title: Fråga om finansiell rådgivning varit vårdslös samt om reklamation skett inom skälig tid och om skadeståndsskyldighet uppstått. I-III

text: Fråga om finansiell rådgivning varit vårdslös samt om reklamation

text: skett inom skälig tid och om skadeståndsskyldighet uppstått. I-III

text: I

text: Avgörande 2012-12-19; Änr 2011-6294.

text: I samband med att G och hans hustru bestämde sig för att flytta till västkusten, där de skulle köpa en tomt och bygga ett hus, började han aktivt att sänka risknivån på deras placeringar. Han insåg att han inte skulle ha tid att följa börsen de närmaste åren och ville därför ha en säker parkeringsplats för sina pengar under ett par år. Tanken var att han skulle investera på börsen på nytt när husbygget var klart och han åter hade tid att följa börsen. Han bokade tid med sin rådgivare hos företaget och träffade denne i slutet av september 2006 för att placera om och värdesäkra 250 000 kr. Han fick rekommendationen att investera i KFH 3. Placeringen skulle avkasta nio procent årligen, dels som en skattefri utdelning på fyra procent, dels som en årlig värdestegring på fem procent. Risknivån skulle vara densamma som för räntefonder. Den 31 januari 2007 besökte han rådgivaren för att värdesäkra ytterligare 106 000 kr. Han fick då rådet att investera i GFU 2007 med samma avkastning och risknivå som KFH 3. Han anser att företagets rådgivning varit vårdslös eftersom rådgivningsunderlaget från februari 2006 saknar relevant information om vad som förekommit vid själva rådgivningen och det saknas rådgivningsdokumentation från rådgivningstillfället i januari 2007. De föreslagna investeringarna har inte stämt överens med hans önskemål. Det har varit fråga om högt belånade konstruktioner med inbyggd hävstång, som ju aldrig kan anses vara lågriskprodukter. Vidare har rådgivarens information varit bristfällig och missvisande både när det gäller frågan om skattefri utdelning och det faktum att aktierna var onoterade. Först vid ett möte med företagets rådgivare den 18 november 2010 fick han information om säljprocessen på företagets egen andrahandsmarknad. Det investerade kapitalet är i princip inlåst hos företaget på obestämd tid. Den behovsanalys som legat till grund för investeringarna i KFH 3 och GFU 2007 är ofullständig och det måste ha varit företagets ansvar att fånga upp och dokumentera hans behov. Han anser att han som kund haft rätt att förlita sig på att den information som han fått vid rådgivningen varit korrekt och fullständig, särskilt med tanke på att besluten i investeringsfrågorna och nödvändiga underskrifter alltid skett under tidspress och utan möjlighet till vare sig granskning eller eftertanke. G har begärt att företaget ska överta hans investeringar och betala tillbaka det investerade kapitalet om totalt 355 992 kr.

text: Företaget har i första hand invänt att ärendet inte lämpar sig för nämndens prövning och bör avvisas eftersom det för att avgöra ärendet krävs muntlig bevisning. Företaget har i andra hand motsatt sig G:s yrkande. Företaget anser att G:s krav ska avslås eftersom han inte reklamerat inom skälig tid från det att han upptäckt den skada han hävdar att han drabbats av. Enligt företaget upptäckte G redan hösten 2008 att han varken fick någon årlig utdelningen eller utbetalningar från KFH 3 och GFU 2007. G reklamerade först i april 2011. Företaget har inte agerat vårdslöst utan följt de lagar, råd och anvisningar som finns avseende finansiell rådgivning till privatpersoner. Inför investeringarna har företaget till grund för sin rådgivning haft en behovsanalys, som upprättats i februari 2006 tillsammans med G. Rekommendationerna har varit sådana att de väl sammanfallit med G:s önskemål om

text: tidshorisont och risk, som han gav uttryck för i den signerade behovsanalysen. G har informerats om de risker som sammanhänger med placeringar i finansiella instrument och specifikt för investeringar i KFH 3 och GFU 2007, vilket han också bekräftat med sin signatur. G har varit en aktiv kund hos företaget sedan 2003 och investerat i olika finansiella instrument såsom belånade och obelånade indexobligationer, aktiefonder, olika fastighetsportföljer och infrastrukturprodukter. Företaget bestrider att G inte har varit införstådd med omfattningen och innehållet i de investeringar han har gjort. Han har investerat i produkter som liknat varandra och haft liknande upplägg vid fyra tillfällen och den av investeringarna som i oktober 2011 hade gått upp med 36,9 procent har han inte reklamerat. Under alla förhållanden uppstår inte någon realiserbar skada förrän G:s hela innehav har realiserats och hittills har han inte försökt att sälja sitt innehav.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Frågan om ärendet bör avvisas

text: Även om parterna delvis har olika uppfattningar om vad som förekommit finner nämnden att den skriftliga dokumentationen tillsammans med det som parterna har en gemensam uppfattning om ger tillräckligt underlag för en bedömning av hur tvisten bör avgöras. Det saknas därför anledning för nämnden att avvisa ärendet.

text: Har G reklamerat inom skälig tid?

text: När det gäller frågan om reklamation är lagen (

text: ) om finansiell rådgivning till konsumenter (rådgivningslagen) tillämplig. En konsument som vill åberopa att en finansiell rådgivning har orsakat honom eller henne en ren förmögenhetsskada ska enligt

text: 7 §

text: underrätta den näringsidkare som utfört rådgivningen om detta inom skälig tid efter det att konsumenten har märkt eller bort märka att skada har uppkommit. Om konsumenten inte gör det, har han eller hon förlorat sin rätt till skadestånd.

text: Företaget har hävdat att G först i april 2011 reklamerat skadan hos företaget. Nämnden finner dock att vad som förekommit vid mötet mellan G och företagets företrädare den 18 november 2010 får anses innebära en sådan underrättelse till företaget som avses i 7 § rådgivningslagen. Företaget har invänt att G redan hösten 2008 upptäckt eller borde ha upptäckt den skada som han anser sig ha drabbats av och att hans reklamation av skadan inte skett inom skälig tid därefter. Företaget har som stöd för att reklamation skett för sent uppgivit att ”De omständigheter som G åberopar till stöd för att företagets rådgivning varit vårdslös i samband med investeringarna måste G ha fått kännedom om redan kort tid efter investeringarnas genomförande”. Företaget har vidare i den delen anfört att ”I vart fall borde G ha fått kännedom om de brister han nu påstår gällande rådgivningen i samband med att de årliga utbetalningar eller utdelningar i KFH 3 och GFU 2007, som han ansett sig vara garanterad, uteblev”.

text: Nämnden konstaterar att reklamationsfristen i 7 § rådgivningslagen inte har som utgångspunkt när konsumenten insett eller bort inse att det var något fel på rådgivningen. Det är i stället den tidpunkt då konsumenten insett eller bort inse att skadan uppstått som är utgångspunkt för fristen. Nämnden

text: konstaterar också att G:s yrkande inte avser skadestånd för uteblivna utdelningar eller utbetalningar utan i stället avser den nedgång i värde som drabbat investeringarna.

text: Det är företaget som ska bevisa att den av G gjorda reklamationen skett för sent. Någon bevisning som visar att G före den 18 november 2010 märkt att han till följd av vårdslös rådgivning från företagets sida drabbats av en sådan ren förmögenhetsskada som hans yrkande avser har inte presenterats. Det återstår då att bedöma om G – såsom företaget har påstått – redan hösten 2008 bort märka att han drabbats av en sådan skada.

text: Företaget har i sin argumentering uppgett att det anser att det ännu inte uppstått någon skada för G, eftersom han hittills inte har försökt sälja sina innehav i KFH 3 och GFU 2007. Även om nämnden – som kommer att framgå av det följande – inte delar den uppfattningen visar den omständigheten att företaget inte insett att det uppstått skada att det inte kan vara så lätt för en konsument att inse det. Om inte företaget – som är expert på området – märkt att det uppstått skada, kan det knappast krävas att en konsument ska göra det. Den omständigheten att utdelning uteblev innebär ju inte heller nödvändigtvis att investeringarnas värde sjunkit under det ursprungliga värdet. Inte heller i övrigt har det framkommit några sådana omständigheter som gör att G före den 18 november 2010 bort märka att den skada som han nu yrkar ersättning för hade uppstått.

text: Nämnden finner därför att G har reklamerat i enlighet med vad som krävs enligt 7 § rådgivningslagen.

text: Rådgivningen

text: Bestämmelser

text: Av 4 och 5 §§ rådgivningslagen följer att den näringsidkare som tillhandahåller rådgivningen ska se till att den som utför rådgivningen har tillräcklig kompentens, att det som förekommit vid rådgivningen dokumenteras och att dokumentationen lämnas ut till konsumenten. Rådgivaren ska i sin rådgivningsverksamhet iaktta god rådgivningssed och med tillbörlig omsorg ta till vara konsumentens intressen. Näringsidkaren ska anpassa rådgivningen efter konsumentens önskemål och behov och inte rekommendera andra lösningar än sådana som kan anses lämpliga för denne. Näringsidkaren ska avråda konsumenten från att vidta åtgärder som inte kan anses lämpliga med hänsyn till konsumentens behov, ekonomiska förhållanden och andra omständigheter. En näringsidkare som genom finansiell rådgivning uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar konsumenten ren förmögenhetsskada ska enligt 6 § ersätta skadan.

text: I förarbetena till rådgivningslagen framhålls att skadeståndsansvaret enligt lagen inte innebär att det införs ett skadeståndsansvar för ”dåliga råd”. Det förhållandet att konsumenter förlorar pengar på grund av att aktiekurser faller, att räntenivåer ändras eller liknande är således normalt sett inte följden av vårdslös rådgivning. Skadeståndsbestämmelserna har med andra ord inte till syfte att kompensera konsumenterna för upp- och nedgångar på de finansiella marknaderna eller att eliminera de riskmoment som alltid finns vid placeringar i finansiella instrument. Tanken är i stället att skadeståndsansvaret ska träffa rådgivare som på ett eller annat sätt i sin rådgivning avviker från gängse norm i sitt arbetssätt eller bedömningar (se

text: prop. 2002/03:133 s. 32

text: Vad som närmare avses med god rådgivningssed och vederbörlig omsorg framgår inte av lagtexten utan preciseras närmare i Konsumentverkets respektive Finansinspektionens föreskrifter och allmänna råd om finansiell rådgivning till konsumenter (

text: KOVFS 2004:5

text: och

text: FFFS 2004:4

text: Rådgivaren är skyldig att utreda konsumentens önskemål och förutsättningar såsom dessa framstår vid rådgivningstillfället. Rådgivaren ska kartlägga konsumentens förkunskaper, ekonomiska och andra förhållanden, önskemål och syfte med placeringen samt dennes riskbenägenhet. Rådgivaren måste eftersträva att konsumenten är väl införstådd med risken som är förenad med respektive placering och fastställa vilken risk denne egentligen är villig att acceptera.

text: Det är rådgivaren som upprättar dokumentationen och är ansvarig för att den överensstämmer med vad som förevarit under rådgivningstillfället. Rådgivaren ska också säkerställa att konsumenten förstår vad dokumentationen innehåller.

text: Skyldigheten att dokumentera vad som förekommit vid rådgivningstillfället och lämna ut dokumentationen till konsumenten går inte att avtala bort. Om näringsidkaren försummat sin skyldighet att dokumentera bör konsumentens påståenden om vad som förekommit vid rådgivningstillfället tas som utgångspunkt vid en bedömning av eventuell vårdslöshet, om näringsidkaren inte på annat sätt förmår visa att konsumentens påståenden är felaktiga (se

text: prop. 2002/03:133 s. 54

text: Den omsorgsplikt som läggs fast i lagen utgör en övergripande ansvarsnorm och är en del av den kontraktuella lojalitetsplikten. Den återfinns i åtskilliga rättsliga regleringar avseende rådgivning inom olika professioner, se t.ex.

text: 8 § fastighetsmäklarlagen (2011:666)

text: 4 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: och

text: 6 § konsumentkreditlagen (2010:1846)

text: . Med omsorgsplikt menas enligt förarbetena en skyldighet för rådgivaren att sätta den enskilde konsumentens intresse före andra, kanske motstridiga, intressen. Rådgivaren ska klargöra förutsättningarna för rådgivningen för konsumenten, t.ex. om rekommendationen baseras på ett snävt eller bredare utbud. Rådgivaren ska ställa all sin kunskap till konsumentens förfogande och inte lämna råd mot bättre vetande. Rådgivaren har en skyldighet att informera om sådana omständigheter som kan vara av betydelse för konsumenten, t.ex. om det föreligger ångerrätt enligt avtalet och vilka kostnader som är förenade med investeringen. Omsorgsplikten utgör tillsammans med kravet på god sed grunden för bedömningen av om rådgivaren agerat vårdslöst eller inte mot sin uppdragsgivare (se

text: prop. 2002/03:133 s. 24

text: ff).

text: Har företagets rådgivning varit vårdslös?

text: G har anfört att investeringarna i KFH 3 och GFU 2007 har haft en högre risk än vad han har önskat. Nämnden kan konstatera att behovsanalysen från februari 2006 är ofullständigt ifylld i de delar som rör G:s önskemål om risk och tidigare erfarenhet av finansiella placeringar. Eftersom dokumentation saknas i den delen har nämnden att utgå ifrån G:s uppgifter om att han efterfrågat låg risk på sina placeringar. Hans uppgifter om detta stöds också av att det i det av företaget upprättade placeringsförslaget från september 2006 anges att syftet med placeringsförslaget var att ”sälja av aktiefonder och dra ner risken”. Det är i ärendet genom företagets egna uppgifter klarlagt att investeringen i KFH 3 hade risknivå 3 och investeringen i GFU 2007 risknivå 2 på en femgradig skala

text: där 1 är lägsta risk och 5 högsta. Nämnden finner därför att investeringarna i KFH 3 och GFU 2007 inte uppfyllt de önskemål i fråga om risknivå som G haft vid rådgivningen.

text: Även om behovsanalysen i vissa delar är otydlig framgår det dock tydligt i den att G önskat en investeringshorisont om två till fyra år. Ur prospektet för KFH 3 kan utläsas att ”Mål för avkastning och utbetalning gäller bolaget som helhet och bygger på investeringsanalyser baserade på varje projekt med utgångspunkt i beräknade hyresintäkter över en tioårsperiod, alternativ över en period motsvarande projektets genomsnittliga hyrestid” samt att ”Bolagets investeringar kommer enligt planerna att realiseras i sin helhet under år 4 till 12”. Av företagets egna uppgifter framgår att det anser att både KFH 3 och GFU 2007 var investeringar av långsiktig karaktär. Nämnden finner därmed klarlagt att de investeringar som företaget vid rådgivningen föreslagit G inte alls uppfyllde de önskemål om investeringshorisont som fanns angivna i behovsanalysen.

text: G:s investeringar – som skett efter de placeringsförslag som företaget lämnat vid rådgivningen – har inte överensstämt med de önskemål som G framfört vid rådgivningen. Företaget har vid rådgivningen brustit mot god rådgivningssed och mot företagets omsorgsplikt gentemot kunden. Nämnden finner därför att företaget ska anses ha agerat vårdslöst vid rådgivningen.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet

text: Av 6 § rådgivningslagen framgår att näringsidkare som genom finansiell rådgivning uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar konsumenten ren förmögenhetsskada ska ersätta skadan. Med ren förmögenhetsskada menas en ekonomisk skada som uppkommit utan samband med person- eller sakskada.

text: En första fråga är om vårdslösheten vid rådgivningen har orsakat G någon ren förmögenhetsskada. Det är klarlagt att de investeringar i KFH 3 och GFU 2007 som rådgivningen lett fram till förlorat kraftigt i värde, vilket innebär att en ren förmögenhetsskada uppstått. Något krav på att investeringarna ska säljas eller lösas in för att skadan ska realiseras finns inte. Redan den omständigheten att nuvärdet av investeringen är lägre än ursprungsvärdet utgör en förlust.

text: Frågan är då om det finns ett orsakssamband mellan den vårdslöshet som nämnden funnit föreligga i rådgivningen och den uppkomna skadan. Nämnden konstaterar att den omständigheten att rådgivaren rekommenderat investeringar som haft högre risk och längre investeringshorisont än vad G önskat har lett till att G gjort investeringar som han annars inte skulle ha gjort. Om han inte hade gjort investeringarna skulle skadan inte ha uppkommit. Det finns alltså ett klart samband mellan vårdslösheten i rådgivningen och skadan.

text: Nämnden finner därför att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är uppfyllda. Företaget är skyldigt att ersätta G för den rena förmögenhetsskada som den vårdslösa rådgivningen har orsakat.

text: befann sig i omedelbart före skadefallet och som den skadelidande därefter skulle ha befunnit sig i om skadefallet inte hade inträffat (se

text: prop. 2002/03:133 s. 32

text: f).

text: Nämnden finner därför att G ska försättas i samma ekonomiska situation som han var i innan han genomförde sina investeringar i KFH 3 och GFU 2007. Det kan lämpligast ske genom att han får tillbaka vad han investerat, med avdrag för den utdelning som gjorts till honom, mot att företaget övertar hans investeringar. Vid återbetalningen är G berättigad till ränta på det belopp som ska återbetalas. Återbetalningssituationen liknar vad som gäller vid hävning på grund av ett kontraktsbrott. Räntan bör därför bestämmas enligt

text: 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: räntelagen (1975:635)

text: II

text: Avgörande 2012-12-19; Änr 2011-6282.

text: I mars 2007 fick G möjlighet till avtalspension och han och hans hustru flyttade till västkusten där de byggde ett nytt hus. Ungefär ett år tidigare hade han börjat se över sina investeringar för att sänka risker och värdesäkra kapital. Orsaken till detta var att han inte skulle ha tid och ork att följa börsutvecklingen i samma utsträckning som tidigare. Tanken var att han åter skulle investera på börsen när husbygget var klart. Efter det att han i januari 2008 sålt ett större fondinnehav kontaktade han företaget i Halmstad för att få hjälp med att placera det frigjorda kapitalet i en investering med låg risk. Tanken var att använda cirka 450 000 kr till att lösa byggkrediter och att investera resterande 250 000 kr genom företaget. Han efterfrågade en riktig lågriskplacering, i stil med räntefonder, som skulle stå emot börsfall och oro på finansmarknaden men avkasta så mycket att kapitalet var anständigt inflationsskyddat. Rådgivaren föreslog ett upplägg i vilket byggkrediten skulle överföras till ett lån i huset och hela kapitalet utom skatten skulle investeras i GI 1. Det skulle ge tio procent i avkastning och fem procent som värdetillväxt. Den årliga avkastningen skulle täcka räntekostnaden och ge pengar över. När huset var färdigbyggt och han ville ha 250 000 kr att investera på börsen igen, skulle innehavet i GI 1 säljas, lånet betalas och värdestegringen behållas som vinst. Den enda risken som fanns var att den första utbetalningen inte skulle komma att uppgå till fem procent och att han alltså skulle drabbas av en mindre räntekostnad. På fråga om investeringen i GI 1 skulle gå att sälja fick han ett ja utan förbehåll. Han uppgav för rådgivaren att han önskade en placering med låg risk. Han hade sedan tidigare en liten del av sitt pensionssparande placerat hos företaget med hög risk och önskade behålla det med en investeringshorisont om 5–10 år. Detta informerade han rådgivaren om när behovsanalysen upprättades. Det var företagets ansvar att fånga upp och dokumentera hans behov. Det måste vidare ha varit rådgivarens ansvar att se till att behovsanalysen var komplett och att det inte fanns några eventuella oklarheter. Det var också rådgivarens skyldighet att ge korrekt och fullständig information under rådgivningen, särskilt med tanke på att besluten i investeringsfrågorna och nödvändiga underskrifter alltid skedde under tidspress och utan möjlighet till vare sig granskning eller reflektion. Den information som han fick om GI 1 visade sig vara ofullständig, vilseledande och felaktig. Han kontaktade sin rådgivare hos företaget den 18 november 2010 och bad denne att sälja innehavet i GI 1 för att han skulle kunna utnyttja förlustavdraget i deklarationen. Först då fick han

text: information om företagets andrahandsmarknad och om att aktierna var onoterade. Rådgivaren kunde inte ge något besked om och i så fall när aktierna skulle kunna säljas. Det var först då han insåg hur dålig den tidigare rådgivningen hade varit och hur ofullständig och vilseledande den information som han fått om GI 1 varit. Han har, utan resultat, begärt att få ta del av dokumentationen från rådgivningstillfället. Han anser att företagets rådgivning har varit vårdslös eftersom rådgivaren övertalade honom att belåna huset och teckna sig för en investering som hade betydligt högre risk och längre investeringshorisont än vad han önskat. Rådgivaren gick inte igenom eventuella risker och han fick inte heller någon information om under vilka förutsättningar som placeringen skulle kunna säljas. Han fick varken prospekt, faktaark eller produktbroschyr vid rådgivningstillfället. Det måste vara rådgivarens ansvar att säkerställa att kunden får relevant information. G har begärt att företaget ska överta hans innehav i G1 och betala tillbaka det investerade beloppet om 689 998 kr. Han har också begärt att företaget ska ersätta honom för uteblivna årliga utbetalningarna med 137 999 kr.

text: Företaget har anfört att i första hand invänt att ärendet borde avvisas eftersom det inte lämpar sig för nämndens prövning. Företaget anser att parterna har så olika uppfattning om vad som förekommit vid rådgivningen att det krävs muntlig bevisning för att avgöra ärendet. Företaget har i andra hand motsatt sig G:s yrkanden. Företaget anser att G:s krav ska avslås eftersom han inte reklamerat inom skälig tid. Han borde åtminstone i maj 2010 ha upptäckt den skada som han anser sig ha drabbats av. Företaget har inte agerat vårdslöst eller olämpligt utan följt de lagar, råd och anvisningar som finns avseende finansiell rådgivning till privatpersoner. Rekommendationen att investera i GI 1 sammanföll väl med de önskemål som G gav uttryck för i den av honom signerade behovsanalysen. Han har också informerats om riskerna med investeringen och har dessutom tidigare erfarenhet av att investera i onoterade aktier. Företaget har inte lämnat några garantier om framtida avkastning. Av prospektet för GI 1 framgår att tio procents genomsnittlig avkastning är en ekonomisk målsättning. G har i behovsanalysen från 2008 inte angivit att det som han nu anger som viktigast, värdesäkring och valfrihet, skulle vara viktigast för honom. Företaget har ägt förlita sig på G:s bekräftelse av att han tagit del av de papper som undertecknats. Det måste också generellt kunna förutsättas att en investerare som ska genomföra en placering tar del av den dokumentation och den information som det hänvisas till i placeringshandlingarna eller som rådgivaren tillhandahåller. Det finns ingenting i dokumentationen om att rådgivaren rekommenderat G att ta upp lån för att investera. G har önskat såväl högsta som lägsta risk för sina samlade investeringar hos företaget. Investeringen i GI 1 bedömdes vid investeringstillfället vara en investering med låg risk. G har tidigare erfarenhet av investering i onoterade aktier. Under alla förhållanden uppstår inte någon realiserbar skada förrän G:s hela innehav har realiserats och hittills har han inte försökt att sälja sitt innehav.

text: Frågan om ärendet bör avvisas

text: Även om parterna delvis har olika uppfattningar om vad som förekommit finner nämnden att den skriftliga dokumentationen tillsammans med det som parterna har en gemensam uppfattning om ger

text: tillräckligt underlag för en bedömning av hur tvisten bör avgöras. Det saknas därför anledning för nämnden att avvisa ärendet.

text: Har G reklamerat inom skälig tid?

text: 7 §

text: Företaget har hävdat att G först i april 2011 reklamerat skadan hos företaget. Nämnden finner dock att vad som förekommit vid mötet mellan G och företagets företrädare den 18 november 2010 får anses innebära en sådan underrättelse till företaget som avses i 7 § rådgivningslagen. Företaget har invänt att G åtminstone i maj 2010 borde ha upptäckt den skada som han anser sig ha drabbats av och att hans reklamation av skadan inte skett inom skälig tid därefter. Företaget har som stöd för att reklamation skett för sent uppgivit att ”De omständigheter som G åberopar till stöd för att företagets rådgivning varit vårdslös i samband med investeringarna måste G ha fått kännedom om redan kort tid efter investeringens genomförande”. Företaget har vidare i den delen anfört att ”I vart fall borde G ha fått kännedom om de brister han nu påstår gällande rådgivningen i samband med att de årliga utdelningar i GI 1, som han ansett sig vara garanterad, från år 2010 uteblev”. Enligt företaget borde G ”redan i maj 2010, då utdelningen vanligtvis äger rum, ha upptäckt att han inte mottagit någon utdelning och reklamerat detta till företaget”.

text: Nämnden konstaterar att reklamationsfristen i 7 § rådgivningslagen inte har som utgångspunkt när konsumenten insett eller bort inse att det var något fel på rådgivningen. Det är i stället den tidpunkt då konsumenten insett eller bort inse att en skada uppstått som är utgångspunkt för fristen.

text: Det är företaget som ska bevisa att den av G gjorda reklamationen har skett för sent. Någon bevisning som visar att G före den 18 november 2010 märkt att han drabbats av en ren förmögenhetsskada till följd av vårdslös rådgivning från företagets sida har inte presenterats. Det återstår då att bedöma om G – såsom företaget påstått – redan i maj 2010 bort märka att han drabbats av en sådan skada.

text: Företaget har i sin argumentering uppgett att det anser att det ännu inte uppstått någon skada för G, eftersom han hittills inte försökt sälja sitt innehav i GI 1. Även om nämnden – som kommer att framgå i det följande – inte delar den uppfattningen visar den omständigheten att företaget inte insett att det uppstått en skada att det inte kan ha varit så lätt för en konsument att inse det. Om inte företaget – som är expert på området – märkt att det uppstått en skada, kan det knappast krävas att en konsument ska göra det. Den omständigheten att utdelning uteblev innebär ju inte heller nödvändigtvis att investeringens värde sjunkit under det ursprungliga värdet. Inte heller i övrigt har det framkommit några sådana omständigheter som gör att G före den 18 november 2010 bort märka att en skada uppstått.

text: Rådgivningen

text: Bestämmelser

text: För finansiell rådgivning som utförts efter den 1 november 2007 gäller inte bestämmelserna om dokumentationsskyldighet och omsorgsplikt i 4 och 5 §§ rådgivningslagen. I stället gäller i dessa avseenden lagen (

text: ) om värdepappersmarknaden. I

text: 8 kap.

text: behandlas skydd för investerare. Ett värdepappersinstitut ska ta tillvara sina kunders intressen när det tillhandahåller investeringstjänster eller sidotjänster till dessa samt handla hederligt, rättvist och professionellt, se

text: 8 kap. 1 §

text: . Ett värdepappersinstitut ska även i övrigt handla på ett sätt så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls.

text: I

text: 8 kap. 22 § samma lag

text: anges att värdepappersinstitut ska förse sina kunder med lättbegriplig information om 1. värdepappersinstitutet och dess tjänster, 2. finansiella instrument och föreslagna placeringsstrategier, 3. handelsplatser, priser och avgifter, samt 4. institutets riktlinjer för utförande av order. Informationen ska ge kunderna rimliga möjligheter att förstå arten av och vilka risker som är förknippade med de investeringstjänster och de finansiella instrument som institutet erbjuder. Informationen får lämnas i standardiserad form.

text: All information som ett värdepappersinstitut lämnar till sina kunder ska vara rättvisande och tydlig och får inte vara vilseledande.

text: Bestämmelserna i lagen kompletteras med utförliga regler i Finansinspektionens föreskrifter

text: FFFS 2007:16

text: . I 14 kap. I dessa föreskrifter finns krav på hur information ska lämnas till kunden. Syftet är att kunden ska få tillräcklig information för att kunna förstå och bedöma rådgivarens rekommendationer. Den information som lämnas ska tillräckligt detaljerat förklara typen av de instrument som berörs och de särskilda risker som är förknippade med dessa för att kunden ska kunna fatta välgrundade investeringsbeslut (14 kap. 21§).

text: Vid investeringsrådgivning ska värdepappersinstitutet enligt 8 kap. 23 § lagen om värdepappersmarknaden inhämta nödvändiga uppgifter om kunden, om dennes kunskaper och erfarenheter av den specifika tjänsten eller produkten samt om dennes ekonomiska situation och mål med investeringen, så att institutet kan rekommendera kunden de investeringstjänster och finansiella instrument som är lämpliga för denne. Informationen ska vara så pass omfattande att rådgivaren har rimlig grund för att anta att den specifika investeringsrekommendationen uppfyller kundens mål samt att han eller hon kan bära de risker som är förenade med investeringen och har nödvändig kunskap och erfarenhet för att kunna bedöma riskerna med den föreslagna transaktionen (15 kap. 2 §

text: FFFS 2007:16

text: Av 8 kap. 12 § lagen om värdepappersmarknaden framgår att ett värdepappersinstitut är skyldigt att dokumentera samtliga investeringstjänster, sidotjänster och transaktioner som det har genomfört. Det finns i lagen inget krav på att vad som förekommit under själva rådgivnings-situationen ska dokumenteras. Det finns det däremot i 16 kap. i Finansinspektionens föreskrifter som rör investeringsrådgivning till konsumenter. Där framgår i 10 § att rådgivaren är skyldig att dokumentera konsumentens namn, kunskaper och erfarenheter samt dennes ekonomiska situation och mål med investeringen. Dokumentationen ska enligt 11 § även innehålla uppgift om tidpunkt för rådgivningen, vilka råd som lämnades och om konsumenten avråtts från viss placering. Dokumentationen ska därutöver innehålla uppgifter som gör det möjligt att identifiera värdepappersföretaget, rådgivaren och förutsättningarna för rådgivningen (9 §). Dokumentationen ska utan onödigt dröjsmål lämnas ut till konsumenten i samband med rådgivningen eller i nära anslutning till denna.

text: Av rådgivningsdokumentationen som upprättades i samband med rådgivningstillfället i februari 2008 framgår att G önskat riskprofil 1 (lägsta risk) och 5 (högsta risk) på sina investeringar hos företaget och att han har velat ha två olika investeringshorisonter; 1–5 år och 5–10 år. Enligt G avsåg önskemålet om låg risk och kort investeringshorisont den investering han avsåg att göra i februari 2008 och den högre risken och längre investerings-horisonten hans befintliga pensionssparande. Företaget har tolkat behovsanalysen på ett annat sätt. Det finns således en oklarhet i dokumentationen. Vidare noterar nämnden att det av placerings-förslaget framgår under punkt 7 att G inte fått prospekt, faktaark och produktbroschyr medan han i punkt 6 i standardtexten bekräftar att han fått prospekt. Även på denna punkt innehåller dokumentationen en oklarhet.

text: I förarbetena till rådgivningslagen anges att om näringsidkaren försummat sin skyldighet att dokumentera så bör konsumentens påståenden om vad som förekommit vid rådgivningstillfället tas som utgångspunkt vid en bedömning av eventuell vårdslöshet, om näringsidkaren inte på annat sätt förmår bevisa att konsumentens påståenden är felaktiga (

text: prop. 2002/03:133 s. 54

text: ). Detta uttalande har också bärkraft vid bedömningar som sker av rådgivares agerande i fall som regleras av lagen om värdepappersmarknaden. Uttalandet får också betydelse vid bedömningen av vad som ska bli resultatet om en rådgivare vid rådgivningstillfället låter dokumentationen innehålla oklarheter. Nämnden finner därför att det ålegat rådgivaren hos företaget att innan rådgivningen avslutades och placeringsförslaget lämnades klargöra de oklarheter som visats finnas i dokumentationen. När nu det inte skedde, ska på de oklara punkterna konsumentens version av vad som avhandlats läggas till grund för avgörandet, om inte företaget kan bevisa att konsumentens påståenden i dessa avseenden är felaktiga. Nämnden noterar särskilt att företaget i placeringsförslaget angivit att rådgivarens rekommendation har lämnats mot bakgrund av kundens investeringsmål samt riskvärdering i behovsanalysen och innebär ”låg risk”. Det torde därmed vara uppenbart att den föreslagna placeringen inte kunde avse riskprofil 5 utan i stället måste ha avsett riskprofil 1 i G:s önskemål. Denna omständighet styrker således G:s version av vad som i detta avseende har avhandlats vid rådgivningstillfället.

text: När det gäller dokumentationens motsägelsefulla uppgifter i punkterna 6 och 7 om prospekt noterar nämnden att det i placeringsförslaget punkt 5 anges att prospekt finns ”på www.acta.se”. Någon

text: anledning att ange det om G fått prospektet fanns ju inte. Det styrker G:s uppgift om att han inte fick något prospekt vid rådgivningstillfället.

text: Under alla omständigheter har företaget inte presenterat någon bevisning som visar att den version av vad som hänt i nu berörda avseenden som G framfört skulle vara felaktig. Nämnden lägger därför den versionen till grund för sitt avgörande.

text: Företaget har bedömt den aktuella investeringen som en investering med en risk motsvarande en 2:a på en skala från 1 till 5. Nämnden finner att det var en högre risk än den risknivå 1 som G önskat. Nämnden finner också att den information som G vid rådgivningstillfället fått om investeringen i GI 1 varit ofullständig. Därutöver konstaterar nämnden att rådgivaren försummat att klargöra oklarheter vid rådgivningstillfället. Nämnden finner därför att rådgivningen varit vårdslös.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet

text: En första fråga är då om vårdslösheten vid rådgivningen har orsakat G någon ren förmögenhetsskada. Det är klarlagt att den investering i GI 1 som rådgivningen lett fram till förlorat kraftigt i värde, vilket innebär att en ren förmögenhetsskada uppstått. Något krav på att investeringen ska säljas eller lösas in för att skadan ska realiseras finns inte. Redan den omständigheten att nuvärdet av investeringen är lägre än ursprungsvärdet utgör en förlust.

text: Frågan är då om det finns ett orsakssamband mellan den vårdslöshet som nämnden funnit föreligga i rådgivningen och den uppkomna skadan. Nämnden konstaterar att den omständigheten att rådgivaren rekommenderat en investering som haft högre risk än G önskat och att G inte har fått tillräcklig information om investeringen har lett till att G gjort en investering som han annars inte skulle ha gjort. Om han inte hade gjort investeringen skulle skadan inte ha uppkommit. Det finns alltså ett klart samband mellan vårdslösheten i rådgivningen och skadan.

text: Nästa fråga är vilken skada det är fråga om eller, med andra ord, vad G kan få ersättning för. Vad som ersätts enligt 6 § rådgivningslagen är det negativa kontraktsintresset. Med det menas att den skadelidande genom skadeståndet ska försättas i samma förmögenhetssituation som den skadelidande befann sig i omedelbart före skadefallet och som den skadelidande därefter skulle ha befunnit sig i om skadefallet inte hade inträffat (se

text: prop. 2002/03:133 s. 32

text: f).

text: Nämnden finner därför att G ska försättas i samma ekonomiska situation som han var i innan han genomförde sin investering i GI 1. Det kan lämpligast ske genom att han får tillbaka vad han investerat, med avdrag för den utdelning som gjorts till honom från GI 1, mot att företaget övertar

text: hans investering i GI 1. Vid återbetalningen är G berättigad till ränta på det belopp som ska återbetalas. Återbetalningssituationen liknar vad som gäller vid hävning på grund av ett kontraktsbrott. Räntan bör därför bestämmas enligt

text: 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: räntelagen (1975:635)

text: G har också begärt ersättning av företaget för de uteblivna årliga utbetalningarna från GI 1. Det är inget som omfattas av ersättningen för det negativa kontraktsintresset. I stället är det vad som inom skadeståndsrätten brukar betecknas som ersättning för det positiva kontraktsintresset. Detta är inte något som ersätts med stöd av de regler som finns i lagen om finansiell rådgivning. För att G ska kunna få ersättning för det positiva kontraktsintresset krävs att han med stöd av avtalsvillkor, garantier eller liknande utfästelser har rätt till det. Det är G som ska bevisa att det finns sådana avtalsvillkor eller utfästelser.

text: I placeringsförslaget har företagets företrädare under punkt 5 skrivit ”Årlig utdelning, dock ej säkert med full utdelning första året”. Uttryckssättet ger onekligen intryck av att årlig utdelning garanteras, dock inte i full utsträckning första året. Motsatsvis ger uttryckssättet intrycket att full utdelning garanteras övriga år. Det sägs dock inget om hur stor den årliga utdelningen ska bli. Enligt nämndens uppfattning är det valda uttryckssättet i placeringsförslaget alltför vagt för att kunna uppfattas som en garanti för en bestämd årlig utdelning. Nämnden konstaterar att någon annan bevisning om att det skulle finnas något avtalsvillkor eller utfästelse om den årliga utdelningen inte har lagts fram i ärendet. G har alltså inte bevisat att några sådana villkor eller utfästelser skulle finnas. Hans yrkande i den delen ska därför avslås.

text: III

text: Avgörande 2012-12-19; Änr 2011-6648.

text: I november 2007 kontaktade B företaget för att få hjälp med att placera 1 700 000 kr tryggt och riskfritt. Hon var mycket okunnig om placeringar och hon litade på företaget, vilket hon påtalade vid varje möte. Hon förklarade att hon – inom en tidsperiod som sträckte sig mellan fem månader och fem år – avsåg att köpa ett hus, vilket innebar att hon ville ha snabb tillgång till sina pengar när hon väl hittade ett hus. Rådgivaren talade inte om några risker vid rådgivningstillfällena utan bara om möjligheten att tjäna stora pengar och hon gick motvilligt med på att ta ett lån om 650 000 kr. Hon fick inga kopior av rådgivningsdokumentationen och det var först när hon i april 2011 begärde att få ut dokumentationen som hon upptäckte att uppgifterna inte stämde. De placeringar som företaget har gjort har varit i komplicerade produkter med högre risk än hon önskat. Hon har inte fått några kopior på placeringsförslag eller teckningsblanketter och rådgivarens information har i vissa fall varit direkt lögnaktig. Hon investerade 400 000 kr i Global Fastighet Utbetalning 2007 AB (GFU 2007), 700 000 kr i Key Multi Strategy Fund Plus (KMS +), 676 000 kr i Valutaobligation Nya Europa (VNE) varav 650 000 var ett lån, 200 000 kr i Global Private Equity 2 AB (GPE 2) och 297 000 kr i sex olika aktiefonder. B har i första hand begärt ersättning för samtliga förluster som företagets rådgivning orsakat henne och återbetalning av resterande placeringar. I andra hand har hon begärt skadestånd med 500 000 kr samt ersättning motsvarande nuvarande marknadsvärde av de återstående placeringarna. I

text: sista hand begär hon skadestånd med 300 000 kr samt ersättning motsvarande nuvarande marknadsvärde av de återstående placeringarna.

text: Företaget har motsatt sig yrkandena. När det gäller investeringen i VNE anser företaget att B reklamerat för sent. Obligationen förföll i februari 2010 och B reklamerade mer än ett år senare. Företaget har inte agerat vårdslöst eller olämpligt utan har följt de lagar, råd och anvisningar som finns avseende finansiell rådgivning till privatpersoner. Inför investeringarna har företaget till grund för sin rådgivning dels haft en behovsanalys som upprättats tillsammans med B, dels presenterat placeringsförslag beträffande investeringarna som rekommenderats. Rekommendationen har väl sammafallit med de önskemål som B gett uttryck för i behovsanalysen. B har fått tydlig information om villkor och risker med investeringarna och hon har skrivit under dokument i vilka hon bekräftar att hon förstått innebörden av investeringarna. Företaget har ägt förlita sig på B:s bekräftelse av att hon har tagit del av de papper hon undertecknat. Det måste generellt kunna förutsättas att en investerare som ska genomföra en placering – även med hjälp av en finansiell rådgivare – tar del av den dokumentation och den information som det hänvisas till i placeringshandlingarna eller som rådgivaren tillhandahåller. I september 2009 upprättades en ny behovsanalys av vilken det framgår att B ansåg att hon hade hög risk på sina samlade investeringar och att detta var hennes fortsatta önskan.

text: Har B:s reklamation beträffande valutaobligationen gjorts inom skälig tid?

text: 7 §

text: VNE förföll till betalning i februari 2010 och B borde då ha märkt att skada uppkommit för henne. Eftersom hon först i slutet av april 2011 klagade på rådgivningen anser nämnden att hon reklamerat för sent och att hon därmed förlorat rätten att få skadestånd på grund av vårdslöshet i rådgivningen avseende VNE. Hennes yrkande i den delen ska därför avslås.

text: Rådgivningen

text: Bestämmelser

text: ) om värdepappersmarknaden. I

text: 8 kap.

text: behandlas skydd för investerare. Ett värdepappersinstitut ska ta tillvara sina kunders intressen när det tillhandahåller investeringstjänster

text: eller sidotjänster till dessa samt handla hederligt, rättvist och professionellt, se 8 kap. 1 §. Ett värdepappersinstitut ska även i övrigt handla på ett sätt så att allmänhetens förtroende för värdepappersmarknaden upprätthålls.

text: I

text: 8 kap. 22 § samma lag

text: FFFS 2007:16

text: . I 14 kap. i dessa föreskrifter finns krav på hur information ska lämnas till kunden. Syftet är att kunden ska få tillräcklig information för att kunna förstå och bedöma rådgivarens rekommendationer. Den information som lämnas ska tillräckligt detaljerat förklara typen av de instrument som berörs och de särskilda risker som är förknippade med dessa för att kunden ska kunna fatta välgrundade investeringsbeslut (14 kap. 21 §).

text: FFFS 2007:16

text: Av 8 kap. 12 § lagen om värdepappersmarknaden framgår att ett värdepappersinstitut är skyldigt att dokumentera samtliga investeringstjänster, sidotjänster och transaktioner som det har genomfört. Det finns i lagen inget krav på att vad som förekommit under själva rådgivningssituationen ska dokumenteras. Det finns det däremot i 16 kap. i Finansinspektionens föreskrifter som rör investeringsrådgivning till konsumenter. Där framgår i 10 § att rådgivaren är skyldig att dokumentera konsumentens namn, kunskaper och erfarenheter samt dennes ekonomiska situation och mål med investeringen. Dokumentationen ska enligt 11 § även innehålla uppgift om tidpunkt för rådgivningen, vilka råd som lämnades och om konsumenten avråtts från viss placering. Dokumentationen ska därutöver innehålla uppgifter som gör det möjligt att identifiera värdepappersföretaget, rådgivaren och förutsättningarna för rådgivningen (9 §). Dokumentationen ska utan onödigt dröjsmål lämnas ut till konsumenten i samband med rådgivningen eller i nära anslutning till denna.

text: B har uppgett att hon önskade att hennes investeringar skulle vara enkelt och snabbt realiserbara, eftersom hon letade efter en ny bostad. Hennes uppgifter vinner stöd av vad som anges både i behovsoch lämplighetsanalysen från rådgivningstillfället i november 2007 och i placeringsförslaget från början av december samma år. I placeringsförslaget anges uttryckligen att rådgivarens rekommendation har lämnats mot bakgrund av kundens investeringsmål samt riskvärdering i behovsanalysen och innebär ”snabbt realiserbara tillgångar”. Inte någon av de föreslagna investeringarna var av sådan karaktär att det investerade beloppet snabbt kunde omsättas till likvida medel. GFU 2007 och GPE 2 omsätts via företagets egen andrahandsmarknad, där säljare och eventuella köpare matchas mot varandra och enligt företagets egna uppgifter kunde investeringen i KMS + under normala marknadsförhållanden avyttras inom sex månader. Eftersom företaget så uppenbart rekommenderat investeringar som inte passat B:s intressen och önskemål måste företagets rådgivning avseende investeringarna i GFU 2007, GPE 2 och KMS + anses vara vårdslös.

text: När det gäller av den behovs- och lämplighetsanalys och det placeringsförslag som legat till grund för investeringarna i de sex aktiefonderna finner nämnden att vad som framkommit inte bevisar att rådet att investera i aktiefonderna har avvikit från vad en normalt aktsam rådgivare skulle ha rått B att göra under de förutsättningar som rådde vid rådgivningstillfället och med hänsyn till vad som kommit fram i behovs- och lämplighetsanalysen. Nämnden finner därför att det inte är bevisat att rådgivningen i detta avseende har varit vårdslös. B:s yrkande i den del som avser placeringarna i de sex aktiefonderna ska därför avslås.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet

text: En första fråga är om vårdslösheten vid rådgivningen avseende GFU 2007, KMS + och GPE 2 har orsakat B någon ren förmögenhetsskada. Det är klarlagt att dessa investeringar förlorat kraftigt i värde, vilket innebär att en ren förmögenhetsskada uppstått. Något krav på att investeringarna ska säljas eller lösas in för att skadan ska realiseras finns inte. Redan den omständigheten att nuvärdet av investeringarna är lägre än ursprungsvärdet utgör en förlust.

text: Frågan är då om det finns ett orsakssamband mellan den vårdslöshet som nämnden funnit föreligga i rådgivningen och den uppkomna skadan. Nämnden konstaterar att den omständigheten att rådgivaren rekommenderat investeringar som avsett tillgångar som inte uppfyllde kravet på ”snabbt realiserbara tillgångar” har lett till att B gjort investeringar som hon annars inte skulle ha gjort. Om hon inte gjort investeringarna skulle skadan inte ha uppkommit. Det finns alltså ett klart samband mellan vårdslösheten i rådgivningen och skadan.

text: Nämnden finner därför att förutsättningarna för skadeståndsskyldighet är uppfyllda. Företaget är skyldigt att ersätta B för den rena förmögenhetsskada som den vårdslösa rådgivningen har orsakat.

text: Nästa fråga är vilken skada det är fråga om eller, med andra ord, vad B kan få ersättning för. Vad som ersätts enligt 6 § rådgivningslagen är det negativa kontraktsintresset. Med det menas att den skadelidande genom skadeståndet ska försättas i samma förmögenhetssituation som den skadelidande befann sig i omedelbart före skadefallet och som den skadelidande därefter skulle ha befunnit sig i om skadefallet inte hade inträffat (se

text: prop. 2002/03:133 s. 32

text: f).

text: Nämnden finner därför att B ska försättas i samma ekonomiska situation som hon var i innan hon genomförde sina investeringar i GFU 2007, KMS + och GPE 2. Det kan lämpligast ske genom att hon får tillbaka vad hon investerat, med avdrag för den utdelning som gjorts till henne från dessa tre investeringsobjekt, mot att företaget övertar hennes investeringar. Vid återbetalningen är B berättigad till ränta på det belopp som ska återbetalas. Återbetalningssituationen liknar vad som gäller vid hävning på grund av ett kontraktsbrott. Räntan bör därför bestämmas enligt

text: 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: räntelagen (1975:635)


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: När ett ersättningsarrangemang visat sig ha stora brister har researrangören erbjudit ett nytt ersättningsarrangemang. Fråga om resenärerna haft godtagbar grund för att avvisa det nya erbjudandet.

org: arn

type: rubrik

type: stycke

text: 2011-6675 Avgörande 2012-04-16; Änr 2011-6675.

text: A bokade en resa för sig och tre medresenärer till Egypten med inkvartering på ett ”all-inclusivehotell”. Två veckor före avresan fick de besked att hotellet inte var färdigbyggt och att de därför inte kunde bo på hotellet. De erbjöds i stället boende på ett femstjärnigt ersättningshotell med vattenland och samma koncept anpassat till barnfamiljer som det första. De accepterade därför bytet. Ersättningshotellet höll inte avtalad standard och var närmast att likna vid en byggarbetsplats. Vattenlandet på det bokade hotellet var inte öppet. De fick i stället tillgång till ett annat vattenland med bussresa vissa tider (ca 60 minuter tur och retur). När de, tillsammans med flera andra resenärer, reklamerade på plats fick de beskedet att påtala bristerna efter hemkomst. De begärde också redan den 2 augusti 2011 att få åka hem så fort som möjligt. A yrkade därför skadestånd för sig och sina tre medresenärer med 23 290 kr för förlorad semester och återbetalning av hela kostnaden för resan.

text: Researrangören motsatte sig kraven. Orsaken till att det bokade hotellet inte var klart var de oroligheter som drabbade Egypten i början av 2011. Researrangören fick därför först i ett sent skede klart för sig att hotellet inte kunde öppna på utsatt tid. Samtliga resenärer erbjöds då att utan kostnad flytta till grannhotellet (ersättningshotellet) eller att omboka eller avboka resan och få tillbaka hela det inbetalda beloppet. Researrangören försökte erbjuda det särskilda barnfamiljskonceptet så långt det var möjligt på ersättningshotellet. För olägenheterna i samband med den sena ombokningen i kombination med att ersättningshotellet inte tillhörde researrangören fick alla som valde det alternativet ett prisavdrag. Resenärerna erbjöds också att boka om resan till ett annat resmål med samma rabatt. Ersättningshotellet får anses utgöra ett likvärdigt alternativ med det först bokade hotellet. I början av augusti 2011 uppstod dock vissa driftsproblem på ersättningshotellet. Resenärerna erbjöds då att byta hotell till ett som hade vattenpark. Resenärerna avböjde emellertid detta erbjudande och valde att bo kvar på ersättningshotellet. Det är riktigt att det utlovade vattenlandet inte kunde tillhandahållas. Orsaken till detta var att tekniken i maskinrummen inte fungerade. Researrangören försäkrades först om att det inte var något stort problem att åtgärda felet och att vattenlandet skulle kunna öppna dagen efter. Detta visade sig vara en felaktig uppgift. Resenärerna kompenserades med kostnadsfria bussresor till ett annat vattenland som är ett mycket större vattenland och poolområde än det som skulle ha funnits på det bokade hotellet när det var färdigt. Researrangören stod för alla kostnader för transport, entré, mat och dryck på vattenlandet. Bussresan till vattenlandet tog ca 10 minuter. Det fanns dessutom ett lekområde och en barnpool på ersättningshotellet och ett Miniland på ett annat grannhotell. För de brister som varit kända för researrangören har resenärerna kompenserats med 8082 kr, motsvarande ca 30 procent av resans pris med avdrag för försäkringar. Tillsammans med den rabatt på 7 500 kr som gavs vid bokningen har ett rimligt prisavdrag lämnats för de felaktigheter som funnits. Researrangören har återbetalat sammanlagt 15 582 kr till A och dennes medresenärer. Resenärerna kan inte anses vara berättigade till ytterligare ersättning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Omfattningen av underlaget för nämndens prövning

text: Nämnden har vid ett och samma sammanträde haft att bedöma fjorton ärenden som alla rört klagomål avseende resor under sommaren 2011 med researrangören till Egypten med avtalat boende på ett hotell med vattenland och särskilt barnfamiljskoncept där resenärerna med anledning av att hotellet inte blivit färdigbyggt i tid i stället fått bo på ett ersättningshotell. Nämnden har vid sammanträdet handlagt dessa fjorton ärenden tillsammans och nämndens avgörande har således baserats på vad som framkommit i samtliga fjorton ärenden. I en del ärenden – bl.a. i det nu aktuella ärendet – har dock funnits särskilda omständigheter som nämnden också haft att ta hänsyn till.

text: Bakgrund

text: En researrangör ansvarar, enligt

text: 9 § paketreselagen (1992:1672)

text: , gentemot resenären för vad denna har rätt att fordra till följd av avtalet. Arrangören har ett helhetsansvar för i resan ingående tjänster, såsom hotellboende och andra faciliteter samt utlovade arrangemang. Vid avtalsbrott från arrangörens sida kan resenären ha rätt till prisavdrag och skadestånd dels enligt allmänna kontraktsrättsliga regler, dels enligt de särskilda reglerna i

text: paketreselagen

text: Resenären får, enligt

text: 12 § paketreselagen

text: , frånträda avtalet, om arrangören förklarar att han inte kommer att fullgöra vad han har åtagit sig och avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för resenären. Resenären får också frånträda avtalet, om avtalsvillkoren ändras väsentligt till resenärens nackdel.

text: Om arrangören avser att bryta avtalet, eller om han vill ändra avtalsvillkoren, ska han snarast underrätta resenären om det. Resenären har i ett sådant fall rätt att frånträda avtalet (se

text: 12 § andra

text: och

text: tredje styckena

text: paketreselagen

text: I lagens 15–20 §§ ges bestämmelser om påföljd för fel i de avtalade tjänsterna vid ändringar efter avresan. De fel som anges i 15 § är att en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas, varvid det åligger arrangören att utan kostnad för resenären ordna lämpliga ersättningsarrangemang. Kan ersättningsarrangemang inte ordnas eller avvisar resenären på godtagbara grunder sådana arrangemang, ska arrangören, om det är skäligt, utan extra kostnad för resenären tillhandahålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan eller till någon annan ort som resenären godkänner. Innebär en förändring av nu nämnt slag en försämring för resenären är denne, om det är skäligt, berättigad till prisavdrag och skadestånd.

text: Vid andra fel i de avtalade tjänsterna än sådana som anges i 15 § har resenären enligt 16 § första stycket rätt till prisavdrag och skadestånd, om inte felet beror på honom. Nämnden vill i detta sammanhang framhålla att prisavdrag – i motsats till skadestånd – utgår "strikt", dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig. Resenärens rätt till skadestånd förutsätter att arrangören inte visat att felet berott på ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Det är således arrangören som ska bevisa att skadeståndsbefriande omständigheter förelegat. Arrangören svarar i detta sammanhang in te bara för det som ligger inom

text: arrangörens kontroll utan också för sådant som ligger inom arrangörens underentreprenörers (eller motsvarande) kontroll.

text: Vid fel av nu nämnt slag ska arrangören enligt 16 § tredje stycket genast ge resenären den hjälp som behövs.

text: Researrangörens agerande före avresan

text: I ett av de ärenden som handlagts gemensamt med det nu aktuella ärendet finns kopia av en epostväxling mellan en resenär och researrangören (se ärende 2011-6904, aktbilaga 10). I ett epostmeddelande från början av juli 2011 frågar resenären om hotellet kommer att vara färdigt i tid för resenärernas ankomst. I svar från researrangören, daterat den 9 juli 2011, svarar researrangören att hotellet såvitt avser cirka 100 rum och vissa anläggningar ska vara klart när de första resenärerna skulle anlända den 31 juli 2011. Svaret från researrangören har karaktären av en utfästelse om att resenärerna ska kunna inkvarteras på hotellet.

text: Av researrangörens svar i e-postväxlingen framgår att researrangören redan den 9 juli 2011 känt till att alla anläggningar på det bokade hotellet inte skulle bli färdiga i tid. Det gällde bl.a. väsentliga faciliteter som utlovats resenärerna i marknadsföringen av hotellet. Redan detta utgjorde omständigheter som researrangören enligt

text: 12 § paketreselagen

text: bort underrätta resenärerna om. Någon sådan underrättelse hade dock inte lämnats vid den tidpunkten.

text: A har oemotsagd uppgivit att researrangören först två veckor före avresan underrättade resenärerna om att hotellet inte kunde öppna på utsatt tid. I ett annat av de ärenden /ärende 2011-6317) som handlagts gemensamt med A:s ärende fick resenärerna motsvarande underrättelse den 13 juli 2011. Av utredningen i ärendet, bl.a. fotografier, framgår att hotellet var mycket långt ifrån färdigställt. Även vid beaktande av att det i slutskedet av ett byggnadsprojekt kan gå fort att färdigställa exempelvis en byggnad, ger fotografierna och vad som i övrigt framkommit i ärendet vid handen att det var så omfattande arbeten som återstod att det borde ha varit uppenbart för researrangören, avsevärt mycket tidigare än den 13 juli 2011, att hotellet omöjligen skulle kunna öppna på utsatt tid. Det har dessutom ålegat researrangören att fortlöpande hålla sig informerat om hur byggnadsprojektet fortskred för att förvissa sig om att det verkligen skulle vara möjligt att öppna på utsatt tid. Genom att researrangören har försummat att fortlöpande skaffa sig sådan information har informationen till resenärerna om att hotellet inte skulle bli klart i tid försenats avsevärt. Om resenärerna fått informationen avsevärt tidigare skulle deras möjligheter att planera för andra resealternativ ha förbättrats avsevärt. Genom att lämna informationen först den 13 juli 2011 eller senare har bolaget försatt resenärerna i en situation där deras möjligheter att välja andra alternativ minskats kraftigt.

text: En allmän avtalsrättslig princip i konsumentförhållanden, är att näringsidkaren i detta fall researrangören, har skyldighet att agera fackmässigt och aktivt lojalt mot konsumenten (jfr t.ex.

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: , 1985:716 och 5 § lagen, 2003:862 om finansiell rådgivning till konsumenter). Om näringsidkaren brister i dessa avseenden kan det utgöra grund för kompensation till konsumenten i form av prisavdrag och skadestånd.

text: Frågan om ersättningsarrangemanget kan anses likvärdigt med den avtalade resan

text: I samband med att researrangören underrättade resenärerna om att den avtalade resan inte kunde genomföras erbjöds resenärerna en ersättningsresa och ett prisavdrag. Resenärerna godtog det. Ersättningsresan skulle gå till samma resmål men med inkvartering på annat hotell. I den information om ersättningsarrangemanget som lämnades av researrangören framgår bl.a. att det skulle finnas ett vattenland och miniland i anslutning till hotellet och att researrangörens koncept skulle erbjudas även på det nya hotellet. Även om det förvisso angavs att det nya hotellet inte skulle bli detsamma som det bokade hotellet så är det nämndens uppfattning att resenärerna, genom den av researrangören lämnade informationen, bibringats uppfattningen att ersättningsarrangemanget, med något obetydligt undantag, skulle vara i stort sett likvärdigt med det ursprungligen bokade. Researrangören har också i sitt svar till nämnden anfört att ersättningshotellet får anses utgöra ett likvärdigt alternativ till det bokade hotellet. Denna utfästelse är alltså vad resenärerna haft att utgå ifrån när de tog ställning till den erbjudna ersättningsresan.

text: Nämnden finner emellertid att det av utredningen i ärendet, bl.a. fotografier, tydligt framgår att den erbjudna ersättningsresan klart avvek från den ursprungliga resan. Ersättningshotellet som av researrangören i bolagets resekatalog bedömts som ett fyrstjärnigt hotell och är något nedslitet, får anses ha varit i väsentligt sämre skick än vad som avtalats beträffande det bokade hotellet som skulle vara femstjärnigt och nybyggt. Nämnden finner således att resenärerna givits en bristfällig och vilseledande information som underlag för beslutet att godta ersättningsresan och det erbjudna prisavdraget.

text: Frågan om brister i ersättningsarrangemanget

text: När det gäller påståendet om brister i den tillhandahållna ersättningsresan gör nämnden följande överväganden. Researrangören har medgett att bolagets koncept saknats på ersättningshotellet men hävdat att bolaget försökt erbjuda det konceptet ”så långt det varit möjligt”. Av detta framgår att det varit vissa brister i konceptet. Det kan vidare konstateras att det inte funnits något fungerande vattenland på hotellområdet. Det ersättningsarrangemang som erbjudits till vilket resenärerna var tvungna att ta sig med buss, kan inte anses jämförbart med ett vattenland vid det egna hotellet, även vid beaktande av att detta var betydligt större än det vattenland som var planerat på det bokade hotellet. Den omständigheten att resenärerna var tvungna att ta sig till vattenlandet med en förbokad buss på ett visst klockslag och endast kunde tillbringa viss tid på vattenlandet medför att detta alternativ får anses vara väsentligt sämre än att ha tillgång till ett mindre vattenland i anslutning till hotellet. Även om researrangören inte är direkt ansvarigt för att vattenlandet vid hotellet inte fungerat så innebär den omständigheten att ett vattenland vid hotellet inte tillhandahållits ett fel i resan. Felet ger resenärerna rätt till ett prisavdrag. Som angetts inledningsvis utgår prisavdrag strikt, dvs. oavsett om det beror på arrangören eller inte att prestationen har blivit felaktig.

text: Av utredningen framgår vidare att det på hotellområdet vistats betydligt fler människor än vad som borde ha varit fallet. Orsaken till detta verkar ha varit att även boende på ett närliggande hotell på grund av problem där anvisats att använda restauranger och pool på ersättningshotellet, vilket orsakade trängsel. Även om man som resenär inte kan förvänta sig att man vid varje tidpunkt på dygnet ska kunna få tillgång till en solstol eller till ett bord i en restaurang finner nämnden att det genom

text: utredningen är klarlagt att trängseln på ersättningshotellets hotellområde varit av sådan omfattning att den får anses utgöra ett fel i den avtalade resan. Till detta kommer att det utfästa barnkonceptet med exempelvis den särskilda menyn inte har tillhandahållits i en sådan utsträckning som resenärerna haft anledning att förvänta sig. Miniland har inte funnits på ersättningshotellet. Barnen har i stället fått bege sig till ett grannhotell för att kunna utnyttja ett miniland. Också i nu berörda avseenden har resenärerna drabbats av försämringar jämfört med avtalade prestationer.

text: Vad gäller påståendena om brister i städning och sängkläder har resenärerna hävdat att de reklamerat detta på plats medan researrangören hävdat motsatsen. I ärendet finns ingen bevisning om att reklamation skett på platsen. Nämnden avgör därför detta ärende med utgångspunkten att reklamation av dessa påstådda fel ej skett på platsen. Dessa påstådda fel ska därför inte leda till någon felpåföljd.

text: Resenärerna har också såsom fel åberopat att det funnits råttor och kackerlackor i restaurangerna, att mat och dryck varit undermålig och att det funnits sprickor i poolen. Den utredning som finns i ärendet styrker dock inte att så varit fallet utom såvitt gäller kackerlackorna och sprickorna, fel som enligt vad researrangören obestritt uppgivit omedelbart avhjälpts.

text: Frågan om vilken ersättning resenärerna har rätt till

text: Som angavs inledningsvis ska researrangören, om det är skäligt, på begäran av resenären utan extra kostnad för resenären tillhandahålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan eller till någon annan ort som resenären godkänner, om en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas och researrangören inte ordnar ett godtagbart ersättningsarrangemang eller resenären på godtagbara grunder avvisar sådana arrangemang (se

text: 15 § andra stycket paketreselagen

text: Av utredningen framgår att resenärerna redan dagen efter ankomst till ersättningshotellet framfört till researrangören att de inte godtog detta och att de därför krävde att omedelbart bli hemtransporterade. Nämnden finner att bristerna i ersättningsarrangemang varit så omfattande att resenärerna haft rätt att avvisa det. Researrangören har emellertid invänt att bolaget efter det att resenärerna begärt att få åka hem erbjudit resenärerna ett annat ersättningsarrangemang i stället för det ursprungliga ersättningsarrangemanget. Nämnden finner att en resenär inte skäligen ska behöva acceptera att en researrangör erbjuder ersättningsarrangemang som ersättning för ett annat ersättningsarrangemang. Om ett ersättningsarrangemang inte uppfyller de krav som ställs på ett sådant har researrangören således förbrukat sin rätt att ordna ersättningsarrangemang. A och hennes medresenärer har därför haft godtagbar grund för att avvisa det nya ersättningsarrangemanget (se

text: 15 § andra stycket paketreselagen

text: ). Till följd härav och då det med hänsyn till de betydande bristerna i det tillhandahållna ursprungliga ersättningsarrangemanget som nämnden i det föregående funnit föreligga finner nämnden det skäligt att researrangören haft skyldighet att utan extra kostnad för resenärerna tillhandahålla likvärdig transport tillbaka till platsen för avresan. Researrangören har således varit skyldigt att transportera hem resenärerna och återbetala kostnaden för resan. Researrangören har emellertid inte fullgjort den skyldigheten. Detta utgör ett brott mot lagens bestämmelser och till följd därav också ett avtalsbrott. Att bolaget inte fullgjort sin skyldighet kan inte leda till att resenärerna nu försätts i ett sämre läge i fråga om rätten till återbetalning av kostnaderna för resan än om de hade fått åka hem. Resenärerna bör alltså få tillbaka hela kostnaden för resan med avdrag för kostnad för reseförsäkring (om sådan betalts till bolaget).

text: A har därutöver yrkat ersättning för förstörd semester.

text: Vad gäller den förstörda semestern konstaterar nämnden att Högsta domstolen funnit att förlust av fritid och liknande besvär och olägenheter utgör en ersättningsgill skada (se

text: NJA 1992 s. 213

text: ). I och för sig skulle därför A och hennes ressällskap vara berättigade till ersättning för förstörd semester. Samtidigt konstaterar nämnden att resenärerna på resmålet åtminstone kunnat delvis åtnjuta fördelar i form av t.ex. mat och dryck under hela två veckor. Vid en samlad bedömning av dessa omständigheter finner nämnden det inte skäligt att A och hennes ressällskap – utöver att få hela priset för resan återbetalat – också skulle få ersättning för förstörd semester. Yrkandet i den delen ska därför avslås.

text: En ledamot reserverade sig enligt följande.

text: Av utredningen framgår att resebolaget, efter att resenärerna begärt att få åka hem, erbjudit resenärerna att få byta boende till ett hotell som hade vattenpark samt att resenärerna avböjde detta erbjudande. Enligt min mening kan annat inte anses bevisat än att det erbjudna hotellet fick anses utgöra ett godtagbart ersättningsarrangemang, vilket erbjöds inom rimlig tid, varför resenärerna inte haft rätt att avvisa det. Vid denna bedömning har resebolaget inte varit skyldigt att genast transportera resenärerna tillbaka till Sverige. I stället har resenärerna varit berättigade till ett prisavdrag för de brister som förelegat. Vid en samlad bedömning av de brister som bevisats föreligga, anser jag att resenärerna får anses vara skäligen tillgodosedda med en ersättning motsvarande 50 procent av den ursprungliga resans pris efter avdrag för kostnader för försäkringar.

type: avgorande


title: Marknadsföring eller finansiell rådgivning enligt lagen (2003:862) om finansiell rådgivning till konsumenter.

text: om finansiell rådgivning till konsumenter. Avgörande 2012-12-19; Änr 2011-6872.

text: 2013-06-11 H kontaktades i slutet av mars 2011 på telefon av en anställd från bolaget. Vid ett möte i bolagets lokaler redovisade H sin finansiella situation. Vid ett efterföljande möte i hans hem föreslog bolaget, efter en summarisk dokumentation av hans och hans hustrus kompetens att förstå strukturella produkter, att han skulle avsluta de investeringar i strukturella produkter som han hade placerade i en kapitalförsäkring med fem års respektive tre års bindningstid i Irish Life International. Motiveringen var att de av bolaget rekommenderade produkterna i Garantum skulle vara mer fördelaktiga långsiktiga placeringar. Detta råd gavs utan att de tittat på prospekten för de strukturella produkterna och utan att ha gått igenom försäkringsvillkoren för kapitalförsäkringen. Bolaget försäkrade att ett avslutande av kapitalförsäkringen och försäljning av de strukturella produkterna inte skulle medföra några kostnader eller avgifter, trots att löptiden inte hade gått ut och trots att produkterna saknade likvid andrahandsmarknad. Till följd av bolagets råd avslutade han produkten SHB Autocall Norden P/M 1 150930, som skulle ha berättigat honom till en utdelning om 100 000 kr i september 2011 om han hade haft kvar den. H har begärt skadestånd med 100 000 kr. Bolaget har vid sina kontakter med honom utfört både försäkringsförmedling och investeringsrådgivning utan att ha tillstånd till det och utan att uppfylla de krav på kompetens och utförande som krävs enligt lag och andra föreskrifter. Det har orsakat honom en förlust om 100 000 kr i utebliven utdelning till följd av att han sålt en strukturell produkt i förtid.

text: Bolaget har motsatt sig yrkandet. Bolaget arbetar med marknadsanalys och marknadsföring, vilket varit tydligt i informationen till H. Bolaget har ingen affärsrelation med H utan har endast bedrivit generell marknadsföring och inte någon finansiell rådgivning. Bolaget kan därför inte ansvara för H:s eget beslut om försäljning av värdepapper.

text: Allmänna reklamationsnämnden, i utökad sammansättning, gjorde följande bedömning.

text: Har det varit fråga om marknadsföring eller rådgivning?

text: Det är klarlagt att bolaget har kontaktat H och att bolagets företrädare har lämnat förslag till honom om olika finansiella placeringar och finansiella dispositioner i övrigt. Det står också klart att bolagets företrädare uppträtt yrkesmässigt och att H har haft fog för att fästa tillit till de råd som bolagets företrädare lämnat till honom. Bolagets företrädare måste rimligen ha insett att H förlitat sig på den förmedlade informationen. Med hänsyn till detta finner nämnden att bolagets agerande i förhållande till H måste bedömas som sådan finansiell rådgivning som avses i lagen (

text: ) om finansiell rådgivning till konsumenter (rådgivningslagen), jfr

text: SOU 2002:41 s. 30

text: ff. Rådgivningslagens bestämmelser är tvingande till konsumentens förmån (

text: 3 §

text: ) och bestämmelserna kan alltså inte avtalas bort till nackdel för konsumenten.

text: Rådgivningen

text: Bolaget har inte i samband med rådgivningen upprättat någon dokumentation över rådgivningen. Detta strider mot bestämmelserna 4 § rådgivningslagen. I förarbetena till lagen anges att konsumentens påståenden om vad som förekommit vid rådgivningen bör tas som utgångspunkt vid bedömningen av eventuell vårdslöshet, om näringsidkaren försummat sin dokumentationsskyldighet och inte på annat sätt förmår bevisa att konsumentens påståenden är felaktiga (se

text: prop. 2002/03:133 s. 54

text: ). Bolaget har inte lagt fram någon bevisning om att den version av vad som hänt som H lämnat skulle vara felaktig. Nämnden lägger därför vad H:s uppgivit till grund för sin bedömning.

text: Med den nu angivna utgångspunkten konstaterar nämnden att bolaget inte på det sätt som krävs vid finansiell rådgivning till konsumenter har utrett H:s förkunskaper, önskemål och behov avseende de finansiella dispositionerna. Bolaget har vidare utan sådan bakgrund lämnat råd om finansiella placeringar och andra finansiella dispositioner. Ett av de råd som gavs var att H skulle avsluta en produkt som i september 2011 skulle ha berättigat honom till en utdelning om 100 000 kr, om han hade haft den kvar. Rådet gavs utan att bolaget redovisat konsekvenserna av en avyttring av produkten. Nämnden finner därför att bolagets finansiella rådgivning varit vårdslös.

text: Frågan om skadeståndsskyldighet

text: Av 6 § rådgivningslagen framgår att näringsidkare som genom finansiell rådgivning uppsåtligen eller av oaktsamhet orsakar konsumenten ren förmögenhetsskada ska ersätta skadan. Med ren förmögenhetsskada menas en ekonomisk skada som uppkommit utan samband med person- eller sakskada.

text: Frågan är om vårdslösheten vid rådgivningen har orsakat H någon ren förmögenhetsskada. Nämnden konstaterar att H till följd av bolagets rådgivning i förtid avslutade en produkt som enligt honom skulle ha gett en utdelning om 100 000 kr i september 2011. Det innebär att en ren förmögenhetsskada har uppstått.

text: Bolaget har inte invänt mot det yrkade beloppet i sig. Nämnden finner därför att bolaget är skyldigt att ersätta H med 100 000 kr. H:s yrkande ska alltså bifallas.


title: Fråga om förälders betalningsansvar för underårigs köp av digitala varor. Den underårige sonen har olovligen kommit åt förälderns kontokortsuppgifter och köpen var därför ogiltiga. Eftersom det rört sig om nöjesprodukter har sonen inte ansetts haft någon nytta av dem och företaget har inte bevisat att avtalet medfört några kostnader för det; företaget har därför inte rätt till ersättning. (9 kap. 7 § föräldrabalken)

text: BR begärde återbetalning av 2 373 kr. Hans underårig son använde hans kontokort för att köpa speluppdateringar genom Microsofts onlinetjänst Xbox Live. Totalt har 38 köp utförts och den sammanlagda kostnaden blev 2 373 kr. Hans son hade inte rätt att utföra köpen.

text: Microsoft motsatte sig kravet. Det är kunden som ansvarar för hur tjänsten Xbox Live används och företaget kan inte hållas ansvarigt för att BR:s son utfört köp via tjänsten utan förmyndares medgivande.

text: Microsoft har inte motsatt sig påståendet att BR:s kontokortsinformation registrerats olovligen till det användarkonto som använts vid köpen. Bolaget har inte heller ifrågasatt att det var BR:s underårige son som gjorde köpen. Nämnden lägger därför dessa uppgifter till grund för sin bedömning.

text: Bestämmelserna om underårigs omyndighet finns i

text: 9 kap.

text: föräldrabalken

text: . Den som är under 18 år är omyndig, vilket innebär att han eller hon som huvudregel inte har någon rättslig handlingsförmåga. Syftet med begränsningen är att skydda den underårige mot följderna av ekonomiskt ofördelaktiga rättshandlingar, och avtal som en underårig ingår på egen hand är i princip ogiltiga. En underårig kan dock träffa avtal med bindande verkan om rättshandlingen görs med förmyndares samtycke. Vid bedömningen av underårigs rättshandlingsförmåga har man i praxis vid vissa kontantköp tolkat in ett underförstått samtycke (jfr t.ex.

text: RH 1988:82

text: och Allmänna reklamationsnämndens beslut i ärende 1999-1495, 1999-4143 och 2003-7431). I dessa fall har det inte krävts ett verkligt och uttryckligt samtycke från förmyndarens sida, utan det har räckt med att förmyndaren har gjort det möjligt för den underårige att uppträda så att det ser ut som om han eller hon har haft tillåtelse att ingå avtal.

text: För att ett underförstått samtycke ska antas finnas krävs det att den underårige inte olovligen fått tillgång till kontanter eller något annat betalningsmedel. Om en underårig olovligen tagit pengar från sina föräldrar kan ett samtycke aldrig presumeras, oavsett omständigheterna runt köpet i övrigt, se t.ex.

text: Ds 2012:31 s. 145

text: . Eftersom BR:s son genomfört köpen av nedladdade program genom att olovligen ha skaffat tillgång till och använt sig av uppgifter om hans kontokort är köpen ogiltiga.

text: När ett avtal blir ogiltigt på grund av att den ena parten är underårig ska parternas respektive prestationer återgå (

text: 9 kap. 7 § första stycket föräldrabalken

text: ). De produkter som BR:s son köpt är dock av sådant slag att de inte kan återlämnas. I sådana fall ska den underårige betala

text: ersättning för värdet på vad han eller hon mottagit. Detta gäller dock endast om det som den underårige tagit emot använts till skäligt underhåll eller på något annat sätt medfört nytta för honom eller henne. Nämnden konstaterar att de köpta produkterna inte har använts för skäligt underhåll. Frågan är då om BR:s son haft nytta av produkterna. I praxis har synen på vad som är att se som nytta för en underårig varit restriktiv. Rena nöjesprodukter, som spel och musikspelare, har inte ansetts vara av nytta för underåriga. Det har inte framkommit något annat än att det som BR:s son köpt är rena nöjesprodukter. Han kan därför inte anses ha haft nytta av de köpta produkterna.

text: En underårig som vilselett en säljare är skyldig att betala ersättning för den förlust som orsakats av avtalet (

text: 9 kap. 7 § andra stycket föräldrabalken

text: ). De produkter som BR:s son har köpt är nedladdade program, en varutyp som i praktiken är oändligt duplicerbar och med försumbara distributionskostnader. Det går därför inte att, som vid köp av fysiska varor, anta att det inneburit någon faktisk förlust, exempelvis i form av återanskaffningskostnader, för Microsoft att BR:s son laddat ned produkter som inte kan återlämnas. Microsoft har inte gett in någon utredning som redovisar vilka faktiska kostnader avtalet medfört för bolaget. Eftersom det inte är bevisat att avtalet medfört kostnader för Microsoft kan BR:s son inte anses vara ersättningsskyldig gentemot bolaget. BR:s yrkande ska därför bifallas och Microsoft rekommenderas att betala tillbaka 2 373 kr till honom.


title: Fråga om en person kan anses ha ingått ett distansavtal om telefonabonnemang i egenskap av konsument.

text: Avgörande 2012-08-13; Änr 2012-01334.

text: B yrkade uppsägning av avtalet och att bolagets krav på honom återkallades. Den 4 november 2011 blev han uppringd av bolagets säljare och beställde då ett telefonabonnemang för 195 kr per månad. Vid förfrågan om bolaget sålde för Telia svarade bolagets säljare att bolaget gjorde det. När han fick skriftlig bekräftelse visade det sig dock att tjänsten inte motsvarade vad han beställt. Det visade sig att det var fråga om ett helt annat bolag. Detta innebar att han först fick krav även från Telia där han krävdes på 299 kr för att han bröt avtalet, men detta har senare efterskänkts. Felet upptäcktes den 7 november 2011. Han har en lantbruksfastighet men telefonen är hans privata. Hans abonnemang hos Telia har alltid varit privatabonnemang. Bolaget hävdade att någon ångervecka inte gällde eftersom han hade företag. Klagomål framställdes den 6 december 2011 och han angav att han inte ville avtala om tjänsten eftersom den inte motsvarade vad han beställt. Han har blivit lurad till ett abonnemang han inte önskat, han har aldrig velat lämna Telia som telefonoperatör.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. B hävdar att säljaren från bolaget påstod sig ringa från Telia samt att telefonen används för privat bruk och att man även bör få 14 dagars ångerrätt på ett tecknat avtal. Den 2 november 2011 kontaktade bolaget kunden och erbjöd honom ett billigare abonnemang via deras nät. Bolaget hyr sig in i samma nät som Telia. Att ett abonnemang har varit privat hos Telia innebär inte att det inte kan kopplas som företagsabonnemang hos en annan operatör. Särskilt när abonnemanget står på personnummer som är tillhörande kund. Efter varje tecknat avtal görs en inspelningskontroll för att säkerställa att man ingått ett giltigt avtal. Den nödvändiga informationen bör nämnas i varje samtal. Därefter görs en kontroll hos UC av personnummer samt eventuell kreditvärdighet. Skärmdump från UC bifogas som visar att kunden är företagare. Det nummer som finns för företaget är samma som kopplats till bolaget. Det muntliga avtalet skickades på begäran till kunden den 2012-02-07, där det framgår tydligt att byte av operatör kommer att ske till bolaget och även att det är företagspriser det gäller. Det talades om priser exklusive moms, samt personnummer som organisationsnummer (vilket tyder på enskild firma). Bolaget rekommenderar kund att koppla tillbaka sitt abonnemang och nyttja bindningstiden. Det ersätter uppsägningsavgift avseende abonnemanget upp till 400 kr

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det aktuella avtalet har träffats per telefon, den 4 november 2011, och är således ett distansavtal.

text: Frågan i ärendet är om B har haft rätt att ångra avtalet med stöd av bestämmelserna i distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: . Den lagen ger en konsument rätt att frånträda ett distansavtal (ångerrätt) genom att lämna eller sända ett meddelande om detta till näringsidkaren inom fjorton dagar från den dag då avtalet ingicks (s.k. ångerfrist). Ångerfristen börjar dock tidigast att löpa den dag då konsumenten fick information av näringsidkaren om sin ångerrätt m.m.

text: Det är således bara konsumenter som har ångerrätt enligt den angivna lagen. Med konsument avses enligt 1 kap. 2 § i lagen ”en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet”.

text: Vad som ska bedömas i det nu aktuella fallet är således om B ingått avtalet med bolaget i egenskap av konsument. För att så ska vara fallet krävs alltså att han är ”en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet”.

text: B är en fysisk person. Bolaget har i såväl ett välkomstbrev som ett bekräftelsebrev som båda sänts ut till anmälaren angivit B som mottagare av breven och därmed avtalspart. Det är således B (och inte någon juridisk person) som ingått avtalet med bolaget. Det återstår då att bedöma om han ingått avtalet med bolaget ”huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet”. Vid den bedömningen beaktar nämnden särskilt följande. B är 75 år gammal. Hans tidigare abonnemang hos Telia har alltid varit ett privatabonnemang. Telefonen finns i hans bostad. Frågan är då om den omständigheten att B är lantbrukare och i den egenskapen driver jordbruksnäring och därför möjligen då och då ringer samtal på telefonen som har samband med hans jordbruksnäring kan anses utgöra något som har betydelse vid bedömningen av om han ingått avtalet i egenskap av konsument. Det kan då noteras att samma definition på konsument som i den nu aktuella lagen återfinns även i andra konsumenträttsliga lagar, t.ex.

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: och lagen (

text: ) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden. Av förarbetena till

text: konsumentköplagens

text: motsvarande bestämmelse framgår att det för att en part ska anses ha ingått avtalet i egenskap av konsument inte ställs upp något krav på att partens agerande ska ligga utanför dennes yrke. Det innebär att även köp för sådana ändamål som har att göra med en persons yrke omfattas av konsumentbegreppet i de nu aktuella lagarna (se

text: prop. 1989/90:89, s. 59

text: ; jfr Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 41). Huvudsaklighetskravet innebär att man vid avtal om köp eller tjänster som en person tänker använda både privat och i näringsverksamhet måste göra en bedömning av om köpet respektive tjänsten är avsedd huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamheten. Kommer man fram till att så är fallet har personen ingått avtalet i egenskap av konsument och de konsumenträttsliga lagarna är då tillämpliga. Av förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: framgår att det är den enskilde köparens avsikt med förvärvet som är avgörande (se

text: prop. 1989/90:89, s. 60

text: ; jfr Eriksson, Nordling, Palm, a.a., s. 42). Något krav på att denna köparens avsikt med förvärvet varit synbar för säljaren uppställs däremot inte.

text: Nämnden finner vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet, särskilt med hänsyn till B ålder, att telefonen finns i hans bostad, att telefonabonnemanget alltid tidigare varit ett privatabonnemang och att det inte visats att telefonabonnemanget använts i någon nämnvärd omfattning i B:s näringsverksamhet, att avtalet med bolaget får anses ha ingåtts huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet. B ska därför anses ha ingått avtalet i egenskap av konsument. Distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: är därför tillämplig på avtalet.

text: Eftersom B inte fått någon information om sin ångerrätt enligt distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: har ångerfristen ännu inte gått ut. Han har således rätt att med hänvisning till ångerrätten frånträda avtalet. Hans yrkande ska därför bifallas.


title: Ersättning för biljettkostnad vid försenat tåg, förordning (EG) nr 1371/2007 om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer.

text: Avgörande 2012-11-27; Änr 2012-03967.

text: A drabbades av en försening på över två timmar på sin resa mellan Stockholm och Malmö. Han reklamerade och begärde ersättning enligt SJ:s resegaranti. SJ hänvisade till att resegarantin inte gäller med stöd av punkt 13.1 i sina Allmänna Villkor eftersom förseningen uppkom till följd av en olycka med påkörning av en person. SJ har dock inte bevisat att det föreligger någon grund för ansvarsbefrielse enligt de allmänna resevillkoren i fråga om den försening som uppstod.

text: SJ motsatte sig kraven. Det aktuella tågets avgång från Stockholm försenades med 1,5 timme. Anledningen var att tåget kvarhölls efter beslut av Trafikverket och Räddningstjänsten sedan en man påkörts av ett pendeltåg. När tåget så småningom ankom till Malmö var det mer än två timmar försenat. Enligt tillämpliga regler,

text: artikel 17 i förordning (EG) nr 1371/2007

text: med rättigheter och skyldigheter för tågresenärer och punkten 14.1 d) i SJ:s Allmänna Villkor, är SJ ansvarigt får återbetalning av halva biljettavgiften. Såsom emellertid också anges i reglerna, punkten 13.1 i SJs Allmänna Villkor och artikel 32 i bilaga 1, kapitel II, avdelning IV i EG-förordningen är SJ fritt från detta ansvar om tågförseningen kan hänföras till någon av de ansvarsbefriande orsaker som anges i de åberopade bestämmelserna. SJ har från Trafikverket fått rapport om den närmare orsaken till olyckan. Rapporten utvisar att orsaken till att mannen ramlade ned på spåret inte kan tillskrivas Trafikverket som bristfälligheter beträffande sandning eller annan åtgärd på perrongen till förhindrande av halkningsolycka. Det föreligger således två befrielsegrunder som SJ åberopar. Tågförseningen är för det första att hänföra till omständigheter som inte är förbundna med järnvägsdriften och som SJ inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om SJ hade iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade. För det andra har det varit fråga om tredjemans beteende som SJ inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av även om SJ hade iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade. SJ medger dock att befrielsegrund saknas för 35 minuter av den totala förseningen vilket berättigar A till 50 procent av biljettpriset. Beloppet kommer att tillställas A i form av värdebevis.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Utgångspunkter

text: Det är ostridigt i ärendet att det tåg som A reste med blev försenat. Tvisten gäller huruvida SJ AB är skyldigt att återbetala biljettavgiften till A till följd av förseningen. SJ AB har vidgått att bolaget enligt tillämpliga regler i och för sig är återbetalningsskyldigt för halva biljettavgiften men gjort gällande att två ansvarbefriande grunder är tillämpliga på förseningen varför återbetalningsskyldigheten bortfaller.

text: Kort om tillämpliga bestämmelser

text: Sedan den 3 december 2009 gäller i stater som är medlemmar i Europeiska unionen

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1371/2007 av den 23 oktober 2007

text: om rättigheter och skyldigheter för tågresenärer. Genom förordningen görs bestämmelser i bihang A om enhetliga

text: rättsregler för avtal om internationell transport av resande på järnväg (CIV) till fördraget om internationell järnvägstrafik av den 9 maj 1980, ändrat genom protokollet om ändring av fördraget om internationell järnvägstrafik av den 3 juni 1999 (COTIF) tillämpliga i EU. I förordningen finns också bestämmelser som kompletterar bestämmelserna i CIV. De bestämmelser i CIV som införlivats med gemenskapslagstiftningen finns i bilaga 1 till förordningen.

text: Bestämmelserna i förordning

text: (EG) nr 1371/2007

text: reglerar bl.a. järnvägsföretagens skadeståndsansvar vid personskador, skador på bagage och vid dröjsmål. Förordningen innehåller också bestämmelser om andra skyldigheter som järnvägsföretagen har mot resenärer, exempelvis att lämna information, att betala tillbaka delar av biljettpriset vid vissa avbrott i transporten och att tillhandahålla assistans och service. Det finns vidare särskilda bestämmelser om järnvägsföretagens skyldigheter gentemot resenärer med funktionshinder eller nedsatt rörlighet.

text: Är A berättigad till återbetalning av biljettpriset?

text: Bestämmelser om järnvägsföretagens ansvar vid försening, utebliven anslutning och inställelse finns i kapitel IV i förordning

text: (EG) nr 1371/2007

text: . Enligt

text: artikel 15 i förordningen

text: regleras järnvägsföretagens skadeståndsansvar vid bl.a. försening av kapitel II i avdelning IV i bilaga I till förordningen. Av

text: artikel 16.1 i förordningen

text: följer bl.a. att resenärer som drabbas av en försening mellan den avrese- och ankomstort som anges på biljetten får, utan att därmed avsäga sig rätten till transport, begära ersättning för en sådan försening från järnvägsföretaget. Den minsta ersättningen vid förseningar ska enligt bestämmelsen vara 25 % av biljettpriset vid 60-119 minuters försening och 50 % av biljettpriset vid 120 minuters försening eller mer.

text: SJ AB har gjort gällande att bolaget är fritt från ansvar med hänvisning till att tågförseningen är att hänföra till omständigheter som inte är förbundna med järnvägsdriften och till tredjemans beteende, vilka SJ AB inte hade kunnat undgå eller förebygga följderna av, även om SJ AB hade iakttagit den omsorg som omständigheterna påkallade.

text: Nämnden konstaterar att SJ AB enligt bolagets villkor inte är skyldigt att återbetala någon del av biljettpriset då det i villkoren görs undantag för ett antal befrielsegrunder, både i fråga om skyldigheten att återbetala biljettpriset och skyldigheten att utge skadestånd, varav de två som bolaget åberopat får anses tillämpliga på den aktuella förseningen. SJ AB har också hänvisat till artikel 32 i kapitel II i avdelning IV i bilaga I till förordning

text: (EG) nr 1371/2007

text: , i vilka samma befrielsegrunder anges. Kapitel II i avdelning IV i bilaga I till förordningen reglerar dock som nämnts ovan järnvägsföretagens skadeståndsansvar när tidtabellen inte hålls. De aktuella befrielsegrunderna kan således endast befria järnvägsföretagen från skyldigheten att utge skadestånd. Några befrielsegrunder som befriar järnvägsföretagen från skyldigheten att ersätta biljettpriset saknas emellertid i förordningen, varför ansvaret för att ersätta biljettbriset närmast är att betrakta som strikt i den meningen att det saknar betydelse vad orsaken till förseningen är. Bolagets villkor står således i detta avseende i strid med förordningen.

text: Eftersom SJ AB:s villkor är sämre än förordningens bestämmelser äger de senare företräde. A är därmed i enlighet med artikel 16.1 i kapitel IV i förordningen berättigad till ersättning. Då förseningen uppgått till mer än två timmar ska ersättning utgå med 50 % av biljettpriset, dvs. med 37 kr. Av artikel

text: 16.2 i kapitel IV i förordningen följer att ersättningen på resenärens begäran ska betalas kontant, vilket A gjort. SJ AB ska således rekommenderas att betala 37 kr till A. I övrigt saknas förutsättningar för att bifalla A:s yrkande.


title: Fråga om prisavdrag när felet på varan avhjälpts för sent, 28 § konsumentköplagen (1990:932).

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Avgörande 2012-11-28; Änr 2012-04073.

text: S beställde två soffor av via företagets hemsida den 4 februari 2012. Den 17 februari fick hon ett leveransbesked om att sofforna fanns tillgängliga för avhämtning i företagets butik. Eftersom hon inte hade möjlighet att hämta sofforna då ringde hon till butiken och meddelade att hon skulle hämta sofforna den 3 mars, vilket gick bra enligt butikspersonalen. Den 3 mars hyrde hon en lastbil och körde för att hämta sofforna. Det kostade 1 500 kr att hyra lastbilen. När hon kom till butiken visade det sig att sofforna inte fanns för avhämtning på lagret. Den 9 mars levererades sofforna hem till henne. Hon upptäckte då att ett armstöd saknades. Hon ringde till företaget och blev lovad att armstödet skulle levereras till henne samt att företaget skulle återkomma med leveransbesked. Det gick sedan mer än fem veckor utan något besked från företaget. Armstödet levererades den 20 april. Hon begärde ersättning för kostnaden för att hyra lastbil samt 3 000 kr i prisavdrag eftersom det tog mer än två månader för säljaren av leverera sofforna.

text: Företaget motsatte sig yrkandet. S köpte sofforna via internet och som leveranssätt valdes avhämtning i butik. Eftersom sofforna inte kunde hittas på lagret den dagen erbjöd företaget sig att leverera sofforna till S med budfirma, vilket S accepterade. Leveransen skedde den 9 mars och vid uppackning av sofforna saknades ett armstöd. Företaget beställde ett nytt armstöd av leverantören samma dag. Företaget får sofforna färdigpackade från leverantören och har därför inga lösa armstöd på sitt lager. Soffan var således felpackad redan hos leverantören. Normal leveranstid på reservdelar för soffor som tillverkas för hand är två till fyra veckor. Varan skickas först till företagets centrallager och därefter vidare till kunden. Den 13 april levererades armstödet till företagets lager och den 20 april levererades det till kunden. Företaget har hjälpt kunden inom de tidsramar som är normala inom branschen. Företaget har hanterat reklamationen samma dag som den kom in och armstödet har levererats utan fördröjningar och utan någon merkostnad för kunden. S valde att själv hämta sofforna i butiken. Eftersom sofforna inte fanns på lagret den aktuella dagen fraktades de gratis till kunden. S har därför inte haft någon merkostnad för frakten och ska därför inte kompenseras för kostnad för hyra av lastbil.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden kan inledningsvis konstatera att det är ostridigt i ärendet att leveransen av sofforna inte skett den 3 mars 2012 som parterna kommit överens om. Säljaren har alltså varit i dröjsmål med leveransen. Det kan också konstateras att det ostridigt fanns ett fel på den ena soffan vid leveransen den 9 mars 2012. Felet bestod i att ett armstöd saknades.

text: Frågan om skadestånd

text: S har yrkat skadestånd för den hyreskostnad som hon fått betala för den lastbil som hon kört till Helsingborg med den 3 mars 2012. Vid leveransdröjsmål kan en konsument i och för sig ha rätt till skadestånd enligt

text: och

text: 32 §§

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Det är dock konsumenten som måste bevisa att han eller hon faktiskt har drabbats av en skada som motparten ansvarar för.

text: Som en allmän utgångspunkt i sådana fall vid bedömning av om rätt till skadestånd finns gäller att köparen ekonomiskt ska sättas i samma läge som om säljaren hade fullgjort avtalet på rätt sätt. Vad S kan få ersättning för – såvitt nu är i fråga – är alltså bara merkostnader i förhållande till om avtalet fullgjorts på rätt sätt. S har inte drabbats av dubbla hyrbilskostnader eftersom företaget på egen bekostnad genomfört leveransen den 9 mars 2012. Kostnaden för hyrlastbilen är alltså inte någon merkostnad. S är därför inte berättigad till ersättning av företaget för den kostnaden. Hennes skadeståndsyrkande ska därför avslås.

text: Frågan om prisavdrag

text: S har vidare yrkat prisavdrag eftersom säljaren inte har avhjälpt felet på den ena soffan inom skälig tid. Enligt

text: 26 § konsumentköplagen

text: ska avhjälpande ske inom skälig tid efter det att köparen har framställt sitt krav.

text: Om avhjälpande sker men inte inom skälig tid efter reklamationen synes lagtexten i

text: 28 § konsumentköplagen

text: uttryckligen innebära att prisavdrag kan komma i fråga (jfr Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 199). Högsta domstolen har också i ett fall (se rättsfallet

text: NJA 1998 s. 792

text: ) funnit att en köpare hade rätt till prisavdrag, eftersom avhjälpandet från säljarens sida inte hade skett inom skälig tid efter köparens reklamation.

text: Fråga är då om avhjälpandet av felet med saknat armstöd skett inom skälig tid eller inte. Vid den bedömningen saknar det betydelse hur säljaren organiserat sin verksamhet eller hur det inbördes förhållandet mellan säljaren och dennes leverantör ser ut. Av betydelse är i stället framför allt hur lång den ursprungliga leveranstiden var. Beställningen av sofforna gjordes den 4 februari 2012 och den 17 februari 2012 fick S besked om att sofforna fanns tillgängliga för avhämtning. Den ursprungliga leveranstiden var alltså knappt två veckor. Det tog däremot säljaren cirka sex veckor att avhjälpa felet med armstödet. Några särskilda omständigheter som gjort det svårare att leverera armstödet tidigare (t.ex. strejk eller avbrott i samfärdsel) har inte påståtts föreligga. Enligt nämndens mening har felet därför inte avhjälpts inom skälig tid och S är därför berättigad till ett prisavdrag. Vid bedömandet av prisavdragets storlek ska hänsyn bl.a. tas till vilka olägenheter som det sena avhjälpandet har medfört t.ex. i form av utebliven möjlighet att använda soffan fullt ut. Det har i ärendet inte framkommit att det skulle ha funnits några betydande sådana olägenheter till följd av det sena avhjälpandet. Nämnden finner därför att prisavdraget skäligen kan bestämmas till 500 kr. S:s yrkande om prisavdrag kan således endast delvis bifallas.