRF har fått protokollen. _ _ _ För att förtydliga uppdragat sammanställde MSP en offert som beskriver upplägg/aktiviteter. Innehållet i offerten utgjorde arbetsgivarens förslag på upplägg av utredningen. Kopia på offerten fick BB. Offerten förvaras i ”Räddningspärmen”. _ _ _

text: BB har fått CC:s e-postkommunikation med MSP. Den består av bokning av tider för intervjuer och korta avstämningar mellan de olika aktiviteterna i utredningen. Eposten är inte diarieförd då den inte tillfört något i sak. _ _ _ Stenungsunds kommun anser sig ha en god beredskap för att skyndsamt kunna pröva framställningar om utlämnande av allmänna handlingar. Delar av de efterfrågade handlingarna betraktar arbetsgivaren som arbetsmaterial i det pågående arbetet och finns därför tills vidare enbart tillgängligt i CC:s ”Räddningspärm”. Tyvärr kan också missförstånd ha uppstått inom kommunen då berörda tjänstemän till en början haft uppfattningen, att BB såsom styrelseledamot i BRF redan erhållit en hel del av de begärda handlingarna. Tjänstemännen ville därför reda ut om det i stället var något i den pågående processen om arbetsmiljön på räddningstjänsten, som alla fackförbunden deltog i, som ”hängt upp sig”. De begärda handlingarna var genomgångna och samverkade med fackförbunden inför beslut att göra kartläggningen om arbetsmiljön på räddningstjänsten. – – – Stenungsunds kommun menar därmed att ett visst dröjsmål att reda ut begreppen och ta fram korrekta handlingar var ofrånkomligt mot denna bakgrund. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: I sitt remissvar har kommunen uppgett sig ha en god beredskap för att skyndsamt kunna pröva framställningar om utlämnande av allmänna handlingar samt att det finns rutiner för hur detta skall gå till vid frånvaro. Likväl har kommunen vitsordat att BB vid sitt besök i kommunhuset den 25 september inte kunde få ut handlingarna via kommunkansliet eller samhällsbyggnadsenheten utan att han hänvisades till CC som emellertid inte var anträffbar. Ingen förklaring till detta har lämnats men uppgifter i utredningen tyder på att handlingarna förvarades i ett låst skåp hos CC och att således inga andra tjänstemän vid hans frånvaro kunde lämna ut dem. Om detta stämmer, är det naturligtvis inte en godtagbar ordning även om i just detta fall CC var anträffbar senare under dagen.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: får en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. I anmälan har uppgetts att BB vid besöket den 25 september tillfrågades om syftet med sin framställning och vem som skulle ha de begärda handlingarna. Kommunen har inte direkt bemött dessa uppgifter, men såvitt jag förstår remissvaret avses de berörda tjänstemännen ha ställt frågorna då de ”försökte få klarhet i” vad BB ville och då de också ville diskutera kring handlingarna. Eftersom de efterfrågade handlingarna inte synes ha innehållit några sekretesskyddade uppgifter kan förfarandet enligt min mening, oavsett denna förklaring, inte anses godtagbart.

text: Kommunen har vidare uppgett att tjänstemännen till en början hade haft uppfattningen att BB, i sin egenskap av styrelseledamot i BRF, redan hade fått en hel del av de begärda handlingarna. Jag vill med anledning härav understryka att den omständigheten, att BB i annat sammanhang eventuellt hade fått tillgång till en del

text: av de begärda handlingarna, inte påverkade kommunens skyldighet att pröva BB:s föreliggande begäran om utfående av handlingar. Vad som i övrigt förekommit föranleder inte något uttalande av mig. Jag avslutar ärendet med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Förundersökning

publisher: Justitieombudsmannen

title: En åklagares skyldighet att ta reda på om en målsägande gör anspråk på beslagtaget gods

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: I en artikel i Dagens Nyheter den 1 december 2003 med rubriken ”Tjuven fick behålla hans arbetsverktyg” stod i huvudsak följande att läsa.

type: stycke

text: Byggnadsarbetaren AA bestals på sina verktyg. Gärningsmannen greps och AA kontaktades av polis och identifierade sina verktyg. Han skulle få besked senare var och när han kunde återfå dem. BB vid länskriminalen bekräftade i artikeln att det var AA:s verktyg, att denne hade identifierat dem och att det i utredningsprotokollet hade gjorts en anteckning om att det var AA:s verktyg. Kammaråklagaren CC uppgav att AA inte på hennes uppmaning hade verifierat med kvitton att det var hans verktyg. Enligt lag skall då beslagtaget gods återföras varifrån det har tagits i beslag. – Verktygen lämnades till gärningsmannens flickvän.

text: Med anledning av uppgifterna i tidningsartikeln beslutade dåvarande chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh att ta upp åklagarens handläggning till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Diariebladet och akten i Södertörns åklagarkammares i Stockholm ärende C07-13- 2737-03 inhämtades. Av handlingarna framgick i huvudsak följande.

text: Den 30 december 2002 beordrades polis till en adress i Huddinge med anledning av att ett inbrott ägt rum. AA, som arbetade för det byggföretag som uppförde huset på adressen, uppgav att vissa verktyg – en geringssåg (på flera ställen i handlingarna benämnd gersåg), en dyckertpistol och ett långt vattenpass – samt köksinredning hade tillgripits. I polisanmälan angavs att en komplettering av godsförteckningen avseende saknade verktyg skulle ges in senare.

text: Vid en husrannsakan den 28 maj 2003 beslagtogs hos en misstänkt person DD bl.a. två geringssågar, två slipmaskiner samt ett långt vattenpass (beslag nr 0240-03-829 p. 2–6). Samma dag förevisades AA de beslagtagna verktygen. Han uppgav då att geringssågen och vattenpasset var exakt sådana som han hade blivit av med, men

text: att han inte kunde ange några specifika kännetecken. Slipmaskinerna samt kapen var inte hans. DD gjorde i förhör anspråk på verktygen i punkterna 2–6.

text: Den 26 juni 2003 hävde CC beslagen av verktygen och förordnade att de skulle återlämnas till DD Samma dag väckte hon åtal mot bl.a. DD för grovt häleri avseende den köksinredning som stals i samband med att verktygen tillgreps. DD erkände gärningen och dömdes också genom Huddinge tingsrätts dom.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från BB som i huvudsak uppgav följande. Vid en husrannsakan den 26 maj 2003 hos DD togs en mängd gods i beslag, bl.a. den köksinredning som hade tillgripits i december 2002. När polisen gick igenom de aktuella anmälningarna insåg de att det också fanns en del verktyg på platsen som stämde överens med de som AA blivit av med. Åklagaren beslutade om ny husrannsakan, vilken ägde rum den 28 maj 2002. Såvitt BB mindes hade varken han eller hans kollega frågat AA om denne gjorde anspråk på godset. Han hade förståelse för att AA uppfattade att han hade identifierat godset som sitt. Eftersom han inte hade hållit förhören med DD kände han inte till om denne hade gjort anspråk på godset. Han hade inte någon kontakt med åklagaren efter det att frågan om en ny husrannsakan hade föredragits. Med AA hade han kontakt per telefon efter det att domen vunnit laga kraft.

text: Ärendet remitterades till dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm för upplysningar och yttrande över handläggningen av beslaget varvid särskilt skulle anges

text: 1. vilka eventuella kontakter som åklagaren hade med polisen och/eller målsäganden gällande beslagen innan dessa hävdes och

text: 2. vilka överväganden som åklagaren gjorde i anslutning till att hon beslutade att häva beslagen.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande vice överåklagaren EE) kom in med ett remissvar till vilket var fogat ett yttrande från CC.

text: CC anförde följande.

text: Jag vill inledningsvis nämna att i målet, vilket jag handlade förra sommaren, förekom ca 150 godspunkter och ett stort antal målsägande. Jag hade under utredningens gång kontinuerlig och tät kontakt med utredande polismän. Huruvida vi vid dessa kontakter specifikt berörde nu aktuella godspunkter kan jag i dag inte erinra mig. Jag har ingen minnesbild av att jag skulle ha varit i personlig kontakt med målsäganden gällande beslagen innan dessa hävdes, utan min vetskap om målsägandens inställning härrör från det PM som upprättats av polisen och som finns intaget i förundersökningsprotokollet. Beträffande godset i beslag 0240-03-829, ett beslag som gjordes den 28 maj 2003 och som hävdes åter till den misstänkte DD i samband med att åtal i målet väcktes den 26 juni 2003, har jag, såvitt jag i dag kan erinra mig, gjort följande överväganden. Den i målet misstänkte DD har, hörd över nu aktuella godspunkter, uppgivit

text: att dessa tillhör honom, att han köpt dem samt lämnat vissa uppgifter angående omständigheter vid förvärven. Han har vidare gjort anspråk på godset. Av en polisanmälan upprättad den 30 december 2002 framgår att en gersåg av i anmälan uppgiven modell ”EL” och ett vattenpass stulits i samband med ett inbrott. Av anmälan framgår att en komplettering av godsförteckningen skulle inkomma. Någon sådan komplettering rörande försvunna verktyg har dock inte gjorts såvitt framgår av förundersökningsprotokollet. Däremot har polisen enligt en tjänsteanteckning den 28 maj 2003 tagit kontakt med målsäganden som förevisats godset i beslaget 0240-03-829. Av tjänsteanteckningen framgår att målsäganden uppgivit att punkterna 3–5 inte tillhör honom. Då ingen annan person än DD gjorde anspråk på godset och då det heller inte på annan grund framkom att godset skulle tillhöra annan än DD har godset i p 3–5 hävts åter till DD. Beträffande p 2 och 6 har målsäganden uppgivit att dessa föremål, en gersåg av märke De Walt och ett vattenpass, är likadana som de han blev av med men att det inte finns några särskiljande drag som visar att det är just hans gods. Med hänsyn till ovanstående har jag gjort följande bedömning. Det finns inga omständigheter som visar att godset i punkterna 2 och 6, mot DD:s nekande, skulle tillhöra just målsäganden. En såg torde vara den andra lik såvida de inte kan särskiljas genom t ex märkning, skador eller tillverkningsnummer, och detsamma gäller för ett vattenpass. Inte heller det aktuella godsets omfattning och sammansättning är sådan att det härav går att utläsa att just dessa saker skulle vara tillgripna från målsäganden. Såsom jag uppfattade PM-et har heller inte målsäganden påstått att han kunnat identifiera sakerna som sina utan endast kunnat säga att godset är av samma slag som de som tillgreps från honom. Det fanns inga förutsättningar att åtala för brott beträffande nu aktuellt gods och jag såg heller ingen möjlighet att visa att målsäganden hade bättre rätt än DD till godset. För övrigt framgick heller inte av utredningen att målsäganden skulle ha något sådant yrkande. Med hänsyn till ovanstående omständigheter är min uppfattning att godset skulle hävas till den från vilken beslaget gjorts, nämligen DD.

text: Efter att inledningsvis ha redogjort allmänt för handläggningen av förundersökningen anförde EE följande.

text: När det gäller beslagspunkterna 2 och 6, en gersåg och ett vattenpass, framgår av polisens tjänsteanteckning att dessa föremål var likadana som de som stulits från målsäganden, men att godset inte uppvisade några särskiljande drag som visade att godset med någon säkerhet kunde identifieras som målsägandens verktyg. Målsäganden har inte heller uttryckligen framställt något anspråk på de beslagtagna verktygen. Mot denna bakgrund hävdes beslaget och utlämnades till misstänkt. – – –

text: Beslag är endast en tillfällig besittningsrubbning för ett visst ändamål. Beslagsinstitutet ger därför inte åklagaren rätt eller skyldighet att, enligt de regler som gällde vid tidpunkten för beslutet, ta ställning till äganderätten till egendomen. Om åklagaren väcker talan finns möjligheten att inom ramen för åtalet väcka talan om bättre rätt, om förutsättningar för det föreligger. Om åtal inte väcks skall beslaget hävas. Någon laglig grund att göra bedömning av vem som har bättre rätt till egendomen föreligger inte. Det är själva besittningsrubbningen som är avgörande för frågan till vem egendomen skall lämnas ut när ett beslag hävs. För att beslagtaget gods skall kunna lämnas ut till någon annan krävs att den personen från vilket det tagits i beslag uttryckligen avstår från sina anspråk och att inte heller någon annan tredje persons rätt träds för när (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 27:19, i dess lydelse före den 1 juli 2003). Mot bakgrund av ovan redogjorda omständigheter och i ärendet inhämtat yttrande, anser jag att åklagaren har haft fog för sin bedömning att de i beslag tagna verktygen kunnat utlämnas till den misstänkte utan att först ha underrättat målsäganden om att beslaget kunde komma att hävas.

text: Ärendet föranleder inte någon åtgärd från min sida.

text: Bedömning

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning (bevisbeslag) eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av brott förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag. Om det inte inom föreskriven tid har väckts åtal eller kommit in någon begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre finns skäl för beslag, skall beslaget omedelbart hävas (8 § första stycket).

text: Enligt en bestämmelse i

text: 27 kap. 8 § andra stycket

text: RB (som numera i sak oförändrad återfinns i paragrafens tredje stycke) får ett beslag av föremål som någon framställt anspråk på hävas först tre veckor efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har sänts till den som framställt anspråket. Om denne medger det, skall dock beslaget hävas omedelbart. Av underrättelsen skall framgå hos vem beslaget har gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver i ett sådant fall inte underrättas.

text: Denna bestämmelse infördes genom en lagändring den 1 januari 1999. I förarbetena anfördes bl.a. följande. När stöldgods påträffas och det kan spåras till en målsägande, underrättas den bestulne. Denne uppfattar då ofta situationen så att han kan räkna med att myndigheterna kommer att agera för att hans anspråk på egendomen skall säkerställas och prövas. Om emellertid utredningen leder till att åtal inte väcks, skall beslaget hävas och den beslagtagna egendomen genast lämnas tillbaka till den tidigare misstänkte. Målsäganden måste i detta läge agera själv för att ta till vara sin rätt, något som han oftast är helt oförberedd på eftersom han dels ofta tror att myndigheterna skall bevaka hans rätt, dels inte får någon underrättelse om att beslaget kan komma att hävas. Dessa förhållanden medförde att målsäganden i många fall inte fick tillbaka sin egendom, trots att det kunde tyckas vara helt klart att den tidigare misstänkte inte hade gjort ett godtrosförvärv av egendomen. Detta var otillfredsställande, varför målsägandens rätt borde stärkas. En målsägande som har gjort anspråk på viss beslagtagen egendom skulle därför alltid underrättas om att egendomen kommer att lämnas tillbaka till den hos vilken beslaget gjordes (

text: prop. 1997/98:168 s. 15

text: Bestämmelsens nya placering i

text: 27 kap. 8 §

text: RB, fr.o.m. den 1 juli 2003, föranleddes av att det fördes in en ny 4 a § i kapitlet som i huvudsak ger en åklagare möjlighet att lämna ut beslagtaget gods till målsäganden om det är uppenbart att denne har bättre rätt till godset. Om så sker skall den hos vilken beslaget gjorts underrättas om beslutet. Föreskriften kom till samtidigt som ändringar vidtogs i lagen (

text: ) om godtrosförvärv av lösöre enligt vilka det principiellt inte är möjligt att göra godtrosförvärv av stöldgods.

text: Av utredningen framgår att polisen förevisade AA den beslagtagna geringssågen och vattenpasset (punkterna 2 och 6 i beslag nr 0240-03-829) och att AA då

text: identifierade dessa som ”exakt sådant” som de som hade frånstulits honom, men att han inte kunde ange några specifika kännetecken på verktygen. Vid tillfället förevisades AA också andra beslagtagna verktyg som han upplyste inte var hans. Någon ytterligare kontakt med AA från polis eller åklagares sida innan beslaget hävdes synes inte ha förekommit.

text: Frågan är om AA i och med detta får anses ha gjort sådant anspråk på geringssågen och vattenpasset att han, i enlighet med

text: 27 kap. 8 § andra stycket

text: RB i dess dåvarande lydelse, borde ha fått en underrättelse om att beslaget kunde komma att hävas.

text: AA hade inte uttryckligen angett att han gjorde anspråk på godset. Det kan emellertid, enligt min uppfattning, inte krävas av en målsägande att denne skall förstå att han eller hon måste framställa ett formligt anspråk. Det ankommer i första hand på den som förevisar beslagtaget gods för en målsägande att genom frågor hjälpa denne att klargöra sin inställning. Om så inte kommit att ske, måste de uppgifter som målsäganden lämnat i stället bedömas av åklagaren. För det fall att det finns tvivel om huruvida målsäganden gör anspråk på godset är åklagaren skyldig att ta reda på hur det förhåller sig.

text: I förevarande fall var de uppgifter som AA lämnade sådana att CC i vart fall borde ha tagit reda på om han gjorde anspråk på geringssågen och vattenpasset eller inte. Det kunde lämpligen ha skett antingen genom att hon kontaktade BB som hade förevisat verktygen för AA för att efterhöra hans uppfattning i saken eller genom att hon själv eller utredaren kontaktade AA

text: Jag vill framhålla att den möjlighet som numera finns att i uppenbara fall lämna ut beslagtaget gods till en målsägande inte gör det mindre angeläget att denne får hjälp att hävda sina anspråk.

text: Jag vill avslutningsvis endast erinra om att bestämmelsen i

text: 27 kap. 8 § tredje stycket

text: RB inte innebär att åklagaren skall göra en bedömning av vem som har bättre rätt till egendomen. En sådan prövning får anstå till ett eventuellt domstolsförfarande. En målsägande som gjort anspråk på beslagtaget gods skall alltid – om det inte med tillämpning av 27 kap. 4 a § finns förutsättningar att lämna ut egendomen till denne – underrättas om att beslaget kan komma att hävas och föremålen återlämnas till den hos vilken beslaget gjordes.

text: Med dessa kritiska uttalanden avslutar jag ärendet.

type: avgorande


title: En kommunal nämnd har handlagt ett ärende om bygglov i strid med principen om en beslutsmyndighets bundenhet av en överinstans i samband med återförvisning företagna sakprövning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 4 november 2005, klagade Aktelo AB (i det följande Aktelo) på att Miljö- och byggnämnden i Värmdö kommun, i strid med ett av Länsstyrelsen i Stockholms län meddelat beslut om återförvisning, hade avslagit en ansökan om bygglov. Aktelo klagade också på långsam handläggning av ärendet efter återförvisningen.

text: Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: På uppdrag av Svenska UMTS-nät AB (i det följande bolaget) handlägger Aktelo tillståndsärenden i samband med utbyggnad av telenätet.

text: Nämnden avslog den 15 juni 2004 bolagets ansökan om bygglov för uppförande av en 60 meter hög telemast samt två teknikbodar på fastigheten S 6:1. Beslutet grundade sig på att masten skulle få en sådan påverkan på landskapsbilden att den inte var godtagbar med hänsyn till kraven i

text: 3 kap. 1 § plan- och bygglagen

text: (1987:10; PBL). Masten bedömdes inte heller vara förenlig med kommunens mastpolicy. Dessutom anfördes att samordning borde kunna ske med en närliggande mast i Brevik. Länsstyrelsen beslutade den 31 maj 2005 att återförvisa ärendet till nämnden för meddelande av bygglov. I beslutet redovisade länsstyrelsen följande bedömning.

text: Av kommunens antagna mastpolicy framgår klart att operatörerna bör samverka och i största möjliga utsträckning samutnyttja de mobilmaster som byggs eller redan finns så att det inte behöver byggas fler master än nödvändigt. Länsstyrelsen delar uppfattningen att möjligheterna till samlokalisering bör undersökas och utnyttjas i största möjliga mån för att minska negativ påverkan på landskapsbilden. I ärendet är inte utrett varför samordning med den omnämnda masten i Brevik inte kan komma till stånd, vilket är en brist. Länsstyrelsen, som tidigare prövat de sökta åtgärderna som samrådsärende enligt

text: 12 kap. 6 § miljöbalken

text: , har dock i samrådsyttrande inte haft något att erinra mot lokaliseringen från naturvårds-, kulturmiljövårds- och friluftslivssynpunkt. Länsstyrelsen konstaterar att tornet och teknikbodarna avses placeras i ett skogsparti

text: mellan väg 222 och Strömma kanal, ca 125 meter från stranden. Länsstyrelsen finner att lokaliseringen inte strider mot bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: PBL. Master för mobiltelefoni torde sällan upplevas som särskilt tilltalande från estetisk synpunkt oavsett placering. Visserligen kommer den sökta masten med en höjd av 60 meter att bli väl synlig i landskapsbilden men den kan inte anses utgöra en sådan betydande olägenhet att den strider mot bestämmelserna i

text: 3 kap. 1 §

text: PBL. Trots vad som anförts om bristen på utredning huruvida samordning med annan mast varit möjlig, finner länsstyrelsen därför att överklagandet skall bifallas och ärendet återförvisas till nämnden för meddelande av lov. Länsstyrelsens beslut vann laga kraft.

text: Den 11 oktober 2005 beslutade nämnden på nytt att avslå bolagets ansökan. Nämnden hänvisade i beslutet till

text: 3 kap. 1 §

text: PBL och anförde att samordning med Vodafones mast på fastigheten H 67:1 borde kunna ske. Vidare anfördes bl.a. att sökanden hade uppgett att den mast som ansökan avsåg var ”aktuell” på grund av att det rått osäkerhet i fråga om bygglov för masten på H 67:1 men att bygglov för sist nämnda mast hade meddelats den 25 januari 2005. I övrigt hänvisade nämnden till tidigare bedömning angående omgivningspåverkan samt till att ansökan inte var förenlig med kommunens mastpolicy.

text: Utredning

text: Av muntliga upplysningar den 9 november 2005 från nämnden framgick att ett överklagande hade kommit in den 4 november 2005 men att handlingarna i ärendet inte hade skickats till länsstyrelsen.

text: Anmälan remitterades därefter till nämnden för utredning och yttrande. I nämndens remissvar den 13 december 2005 anfördes i huvudsak följande.

text: Nämnden prövar ansökningar om bygglov med utgångspunkt från kraven på lämplig placering med hänvisning till landskapsbilden i PBL samt mot Post- och telestyrelsens (PTS) föreskrifter om samordning för att minimera antalet master. Vid handläggningen av ärendet har nämnden i ett tidigt skede ställt krav på samordning mellan bolaget och Vodafone för att endast en mast bör få placeras i området. Bolaget har enligt egen utsago, se bifogad skrivelse (utelämnad här, JO:s anmärkning), gått vidare med ansökan om egen mast på fastigheten S 6:1 för att det vid tidpunkten för ansökan inte varit klart med bygglov för Vodafones mast i närheten. Vid handläggningen av ärendet till följd av länsstyrelsens beslut den 31 maj 2005 förelåg möjlighet till samordning för att Vodafone fått sitt lov beviljat för en mast i närheten. Enligt PTS samordningsregler kan då nämnden avslå bygglovsansökan och förorda samnyttjande av mast mellan operatörer. Nämnden borde ha överklagat länsstyrelsens beslut för att invänta samordningsmöjligheten. Detta förbisågs, men nämnden fann det trots allt rimligt att vidhålla samordningskravet. Om möjligheten förelegat redan vid länsstyrelsens prövning är det enligt nämndens bedömning rimligt att anta att länsstyrelsen förordat samordning före lov för ytterligare en mast.

text: För närvarande överväger regeringen att skärpa samordningskravet ytterligare för att minimera antalet master och ta ökad hänsyn till miljön. Nämnden anser därför inte att agerandet är klandervärt. Aktelo kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att det är PTS som har möjlighet att i enlighet med bestämmelser i lagen (

text: ) om elektronisk kommunikation besluta om skyldighet för en operatör att tillhandahålla samlokalisering men att dessa bestämmelser inte är tillämpliga vid bygglovsprövningen. Vidare uppgav Aktelo bl.a. att nämnden, efter att ha fått kännedom om Aktelos anmälan till JO, hade omprövat sitt senaste avslagsbeslut och beviljat bygglov.

text: Nämndens omprövningsbeslut, meddelat den 15 november 2005, hämtades in. I beslutet anfördes bl.a. att nämnden endast hade att meddela bygglov eftersom länsstyrelsens beslut hade vunnit laga kraft då nämnden inte hade överklagat beslutet. Till stöd för att bevilja lov hänvisade nämnden till länsstyrelsens bedömning.

text: I ett beslut den 29 december 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: En överklagandeinstans som bifaller ett överklagande kan självfallet sätta ett nytt beslut i det överklagade beslutets ställe. Den överprövande myndigheten har i en sådan situation precis samma befogenheter som den myndighet som beslutade i första instans (se bl.a. Strömberg, under medverkan av Lundell, Allmän förvaltningsrätt, 23 uppl. 2006, s. 210).

text: I stället för att avgöra ärendet kan överinstansen visa det åter till den beslutande myndigheten av olika i beslutsskälen redovisade anledningar. Det kan bl.a. förekomma beslut där överinstansen ger uttryck för en annan åsikt i en sakfråga och motiveringen kan sägas innefatta en anvisning till den lägre myndigheten om hur den bör besluta i sak. Frågan om en beslutsmyndighets bundenhet av besvärsmyndighetens sakprövning i sådana situationer har tidigare behandlats av JO (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2006/07 s. 422 och 1992/93 s. 238).

text: Utgångspunkten är att beslutsmyndigheten skall godta den sakprövning som överklagandeinstansen har gett uttryck för om inte särskilda skäl talar emot detta. Sådana särskilda skäl kan föreligga om det har tillkommit nya omständigheter som rimligen skulle ha medfört en annan bedömning eller om överinstansen har gjort sig skyldig till en uppenbar felbedömning. Det är alltså fråga om situationer som påminner om dem som motiverar att resning beviljas i lagakraftvunna beslut (jfr resningsgrunderna ”nya omständigheter och bevis” och ”uppenbart oriktig rättstillämpning”; se också RÅ 1979 1:95).

text: Enligt länsstyrelsens beslut den 31 maj 2005 förelåg det inte några hinder mot att bevilja bolagets ansökan om bygglov. Det kan ifrågasättas om inte länsstyrelsen i stället för att återförvisa ärendet skulle ha meddelat ett beslut om bygglov i enlighet med regleringen i

text: 8 kap. 26 §

text: PBL (jfr JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 453 och

text: vad som nyss har sagts om överklagandeinstansens befogenheter). Länsstyrelsen återförvisade dock ärendet med en uttrycklig anvisning om hur nämnden skulle besluta. Nämnden hade kunnat överklaga länsstyrelsens beslut men avstod från att göra det. I avsaknad av särskilda skäl av nyss redovisat slag hade det, mot bakgrund av vad som nyss har sagts om beslutsmyndighetens bundenhet, ålegat nämnden att godta länsstyrelsens bedömning. Genom att inte göra det har nämndens handläggning till men för bolaget fördröjt ärendets slutliga avgörande. Jag noterar att nämnden efter det att Aktelos anmälan till JO remitterats till nämnden för utredning och yttrande omprövat sitt beslut och beviljat bygglov. Anmärkningsvärt nog innehöll nämndens remissvar en månad senare inte någon uppgift om detta.

text: Beträffande de uppgifter som förekommit i ärendet angående frågor om krav på samordning mellan operatörer kan följande anmärkas.

text: Med stöd av 4 kap. 14 § lagen om elektronisk kommunikation kan PTS (se 27 § förordningen [2003:396] om elektronisk kommunikation) förplikta en operatör att tillhandahålla samlokalisering i en mobilmast. Genom ändringar av bestämmelsen, som trädde i kraft den 1 juli 2006, utvidgades möjligheterna att förordna om samlokalisering. Bland annat har det gjorts klart att det endast är den operatör som vill få möjlighet till samlokalisering som får ansöka om det. Under lagstiftningsarbetet ifrågasatte vissa remissinstanser om inte t.ex. kommunen borde kunna få väcka en sådan fråga. I denna del anförde lagstiftaren bl.a. följande (se

text: prop. 2005/06:191 s. 16

text: Om en rätt att väcka ett ärende hos PTS om samlokalisering skulle ges till kommuner skulle den dessutom kunna skapa en onödig intressekonflikt för kommunen. Om den operatör som omfattas av ansökan om samlokalisering samtidigt har ansökt om bygglov för en egen mast skulle kommunen tvingas att parallellt med prövningen av frågan om samlokalisering handlägga bygglovsansökan. Om det inte finns något hinder enligt plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: måste kommunen i ett sådant fall bevilja operatören bygglov. Att operatören vägrar träffa avtal om samlokalisering är ju inget skäl att vägra denne bygglov. Den ursprungliga bestämmelsen tillämpades på så sätt att samlokalisering kunde komma i fråga först om operatören hade fått avslag på en ansökan om bygglov för en egen mast. Detta kan möjligen förklara nämndens i remissvaret redovisade missuppfattning att nämnden ”Enligt PTS samordningsregler” skulle ha rätt att avslå en bygglovsansökan med hänvisning till möjligheter till samlokalisering. Efter att bestämmelsen ändrats skall en prövning av frågan om samlokalisering kunna ske oberoende av om en ansökan om bygglov gjorts eller inte (jfr

text: prop. 2005/06:191 s. 14

text: I delbetänkandet (

text: SOU 2005:97

text: ) När en räcker, mastdelning för miljön, som låg till grund för de nyss redovisade ändringarna, föreslogs också att möjligheten till samlokalisering skulle kunna vägas in i bygglovsprövningen. Förslagen i denna del har inte lett till lagstiftning. Enligt ett tilläggsdirektiv skulle utredningen utvärdera beslutsprocessen enligt lagen om elektronisk kommunikation. Med hänsyn till

text: vikten av klarhet kring samordningen av de olika beslutsfunktionerna ifrågasatte jag i mitt yttrande över betänkandet den 10 januari 2006 (dnr 5092-2005) om inte utvärderingen borde inväntas före eventuella lagstiftningsåtgärder. Dessutom förutsatte jag att en samordning av det fortsatta arbetet skulle ske med de förslag som hade lämnats i PBL-kommitténs slutbetänkande (

text: SOU 2005:77

text: Handläggningen och uppgifterna i remissvaret visar på anmärkningsvärda brister i kunskap om grundläggande regler om ärendehandläggning och allmänna förvaltningsrättsliga principer. Jag förutsätter att nämnden informerar sig och berörd personal om de regler som gäller för verksamheten samt också i övrigt vidtar nödvändiga åtgärder för att undvika en upprepning av det inträffade.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda.

text: Eftersom det här behandlade ärendet innehåller frågor som kan vara av intresse för lagstiftaren översänder jag ett exemplar av detta beslut till Näringsdepartementet.


title: Chefsrådman har ansetts ha ett övergripande ansvar för att äldre mål blir avgjorda

text: Vid inspektion av Stockholms tingsrätt uppmärksammades att ett brottmål blivit liggande lång tid utan att några åtgärder vidtagits. Åtal väcktes i januari 1984 och en av de tilltalade kom in med svaromål i februari samma år. Sedan åklagaren anmält att förundersökningen behövde kompletteras blev målet liggande till oktober 1989 utan att någon åtgärd vidtogs.

text: I ett beslut den 27 februari 1991 uttalade chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Jag har i protokollet från inspektionen understrukit vikten av att tingsrätten har fungerande rutiner för kontroll av de mål som är under handläggning. I detta fallet har ett brottmål blivit liggande i fem års tid utan att någon som helst åtgärd vidtagits. – – – I anledning av iakttagelserna pekade jag i protokollet från inspektionen på att chefsrådmannen, som är den som har det övergripande ansvaret för verksamheten på avdelningen, självmant bör undersöka förhållandena, om han inte får en tillfredsställande förklaring till att ett äldre mål inte har avgjorts. Av tingsrättens yttrande framgår att det numera har införts föreskrifter som ålägger chefsrådmännen skyldighet att två gånger årligen gå igenom de mål som finns på avdelningen. Jag delar lagmannens uppfattning att dessa bestämmelser bör leda till att mål inte blir liggande utan att åtgärder vidtas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Häkte Integritet Proportionalitetsprincipen Sjukvård Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, för att en kvinnlig intagen som genomgick en sen abort på sjukhus underkastades alltför långtgående säkerhetsarrangemang och inte visades tillräcklig respekt

sammanfattning: Frågor om säkerhetsarrangemang vid sjukhusvistelser, bl.a. för gravida intagna, har under de senaste åren uppmärksammats i flera ärenden hos JO. I det här fallet genomgick en kvinnlig intagen i häktet Kronoberg en planerad och sen abort vid en sjukvårdsinrättning. Under stora delar av den två dagar långa vistelsen på sjukhus var hon belagd med midje- eller fotfängsel och bevakningen sköttes i huvudsak av enbart manlig kriminalvårdspersonal, som närvarade i rummet även vid de mest integritetskänsliga momenten. JO uppmärksammar flera flagranta brister i häktets hantering, såväl inför som under den intagnas sjukhusvistelse. Det framgår bl.a. att den riskbedömning som låg till grund för säkerhetsarrangemangen gjordes av en tjänsteman som inte visste att kvinnan var gravid och skulle genomgå en abort samt att centrala befattningshavare saknat kunskap om de särskilda hänsyn som ska tas i fråga om gravida intagna. JO uttalar att hon ser mycket allvarligt på bristerna. Dessa har lett till att den intagna i en situation där hon varit extra sårbar och särskilt utsatt fått utstå en betydligt mer ingripande övervakning och kontroll än vad som varit motiverat och proportionerligt. Det är inte första gången som Kriminalvården har misslyckats i en liknande situation. Häktet förtjänar enligt JO sammantaget allvarlig kritik. Ärendet har åter väckt frågan om Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar i samband med sjukhusvistelser och då särskilt för intagna som är gravida. JO konstaterar att det är uppenbart att det fortfarande återstår arbete för myndigheten för att säkerställa att gravida intagna behandlas på ett korrekt, humant och proportionerligt sätt i integritetskänsliga situationer. JO uttalar att hon kommer att följa dessa frågor.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 juni 2020 framförde advokaten AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Kronoberg, och anförde bl.a. följande.

text: Hon är offentlig försvarare för en kvinnlig intagen (BB) i häktet. BB var gravid i vecka 21 och skulle genomgå en sen abort på sjukhus. En sådan abort går i viss mån att jämföra med en vanlig förlossning. Under delar av sjukhusvistelsen tvingades BB att bära midjefängsel med tillhörande handbojor, och personalen

text: lossade inte ens hennes händer när hon behövde gå på toaletten. Den barnmorska som var närvarande under aborten har ifrågasatt häktespersonalens agerande och menat att det strider mot alla medicinska rekommendationer att förhindra en kvinnas rörelsefrihet under en abort. Barnmorskan har också berättat att manlig personal närvarade i rummet under både gynekologiska ingrepp och själva aborten.

text: Utredning

text: Delar av BB:s patientjournal, transporthandlingar och vissa andra handlingar hämtades in från Kriminalvården och granskades.

text: Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården för yttrande. Av yttrandet skulle det även framgå vilken dokumentation som skett om säkerhetsarrangemangen under sjukhusvistelsen, t.ex. lättnader i fängselanvändning.

text: I sitt remissvar anförde myndigheten, region Stockholm, genom regionchefen bl.a. följande:

text: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från ledningen vid häktet Kronoberg samt från incidentutredning gjord av Sektionen för särskilda utredningar kring hanteringen av aktuell sjukhusbevakning. Den 8 juni 2020 transporteras en intagen från häktet Kronoberg till Södersjukhuset (SÖS) för att genomgå en planerad abort. Bevakningen genomförs initialt av personal från NTE men övertas senare under dagen av personal från häktet Kronoberg. Då aborten drar ut på tiden kvarstannar den intagne på sjukhuset tills dagen därpå. Bevakande personal består till största delen av enbart manlig personal. Trots den intagnes tillstånd (långt framskriden graviditet) är hon belagd med fängsel stora delar av vistelsen på sjukhuset. Den 10 juni 2020 kontaktar den intagnes advokat häktet Kronoberg och kritiserar Kriminalvårdens hantering av klienten i samband med besöket på sjukhuset. Ansvariga för häktet Kronoberg svarar advokaten och tar även kontakt med sektionen för särskilda utredningar som startar en utredning. Under utredningen hörs tolv tjänstemän. Av säkerhetsbedömningen gällande den aktuelle intagne följde bl.a. att utevistelser skulle ske under bevakning och att fängsel i form av midjefängsel med handtag/rem skulle anbringas. Av den omfattande incidentutredningen framgår bl.a. följande • Inblandade kriminalvårdstjänstemän har delvis olika minnesbilder av händelseförloppet samt gällande vilken information som har förmedlats till dem respektive från dem. • Några tjänstemän har helt eller delvis avlägsnat fängsel på den intagne utan att det har gått att bekräfta att de fått tillåtelse av den lokale transportledaren eller vakthavande befäl att göra så. Fram till strax efter lunch den 8 juni är den intagne inte belagd med fängsel. • De som planerade respektive genomförde transporten hade inte tillräcklig information om vilken typ av abort den intagne skulle genomföra. Sjukvården inom kriminalvården hade inte lämnat uppgift om att den intagne skulle genomgå en abort som kunde jämföras med en förlossning. • Bristande kunskap och information om uppdraget hos de som planerade och bemannade transporten har lett till att de inte prioriterat att skicka kvinnlig personal.

text: • I fråga om kommunikationen mellan sjukhuspersonalen på SÖS och bevakande kriminalvårdare har det funnits vissa brister. • Midjefängsel har tagits av och ersatts med fotfängsel under kvällen den 8 juni. Under förmiddagen den 9 juni avlägsnas fängslet helt.

text: Rättslig reglering I

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 6 § i samma kapitel framgår att en verkställighet inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än de som följer av fängelselagen eller som är nödvändiga för att ordningen och säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt

text: 4 kap. 7 § häkteslagen

text: får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska om visitationen eller besiktningen innebär att titta på den nakna kroppen hos den som ska visiteras. Om det är nödvändigt får en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna. Enligt

text: 4 kap. 10 § häkteslagen

text: får en intagen beläggas med fängsel vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. I

text: 5 kap. 1 § första stycket häkteslagen

text: anges att en intagen som behöver hälsooch sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. I paragrafens andra stycke anges att ett tillstånd till vistelse utanför anstalten enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning.

text: Kriminalvårdens bedömning Av Kriminalvårdens säkerhetshandbok framgår att frågan om fängsel på gravida intagna ska prövas individuellt baserat på vad som framgår av säkerhetsbedömningen och dagsaktuell information om klientens tillstånd. Bedöms fängsel vara aktuellt så bör inte midjefängsel användas. En klient som påbörjat ett förlossningsarbete ska inte vara belagd med fängsel. Det är viktigt att informationen om att klienten inte ska vara belagd med fängsel samt skäl för detta framgår av säkerhetsbedömningen samt att det dokumenteras vilka kompensatoriska åtgärder som vidtagits. Sektionen för särskilda utredningar konstaterade i sin utredning att det var uppenbart att flertalet av de inblandade kriminalvårdstjänstemännen inte haft tillräcklig information, alternativt haft otillräckliga kunskaper, för att hantera den uppkomna situationen som de ställts inför på ett tillfredsställande sätt. Såväl bevakande kriminalvårdare på SÖS, transportplanerare på NTE, personalplanerare på häktet, tjänstemän ur kontrollgruppen som vakthavande befäl – samtliga vittnade om att de inte haft hela bilden klar för sig när de ställdes inför arbetsuppgifterna i samband med sjukhusbevakningen på SÖS. Ledningen vid Häktet Kronoberg har med personal tagit upp vikten av samverkan mellan sjukvården och övriga berörda parter inom häktet inför transporter till sjukhus. Kontrollgruppen har en samordnande roll kring transportfrågor under kontorstid och det vakthavande befälet under annan tid. Aktuell hantering har för alla inblandade visat på betydelsen av att ha tillräcklig information. Både fängselanvändandet och personalplaneringen hade haft ett annat utfall om

text: kunskapen kring aborten varit känd för samtliga beslutsfattare. Självklart skulle kvinnlig personal ha skickats. Kriminalvården beklagar hanteringen som varit felaktig och oproportionerlig. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: JO hämtade in och granskade den incidentutredning som Kriminalvården har gjort efter den aktuella händelsen.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för en del av den relevanta rättsliga regleringen och vad som framgår av vissa avsnitt i myndighetens säkerhetshandbok. Jag vill därtill peka på såväl några bestämmelser om sekretess som vissa regler i internationella rättsakter samt annan reglering som rör fängselanvändning och transporter.

text: Enligt

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men.

text: Av

text: 35 kap. 15 §

text: OSL framgår att sekretess gäller inom kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.

text: FN har antagit särskilda regler om behandlingen av kvinnliga intagna, de s.k. Bangkokreglerna (United Nations Rules for the Treatment of Women Prisoners and Non-custodial Measures for Women Offenders, resolution 65/229, antagen av FN:s generalförsamling den 21 december 2010). Där ges det bl.a. uttryck för en mycket restriktiv syn på kriminalvårdspersonals närvaro vid medicinska undersökningar inom kvinnosjukvård och anges att om personal måste närvara vid sådana undersökningar ska det vara kvinnlig personal (se regel 11.1–2). Det föreskrivs även att fängsel aldrig ska användas på kvinnliga intagna under förlossningsarbete, under födsel och direkt efter att barnet är fött (regel 24). Vidare framgår det att personal som arbetar med kvinnliga intagna ska få särskild utbildning om kvinnors särskilda behov, mänskliga rättigheter och hälsa (regel 33).

text: I Europarådets ministerkommittés rekommendation (Rec[2006] 2-rev) till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna anges att myndigheterna ska fästa särskild uppmärksamhet vid kvinnors behov, såsom deras fysiska, yrkesmässiga, sociala och psykologiska behov, vid beslut som i något avseende påverkar frihetsberövandet av dem (regel 34.1). Sedan den 1 juli 2020 framgår uttryckligen också av dessa regler att fängsel aldrig ska användas på kvinnor under förlossningsarbete, under födsel och direkt efter att barnet är fött (regel 68.7).

text: Även om internationella standarder av det slag som nu redovisats inte är direkt bindande har de stor betydelse i Kriminalvårdens arbete med styrande dokument, liksom vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall.

text: I

text: 14 § häktesförordningen (2010:2011)

text: föreskrivs att om en intagen beläggs med fängsel ska åtgärden dokumenteras. Av dokumentationen ska det framgå

text: 1. vilka skälen för åtgärden är, 2. fängslets art, 3. när den intagne belades med fängsel, 4. när fängslet avlägsnades, och 5. om den intagne undersökts av läkare.

text: Enligt Kriminalvårdens handbok om medföljande barn och gravida klienter i anstalt och häkte (

text: ) gäller bl.a. följande (s. 14 f.):

text: För gravida och intagna med medföljande barn behöver särskild uppmärksamhet ägnas säkerhetsrelaterade moment, som exempelvis bedömning av användande av tvångsmedel. En individuell riskbedömning ska alltid göras men i allmänhet bör fängselanvändning tillämpas restriktivt. Under senare del av graviditet bör fängsel användas endast undantagsvis. Vid behov kan andra kompensatoriska åtgärder som exempelvis ökad bemanning i samband med utevistelse övervägas. Jag noterar slutligen att Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2020:2

text: ) om transporter av frihetsberövade personer, FARK Transport, numera gäller i en situation som den aktuella (se 3 §). Regleringen trädde i kraft den 1 december 2020 och gällde alltså inte vid tiden för den ifrågavarande händelsen. Enligt min mening är det ändå relevant att peka på vissa avsnitt som tydliggör myndighetens ansvar vid transporter. Av 4 § framgår bl.a. att de negativa konsekvenser som en transport kan medföra för en klient i möjligaste mån ska begränsas samt att en transport ska planeras och genomföras med respekt för klientens personliga integritet och att klientens särskilda behov ska beaktas. I allmänna råd till bestämmelsen anges att det i transportpersonalen, om det är möjligt, bör ingå minst en person av samma kön som klienten samt att som utgångspunkt bör särskilt integritetskänsliga moment, exempelvis kroppsvisitation eller närvaro i behandlingsrum vid besök inom hälso- och sjukvården, hanteras av transportpersonal av samma kön som klienten. Vidare står det i de allmänna råden till 5 § att vid beslut om kontroll- och tvångsåtgärder bör särskilt beaktas klientens situation och hälsotillstånd samt de säkerhetsmässiga förhållandena vid transporten. Det anges också att en säkerhetsbedömning alltid bör göras utifrån individuella, aktuella och relevanta faktorer.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Genom utredningen har det kommit fram att BB befann sig på sjukhus under två dagar i juni 2020 och där genomgick en planerad och sen abort. Under stora

text: delar av sjukhusvistelsen var hon belagd med midje- eller fotfängsel och bevakningen sköttes i huvudsak av enbart manlig kriminalvårdspersonal, som närvarade i rummet även under de mest integritetskänsliga momenten av förloppet.

text: Frågor om säkerhetsarrangemang vid intagnas sjukhusvistelser har under de senaste åren uppmärksammats i flera ärenden hos JO, bl.a. i ett beslut som rörde en kvinnlig intagen som genomgick en abort (se

text: JO 2020/21 s. 198

text: ). Jag vill särskilt lyfta fram följande.

text: Kriminalvården har ett uppdrag att även i vårdsituationer upprätthålla ordning och säkerhet, men det intresset måste hela tiden vägas mot kravet på respekt för den intagnes integritet och värdighet. En kontroll- eller tvångsåtgärd får bara användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det ska också beaktas att det i en undersöknings- eller behandlingssituation ofta kommer fram uppgifter som omfattas av sekretess i förhållande till den medföljande kriminalvårdspersonalen. Utgångspunkten måste därför vara att den intagne ska kunna undersökas i enrum även om det aktuella sjukvårdsbesöket sker med bevakning (jfr bl.a.

text: JO 2015/16 s. 249

text: För att en tillfredsställande säkerhetsnivå ska kunna upprätthållas utan onödiga kränkningar av de intagnas integritet och värdighet bör planerade besök inom hälso- och sjukvården förberedas. Det kan innebära särskilda arrangemang under transporterna till och från sjukvårdsinrättningen, men också att Kriminalvården, i samråd med sjukvården, planerar besöket på ett sådant sätt att behovet av kontroll- och tvångsåtgärder under vistelsen på mottagningen minskar (se bl.a. mitt beslut den 26 juni 2020, dnr 2193-2019, och det nämnda beslutet i

text: JO 2020/21 s. 198

text: När det gäller integritetskänsliga besök inom hälso- och sjukvården måste utgångspunkten vidare vara att besöket ska hanteras av personal av samma kön som den intagne (se mitt beslut den 22 april 2021, dnr 3319-2020, och

text: JO 2020/21 s. 198

text: ). I sammanhanget vill jag särskilt peka på bestämmelsen i

text: 4 kap. 7 § häkteslagen

text: där det uttryckligen framgår bl.a. att huvudregeln är att en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en kvinna inte får bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska om visitationen eller besiktningen innebär att titta på den nakna kroppen hos den som ska visiteras. De internationella rekommendationerna talar för samma ståndpunkt. Särskilt om säkerhetsarrangemang för gravida intagna För några år sedan hade JO ett särskilt fokus på förhållandena för frihetsberövade kvinnor. Inom ramen för det arbetet uppmärksammades situationen för gravida intagna (se JO 2017/18 s. 131 och 2018/19 s. 184). I det sistnämnda beslutet uttalade chefsJO Elisabeth Rynning bl.a. att när det gäller kontroll- och tvångsåtgärder som rör gravida intagna i anstalt bör det ställas särskilt höga krav på en nyanserad och individualiserad proportionalitetsbedömning. Jag

text: delar den uppfattningen och vill tillägga att samma sak givetvis gäller för kvinnor som är gravida och intagna i häkte.

text: Kriminalvården har efter JO:s beslut tagit fram den handbok om medföljande barn och gravida klienter i anstalt och häkte som nämnts under redogörelsen för den rättsliga regleringen. Som framgått finns det i handboken vissa allmänna skrivningar om fängselanvändning när det gäller gravida intagna, nämligen att fängsel bör användas restriktivt och enbart undantagsvis under senare del av en graviditet. Jag noterar att det utöver detta helt saknas vägledning om behandlingen av gravida intagna som ska genomgå en abort. Enligt remissvaret finns det dock ytterligare och delvis annan information om fängselanvändning på gravida intagna i Kriminalvårdens säkerhetshandbok; bl.a. ska det anges där att midjefängsel inte bör användas och att en intagen som har påbörjat ett förlossningsarbete inte ska vara belagd med fängsel.

text: Det finns anledning att uppmärksamma att de särskilda riktlinjer som rör säkerhetsarrangemang för gravida intagna inte regleras på en högre rättslig nivå än i myndighetens handböcker.

text: Häktets behandling av BB

text: Säkerhetsbedömningen i det aktuella fallet

text: Det är visserligen utrett att Kriminalvården har gjort en säkerhetsbedömning i fråga om BB. Den har emellertid utförts av en tjänsteman som inte ens hade kännedom om att BB var gravid och skulle genomgå en abort. Bedömningen upprättades därtill den 27 april 2020, dvs. sex veckor innan den sena aborten genomfördes. Av den utredning som Kriminalvården har gjort efter händelsen framgår det dessutom att det även fanns andra omständigheter, bl.a. BB:s tidigare begränsade brottslighet och de relativt låga riskerna för rymning, som talade för att säkerhetsbedömningen borde ha fallit ut på ett mindre ingripande sätt. Vidare är det klarlagt att de befattningshavare som hade uppdrag att fatta beslut om fängselanvändning under sjukhusvistelsen inte kände till att Kriminalvårdens säkerhetshandbok rekommenderar att gravida inte ska bära midjefängsel. Det som framkommit tyder också på att denna personal saknade kännedom om den vägledning som finns om fängselanvändning i myndighetens handbok om gravida klienter i anstalt och häkte. Slutligen finns det inte några uppgifter som talar för att häktet hade kontakt med sjukvårdsinrättningen inför besöket för att planera vistelsen där i syfte att minska behovet av kontroll- och tvångsåtgärder, exempelvis genom val av behandlingsrum. Detta är mycket anmärkningsvärt.

text: I anslutning till det sistnämnda noterar jag att det framgår av patientjournalen att BB den 4 juni 2020 muntligen samtyckte till att häktets sjukvård pratade med kriminalvårdspersonal om hennes situation. Dagen därpå undertecknade hon ett skriftligt samtycke. Det har alltså funnits förutsättningar för häktet att på ett gott underlag planera BB:s sjukhusbesök.

text: Jag kan mot bakgrund av det redovisade konstatera att Kriminalvårdens riskbedömning i det här fallet inte har gjorts utifrån individuella, relevanta och aktuella faktorer samt att personal med beslutskompetens har saknat adekvat information och kunskap. Därutöver har häktet inte vidtagit tillräckliga åtgärder vid förberedelsen av sjukhusbesöket för att underlätta situationen för BB samt minska behovet av bevakning och fängselanvändning under vistelsen. Dessa brister har lett till att BB i en situation där hon har varit extra sårbar och särskilt utsatt fått utstå en betydligt mer ingripande övervakning och kontroll än vad som varit motiverat och proportionerligt. Jag ser mycket allvarligt på det.

text: I sammanhanget vill jag understryka vikten av att en enskild beslutsfattare som får information om omständigheter som skulle kunna påverka utfallet av en tidigare gjord bedömning om t.ex. säkerhetsarrangemang under en utevistelse, tar ställning till om åtgärderna fortfarande är proportionerliga eller om bedömningen bör ändras med anledning av de nya uppgifterna.

text: Närvaron av manlig personal

text: Den ifrågavarande sjukvårdsvistelsen har varit planerad i förväg och besöket har innefattat synnerligen integritetskänsliga moment. Av Kriminalvårdens incidentutredning framgår att kvinnlig personal har varit i tjänst under de aktuella dagarna men att personalplanerare trots detta i huvudsak delat in enbart manliga kriminalvårdare för bevakningen. Jag har svårt att förstå de överväganden som gjorts. Häktet borde givetvis ha omfördelat personal för att säkerställa att kvinnlig personal hanterade bevakningen under sjukhusvistelsen. Kriminalvården har samma uppfattning.

text: Frågan om dokumentation

text: Jag har tagit del av Kriminalvårdens transporthandlingar och kan notera att det saknas dokumentation om säkerhetsarrangemangen under sjukhusvistelsen, t.ex. om lättnader i fängselanvändning (se

text: 14 § häktesförordningen

text: JO har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att Kriminalvården dokumenterar sina beslut, åtgärder och ställningstaganden på ett korrekt sätt, bl.a. för att man i efterhand ska kunna se vad som hänt och bedöma om myndigheten har agerat rätt. Det är viktigt både för de enskilda personer som är föremål för myndighetens åtgärder och för Kriminalvården och dess personal. Dokumentation är vidare en förutsättning för insyn och såväl intern som extern kontroll av verksamheten. Det är en brist att dokumentation saknas i det här fallet. Kriminalvårdens uppföljande åtgärder Kriminalvården har efter den aktuella händelsen gjort en omfattande incidentutredning varvid flera brister i häktets hantering har identifierats och vissa åtgärder rekommenderats. Dessa framgår delvis av remissvaret. I Kriminalvårdens yttrande anges vidare att fängselanvändandet och personalplaneringen hade fått ett annat utfall om omständigheterna kring aborten varit

text: kända för samtliga beslutsfattare. Vidare framgår det att ledningen vid häktet efter händelsen har tagit upp med personalen vikten av samverkan mellan sjukvården och övriga berörda parter inom häktet inför transporter till sjukhus.

text: Brister i kommunikation och samverkan

text: Det står klart att bristen på kommunikation och samverkan har varit ett starkt bidragande skäl till det inträffade. Utöver vad jag tidigare lyft fram har utredningen visat att den personal som planerade sjukhusvistelsen inte hade kännedom om relevanta uppgifter, t.ex. hur långt gången graviditeten var. Vidare har det framkommit att information inte förmedlats i tillräcklig grad dels mellan häktets sjukvård och övrig personal inom kriminalvården, dels mellan bevakande kriminalvårdspersonal på sjukhuset och den personal i häktet som fattat beslut om fängselanvändning. Dessutom tycks överlämningarna mellan bevakande personal ha varit bristfälliga och lett till att de tjänstemän som har tagit över bevakningsuppdraget inte haft tillgång till väsentliga uppgifter. Som jag tidigare varit inne på är det särskilt anmärkningsvärt med hänsyn till att BB lämnat samtycke till att uppgifter om hennes situation förmedlas från häktets sjukvård till kriminalvårdspersonalen.

text: Jag välkomnar givetvis att häktet har lyft frågan om samverkan. Det är tydligt att inte någon i personalen har haft en helhetsbild av situationen eller tagit ett övergripande ansvar. I incidentutredningen föreslås att samverkan inför transporter av känslig karaktär exempelvis kan ske genom ett möte mellan berörda parter för att klargöra förutsättningarna för transporten, säkerställa rätt sammansättning av bevakande personal och se till att viktig information inte ska gå förlorad. Vidare rekommenderas häktet att utse en funktion som har en samordnande roll dit exempelvis bevakande kriminalvårdare kan vända sig med frågor. Dessa åtgärder framstår enligt min mening som lämpliga för att undvika liknande brister och misslyckanden framöver, och min förhoppning är att häktet överväger en sådan ordning.

text: Därutöver vill jag påminna om att Kriminalvården inför särskilt integritetskänsliga behandlingar eller ingrepp under ett sjukhusbesök bör samråda med den aktuella sjukvårdsinrättningen. Detta i syfte att undersöka om en tillfredsställande säkerhetsnivå kan upprätthållas på ett mindre ingripande sätt, t.ex. genom att en behandling utförs i ett undersökningsrum med låsta fönster och utan medicinsk utrustning.

text: Bristande kunskaper hos personalen

text: Utredningen har visat att en bidragande orsak till att BB:s sjukhusbesök omgärdades av så många brister har varit dålig kunskap hos personalen om de särskilda hänsyn som bör tas när det gäller säkerhetsarrangemang för gravida intagna. Som framgått har jag vissa synpunkter på den information som anges i Kriminalvårdens handböcker i det avseendet, t.ex. att det framkommer delvis olika uppgifter på två ställen i dessa och att det helt saknas vägledning när det gäller gravida intagna som ska genomgå en abort. I incidentutredningen nämns

text: vidare att det finns behov av tydligare vägledning i vissa frågor, bl.a. vad som anses vara lämplig bevakningspersonal och när en intagen anses befinna sig i förlossningsarbete.

text: Jag förutsätter att häktet Kronoberg vidtar utbildningsinsatser för sin personal för att komma till rätta med de tillkortakommanden som identifierats efter det inträffade. Enligt min mening är det dock även nödvändigt med tydligare vägledning inom Kriminalvården om säkerhetsarrangemang för gravida intagna och vilka särskilda hänsyn som bör tas när en intagen ska genomgå en abort. Slutligen bör Kriminalvården se över sina metoder för uppföljning av händelser av det här slaget, så att viktiga erfarenheter verkligen tas till vara samt kunskap och rutiner når ut inom myndigheten.

text: Otydligt mandat för häktets personalplanerare

text: I Kriminalvårdens incidentutredning anges bl.a. att det har funnits oklarheter om vilket mandat personalplanerarna i häktet har att fördela om personal i en situation som den nu aktuella. Jag utgår från att häktet, om det inte redan har gjorts, omgående ser över sina rutiner för att tydliggöra personalplanerarnas mandat. Under alla förhållanden bör häktet vidta åtgärder för att säkerställa att den personal som planerar bevakningsresurser har formella förutsättningar att utföra sitt arbete på ett tillfredsställande sätt.

text: Avslutande synpunkter Vid granskningen av detta ärende har jag alltså uppmärksammat flera flagranta brister såväl inför som under BB:s vistelse vid den aktuella sjukvårdsinrättningen. Det är inte första gången som Kriminalvården har misslyckats i en liknande situation. Jag noterar att enskilda tjänstemän har försökt visa BB omsorg men har ändå stor förståelse för att BB upplevt att hon inte bemötts med tillräcklig respekt och medkänsla i en redan svår situation. Häktet förtjänar sammantaget allvarlig kritik.

text: Slutligen kan jag konstatera att ärendet än en gång har väckt frågor om Kriminalvårdens säkerhetsbedömningar i samband med sjukhusvistelser och då särskilt för intagna som är gravida. Det är uppenbart att det fortfarande återstår arbete för myndigheten för att säkerställa att gravida intagna behandlas på ett korrekt och humant sätt i integritetskänsliga situationer samt att de inte utsätts för oproportionerliga tvångsåtgärder. Vidare kan det finnas skäl för Kriminalvården att överväga hur de riktlinjer som rör säkerhetsarrangemang för gravida intagna ska regleras i myndighetens styrande dokument. Jag kommer att följa dessa frågor.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Integritet Sekretess

title: Anmälan mot Skatteverket angående hanteringen av en skattskyldigs databas

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Söderbloms Factoringtjänst AB (bolaget), genom företrädaren AA, klagomål mot Skatteverket. I anmälan angavs bl.a. följande.

text: I en revision år 2007 inhämtade Skatteverket i Malmö uppgifter som dels avsåg bolaget, dels tredjeman. Revisorerna krävde att få ta del av bolagets omfattande bokföring i digital form, varför en CD-skiva överlämnades till den särskilt utsedde revisorn. CD-skivan behövde inte återlämnas eftersom databasen enligt löfte ändå skulle förstöras när revisionen avslutades. Vid en senare revision framkom det att revisorn, trots att revisionen av bolaget avslutats, fortfarande förfogade över databasen. Databasen är ytterst värdefull. Det pågår en omfattande utredning vid Ekobrottsmyndigheten i Malmö som handlar om hur en konkurrent kommit över motsvarande uppgifter. Bara det faktum att Skatteverket i ett helt vanligt kuvert och med vanlig post översände kopian till bolaget visar Skatteverkets totala avsaknad av förståelse för det kommersiella och integritetsmässiga värdet i denna typ av material. Det ifrågasätts om Skatteverket har rätt att från en enskild samla in och för lång tid lagra så omfattande uppgifter om tredje man som i detta fall har skett. Enligt revisorn har han ”hjälpt flera” under året, således måste listan direkt eller indirekt ha spritts inom i vart fall Skatteverket. Det ifrågasätts om detta är i enlighet med gällande sekretessbestämmelser. Under alla omständigheter har Skatteverket hanterat det insamlade materialet vårdslöst.

text: Utredning

text: Skatteverket anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad anmälaren anfört. I ett yttrande den 25 november 2008 anförde Skatteverket i huvudsak följande (bilagorna är utelämnade).

text: Ett beslut har fattats den 24 januari 2007 (se bilaga 1) dels om revision av Söderbloms Factoringtjänst AB (nedan kallat bolaget), dels om s.k. tredjemansrevision hos bolaget avseende annan. I beslutet har angetts att det förelåg särskilda skäl att inte ange vilken eller vilka personer, företag eller rättshandlingar som tredjemansrevisionen avsåg.

text: Revisionerna har beslutats och genomförts inom Skatteverket, Södra regionen. Enligt uppgifter inhämtade från regionen är tredjemansrevisionen genomförd som en s.k. generell kontroll. – – –

text: För de två revisionerna (revisionen av bolaget och tredjemansrevisionen) har bolagets hela räkenskapsmaterial för viss period tillhandahållits från bolaget till Skatteverket på en CD. Efter att revisionen av bolaget har avslutats har CD:n raderats. Uppgifter om bolaget har inte sparats. Uppgifter om bolagets kunder har däremot inom ramen för tredjemansrevisionen sparats och bearbetats i form av ett s.k. kontrollprojekt. Projektet kommer enligt uppgift från regionen att avslutas vid årsskiftet 2008/2009. Uppgifterna kommer då att gallras (se bilaga 3 och 4). Bolagets företrädare har vid en ny tredjemansrevision under 2008 fått klart för sig att uppgifter från den tidigare tredjemansrevisionen fanns kvar hos Skatteverket. Bolagets företrädare anser sig fått ett löfte att alla uppgifter som bolaget lämnat i samband med den tidigare revisionen skulle ha förstörts. En brevväxling har i anledning därav skett mellan företrädaren och Skatteverket. Som komplement till vad företrädaren givit in i detta ärende bifogas tre skrivelser från Skatteverket i denna fråga (bilaga 2-4). Regler för gallring av ADB-upptagningar finns i

text: 1 kap. 8 § lagen (2001:181)

text: om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. – – –

text: När det gäller revisionsverksamhet finns särskilda regler meddelade i Riksarkivets föreskrifter om gallring hos Skatteverket (se bilaga 5). I fråga om vilka uppgifter som skulle förstöras (gallras) när revisionen av bolaget avslutats föreligger uppenbarligen ett missförstånd mellan Skatteverket och bolaget. Skatteverket talar om uppgifterna i revisionen av bolaget, men inte om sådana uppgifter som omfattas av tredjemansrevisionen. Bolaget talar om alla lämnade uppgifter, alltså även dem som avser tredjemansrevisionen. Att bolaget uppfattat saken på det sätt man nu redovisar är förståeligt. Ur bolagets perspektiv är det självklart viktigt vilka uppgifter om bolagets kunder som finns samlade. Det är beklagligt om kommunikationen mellan Skatteverket och bolaget inte fungerat väl i detta avseende. Bolagets företrädare har uppgett att uppgifter om bolagets kundregister kommit en konkurrent tillhanda. I företrädarens anmälan till JO synes vara underförstått att uppgifterna möjligen skulle kunna komma från Skatteverkets kontrollprojekt. Skatteverket anser dock inte att detta är troligt. Det ligger i Skatteverkets intresse att upprätthålla en god säkerhet runt sin kontrollverksamhet. Det finns inget som tyder på att Skatteverket skulle ha brustit i detta avseende heller i det här fallet. Det kan i och för sig sättas ifråga om åtgärden att till bolagets företrädare skicka en CD med grundmaterialet från tredjemansrevisionen i ett s.k. lösbrev var en åtgärd som i tillräcklig mån tog hänsyn till bolagets säkerhetsintressen. Skatteverket anser dock inte att detta kan tas till intäkt för att Skatteverket hanterat uppgifterna i projektet oförsiktigt eller att det på annan grund finns anledning att tro att uppgifterna från Skatteverket kommit ut till annan än bolagets företrädare.

text: Bolaget kommenterade Skatteverkets remissvar.

text: Bedömning

text: Skatteverket får besluta om revision bl.a. för att kontrollera att deklarations- och annan uppgiftsskyldighet fullgjorts riktigt och fullständigt eller att förutsättningar finns att fullgöra uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma. Skatteverket får besluta om revision också för att inhämta uppgifter av betydelse för kontroll av

text: någon annan än den som revideras, s.k. tredjemansrevision (

text: 3 kap. 8 § taxeringslagen

text: [1990:324] och

text: 14 kap. 7 § skattebetalningslagen

text: Reglerna om tredjemansrevisioner ger Skatteverket mycket långtgående befogenheter. Det är angeläget att den enskildes krav på rättssäkerhet och integritet beaktas i tillämpningen.

text: I förevarande fall har Skatteverket den 24 januari 2007 fattat beslut om revision av dels bolaget, dels tredje man. Av Skatteverkets remissyttrande framgår att tredjemansrevisionen varit en s.k. generell kontroll, dvs. ett insamlande av uppgifter som en förberedande åtgärd för kontroll av andra än den som revideras (jfr

text: prop. 1996/97:100

text: , del 1, s. 474 f.). Det har funnits rättslig grund för åtgärderna.

text: I samband med revisionerna har Skatteverket erhållit bolagets redovisningsdatabas på en CD-skiva. Efter att revisionen av bolaget avslutats och databasen i den revisionen förstörts har det framkommit att uppgifter ur databasen funnits kvar inom ramen för Skatteverkets tredjemansrevision i ett s.k. kontrollprojekt. Uppgifter som behandlas automatiserat i ett sådant kontrollprojekt ska gallras när uppgifterna inte längre behövs för verksamheten, dock senast när projektet avslutats (se 2 § i Riksarkivets föreskrifter [

text: RA-MS 2004:83

text: ] om gallring hos Skatteverket). Skatteverket har således haft rätt att ha kvar de tredjemansuppgifter som hämtats ur databasen under den tid kontrollprojektet har pågått. Enligt vad JO har inhämtat från Skatteverket har dessa uppgifter raderats i slutet av december år 2008, då projektet avslutades.

text: Mot den bakgrunden finns det inte skäl för någon kritik mot Skatteverket i dessa delar.

text: I beskattningsverksamheten råder absolut sekretess för uppgifter om enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden (

text: 27 kap.

text: och

text: 2 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400]). Det finns även bestämmelser om att handlingar som omhändertagits vid Skatteverkets kontrollverksamhet ska förvaras på ett sådant sätt att obehöriga inte kan komma åt dem och att handlingar som överlämnats för revision endast får hållas tillgängliga för en begränsad krets av personer (se bl.a. 2 och 6 §§ taxeringsförordningen [1990:1236]). Mot den bakgrunden var det inte lämpligt att sända en CD-skiva med ett så omfattande material ur bolagets redovisningsdatabas i ett vanligt lösbrev. I detta hänseende har Skatteverket brustit.

text: Vad bolaget har anfört i övrigt föranleder inget uttalande från JO:s sida.


nyckelord:
Beslut
Negativ rättskraft

title: Kritik mot Naturvårdsverket för felaktig handläggning av ett anställningsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Naturvårdsverket med anledning av handläggningen av ett anställningsärende. Hon uppgav i huvudsak följande. Verket utannonserade i november 2002 en tjänst som informatör, som hon sökte. I februari 2003 fick hon beskedet att hon inte hade fått tjänsten. Hon överklagade verkets beslut i ärendet till regeringen. Efter skriftväxling beslutade regeringen den 9 oktober 2003 att bifalla hennes överklagande. Hon blev därefter uppringd av Naturvårdsverkets personaldirektör, som meddelade att myndigheten hade uppmärksammat regeringens beslut men att eftersom verket i juni 2003 hade överenskommit med den person som sedan februari innehade tjänsten att sluta sin anställning hade myndigheten av budgetskäl dragit in tjänsten. Eventuella kvarvarande arbetsuppgifter hade överförts till en annan tjänsteman. Det fanns därför enligt personaldirektören inte någon tjänst för AA att tillträda. AA framförde som sin uppfattning, grundad på samtal med Regeringskansliet, att hon till följd av regeringens beslut var anställd vid Naturvårdsverket.

text: AA ifrågasatte i sin anmälan bl.a. om ett ursprungligt anställningsbeslut kunde undanröjas under den tid som ett överklagande av beslutet handlades.

text: Utredning

text: Efter remiss yttrade Naturvårdsverket bl.a. följande.

text: Utredning

text: Naturvårdsverket ledigförklarade ett arbete som informatör i november 2002. Vi fick in ca 200 ansökningar och kallade 9 personer till intervju. Den 20 februari 2003 beslutade Naturvårdsverket att anställa BB. Då rekryteringen avslutats meddelade vi alla sökande vårt beslut per brev. AA överklagade Naturvårdsverkets anställningsbeslut den 14 mars 2003. Den 31 mars 2003 lämnade Naturvårdsverket ett yttrande till regeringen, Miljödepartementet i ärendet. Den 23 april 2003 begärde AA via e-mail besked om handläggningen och handläggningsrutiner beträffande sitt överklagande (som uppgavs vara gjort 14

text: april). AA fick svar per brev den 25 april från Naturvårdsverket med hänvisning till handläggare vid Naturvårdsverket och Miljödepartementet. Ytterligare mailväxling skedde den 5 maj. Miljödepartementet begärde ett kompletterande yttrande av Naturvårdsverket den 11 juni som expedierades den 23 juni. I juni månad meddelade BB att han skulle sluta sin anställning på grund av personliga skäl. Han slutade sin anställning vid Naturvårdsverket den 11 september 2003. I samband med att BB tillkännagjorde sin avsikt att sluta sin anställning fick vi reda på att en tidigare tjänstledig medarbetare hade för avsikt att komma tillbaka i tjänst. Vederbörande tog då på sig en del av de arbetsuppgifter BB haft och övriga arbetsuppgifter fördelades på enheten. Att omfördela arbetsuppgifter är något som ingår i den ordinarie verksamheten och Naturvårdsverket försöker i dag så långt det är möjligt undvika nyanställningar på grund av det kärva budgetläget. Den 23 oktober 2003 inkom regeringens beslut till Naturvårdsverket med anledning av AA:s överklagande av tjänstetillsättningen. Naturvårdsverkets tolkning av beslutet, vilken också stöds av Arbetsgivarverkets chefsjurist, är att regeringen i sin bedömning ansåg att AA var bäst meriterad vad gäller arbetslivserfarenhet och att hon därför borde ha fått anställningen. Regeringen upphäver Naturvårdsverkets beslut men har inte satt något annat beslut i det upphävda beslutets ställe. I samband med att Naturvårdsverket fick regeringens beslut i ärendet kontaktade personaldirektören AA på telefon för att informera om situationen. AA informerades om att BB slutat sin anställning på Naturvårdsverket och att hans tilltänkta arbetsuppgifter omfördelats. Hon informerades också om att beslut fattats om att inte återrekrytera den uppkomna vakansen med hänsyn till att behovet kunde lösas genom omfördelning av arbetsuppgifter. Den 30 oktober erhöll Naturvårdsverket ett e-mail från AA angående verkställighet av regeringsbeslut. Den 4 november skickades ett brev till AA med samma information som hon tidigare fått per telefon.

text: Yttrande

text: När det gäller Naturvårdsverkets tolkning av regeringens beslut har den grundat sig på följande: 1. Naturvårdsverkets tolkning av beslutet, som stöds av Arbetsgivarverkets chefsjurist, är att regeringen anser AA vara den bäst meriterade vad gäller arbetslivserfarenhet och att hon därför borde fått anställningen. Regeringen upphäver Naturvårdsverkets beslut men sätter inte något beslut i stället för det upphävda. Detta har vi tolkat som att vi är fria att göra en verksamhetsmässig prövning av om förutsättningarna för att anställa finns eller inte. 2. Under sommaren 2003 förändrades Naturvårdsverkets förutsättningar både resursmässigt och ekonomiskt vilket ledde till att beslut fattades om att inte återbesätta den vakans som uppstod då BB slutade sin anställning. Som framgår av ovanstående utredning och yttrande har AA under hela handläggningen av ärendet informerats. När regeringen meddelade beslut i överklagningsärendet hade de verksamhetsmässiga förutsättningarna redan förändrats och Naturvårdsverket bedömde inte att regeringens beslut i överklagningsärendet inkräktade på möjligheten att göra en förnyad bedömning av grunderna för nyanställning. Mot bakgrund av detta har vi svårt att se att Naturvårdsverket hade bort handla annorlunda och anställa AA med anledning av regeringens beslut.

text: AA kommenterade remissyttrandet.

text: I beslut den 19 november 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av allmänna principer om rättskraft följer att när den myndighet som skall tillsätta en tjänst har offentliggjort sitt slutliga beslut i anställningsärendet vinner det beslutet rättskraft i den meningen att det inte kan återkallas eller ändras av tillsättningsmyndigheten, s.k. negativ rättskraft (se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 351).

text: Naturvårdsverkets beslut i anställningsärenden kan överklagas till regeringen (se 35 § verksförordningen [1995:1322]). Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer gäller vid överklagande av förvaltningsbeslut att överprövningsinstansen sätter sig i beslutsmyndighetens ställe. När talan bifalls är huvudregeln att överprövningsmyndigheten förordnar om positiv rättelse, dvs. meddelar beslut med det innehåll som beslutsmyndigheten bort meddela från början. I vissa fall kan det av praktiska skäl vara motiverat att genom beslutet uppdra verkställighetsåtgärder till beslutsmyndigheten. Det kan också förekomma att hela förfarandet måste göras om och ny utredning kanske infordras. I sådana fall kan överinstansen besluta att återförvisa ärendet för ny behandling, i stället för att själv fullborda beredningen och besluta i saken.

text: Regeringens beslut den 9 oktober 2003, uppställt som ett meddelande till AA, hade följande lydelse.

text: Regeringens beslut

text: Regeringen bifaller överklagandet.

text: Ärendet

text: Naturvårdsverket (NV) beslutade den 20 februari 2003 att anställa BB som informatör. Du överklagade beslutet. Naturvårdsverket har vid två tillfällen yttrat sig i ärendet. Du har beretts möjlighet att yttra dig över Naturvårdsverkets yttranden och gjort det.

text: Skäl för regeringens beslut

text: Vid en samlad bedömning av sökandenas meriter anser regeringen att du är den bäst meriterade av er två vad gäller arbetslivserfarenhet. Du borde därför ha fått anställningen. Med upphävande av Naturvårdsverkets beslut, bifaller regeringen alltså överklagandet. Naturvårdsverket hade genom sitt beslut i anställningsärendet fattat beslut i första instans om att tillsätta tjänsten som informatör. Det beslutet kunde i enlighet med vad jag nyss har sagt inte ändras eller återkallas av verket. Frågan i överklagandeärendet hos regeringen gällde således inte om tjänsten skulle tillsättas eller ej utan vilken av två sökande, BB eller AA, som skulle få tjänsten. Enligt min mening råder det med hänsyn till ordalagen i regeringens beslut inte någon

text: tveksamhet om vad regeringen beslutade i saken, nämligen att AA skulle få tjänsten. Av det ovan sagda följer att Naturvårdsverket inte haft utrymme för att göra en förnyad bedömning av om anställningen skulle genomföras. Handläggningen har således varit felaktig och verket förtjänar kritik. Ärendet avslutas.