nyckelord: Barn/ungdom Drogtest Samtycke

title: Fråga om genomförande av slumpvisa drogtester av elever vid ett gymnasium stred mot bestämmelsen i 2 kap. 6 § regeringsformen (RF) om skydd mot påtvingat kroppsligt ingrepp

text: Bakgrund

text: I ett beslut den 7 oktober 2009 riktade Skolinspektionen kritik mot Nässjö kommun för barn- och utbildningsnämndens beslut om att införa slumpvisa drogtester av elever på Brinellgymnasiet i kommunen (dnr 41-2009:2070). Skolinspektionen förutsatte att kommunen inte skulle genomföra sitt beslut och anmodade kommunen att senast den 8 januari 2010 lämna en redovisning över vilka åtgärder som vidtagits med anledning av inspektionens beslut.

text: Vid ett sammanträde den 12 november 2009 beslutade barn- och utbildningsnämnden att vidhålla sitt beslut och uppdrog åt Brinellgymnasiet att genomföra drogtesterna.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Brinellgymnasiet för att drogtesterna skulle genomföras trots Skolinspektionens beslut. Han ansåg bl.a. att drogtesterna stred mot ”grundlagen som skyddar medborgare mot kroppsliga ingrepp”.

text: Utredning

text: Utredningsåtgärder JO inhämtade från Skolinspektionen tillsynsbeslutet av den 7 oktober 2009 och barn- och utbildningsnämndens beslut den 12 november 2009.

text: Barn- och utbildningsnämnden bereddes tillfälle att yttra sig i saken. För det fall att nämnden inte hade något att tillägga utöver det som nämnden anfört i Skolinspektionens ärende behövde nämnden inte yttra sig.

text: Nämnden kom in med ett yttrande till JO.

text: Skolinspektionen bereddes tillfälle att yttra sig med anledning av nämndens remissvar. Inspektionen kom in med ett yttrande.

text: Skolinspektionens yttrande skickades till barn- och utbildningsnämnden för kännedom.

text: Nämndens och Skolinspektionens yttranden översändes för kännedom till AA.

text: Skolinspektionens beslut den 7 oktober 2009

text: Skolinspektionen kritiserar Nässjö kommun för kommunens beslut om att införa slumpvisa drogtester av elever på Brinellgymnasiet. Skolinspektionen förutsätter att kommunen inte kommer att genomföra beslutet. Skolinspektionen kommer att följa upp beslutet. Nässjö kommun ska därför senast den 8 januari 2010 lämna en redovisning över vilka åtgärder som vidtagits med anledning av Skolinspektionens beslut.

text: Ärendet

text: Skolinspektionen har initierat ett ärende efter att det framkommit uppgifter om att Nässjö kommun har beslutat att införa slumpvisa drogtester vid Brinellgymnasiet. Skolinspektionens utredning i detta fall syftar till att kontrollera om de drogtester som Nässjö kommun beslutat om att införa hösten 2009 är förenliga med lagstiftningen.

text: Nässjö kommuns beslut

text: Barn- och utbildningsnämnden i Nässjö kommun beslutade den 16 april 2009att införa frivilliga, slumpvisa drogtester vid Brinellgymnasiet. Drogtesterna är en del av skolans drogförebyggande arbete och ska medverka till en säkerarbetsmiljö. Information om drogtesterna finns i Brinellgymnasiets ”Handlingsplan gällande droger” som finns tillgänglig på skolans webbplats. Information lämnas muntligen i samband med olika presentationer av skolan och vid antagningen till Brinellgymnasiet. En skriftlig överenskommelse träffas mellan skolan och eleven samt, för omyndiga elever, elevens vårdnadshavare. Av överenskommelsen framgår det att eleven har rätt att avstå drogtestning vid provtillfället. I de fall vårdnadshavaren samtycker till att eleven kan drogtestas, kommer vårdnadshavaren att informeras om att eleven avstår från att lämna drogtest om överenskommelsen är undertecknad av denne. Skolhälsovården gör varje månad ett slumpvis urval om fem elever som erbjuds att lämna drogtest. Vid provtagningstillfället hämtas eleven av skolsköterskan som informerar om att det är frivilligt att delta i provtagningen. Skolsköterskan har överinseende när eleven lämnar urinprov. Både positiva och negativa testsvar skickas till skolläkaren. Vid positiva testsvar görs en anmälan enligt

text: socialtjänstlagen

text: till individ- och familjeomsorgsnämnden. När anmälan utreds kan det ske i samverkan med skolhälsovård och Individ- och familjeomsorgen under förutsättning att nödvändigt medgivande lämnas enligt sekretesslagen. Om sådant medgivande inte lämnas kan skolsköterskan hålla samtal med eleven men det är frivilligt för eleven att delta i sådana samtal. Provresultaten kommer inte att delges annan personal på skolan. Några drogtester har såvitt känt ännu inte genomförts.

text: Skolinspektionens bedömning

text: Skolan har en viktig roll i arbetet mot drogmissbruk bland ungdomar. Att en skola agerar aktivt på detta område måste, rent allmänt sett, ses som angeläget. Enligt läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94), avsnitt 2.6, har rektor bland annat ett särskilt ansvar för att eleverna får kunskaper om riskerna med bland annat narkotika och andra droger. Skolans arbete med att förebygga droganvändning måste

text: bedrivas i enlighet med gällande författningar och på ett sätt som inte resulterar i en integritetskränkning. Det framgår av

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: regeringsformen

text: att varje medborgare gentemot det allmänna är skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp men att detta skydd kan begränsas genom lag. Urinprovstagning utgör ett kroppsligt ingrepp. Åtgärder som innebär att gymnasieelever tvingas genomgå drogtestgenom urinprovstagning kräver alltså lagstöd. Det finns inga sådana bestämmelser i

text: skollagen

text: . Det är därför olagligt att tvinga en elev att lämna ett sådant drogtest. En elev kan frivilligt gå med på att drogtestas genom urinprovstagning. För att kunna genomföra ett frivilligt drogtest krävs ett tydligt samtycke från eleven. Medverkan i ett drogtest är känsligt från integritetssynpunkt, inte minst när det är frågan om slumpvisa tester. Frivilligheten från elevens sida får inte bara vara formell utan måste även upplevas som reell. Detta innebär att eleven inte av någon anledning får känna sig tvingad att delta i drogtestet. En elev som inte vill låta sig drogtestas får inte utsättas för direkta eller indirekta påtryckningar eller repressalier från skolans sida. Det är en grannlaga uppgift för skolan att förvissa sig om att eleven verkligen upplever drogtestet som frivilligt. En gymnasieelev står i en beroendeställning till skolans personal. Det kan även förekomma grupptryck som gör att en elev ger sitt samtycke till något som den egentligen upplever som integritetskränkande. Detta gäller även för myndiga elever. Skolinspektionen vill framhålla att tyngdpunkten istället bör vara att arbeta förebyggande genom att exempelvis informera elever och deras vårdnadshavare om drogproblematiken. Rektor har ett uttalat informationsansvar för att elever får kunskap om risker med droger enligt läroplanen. Om personal vid skolan får en signal om eller misstänker att en elev är påverkad av narkotika är det av stor vikt att vårdnadshavaren informeras och att en sådan elev får det stöd och den hjälp som samhället kan erbjuda. I en sådan situation ska skolan skyndsamt utreda elevens behov av stöd. Skolan bör vid misstanke om drogmissbruk både samarbeta med expertis inom till exempel hälso- och sjukvården och göra en anmälan till socialnämnden. De har ett ansvar för utredning och behandling samt utvecklade rutiner för detta. Skolinspektionen vill i sammanhanget påtala vikten av att elevens integritet respekteras vid en eventuell urinprovstagning. Det är därför inte lämpligt att övervaka en elev när ett urinprov lämnas. Skolinspektionen anser att det är av stor vikt att skolorna arbetar förebyggande mot droger. Skolinspektionen kan dock konstatera att det saknas stöd i

text: skollagen

text: för att påtvinga elever ett drogtest genom urinprovstagning i gymnasieskolan. Det ingår heller inte i skolans uppdrag att genom slumpvisa drogtester arbeta förebyggande mot drogproblematik. Utifrån svårigheten med att säkerställa elevens reella samtycke och risk för integritetskränkning får skolan inte genomföra slumpvisa drogtester på ovan angivna sätt. Skolan bör ha rutiner för ett samarbete med andra myndigheter i syfte att hjälpa elever med drogproblem på det mest effektiva sättet.

text: Barn- och utbildningsnämndens beslut den 12 november 2009 Nämnden vidhöll sitt tidigare beslut att genomföra slumpvisa frivilliga drogtester. Till grund för beslutet låg bl.a. en skrivelse som hade upprättats av barn- och utbildningschefen BB. I skrivelsen anfördes följande.

text: Sammanfattning

text: Barn- och utbildningsnämnden har tidigare beslutat att införa frivilliga drogtester vid Brinellgymnasiet. […]

text: Skolinspektionen kritiserar kommunen för detta beslut.

text: Barn- och utbildningsförvaltningen kommenterar nedan Skolinspektionens beslut och föreslår mot denna bakgrund att nämnden vidhåller sitt beslut om frivilliga drogtester. – – –

text: Beskrivning av ärendet

text: 1. Syfte Syftet med de frivilliga slumpmässiga drogtesterna är att vara en del av skolans preventiva arbete. Genom risken att bli upptäckt vid en drogtest är förhoppningen att de elever som av ”nyfikenhet” vill prova ska avhålla sig från detta.

text: Ett annat syfte med drogtesterna är att medverka till en säker arbetsmiljö vid skolan för både elever och personal.

text: 2. Legalt utrymme Både utbildningsministern och företrädare för Skolinspektionen har uttalat att det finns ett legalt utrymme att genomföra frivilliga drogtester. Testerna måste emellertid utformas och genomföras på ett sådant sätt att frivilligheten upplevs reell av eleverna. Även den personliga integriteten måste säkerställas.

text: 3. Skolinspektionens beslut Skolinspektionen refererar först det beslut som barn- och utbildningsnämnden fattat. Därefter gör inspektionen en bedömning av rättsläge m.m. Skolinspektionen påpekar att skolan har en viktig roll i det förebyggandearbetet mot droganvändning. Man pekar också på innehållet i den läroplan som gäller för gymnasiet. Det är viktigt att framhålla att drogtester inte är avsett att vara den enda åtgärd som gymnasiet ska arbeta med för att förebygga droganvändning. Gymnasiet är väl medvetet om innehållet i läroplanen. Utöver detta finns samarbete med t.ex. socialtjänst och polis. Särskilda utbildningstillfällen har också genomförts för olika personalgrupper. Skolinspektionen säger sedan i sin skrivelse: ”En elev kan gå med på att drogtestas genom urinprovstagning. För att kunna genomföra ett frivilligt drogtest krävs ett tydligt samtycke från eleven.” Den rutin för drogtestning som beskrivs i underlaget till nämndens beslut innebar  information till vårdnadshavare och elev  frivillig skriftlig överenskommelse (med elev och förälder alt. bara elev om denne är myndig) att man kommer att delta i en ev. provtagning om man blir slumpmässigt utvald  information vid provtagningstillfället om att provtagningen är frivillig.

text: Skolinspektionen anför i sin skrivelse inga direkta synpunkter på dessa rutiner utan talar i mer allmänna termer om att en elev står i en beroendeställning tillskolans personal. Skolinspektionen befarar också att det kan förekomma grupptryck som gör att en elev ger sitt samtycke till något som den egentligen upplever som integritetskränkande. Det är barn- och utbildningsförvaltningens uppfattning att de rutiner förprovtagningen som beskrivs i bif. material uppfyller de krav som Skolinspektionen själv kräver dvs. ”ett tydligt samtycke från eleven”.

text: Många ungdomar som provar droger gör detta i samband med t.ex. fester tillsammans med andra jämnåriga. Här kan man nog tala om grupptryck att t.ex. prova att röka hasch. Syftet med de frivilliga drogtesterna är då att vara ett stöd till en ung människa att våga avstå inför risken att ev. bli utvald till ett test.

text: Skolinspektionen säger i slutet av sitt beslut att ”det saknas stöd i

text: skollagen

text: för att påtvinga eleverna ett drogtest genom urinprovstagning i gymnasieskolan”. Barn- och utbildningsförvaltningen delar denna uppfattning. Det är därför som de föreslagna drogtesterna är frivilliga. Skolinspektionen påtalar också ”vikten av att elevens integritet respekteras vid en eventuell urinprovstagning. Det är därför inte lämpligt att övervaka en elev när ett urinprov lämnas.”

text: Provtagningen är tänkt att genomföras av skolsköterska som i grunden är utbildad sjuksköterska. Provtagningen kommer därför att genomföras med samma mått av integritet som när en patient lämnar ett urinprov vid ett vanligt läkarbesök. Skolinspektionens beslut i denna del visar på den juridiska osäkerhet som inspektionen uppenbarligen upplever i denna typ av frågor. Den kritik som Skolinspektionen riktar mot kommunens beslut ska grunda sig på gällandelagstiftning. Om det nu är så att lagstiftningen enligt inspektionens uppfattning inte medger den här typen av provtagningar är det lite ”märkligt” att mantrots detta talar om hur ev. provtagningar ska gå till. Skolinspektionen skriver också om ”personal vid skolan får en signal om eller misstänker att en elev är påverkad av narkotika”. Detta är en helt annan situation än den som de frivilliga slumpmässiga drogtesterna är avsedda att användas vid. Finns misstanke om att en elev använder eller är påverkad av droger arbetar skolan redan i dag på det sätt som Skolinspektionen anger. Utöver de myndigheter som Skolinspektionen anger samarbetar skolan även med polisen i sådana här fall.

text: Barn- och utbildningsnämndens yttrande till JO

text: 1. Anmälan mot gymnasiechef

text: AA har 2010-01-27 till JO anmält gymnasiechef CC med anledning av de planerade drogtesterna vid Nässjö kommun gymnasieskola, Brinellgymnasiet. Beslutet om drogtesterna är fattat av kommunens barn- och utbildningsnämnd. Gymnasiechefen är organisatoriskt underställd både nämnd och förvaltningschef. Gymnasiechefen har i denna fråga ingen självständig ställning utan har att verkställa de beslut som nämnden beslutat om. Anmälan mot gymnasiechefen bör därför lämnas utan åtgärd från JO:s sida.

text: 2. Kan en kommun genomföra frivilliga drogtester av gymnasieelever?

text: Det principiellt viktiga i detta ärende torde vara om det är förenligt med gällande lagstiftning att genomföra frivilliga drogtester på det sätt Nässjö kommun avser göra. I sitt beslut 2009-10-07 skriver Skolinspektionen bl.a. En elev kan gå med på att drogtestas genom urinprovstagning. För att kunna genomföra ett frivilligt drogtest krävs ett tydligt samtycke från eleven. …. det saknas stöd i

text: skollagen

text: för att påtvinga elever ett drogtest…

text: Både kommunen och Skolinspektionen gör alltså samma bedömning; det finns ett lagligt utrymme att genomföra frivilliga drogtester, att påtvinga elever tester har aldrig varit aktuellt. Det är sedan som Skolinspektionen skriver ”en grannlaga uppgift för skolan att förvissa sig om att eleven verkligen upplever drogtestet som frivilligt”. Av det material som JO redan har tillgång till framgår att det – för elever som inte är myndiga – finns tre steg som ska uppfyllas  eleven ska underteckna en överenskommelse att han/hon får finnas med i den grupp av elever från vilket ett slumpmässigt urval av elever som ska testas görs  elevens föräldrar undertecknar samma överenskommelse

text:  den elev som blivit utvald att testas får information vid testtillfället att testet är frivilligt och att man kan avstå från att delta. För myndiga elever krävs inte föräldrarnas godkännande. Trots dessa steg anser Skolinspektionen att ”det är svårigheter att säkerställa elevernas reella samtycke”. Möjligtvis kan denna slutsats grunda sig i Skolinspektionens farhåga att det ska förekomma ”grupptryck” som gör att eleverna ger sitt samtycke. Det är naturligtvis så att denna fråga, framför allt när den blivit så uppmärksammad i massmedia, diskuteras bland eleverna vid Brinellgymnasiet, men de enda som vet vilka elever som sagt ja att vara med i urvalet och vilka som blir testade är personalen inom elevhälsan (skolläkare och skolsköterska). Det är också bara denna personal som får del av testresultaten. Övrig personal vid skolan t ex rektor, lärare, kurator m m har ingen information om vilka som omfattas av testverksamheten eller vilka resultaten blir vid genomförda tester. Skolinspektionen påpekar att rektor har ett ”uttalat informationsansvar för att elever får kunskap om risker med droger”. Inspektionen säger också att ”det inte ingår i skolans uppdrag att genom slumpvisa drogtester arbeta förebyggande mot drogproblematik”.

text: Nässjö kommun är medvetna om det uppdrag som kommunens skolor har att t ex informera om riskerna med droganvändningen. Ett sådant arbete sker också t ex vid Brinellgymnasiet, men man kan inte t ex i läroplaner eller andra statliga styrdokument – vilka anses beskriva det som kallas skolans uppdrag – exakt se hur det drogförebyggande arbetet ska genomföras. Det är därför tveksamt när Skolinspektionen utifrån vad som är skolans uppdrag konstaterar att just frivilliga slumpvisa drogtester inte kan ingå i detta uppdrag. Skolinspektionen har också tveksamheter gentemot drogtesterna utifrån integritetssynpunkt. Man skriver bl.a. att det därför inte är ”lämpligt att övervaka en elev när ett urinprov lämnas”. Någon övervakning, dvs. att t ex en skolsköterska ska finna i samma rum som en elev när ett urinprov lämnas, har aldrig varit aktuell. Skolinspektionen skriver också på olika ställen om vad som bör göras när ”personal vid skolan får en signal om eller misstänker att en elev är påverkad av narkotika”. ”Skolan bör också ha rutiner för att samarbete med andra myndigheter i syfte att hjälpa elever med drogproblematik på det mest effektiva sättet.”

text: Det som Skolinspektionen skriver om här är helt andra situationer än de som de frivilliga drogtesterna handlar om. Här finns redan i dag kunskap och rutiner för hur man ska hantera elever som har drogproblem och hur samarbete med t.ex. polis och sociala myndigheter ska ske.

text: 3. Slutsats

text: Utifrån vad som anförts ovan, är det kommunens uppfattning, att genomförandet av frivilliga slumpmässiga drogtester på det sätt som Nässjö kommun planerat inte står i strid med gällande lagstiftning. Anmälan till JO bör därför inte föranleda någon kritik.

text: Skolinspektionens yttrande till JO

text: Skolinspektionen vill inledningsvis uppmärksamma JO på att Skolinspektionens ärende avseende slumpvisa drogtester av elever vid Brinellgymnasiet i Nässjö inte är avslutat. Skolinspektionen har i beslut den 7 oktober 2009 kritiserat kommunen för att införa ett system med återkommande slumpvisa drogtester vid Brinellgymnasiet. I beslutet förutsatte Skolinspektionen att kommunen inte skulle genomföra drogtester av elever. Vid uppföljningsmöte med kommunen den 22 mars bekräftades dock att kommunen genomför drogtester av elever vid skolan. Skolinspektionen har därför inte avslutat ärendetutan avser att återkomma till kommunen.

text: Frågan om att genomföra system med slumpvisa drogtester i skolan har, såvitt Skolinspektionen känner till, inte prövats tidigare. Skolinspektionens yttrande rör Skolinspektionens tolkning av tillämpligheten av grundslagsstadgandet i RF

text: 2 kap. 6 §

text: och om det lämnade samtycket anses vara fullt och reellt frivilligt, samt frågan om det på ett principiellt plan kan vara tillåtet att utan lagstöd införa system med slumpvisa drogtester i skolan.

text: Frågan om urinprovstagning utgör ett påtvingat kroppsligt ingrepp

text: Det bör, enligt Skolinspektionens bedömning, efter JO:s uttalande i beslut den27 mars 2009 (dnr 5978-2006), inte längre råda någon tvekan om att urinprovstagning anses utgöra ett kroppsligt ingrepp. Frågan är då om förfarandet med att införa ett system med slumpvisa drogtester anses utgöra ett påtvingat kroppsligt ingrepp. Anses en åtgärd vara påtvingad, krävs enligt

text: regeringsformens

text: 2 kap. 6 §

text: lagstöd för att den ska få genomföras. Frågan om ett förfarande anses påtvingat är nära sammanvävd med frågan om ett samtyckes betydelse.

text: Samtyckets betydelse för tillämpningen av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: Frågan kan ställas, om det alls går att samtycka till en åtgärd som har ett grundlagsenligt skydd. Det har i olika sammanhang framhållits att det rättighetsskydd grundlagen ger kan urholkas allvarligt om man godtar att enskilda ska kunna efterge skyddet (se exempelvis JO 1991/92 sid. 114, Polisrättsutredningens betänkande,

text: SOU 1995:47

text: , sid. 144 och JO:s beslut den 27 mars2009, dnr 5978-2006). JO framhåller i beslutet från 2009 dock att det sätt skyddet i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: utformats på tillmäter samtycke betydelse, på så sätt att ingrepp utan tvång undantas från bestämmelsens tillämpningsområde. Av de fall JO prövat om drogtester på skolområdet framgår att skolan harmöjlighet att genomföra drogtester när det varit fråga om enskilda fall och på förekommen anledning, dvs. det har funnits en misstanke om påverkan hos eleven. JO har i dessa sammanhang ställt krav på att samtycke ska lämnas. Det framkommer därvid att inte varje samtyckesyttring kan accepteras som ett godtagbart samtycke. Ett giltigt samtycke förutsätter att det lämnas fullt frivilligt. Det får således inte vara frågan om att den enskilde – direkt eller indirekt – uppfattar att det förekommer påtryckningar för att få eleven att gå med på att låta sig drogtestas. Det får inte heller förekomma – direkta eller indirekta – repressalier vid ett uteblivet samtycke. Skolinspektionen framhöll i ett beslut den 24 oktober 2008 – som rörde slumpvisa drogtester – att det är mycket svårt att säkerställa en elevs samtycke, bland annat mot bakgrund av att det är frågan om unga och skolpliktiga elever, som befann sig i en beroendeställning till skolans personal. Det anfördes i beslutet att det även kan förekomma grupptryck och en press att gå med på att lämna urinprov. Den som inte samtycker till att låta sig testas riskerar också att misstänkliggöras. Skolinspektionen bedömde därför att det, då det var frågan om slumpvisa drogtester, inte var frågan om ett fullt frivilligt samtycke. Eftersom det då krävs lagstöd var det inte tillåtet att genomföra de slumpvisa drogtesterna. JO har i JO 2006/07 sid. 97 angående utandningstest på vårdpersonal förklarat att även om en anställd som vägrar att bli testad inte riskerar att drabbas av några sanktioner, finns alltid en risk att den anställde inte uppfattar möjligheten att avstå från provtagningen ”som ett verkligt alternativ”. I sådana fall får provtagningen inte genomföras. Införandet av ett system med slumpvisa drogtester av skolelever innebär en uppenbar risk för integritetskränkning av elever (se nedan). Även om det i Nässjö kommun är frågan om slumpvisa drogtester av elever i en frivilligskolform, och någon skolplikt således inte råder, är det enligt Skolinspektionen ytterst tveksamt om eleven i det enskilda fallet kan uppleva att ett avstående från att lämna drogtest utgör ”ett verkligt alternativ”, helt fritt från påtryckningar. Eleverna befinner sig i en

text: beroendeställning till skolans personal, det kan förekomma grupptryck eller press att gå med på testerna och den enskilde kan misstänkliggöras om man inte vill medverka. Det kan inte heller uteslutas situationer där föräldrar eller kamrater övertalar elever att gå med på testerna. Det är således enligt Skolinspektionens bedömning i praktiken inte möjligt för elever i skolan att lämna giltiga – dvs. fullt och reellt frivilliga – samtycken till att medverka i ett system där slumpvisa drogtester genomförs. Dessutom har elever vid Brinellgymnasiet uppgett att förekomsten av drogtester är integritetskränkande och upplevs inte som frivilliga. Elevernas samtycke till att medverka till slumpvisa drogtester vid Brinellgymnasiet kan därför enligt Skolinspektionen inte anses vara avlämnade fullt och reellt frivilligt. Det är således frågan om påtvingade kroppsliga ingrepp som kräver stöd i lag för att få genomföras.

text: Får en skola införa ett system med slumpvisa drogtester av elever?

text: En viktig fråga i sammanhanget är om det på ett principiellt plan är tillåtet att utan lagstöd införa system med slumpvisa drogtester i skolan. Frågan belyses utifrån skolans allmänna uppdrag att arbeta mot alkohol och droger och utifrån enskildas integritet. En parallell dras också till hur frågan har reglerats inom andra angelägna rättsområden.

text: Skolornas uppdrag att arbeta mot alkohol och droger

text: En viktig fråga vid bedömningen av om en skola får föra in ett system med slumpvisa drogtester av elever är hur långt skolans möjligheter att arbeta mot droger sträcker sig. Skolinspektionen vill i detta avseende framhålla följande. Skolor har ett uppdrag att arbeta aktivt för att motverka att elever prövar och nyttjar alkohol och droger. Forskning visar att det utgör en riskfaktor för att hamna i drogmissbruk och kriminalitet om elever tidigt kommer i kontakt med alkohol och droger. Det ligger självklart inom skolans uppdrag att arbetaaktivt mot droger. Bland annat har rektor enligt den s.k. rektorskatalogen i avsnitt 2.8 i Läroplan för det obligatoriska skolväsendet m.m. (Lpo94) ett särskilt ansvar för att ämnesövergripande kunskapsområden, såsom alkohol och andra droger, integreras i undervisningen i olika ämnen. Rektor har också bestämmanderätten över hur man på skolan ska arbeta med dessa frågor. En skolas uppdrag är i första hand att på ett brett plan arbeta med information och kunskapsspridning om alkohol och droger. Skolans allmänna uppdrag kan inte anses omfatta att genomföra slumpvisa drogtester på elever. På individplanet kan en skola lägga fokus på att tidigt identifiera de elever som misstänks ha problem med alkohol eller droger och ge adekvat stöd. Skolankan då, på förekommen anledning, genomföra drogtestning av eleven om denne och vårdnadshavare samtycker till åtgärden. En skola har i det sammanhanget en viktig roll i samverkan med socialtjänsten i kommunen. JO har också i bland annat JO 1992/93 s. 495 och beslut den 28 maj 2004,dnr 3273- 2002 uttalat att det är olämpligt att en skola utför uppgifter som ligger inom andra myndigheters uppdrag. Innehav och bruk av narkotika är kriminaliserat och det är därför primärt en polisiär fråga att utreda förhållandena om det är frågan om en elev som är över 15 år. I andra fall har socialtjänsten ett ansvar för barn som far eller riskerar att fara illa.

text: Integritetsaspekten

text: Skolinspektionen vill framhålla att frågan om att genomföra drogtester är känslig ur integritetssynpunkt. JO har påtalat detta i ett antal beslut. Frågan om en åtgärd är integritetskänslig utgår inte från en bedömning av hur åtgärden upplevs av den enskilde individen vid ett givet tillfälle. Frågan rör istället i vilken utsträckning det är tillåtet att genomföra kroppsliga ingrepp i syfte att på ett mer allmänt plan kontrollera en viss grupp, utan att det finns några konkreta misstankar riktade mot enskilda individer. Införandet av ett system med slumpvisa drogtester av elever tar sikte på en hel elevgrupp där enskilda, även elever utan drogproblem, ska testas i syfte att påverka dem som har eller som kan tänkas få problem. Att genomföra drogtester på skolor, där ungdomar vistas och utvecklas, är känsligt. Att vid drogtestning införa ett system med slumpvisa drogtester gör enligt Skolinspektionens mening frågan särskilt känslig. Skolinspektionen vill också framhålla att integritetsskyddet för den enskilde eleven i grundlagsstadgandet gäller lika starkt även om drogtesterna genomförs inom skolhälsovården. Den mycket stora risken för att eleven inte upplever testet fullt och reellt frivilligt finns oavsett var inom skolans organisation drogtesterna genomförs. När det är frågan om integritetskänsliga åtgärder bör en skola alltid göra en bedömning av om en åtgärd är skälig mot bakgrund av den förväntade effekten av åtgärden, eller om ändamålen kan uppnås genom att använda mindre integritetskänsliga medel. En utvärdering har gjorts av en försöksverksamhet med slumpvisa drogtester i Landskrona kommun. Även om underlaget elever var så begränsat att det inte går att dra några statistiskt säkerställda slutsatser, visade resultaten att benägenheten att i framtiden pröva narkotika ökade bland de elever som inte deltagit i försöket och att de elever som deltog i programmet med tiden visade en ökad skepsis till metoden med slumpvisa drogtester. Ett system med slumpvisa drogtester riskerar att inte få de effekter som eftersträvas, nämligen att de som har problem kommer att medverka vid de slumpvisa drogtesterna – och därigenom identifieras – eller att elever som finns i riskzonen för att pröva droger ska avskräckas av vetskapen om att slumpvisa drogtester förekommer på skolan. Systemet riskerar att i hög utsträckning träffa elever som inte har några problem med droger och som inte heller befinner sig i någon riskzon. I utvärderingen av försöket i Landskronakommun framkom att endast en av drygt 50 elever som medverkade i de slumpvisa drogtesterna gjorde det mot bakgrund av att det fanns ett pågåendemissbruk som personen ville bryta. Vad gäller Nässjö är det okänt för rektor och lärare vilka elever som deltar i testerna och resultatet av dessa. Vid bedömningen av om slumpvisa drogtester ska få införas på skolans område kan det vara värdefullt att göra en jämförelse med om och hur frågan är reglerad inom andra rättsområden. Skolinspektionen kan därvid konstatera att frågan om tillåtlighet att genomföra drogtester inom vissa angelägna rättsområden är reglerad i lag.

text: Se även Warnling-Nerep, JO som ett värn för den enskildes rätt till personlig integritet, Sveriges Riksdag, 2009.

text: Jens Sjölander, Malmö högskola. Utvärdering av försöket med frivilliga drogtester i Landskrona kommun.

text: Närliggande reglering av drogtester inom straffrätten

text: Inom straff- och processrätten är det tydligt lagreglerat i vilka fall olika tvångsåtgärder får vidtas. I

text: rättegångsbalken

text: regleras i

text: 28 kap.

text: olika former av tvångsmedel och i

text: 12 §

text: kroppsbesiktning. Därutöver finns särskild reglering exempelvis i

text: 17 a § lag (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, lag (

text: ) om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken och lag (

text: ) om alkoholutandningsprov. Den straffrättsliga regleringen anger vilket eller vilka beviskrav som gäller för att tvångsåtgärder ska få vidtas. Utgångspunkten är att tvångsåtgärden får vidtas vid misstanke om brott eller alkohol- eller narkotikapåverkan, dvs. på förekommen anledning. Därtill kommer att lagstiftningen omgärdas av en proportionalitetsprincip, dvs. mer ingripande åtgärder får inte vidtas än vad det aktuella fallet motiverar.

text: Rättegångsbalken

text: innehåller ytterligare regler till skydd för den enskilde, bland annat om vem som får fatta beslut, under hur lång tid den enskilde kan kvarhållas för kroppsbesiktning och formerna förundersökningen. Det finns också exempel på reglering som medger att åtgärder vidtas slumpvis. Exempelvis förekommer slumpvisa tester när polisen genomför trafiknykterhetseller hastighetskontroller. Polisens allmänna uppdrag att upprätthålla ordning och att vaka över trafiksäkerheten ger emellertid inte polisen befogenhet att genomföra slumpvisa drogtester, utan sådana åtgärder kräver – och har – stöd i lag. Frågan om slumpvisa drogtester har även behandlats i arbetsrättsliga sammanhang. JO har bland annat med anledning av en anmälan mot Luftfartsverket rörande att verket genomförde slumpvisa drogtester, beslut den7 mars 2006, dnr 2461-2003, hänvisat till Lufträttsutredningen som angett att det samhälleliga skyddsbehovet av flygsäkerhet får anses väga tyngre än den enskildes anspråk på skydd för den personliga integriteten. Drogtesterna fick därför genomföras. JO anförde dock att regleringen i

text: 30 §

text: LOA inte gav stöd för att det skulle vara tillåtet att genomföra slumpvisa drogtester och efterlyste klargörande lagstiftning – om slumpvisa drogtester var avsedda att få genomföras.

text: Närliggande reglering rörande omhändertagande av föremål i skolan

text: En för skolområdet närliggande parallell kan dras till frågan om disciplinära åtgärder i form av omhändertagande av föremål i skolan (

text: 1 kap.

text: 22 §§

text: skollagen

text: ). Ett omhändertagande får genomföras om ett föremål används på ett sätt som är störande för skolverksamheten, eller som kan utgöra en fara för säkerheten i denna. Regler finns för att minimera intrånget för eleven (exempelvis om återlämnande och tider för omhändertagandet) och för att ökarättssäkerheten (genom dokumentation av vidtagna åtgärder). Disciplinära åtgärder får således företas i de fall som regleras i lag. Innan regleringen om omhändertagande av föremål infördes 2007 kunde ett omhändertagande enbart motiveras utifrån de allmänna nöd- och nödvärnsreglerna i

text: brottsbalken

text: . När området var oreglerat kunde en skola således inte inom ramen för sitt allmänna uppdrag att upprätthålla ordning eller trygghet och studiero omhänderta föremål. För detta krävdes lagstöd.

text: Sammanfattning

text: Sammanfattningsvis menar Skolinspektionen att det samtycke som lämnats inte kan anses vara lämnat fullt frivilligt. De slumpvisa drogtester som genomförs vid

text: Prop. 2006/07:69

text: , Förbättrad ordning, trygghet och studiero i skolan.

text: Brinellgymnasiet i Nässjö utgör därför påtvingade kroppsligaingrepp. För att sådana ska få vidtas krävs enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: lagstöd. Sådant lagstöd saknas. Med undantag för den ovan beskrivna polisverksamheten saknas i principreglering som tar sikte på att tillåta införande av system med slumpvisa drogtester. Skolinspektionen menar att det på ett principiellt plan vore synnerligen anmärkningsvärt om samhället skulle acceptera att man inför system med slumpvisa drogtester av elever på skolor när detta inte tillåts som huvudregel utan lagstöd av vuxna inom andra rättsområden. Att det skulle vara fritt fram att slumpvis drogtesta elever när det helt saknas reglering rimmar illa med övrig reglering i

text: skollagen

text: när det krävs stöd i lag för att få omhänderta föremål som mobiler och annat som kan störa verksamheten. Det kan också framhållas att det i förslaget till skollag tydligt regleras vilka åtgärder en skola får vidta i syfte att upprätthålla ordning och studiero i skolan. En proportionalitetsprincip kommer att införas i

text: skollagen

text: , vilket medför att beslutande lärare, rektorer eller nämnd måste göra en avvägning om en åtgärd är motiverad i varje enskilt fall. I de fall lagstöd finns för drogtester inom andra rättsområden rör det sig ofta om genomförande av drogtester på förekommen anledning, då det finns en misstanke om drogpåverkan som når upp till viss grad. Skolinspektionens och JO:s praxis anger att drogtester får genomföras på förekommen anledning dvs. om det finns en misstanke om påverkan hos en enskild elev. Skolinspektionen har också prövat tillåtligheten av drogtester när det är frågan om farliga moment i en verksamhet. Det finns enligt Skolinspektionens bedömning inte något utrymme för att införa system med slumpvisa drogtester i skolan. För detta krävs stöd i lag.

text: I ett beslut den 26 april 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Detta skydd får, enligt 12 § första stycket samma kapitel, under vissa förutsättningar begränsas genom lag.

text: ChefsJO Mats Melin har i ett beslut den 27 mars 2009, dnr 5978-2006, uttalat att tagande av urinprov är att betrakta som ett sådant kroppsligt ingrepp som avses i

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Jag ansluter mig till den ståndpunkten.

text: Skyddet mot kroppsligt ingrepp gäller endast ingrepp som är påtvingade. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna använder våld för att genomdriva åtgärden. Ingreppet kan också vara påtvingat om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion (Petrén/Ragnemalm, Sveriges grundlagar, 12:e upplagan, s. 54 f.). Ett ingrepp torde också vara påtvingat om en företrädare för det allmänna uppträder på ett sådant sätt som får till följd att någon med fog uppfattar sig vara tvungen att underkasta sig ingreppet. Som exempel på sådant uppträdande kan nämnas underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (JO:s ämbetsberättelse 2003/04 s. 72).

text: Skolinspektionens uppfattning är sammanfattningsvis att de slumpvisa drogtester som genomförs vid Brinellgymnasiet i Nässjö kommun innebär en otillåten inskränkning av skyddet enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Denna uppfattning grundas på att testerna är att anse som påtvingade kroppsliga ingrepp eftersom eleven befinner sig i en beroendeställning till skolans personal, att det kan förekomma grupptryck eller press på eleven att lämna prov och att den enskilde eleven kan misstänkliggöras om

text: han eller hon inte vill lämna urinprov. Barn- och utbildningsnämnden i Nässjö kommun, som delar åsikten att tagande av urinprov omfattas av skyddet enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF, har emellertid anfört att det är frivilligt för eleverna att lämna drogtest och att drogtesterna således inte är påtvingade.

text: Nämnden har beslutat om en rutin för drogtesterna som innebär att tre ”steg” ska vara uppfyllda för att urinprov ska få tas av en elev. Enligt rutinen ska eleven underteckna en överenskommelse om att han/hon får finnas med i den grupp av elever från vilka skolan slumpmässigt väljer elever som ska testas, elevens föräldrar ska – om eleven inte är myndig – underteckna samma överenskommelse och en elev som blivit utvald att testas ska få information vid provtillfället om att drogtestet är frivilligt och att eleven kan avstå från att delta. De enda som känner till vilka elever som sagt ja till att vara med i den grupp bland vilka elever väljs ut för provtagning är personalen inom elevhälsan, skolläkare och skolsköterska. Det är också bara de som får del av testresultaten. Den övriga personalen vid skolan, t.ex. rektor, lärare och kurator, har ingen information om vilka som omfattas av testverksamheten eller vilka resultaten blir av genomförda tester.

text: Mot bakgrund av vad nämnden har anfört om rutinerna för de slumpvisa drogtesterna vid Brinellgymnasiet har jag inte anledning att dra någon annan slutsats än att en elev på ett tillfredsställande sätt ges möjlighet att i förhållande till det allmänna, dvs. skolan – och då närmast skolhälsovården – fatta ett eget beslut om att vara med i ”testgruppen” och att eleven själv och fritt kan bestämma om att lämna ett urinprov om han eller hon blir tillfrågad. Enligt min mening kan de slumpvisa drogtesterna därför inte generellt anses stå i strid med

text: 2 kap. 6 §

text: RF.

text: För det fall att de rutiner som barn- och utbildningsnämnden har beslutat om inte skulle följas vid ett visst provtagningstillfälle kan det däremot uppstå situationer när den enskilde elevens samtycke till att lämna ett prov inte framstår som reellt. Det är därför viktigt att skolhälsovården vid provtillfället förvissar sig om att en elev inte har någon invändning mot att lämna urinprov (jfr JO:s ämbetsberättelse 2006/07 s. 97). Det ställs därmed stora krav på berörd personal att säkerställa att elevens medverkan är i egentlig mening frivillig och att eleven inte känner sig pressad att lämna ett prov. I det senare fallet kan provtagningen vara ett brott mot grundlagen.

text: Som framgått ovan har jag en annan uppfattning än Skolinspektionen i fråga om de slumpmässiga drogtester, som Brinellgymnasiet utför, generellt kan anses stå i strid med

text: 2 kap. 6 §

text: RF. Jag delar följaktligen inte heller anmälarens uppfattning.

text: Skolinspektionen har i sitt remissvar ifrågasatt om det över huvud taget är en uppgift för gymnasieskolan att anordna slumpvisa drogtester. Jag finner inte skäl att för egen del gå in på frågan om det från mera allmänna utgångspunkter är lämpligt att en skola genomför sådana tester och om det är en metod som fungerar när det gäller att ge stöd till elever att avhålla sig från drogmissbruk. Mot bakgrund


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Förhör Ombud/biträde/försvarare

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för en rutin om ombuds närvaro vid förhör i ärenden om varning enligt fängelselagen

org: jo

sammanfattning: Den som är part i ett ärende får som ombud eller biträde anlita någon som är lämplig för uppdraget. Detta framgår av 14 § förvaltningslagen. I ett ärende om varning enligt fängelselagen har därmed en intagen rätt att låta sig företrädas eller biträdas av den som är lämplig för detta. Enligt JO får denna rätt inte bli illusorisk. JO konstaterar i beslutet att ärenden om varning ska avgöras skyndsamt. En rutin som innebär ett ovillkorligt krav på att ett ombud i sådana ärenden ska närvara på plats i anstalten kan få till följd att den intagne måste genomföra ett förhör utan sitt ombud. Det är inte godtagbart anser JO. Anstalten får kritik för bristerna i rutinen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 28 juni 2019 framförde AA klagomål mot klienthandläggaren BB vid Kriminalvården, anstalten Kumla. AA anförde i huvudsak följande:

type: stycke

text: BB har systematiskt nekat intagna att ha ombud närvarande vid förhör i ärenden om varning enligt fängelselagen samt uttalat sig förödmjukande och oförskämt mot intagna. Vid ett förhör den 18 juni 2019 framförde han önskemål om att få ringa till sin advokat, så att denne skulle kunna närvara vid förhöret via telefon. BB nekade honom att ringa och sade att ett ombud alltid måste närvara på plats enligt Högsta domstolen. Senare ville BB inte kännas vid uttalandet om Högsta domstolen.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över uppgifterna i anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, i huvudsak följande:

text: Utredning Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Kumla och kriminalvårdsregistret. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram.

text: Ett förhör, vid vilket ett ombud närvarade per telefon, spelades in och lades upp på YouTube. Efter den händelsen införde anstalten Kumla en rutin som innebär att ombud ska närvara på plats vid förhör i ärenden om misskötsamhet enligt

text: fängelselagen (2010:610)

text: . När rutinen infördes tog anstalten också hänsyn till att ljudinspelningar av förhör kan vara en säkerhetsrisk. AA förhördes den 18 juni 2019 i ett misskötsamhetsärende. Enligt klienthandläggaren BB ville AA plötsligt under förhöret ringa sin advokat för att denne skulle närvara per telefon. BB förklarade då att anstaltens rutin är att ombud ska närvara på plats. Hon hänvisade inte till något avgörande av Högsta domstolen. AA fick möjlighet att komma in med synpunkter och ytterligare upplysningar innan beslut fattades och kunde i det sammanhanget ta hjälp av sitt ombud. Även andra medarbetare har närvarat vid de förhör med AA som BB närvarat vid. Anstalten har inte fått några indikationer på att BB inte bemöter intagna respektfullt eller professionellt.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt

text: 12 kap. 4 § fängelselagen

text: ska, innan ett beslut om varning meddelas, förhör hållas med den intagne. Enligt 12 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse ska, om möjligt, två tjänstemän medverka vid förhör med den intagne. Enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir enkla och smidiga. Enligt

text: 14 § förvaltningslagen

text: får den som är part i ett ärende som ombud eller biträde anlita någon som är lämplig för uppdraget. Vägledning för de krav som kan ställas på ombud i ärenden enligt

text: förvaltningslagen

text: kan fås av den praxis som finns om ombud enligt

text: 48 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , som i sin tur hänvisar till reglerna om ombud i

text: 12 kap.

text: rättegångsbalken

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det finns ingen grund för det AA har angett om att BB inte bemöter intagna respektfullt eller professionellt. Anstalten Kumla tillåter att ombud för intagna närvarar vid förhör i ärenden om misskötsamhet enligt

text: fängelselagen

text: . Däremot har anstalten med anledning av en specifik händelse infört en rutin som innebär att ombud ska närvara på plats vid förhör i den typen av ärenden. Enligt Kriminalvårdens mening kan en rutin för ombuds närvaro vid förhör med en intagen inte i sig anses vara något anmärkningsvärt, eftersom myndigheten måste ha ett utrymme att utifrån praktiska och säkerhetsmässiga skäl avgöra hur sådant ska ske. Det kan dock diskuteras om det är ändamålsenligt, eller förenligt med

text: förvaltningslagens

text: krav på enkla och smidiga kontakter, att låta en rutin för ombuds närvaro få en så generell innebörd att den inte medger bedömningar i enskilda fall. Detta eftersom de säkerhetsmässiga riskerna inte kan anses vara desamma för alla som anlitas som ombud. Vid en bedömning av risker från säkerhetssynpunkt kan det exempelvis beaktas att ombud som är advokater eller anställda på advokatbyråer står under ett särskilt disciplinansvar. Därtill kan det inför ett förhör med en intagen beaktas att myndigheten har möjlighet att avvisa ett ombud som inte bedöms uppfylla kravet på lämplighet.

text: AA kommenterade remissvaret genom sitt ombud och stod fast vid sina klagomål.

text: Bedömning

text: Dåligt bemötande Det är olyckligt när en intagen anser sig ha blivit utsatt för dåligt bemötande eller förödmjukande behandling av personal inom kriminalvården. Som Kriminalvården har redogjort för har intagna rätt att bli behandlade med respekt för sitt människovärde. AA:s uppgifter om dåligt bemötande har dock tillbakavisats av Kriminalvården. Det framstår inte som meningsfullt att försöka utreda frågan ytterligare. Jag får därför konstatera att det saknas grund för kritik i den delen. Kravet att ombud ska närvara på plats vid förhör Utöver den rättsliga reglering som Kriminalvården har redogjort för kan nämnas att verkställigheten, enligt

text: 1 kap. 6 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: , inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Paragrafen innehåller grundläggande bestämmelser om de ramar inom vilka Kriminalvården har att utöva sina befogenheter (

text: prop. 2009/10:135 s. 121

text: ). Alla inskränkningar i den intagnes frihet som kan bli aktuella är alltså inte uttryckligen reglerade i lagen, utan följer av Kriminalvårdens uppgift att bl.a. upprätthålla ordningen och säkerheten.

text: Vidare ska frågor om varning enligt

text: fängelselagen

text: avgöras skyndsamt (

text: 12 kap. 3 § fängelselagen

text: ). I det sammanhanget anges i Kriminalvårdens handbok om varning och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ) att ett förhör i ett ärende om varning enligt

text: fängelselagen

text: ska hållas i så nära anslutning till händelsen som möjligt, lämpligen inom någon eller några dagar. I de fall den intagne vill ha ett juridiskt ombud närvarande sägs dock att det är lämpligt att uppge en tidsfrist när förhöret i så fall senast måste genomföras, i normalfallet cirka en vecka. Vidare anges att det är av särskild vikt att utredningen hanteras skyndsamt i de fall den intagne är placerad i avskildhet.

text: Som Kriminalvården redogjort för i sitt yttrande får den som är part i ett ärende anlita ett ombud eller biträde. Den som anlitas ska vara lämplig för uppdraget. Om myndigheten bedömer att den som anlitats är olämplig, får myndigheten besluta att han eller hon inte längre får medverka i ärendet. (Se

text: 14 § förvaltningslagen

text: [2017:900].) En intagen har alltså rätt att i ett ärende om varning enligt

text: fängelselagen

text: låta sig företrädas eller biträdas av den som är lämplig för detta. Denna rätt får inte bli illusorisk.

text: Det har kommit fram att anstalten Kumla har en rutin som innebär att intagnas ombud alltid ska närvara på plats vid förhör i ärenden om varning enligt

text: fängelselagen

text: . Rutinen infördes med anledning av att ett förhör, vid vilket ett

text: ombud deltog via telefon, spelats in och därefter gjorts tillgängligt för allmänheten på internet.

text: Jag har inte några synpunkter på att anstalten har rutiner när det gäller sättet för ombuds närvaro vid förhör i ärenden om varning. Sådana rutiner kan utgöra ett stöd för personalen, bl.a. i frågor om ordning och säkerhet. Frågan är emellertid om det är godtagbart med en rutin som aldrig tillåter att ombud närvarar via telefon.

text: Även om anstalten bedömer att utgångspunkten är att ett ombud ska vara närvarande på plats vid ett förhör bör rutinen enligt min mening medge utrymme för en prövning i det enskilda fallet. Vid en sådan prövning har naturligtvis ordnings- och säkerhetsfrågor betydelse. Det bör också beaktas vem som i det enskilda fallet företräder den intagne. Om det är en advokat bör det, som Kriminalvården har varit inne på i sitt remissvar, vägas in att det finns ett särskilt disciplinansvar för advokater. Vidare måste hänsyn tas till det skyndsamhetskrav som gäller för handläggningen av ärenden om varning. Det kan inte uteslutas att ett ombud som inte har möjlighet att vara närvarande på plats i anstalten kan medverka via telefon eller på annat sätt. Ett ovillkorligt krav på att ombudet ska närvara på plats kan få till följd att den intagne måste genomföra ett förhör utan sitt ombud. En sådan ordning är enligt min mening inte godtagbar. Anstalten förtjänar därför kritik för bristerna i rutinen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Långsam handläggning

title: Allvarlig kritik mot Kommunstyrelsen i Vindelns kommun för hanteringen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar

sammanfattning: En person begärde hos en skola i Vindelns kommun att få ut bl.a. en kränkningsanmälan. Det dröjde knappt två veckor tills vissa av de begärda handlingarna tillhandahölls, och dessa handlingar var då delvis maskerade. Trots att begäran alltså inte tillmötesgicks fullt ut informerades den sökande inte om sin rätt till myndighetsprövning och ett överklagbart beslut. Sedan sökanden vid flera tillfällen ändå efterfrågat ett överklagbart beslut mottog han ett sådant drygt fyra månader efter den ursprungliga begäran. I samband med detta mottog sökanden även bl.a. en återigen maskerad version av kränkningsanmälan. Det formella beslut som då tillhandahölls gav emellertid det missvisande intrycket att begäran hade bifallits fullt ut. Dessutom saknade beslutet en klargörande motivering och uppgift om vilka bestämmelser som hade tillämpats. ChefsJO konstaterar bl.a. att redan den initiala handläggningstiden om knappt två veckor inte är godtagbar och att det förhållandet att sökanden efter sin begäran fick vänta mer än fyra månader på ett överklagbart beslut är helt oacceptabelt. Dessutom konstaterar chefsJO att beslutets bristfälliga utformning har begränsat sökandens möjlighet att få till stånd en domstolsprövning. Mot bakgrund av de konstaterade handläggningsbristerna riktar chefsJO allvarlig kritik mot kommunstyrelsen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 11 juni 2023 förde AA fram klagomål mot en tillförordnad rektor på en kommunal grundskola i Vindelns kommun. Han uppgav sammanfattningsvis följande.

text: Den 20 april 2023 begärde han att få ta del av en nyligen upprättad kränkningsanmälan mot hans son och övriga upprättade handlingar som rörde sonen. Den 3 maj 2023 mottog han en delvis maskerad kopia av kränkningsanmälan. Det angavs inte varför anmälan hade maskerats eller varför övriga handlingar hade utelämnats. Under veckorna som följde mejlade han såväl läraren som rektorn med en begäran om dels ett skriftligt överklagbart beslut, dels en motivering till maskeringen. Trots flera påminnelser har han varken fått ett överklagbart beslut eller de begärda handlingarna.

text: Till sin anmälan bifogade AA viss korrespondens med företrädare för skolan.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Vindelns kommun skulle yttra sig över det som förts fram i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till bestämmelserna i

text: 2 kap. 16 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 6 kap. 3 § tredje stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: Kommunstyrelsen, genom sektorchefen BB, lämnade ett remissvar med i huvudsak följande innehåll.

text: Ärendet Utifrån

text: 2 kap. 16 § tryckfrihetsförordningen

text: har kommunen lämnat ut de begärda handlingarna vid två tillfällen utan kostnad. Utifrån

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: lämnades begärda handlingar ut av rektor efter avidentifiering så snart det kommit till rektors kännedom att de begärts ut. Då de handlingar som begärdes ut inte handlade om myndighetsutövning ansåg rektor vid det tillfället att information gällande myndighetsprövning inte var aktuellt. Ärendet inkom därefter en andra gång till sektorchef den 15 augusti 2023 via mejl och fick den 17 augusti 2023 till svar att ärendet var under behandling. Den 22 augusti 2023 fick vårdnadshavaren svar att ärendet prövas av nämndadministrationen. Efter sekretessprövning skickades handlingarna ut enligt begäran med instruktioner om möjlighet till överklagan. De befattningshavare som berörs av ärendet har fått ta del av svaren.

text: Vindelns kommuns syn på vad som framkommit Att en översyn behöver ske gällande barn- och utbildningssektorns rutiner, vid inkomna frågeställningar och svar via mejl.

text: Rektors synpunkter – – – Anledningen till att namnen på de inblandade eleverna maskerades var av hänsyn till inblandade samt att ett barn eller en elev inte får utsättas för repressalier för att hen medverkat i en utredning om kränkande behandling, trakasserier eller sexuella trakasserier och genom att lämna ut namn kan jag som rektor inte säkerställa vad som händer med övriga inblandade. Detsamma gäller om barnet eller eleven anmält eller påtalat att någon handlat i strid med bestämmelserna om åtgärder mot kränkande behandling, trakasserier eller sexuella trakasserier. Källor: 6 kapitlet

text: 11 § skollagen

text: och 2 kapitlet

text: 19 § diskrimineringslagen

text: . Specialpedagogen kontaktade den rektor som då vikarierade på skolan i slutet av april, gällande begäran om att lämna ut skolans kränkningsanmälan. Begäran kom från en vårdnadshavare. Rektor tog beslutet att vårdnadshavaren kunde ta del av kränkningsanmälan efter att den avidentifierats. Tanken var att det kanske skulle förenkla det främjande och förebyggande arbetet gällande kränkningsärendet senare. Skolans normala förfarande är att kontakta vårdnadshavare vid kränkningsanmälningar och diskutera detta med vårdnadshavare och vid behov ses fysiskt. De handlingar som i ärendebeskrivningen omnämns som övriga handlingar känner rektor inte till.

text: Rektor blev den 15 maj uppmärksammad av specialpedagog på att hen blivit kontaktad av vårdnadshavaren via skolans läroplattform SchoolSoft, varpå rektorn då tog del av det meddelandet. Vid det tillfället upptäcktes också att meddelande skickats redan 4 maj. I bilagan följer en kronologisk förklaring till varför ärendet tagit längre tid än nödvändigt samt vårdnadshavarens ovilja att ses och hantera kränkningsärendet fysiskt. Till remissvaret bifogades skärmdumpar av konversationer mellan främst AA och den tillförordnade rektorn CC. I anslutning till dessa skärmdumpar lämnade rektorn vissa kommentarer som kan sammanfattas enligt följande.

text: Sedan AA skrivit till honom på SchoolSoft den 12 maj svarade han per mejl. I mejlet föreslog han ett fysiskt möte där han kunde förklara bl.a. avidentifieringen. Vidare uppmanade han till fortsatt konversation per e-post. AA återkom via SchoolSoft den 16 maj, och detta uppmärksammades inte förrän någon gång efter den 25 maj.

text: Den 27 december 2023 yttrade sig AA över remissvaret och anförde sammanfattningsvis följande.

text: SchoolSoft är det system som skolan har valt som verktyg för att kommunicera med föräldrarna. Den 15 augusti 2023 mejlade han BB med en begäran om att få ta del av handlingarna och att få ett överklagbart beslut. Sedan han fått till svar att det skulle göras en sekretessprövning mottog han den 19 september ett beslut inklusive besvärshänvisning och vissa av de begärda dokumenten. I beslutet står att ”handlingarna kan därmed utlämnas”, men kränkningsanmälan har återigen maskerats. Dessutom saknar beslutet såväl motivering som lagrumshänvisning. Enligt AA:s bedömning utgör beslutet inte ett överklagbart beslut. Efter sex månader har han fortfarande inte fått alla handlingar, och han har inte heller fått en reell möjlighet att överklaga beslutet om att inte lämna ut anmälan i sin helhet.

text: I samband med yttrandet gav AA in bl.a. en kopia av det omnämnda beslutet. Handlingen benämns som delegationsbeslut och som beslutsfattare anges BB. Beslutet är utformat enligt följande.

text: Utlämnande av handlingar

text: Ärendet Utifrån inkommen förfrågan har begärda handlingar sekretessprövats av nämndadministrationen. Beslut Handlingarna kan därmed utlämnas.

text: Reglering

text: Var och en har rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess (se

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som begär det har också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (Se 2 kap. 15 och 16 §§ TF.)

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som framställningen gjordes. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om handlingen får lämnas ut. Om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material kan det vara ofrånkomligt med ytterligare dröjsmål. I sådana fall kan det många gånger vara lämpligt att successivt lämna besked om vad som kan lämnas ut. (Se t.ex. JO 2018/19 s. 298, dnr

text: För det fall en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås, ska den som har gjort framställningen underrättas om detta. Han eller hon ska också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas (se

text: [2009:400], OSL).

text: Den enskilde har rätt att få ett sådant formellt beslut oavsett vad som är grunden för att avslå begäran, dvs. även när grunden exempelvis är att handlingarna inte finns eller att begäran inte är tillräckligt preciserad (se t.ex. JO:s beslut den 19 oktober 2022 med dnr 8329-2021). Vidare ska ett beslut om att helt eller delvis vägra att lämna ut en handling som huvudregel innehålla bl.a. en klargörande motivering och uppgift om vilka föreskrifter som har tillämpats (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår inledningsvis följande. Den 20 april 2023 begärde AA ut dels den aktuella kränkningsanmälan, dels eventuella övriga upprättade handlingar om sin son. Begäran skickades i ett meddelande via plattformen SchoolSoft till den specialpedagog som tidigare hade informerat honom om anmälan. Sedan AA påmint om begäran mottog han den 3 maj ett brev med den delvis maskerade anmälan. Han fick i samband med detta inte någon information om sin rätt till myndighetsprövning och ett överklagbart beslut eller någon motivering till varför hans begäran inte hade tillmötesgåtts i alla delar.

text: Från det att AA framställde sin begäran till det att han fick del av handlingen gick det alltså nästan två veckor. En sådan handläggningstid är med hänsyn till skyndsamhetskravet inte godtagbar. Det är inte heller acceptabelt att AA inte informerades om möjligheten att begära myndighetens prövning.

text: I fråga om vad som hände i tiden efter det partiella utlämnandet visar utredningen följande. Den 4 maj efterfrågade AA uttryckligen ett överklagbart beslut. Denna förfrågan besvarades av CC den 10 maj i ett mejl vars innebörd bl.a. var att han ansåg att de borde ses för att diskutera situationen. Något

text: överklagbart beslut tillhandahölls emellertid inte. I meddelanden till CC den 12, 16 och 25 maj skrev AA att han alltjämt önskade få ett överklagbart beslut. I vart fall ett av dessa meddelanden skickades även till sektorchefen BB. Sedan AA inte fått någon återkoppling skickade han den 15 augusti ett mejl till BB med ännu en begäran om att få ta del av aktuella handlingar och ett överklagbart beslut. BB meddelade några dagar senare att nämndadministrationen skulle göra en sekretessprövning, och den 19 september mottog AA bl.a. kränkningsanmälan samt ett beslut inklusive besvärshänvisning.

text: Av utredningen framgår alltså att AA, trots upprepade påminnelser till olika befattningshavare, inte fick ett formellt beslut förrän drygt fyra månader efter att hans ursprungliga begäran om det framställdes. Denna hantering är naturligtvis helt oacceptabel.

text: När det gäller det skriftliga beslutets utformning kan jag inledningsvis konstatera att formuleringarna i beslutet ger intryck av att AA:s utlämnandebegäran har bifallits fullt ut. Det har emellertid inte framkommit annat än att kränkningsanmälan var delvis maskerad och att vissa handlingar utelämnades även vid detta tillfälle. Vad som anges i beslutet synes således inte korrespondera med det faktiska utfallet. Beslutet saknar dessutom en klargörande motivering och uppgift om vilka bestämmelser som har tillämpats. AA:s möjligheter att få till stånd en faktisk domstolsprövning av beslutet har därmed varit klart begränsade.

text: Sammantaget förtjänar kommunstyrelsen allvarlig kritik för de konstaterade bristerna i handläggningen.

text: Främst med anledning av att det i remissvaret har pekats på att AA i sin kommunikation har använt sig av plattformen SchoolSoft vill jag även understryka att det inte finns något formkrav för hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska göras. Om en myndighet har valt att i sin verksamhet använda sig av en kommunikationsplattform lik den aktuella ankommer det på myndigheten att bevaka också denna. Därutöver bör det framhållas att en begäran kan ställas till vem som helst inom en myndighet (se

text: RÅ 2007 ref. 68

text: ). Den som vill ta del av handlingar har alltså ingen skyldighet att vända sig till någon särskild inom myndigheten med sin begäran. Om en begäran om att ta del av handlingar kommer in till myndigheten via någon annan kontaktväg än den som anvisats är det myndighetens uppgift att hantera den. (Se JO:s beslut den 12 februari 2024 med dnr 1274-2023.) Det förhållandet att begäran har skickats via plattformen SchoolSoft och till olika befattningshavare föranleder därför inte några andra bedömningar än de som redovisats ovan.

text: De brister som har framkommit i ärendet tyder på att det hos kommunen saknas kunskaper om grundläggande regler för utlämnande av allmänna handlingar. Jag förutsätter att kommunstyrelsen i sitt arbete med att se över barn- och utbildningssektorns rutiner kommer att beakta mina uttalanden.

text: Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller kommentarer av mig. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Initiativärende gällande handläggningstiden m.m. i vissa ärenden vid Åklagarmyndigheten i Västerås, åklagarkammaren i Gävle

text: Initiativet

text: Den 1 och 2 oktober 2003 genomförde min företrädare Claes Eklundh en inspektion vid Åklagarmyndigheten i Västerås, åklagarkammaren i Gävle. Vid inspektionen gicks inledningsvis kammarens 20 äldsta ärenden igenom och därefter granskades varje rotels fem äldsta ärenden. Vid granskningen noterades 17 ärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. Det föreföll som om det i dessa ärenden under vissa längre perioder inte hade företagits några utredningsåtgärder.

text: Bland dessa ärenden uppmärksammades att i två ärenden som rörde misstanke om skattebrott och grovt skattebrott hade handlingar inkommit från skattekontoret i Bollnäs i november 2000. Beslut att inleda förundersökning fattades först i januari 2002. Ett ytterligare ärende som rörde misstanke om vållande till kroppsskada eller sjukdom och arbetsmiljöbrott inkom till kammaren i mars 2001. Två och ett halvt år senare var beslut i åtalsfrågan ännu inte fattat och åklagare hade i september 2003 givit muntliga direktiv till polisen.

text: Claes Eklundh beslutade att ta upp handläggningen av de aktuella ärendena till utredning.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att de aktuella förundersökningarna inte var avslutade och vilka åtgärder som hade vidtagits för att påskynda handläggningen av ärendena. Vidare skulle myndigheten ange varför beslut att inleda förundersökning i ärendena gällande misstanke om skattebrott m.m. fattades först i januari 2002 samt vilka överväganden som gjordes beträffande frågan om preskription i ärendet gällande misstanke om vållande till kroppsskada.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren AA (här utelämnade) samt från vice chefsåklagaren BB och kammaråklagarna CC, DD, EE, FF, GG, HH och JJ (här utelämnade).

text: Efter att inledningsvis ha redogjort allmänt för handläggningen av förundersökningar anförde KK följande.

text: Som Justitieombudsmannen funnit vid sin inspektion av Åklagarkammaren i Gävle har ett flertal förundersökningar handlagts på ett sådant sätt att det kan ifrågasättas om det skyndsamhetskrav som följer av

text: rättegångsbalken

text: har iakttagits. I vissa av de granskade ärendena synes, såvitt diariet utvisar, inga utredningsåtgärder ha vidtagits under lång tid. I något fall har det gått mer än ett år mellan åtgärderna. De åklagare som handlagt de aktuella ärendena har uppgivit att det i vissa av ärendena har förekommit kontakter i form av muntliga direktiv och påminnelser som inte antecknats i diariet. Detta trots att jag vid upprepade tillfällen vid såväl ledningsmöten med kammarcheferna som vid mina tillsynsbesök påpekat att diarieföring skall ske av såväl muntliga direktiv som muntliga påminnelser. Även om jag inte finner skäl att ifrågasätta riktigheten av att de handläggande åklagarna i vissa fall varit mer aktiva i sin undersökningsledning än vad diariet utvisar är det inte acceptabelt att förundersökningar blir liggande på det sätt som i vissa fall skett. Anledningen till de i vissa fall långa handläggningstiderna har uppgivits vara den periodvis mycket ansträngda arbetssituationen. Att kammaren har haft ett ansträngt personalläge är något som har varit känt av oss. Situationen har dock varit densamma inom hela Västeråsregionen och det har därför inte funnits möjlighet att omfördela personalresurser till Åklagarkammaren i Gävle. Därtill kommer att det ekonomiska läget varit sådant att det inte heller har varit möjligt att rekrytera ytterligare personal. Under slutet av 2003 har dock det ekonomiska läget förbättrats och ytterligare resurser har tillförts åklagarmyndigheten. Rekrytering av ytterligare personal till bland annat kammaren i Gävle har därefter pågått kontinuerligt. Rekryteringsprocessen av främst nya åklagaraspiranter är dock förhållandevis tidskrävande och medför att personalförstärkningar inte alltid kan tillföras i den takt som vore önskvärt. Enligt min mening finns det inte skäl att ifrågasätta att de i vissa fall långa handläggningstiderna främst har berott på det ansträngda personalläget vid kammaren. Även om personalläget varit ansträngt vid åklagarkammaren synes det även ha funnits brister i kammarens uppföljning av äldre ärenden. När arbetsläget är ansträngt är det enligt min mening särskilt viktigt att tillse att en kontinuerlig uppföljning sker så att ärenden inte blir liggande utan åtgärd under en längre tid. När det gäller frågan om varför beslut om att inleda förundersökning i två ärenden som inkommit under november 2000 fattats först i januari 2002 önskar jag anföra följande. Som framgår av yttrandet från kammarchefen har hon under år 2001 i vart fall vid två tillfällen för den handläggande åklagaren påtalat vikten av att prioritera de aktuella ärendena. Även om jag har en viss förståelse för att arbetssituationen på kammaren medfört att möjligheterna att omfördela ärendena varit begränsade borde hon, när hennes påpekanden uppenbarligen inte ledde till något resultat, agerat mer kraftfullt för att tillse att beslut fattades i ärendena. Vad avser preskriptionsbedömningen i ärendet C-5-917-01 har den handläggande åklagaren uppgivit att hon ansett att det till arbetsmiljöbrottet underliggande brottet, vållande till kroppsskada varit att bedöma som grovt brott, med förlängd preskriptionstid som följd. I denna del har jag inget ytterligare att anföra. Att de aktuella ärendena inte handlagts med önskvärd skyndsamhet och prioritering är naturligtvis beklagligt. Kammarledningen har dock efter Justitieombudsmannens inspektion aktivt arbetat med tydligare rutiner för uppföljning och kontroll av ärenden. Vid kammaren sker nu en månatlig kontroll av samtliga ärenden, rutinerna avseende påminnelser har ändrats och kammarledningen kommer att vid flera tillfällen per år gå igenom de ärenden som finns på varje rotel med respektive åklagare. De vidtagna åtgärderna synes ha haft önskvärd effekt eftersom de nu aktuella förundersökningarna, med några få undantag, avslutats eller kommer att avslutas inom den närmaste tiden. Jag har fullt förtroende för att ledningen vid åklagarkammaren skall komma till rätta med de problem avseende handläggningstiderna som funnits vid kammaren. Med

text: Bedömning

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: En förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. När det inte längre finns skäl att fullfölja den skall den läggas ned.

text: Vid inspektionen noterades 17 ärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. KK har upplyst att det varit ett ansträngt personalläge på kammaren men att det ekonomiska läget förbättrats under slutet av år 2003 så att nyrekryteringar kunnat göras.

text: Av de upplysningar som inhämtats från respektive rotelinnehavare har framkommit att åklagare i vissa av ärendena haft problem med att få de utredningsåtgärder som begärts vidtagna av polisen. I flertalet av ärendena kan konstateras att det enligt noteringar i diariet dröjt lång tid innan polisen påmints i saken. Några av åklagarna har därutöver framfört att en del muntliga kontakter som de haft med polisen inte har dokumenterats.

text: Jag är inte minst mot bakgrund av mina iakttagelser i ovan nämnda initiativärende medveten om att arbetssituationen vid Polismyndigheten i Gävleborg är ansträngd och att det därför kan ha varit svårt att få utfärdade direktiv verkställda. Även i en sådan situation ställs emellertid krav på aktivitet från åklagarna i deras egenskap av undersökningsledare. Det är inte tillräckligt att förundersökningsledaren utfärdar direktiv utan denne måste också följa upp och bevaka att dessa följs. Jag kan här hänvisa till uttalanden som Claes Eklundh gjort beträffande åklagares agerande för det fall att önskat biträde från polismyndighetens sida inte erhålls (JO 2003/04 s. 82).

text: BB har upplyst att han i februari 2004 skulle sammanträffa med företrädare för polismyndigheten för att diskutera hur man med tillförda polisiära resurser skulle kunna avarbeta balansen av outredda bedrägerier och förskingringar. Sådana insatser ställer självfallet särskilda krav på samarbete mellan åklagare och polis. AA har upplyst att samarbetet fungerar bra. Det är emellertid även i fall då sådana

text: kontakter tagits angeläget att sträva efter att varje enskilt ärende drivs framåt, bl.a. genom att påminnelser skickas till polisen. Det kan ju t.ex. även i det enskilda fallet finnas andra anledningar än resursbrist till att handläggningen av ärendet inte fortskrider.

text: Från en åklagare har framförts att muntliga direktiv till polisen är att föredra. Jag har i och för sig inte någon erinran mot att direktiv lämnats muntligen. En sådan ordning ställer dock särskilda krav på dokumentation. Som nämnts ovan har vissa muntliga kontakter som förevarit mellan polis och åklagare inte dokumenterats. I likhet med vad KK anfört vill jag påpeka vikten av att såväl muntliga direktiv som påminnelser dokumenteras. Detta för att ärendets gång skall bli lätt att följa. Det är viktigt, inte bara för att en efterhandsgranskning skall kunna göras utan också för att i de fall då annan åklagare måste överta ansvaret för ärendet denne lätt skall kunna bilda sig en uppfattning om handläggningen. Jag noterar att AA upplyst att man på kammaren utarbetat ”skarpare rutiner för rotelvård” för att bl.a. förbättra uppföljningen av ärenden.

text: I två ärenden gällande misstanke om skattebrott och grovt skattebrott konstaterades vid inspektionen att det dröjt 14 månader innan beslut att inleda förundersökning fattades.

text: Enligt

text: 23 kap. 1 § första stycket

text: RB skall förundersökning inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats. Tröskeln för att inleda förundersökning har satts lågt. Det räcker med att det förekommer anledning till misstanke om brott. En förundersökning kan således inledas på mycket vaga misstankar så snart dessa avser något som kan vara ett brott. Det ankommer således alltid på förundersökningsledaren att omgående ta ställning till om uppgifterna i en brottsanmälan utgör tillräcklig grund för ett beslut i förundersökningsfrågan samt att – om detta inte skulle vara fallet – föranstalta om de förutredningsåtgärder som krävs för att man så snabbt som möjligt skall få fram det erforderliga beslutsunderlaget.

text: Det har inte framkommit vad som orsakat dröjsmålet med ställningstagandet i åtalsfrågan. Någon förutredning synes såvitt diariet utvisar inte ha vidtagits. Jag konstaterar att den åklagare som övertog ärendet i januari 2002 samma dag beslutade att inleda förundersökning. AA har upplyst att hon i vart fall vid två tillfällen under år 2001 framhållit vikten av att prioritera de ärenden på roteln där beslut i förundersökningsfrågan inte fattats. Ett dröjsmål på 14 månader är helt oacceptabelt. Jag delar KK:s uppfattning att kraftfullare åtgärder borde ha vidtagits för att se till att sådana beslut fattades tidigare än som skedde.

text: Beträffande ärendet gällande misstanke om vållande till kroppsskada och arbetsmiljöbrott finner jag, mot bakgrund av vad som anförts om åklagarens bedömning att det rört sig om misstanke om grovt brott, inte anledning att göra något uttalande i saken.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Initiativärende om en överförmyndares tillsyn över ett förmynderskap

text: Initiativet m.m.

text: Vid en inspektion av Överförmyndaren i Gotlands kommun den 5–7 september och den 3–5 oktober 2005 beslutade jag, med anledning av vissa iakttagelser i ett av överförmyndarens ärenden, att fortsätta granskningen inom ramen för ett initiativärende.

text: Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria med i huvudsak följande innehåll.

text: – – – Vid granskningen av överförmyndarens akt avseende AA framkom följande. Den 10 februari 2000 beslutade Gotlands tingsrätt att enligt

text: 10 kap. 5 § föräldrabalken

text: förordna förmyndare för AA. Till förmyndare utsågs makarna BB och CC, hos vilka AA vid tidpunkten var familjehemsplacerad. Såvitt framgår av akten lämnade de förordnade förmyndarna inte någon förteckning över den egendom som de förvaltade till överförmyndaren. Inte heller lämnades några årsräkningar eller någon slutredovisning in till överförmyndaren. Däremot gav överförmyndaren genom ett beslut den 10 maj 2000 de förordnade förmyndarna tillstånd att placera om AA:s tillgångar. AA blev 18 år den 22 mars 2004. Den 28 juni 2005 anordnade Gotlands tingsrätt godmanskap för AA. Till god man förordnades BB .

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Överförmyndaren i Gotlands kommun för yttrande över de omständigheter som hade redovisats i promemorian. Överförmyndaren DD anförde i sitt remissvar följande.

text: – – – Innan BB och CC förordnades som förmyndare hade AA en förordnad förmyndare enligt

text: 10 kap. 5 § föräldrabalken

text: vid namn EE. EE bevakade AA:s rätt i samband med bouppteckning. AA erhöll sedan utbetalning av tjänstegrupplivförsäkring med 309 400 kr. Pengarna sattes in på överförmyndarspärrat konto i Föreningssparbanken. I samband med JO:s inspektion av Överförmyndaren i Gotlands kommun 2005 uppdagades att överförmyndaren brustit i handläggning/bevakning av omyndigas medel. Ärendet AA kan hänvisas till dessa. Översyn av akter gällande omyndiga har genomförts och dessa ärenden är numera korrekta.

text: Dåvarande överförmyndare har godkänt omplacering av medel men ej uppmärksammat att begäran om förteckning bort begäras. Omplacering avmedel godkändes med förbehåll att överförmyndarspärr skulle kvarstå och att placering icke fick ske i högriskkonton/fonder, vilket dåvarande förmyndare och sedermera god man BB är införstådd med. Det har således aldrig varit någon risk för oegentligheter gällande AA:s kapital.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om förordnade förmyndares vård av egendom finns i

text: 14 kap.

text: föräldrabalken

text: . Förordnade förmyndare skall inom två månader efter förordnandet lämna en förteckning till överförmyndaren över den egendom som de förvaltar (1 §). De skall vidare före den 1 mars varje år i en årsräkning till överförmyndaren redogöra för förvaltningen under föregående år av egendom som har stått under deras förvaltning (15 §). När en förordnad förmyndares uppdrag upphör, skall han eller hon genast lämna över de förvaltade tillgångarna till den enskilde eller, om någon annan skall överta förvaltningen, till denna person (22 §).

text: I överförmyndarens tillsyn över förordnade förmyndare ingår att granska deras verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar samt andra handlingar och uppgifter angående förvaltningen som har lämnats (

text: 16 kap. 3 § föräldrabalken

text: Överförmyndaren har i förevarande fall försummat att se till att förmyndarna lämnat in förteckning, årsräkningar och sluträkning. Det framstår som särskilt anmärkningsvärt att det har kunnat gå flera år utan att hon uppmärksammat att samtliga redovisningshandlingar saknats. Det är uppenbart, vilket jag för övrigt även kunde konstatera vid min inspektion under hösten 2005, att myndigheten inte har fungerande bevakningsrutiner i detta hänseende.

text: Överförmyndarens försummelser har medfört att AA inte kunnat fortlöpande granska förmyndarnas förvaltning och bevaka sin rätt bl.a. på det sätt som anges i

text: 12 kap.

text: och

text: 15 §§

text: föräldrabalken

text: För sin handläggning av ärendet förtjänar överförmyndaren allvarlig kritik.


title: Initiativärende om en överförmyndares handläggning av ett godmansärende

text: Initiativet m.m.

text: Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria med i huvudsak följande lydelse.

text: – – – Vid granskningen av överförmyndarens ärende om godmanskap för AA framkom följande. Genom ett beslut av överförmyndaren den 26 mars 1997 förordnades BB som god man för AA. Sedan frågan om BB:s entledigande aktualiserats under början av år 2002, lämnade hon in en årsräkning för år 2001 samt en sluträkning avseende tiden den 1 januari–28 februari 2002 till överförmyndaren. Handlingarna inkomststämplades hos överförmyndaren den 5 mars 2002. Såvitt framgår av akten har varken årsräkningen eller slutredovisningen granskats av överförmyndaren. Däremot har överförmyndaren fastställt arvode åt BB för åren 2001-2002. BB entledigades från godmansuppdraget den 13 maj 2002 och i stället förordnades CC som god man för AA. BB lämnade, såvitt framgår, inte någon redovisning för sin förvaltning av AA:s tillgångar under tiden den 1 mars–13 maj 2002. CC lämnade den 28 februari 2003 in en årsräkning till överförmyndaren avseende tiden den 1 januari–31 december 2002. Räkningen, som alltså delvis avsåg tid då CC ännu inte var förordnad som god man, granskades utan anmärkning av överförmyndaren.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Överförmyndaren i Gotlands kommun för yttrande över de omständigheter som hade redovisats i promemorian. Överförmyndaren DD anförde i sitt remissvar följande (den omnämnda bilagan redovisas inte här).

text: – – – Vid kontroll i ÖFS är årsräkningen för 2001 inlagd och granskad den 11 april 2002, detsamma gäller för slutredovisningen. Det framgår numera av akten att redovisningarna är granskade utan anmärkning. Enligt beslutet den 13 maj 2002 framgår att BB entledigas den 28 februari 2002 och att CC förordnas per den 1 mars 2002, enligt överenskommelse med båda parter. Det

text: är dock ytterst beklagligt att beslutet inte skrevs tidigare. Detta på grund av resursbrist och hög arbetsbelastning. CC hade naturligtvis inte något ansvar som god man innan hon förordnades. Att hon redovisade från januari kan helt enkelt tolkas med att hon hade tillgång till årsbeskeden. Den tidigare gode mannen har även hon redogjort för denna tid då ansvaret var hennes. Mig veterligt har båda gode männen samarbetat under en övergångsperiod. Undertecknad borde gjort en notering om detta. Redovisningarna är godkända och införda i vårt verksamhetssystem, se bilaga. Undertecknad har glömt underteckna redovisningarna. Från och med den 1 januari 2006 framgår det även tydligt av arvodesbeslutet att årsredovisningen är godkänd. Icke godkänd årsredovisning arvoderas inte.

text: Bedömning

text: Överförmyndarens beslut att entlediga BB och förordna CC som god man för AA meddelades den 13 maj 2002. Det är självklart så, inte minst mot bakgrund av bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: om gode mäns redovisnings- och skadeståndsskyldighet, att en god man inte kan förordnas eller entledigas retroaktivt. Bytet av god man för AA kan således inte ha ägt rum innan överförmyndaren meddelade sitt beslut i frågan den 13 maj 2002.

text: Detta innebär att det alltjämt saknas redovisning avseende BB:s förvaltning av AA:s egendom för tiden den 1 mars–13 maj 2002. När det gäller CC:s årsräkning för år 2002 vill jag framhålla att en ställföreträdares redovisningsskyldighet inte omfattar någon annan period än den under vilken han eller hon har varit förordnad.

text: Överförmyndarens handläggning av ärendet tyder på anmärkningsvärda brister i kunskapen om

text: föräldrabalkens

text: regler. För denna handläggning förtjänar hon allvarlig kritik.


nyckelord: Anstalt Integritet Permission

title: Kriminalvårdspersonals klädsel vid en bevakad permission

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 17 september 2008, begärde AA att JO skulle granska hur personal i anstalten hade agerat vid hans särskilda permission. Han uppgav i huvudsak följande. Den 12 september 2008 gick han på permission medföljd av två kriminalvårdare. När de skulle åka från anstalten frågade han kriminalvårdarna om det var nödvändigt att de var uniformsklädda och utrustade med batonger. Han påpekade att de skulle handla i en livsmedelsaffär samt åka till hans fastighet för att byta ett lås. Vårdarna uppgav dock att de måste vara uniformsklädda. Vid färden använde de också en transportbuss med Kriminalvårdens emblem.

text: Enligt AA hade personalen genom sin klädsel väckt onödig uppmärksamhet.

text: Utredning

text: Ett utdrag ur Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över vad AA hade framfört.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom generaldirektören BB, följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har remitterat ärendet till Region Mitt, som i sin tur inhämtat utredning från anstalten Karlskoga. Av utredningen framgår bl.a. följande. Vid bevakade permissioner använder anstaltens personal normalt sett tjänstedräkt. Tills för några år sedan genomfördes sådana permissioner av tjänstemän i civil klädsel, men i samband med Kriminalvårdens allmänna fokusering på säkerhetsarbetet skedde en förändring i tillämpningen. Det var således inga särskilt motiverade säkerhetsskäl som föranledde planeringen av personalens klädsel, utan endast de säkerhetsskäl som motiverade att utevistelsen genomfördes under bevakning och inte på egen hand.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 42 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) ska vid transport av intagen såvitt möjligt ses till att den intagne inte utsätts för obehörigas uppmärksamhet.

text: Enligt 2 § Kriminalvårdens föreskrifter om tjänstedräkt, KVAF 2007:2, (tjänstedräktsföreskrifterna) ska tjänstedräkt bäras vid transport av intagna och häktade mellan anstalter, häkten och polismyndigheter samt i samband med inställelse till domstolsförhandling. Om det är motiverat av säkerhetsskäl ska tjänstedräkt bäras även vid andra transporter än de som avses i första stycket, vid sjukhusbevakning och vid bevakad permission. Om det är möjligt ska dock civil klädsel bäras vid transport av intagna och häktade där allmänna kommunikationsmedel används. Av 10 kap. 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: ) framgår att om det föreligger påtaglig risk för att en intagen kan komma att missköta permissionen eller begå brott under permission, men trots det bör beviljas permission, ska den vara bevakad.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: När det gäller bevakade permissioner ska, som framgår av 2 § tjänstedräktsföreskrifterna, tjänstedräkt bäras om det är motiverat av säkerhetsskäl. Att en permission bedömts kunna genomföras endast under bevakning innebär i sig att det föreligger säkerhetsskäl, varför tjänstedräkt i dessa fall som regel alltid ska bäras. Vid bevakade permissioner har den bevakande personalen en skyldighet att förhindra att den intagne avviker. Vid ett eventuellt rymningsförsök är det viktigt att den bevakande personalen av allmänheten uppfattas som personer med befogenhet att ingripa. I dessa fall är det således inte möjligt att helt undvika att den intagne inte utsätts för obehörigas uppmärksamhet enligt 42 § KvaL. Med hänsyn till detta bör även i dessa fall noga övervägas, i samråd med den intagne, om det är lämpligt att genomföra en permission eller inte. Redan det faktum att den intagne permittenten kommer tillsammans med två andra personer med ett tydligt bevakningsuppdrag tilldrar sig en betraktares uppmärksamhet och funderingar. Som all erfarenhet visar kan bevakningsuppgiften inte fullgöras på avstånd, utan måste vara kloss inpå. De avvikelser som idag sker vid bevakade permissioner, exempelvis vid tandläkarbesök eller till hemmet vid familjehögtidsdagar, talar ett tydligt språk. Kriminalvården Region Mitt har anfört att aktuell bestämmelse i tjänstedräktsföreskrifterna lämnar visst utrymme för tolkning när det gäller bevakade permissioner och att den tillämpas på olika sätt vid olika anstalter. Det kommer att beaktas vid kommande revidering.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 23 juni 2009 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Rättslig reglering

text: Permission innebär enligt

text: 32 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt att en intagen får lämna anstalten för viss kort tid antingen för att underlätta anpassningen i samhället (normalpermission) eller om det finns någon annan särskild anledning (särskild permission). En speciell form av särskild permission är s.k. lufthålspermission, som kan äga rum för att minska skadeverkningar av ett långt frihetsberövande.

text: Hinder för normalpermission föreligger när det finns påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Vid denna bedömning ska särskilt beaktas om den intagne har nyttjat eller förfarit olagligt med narkotika inom anstalten eller utan giltigt skäl vägrat att på anmodan lämna urinprov. Enligt Kriminalvårdens föreskrifter ska en individuell riskanalys av varierande noggrannhetsgrad göras (10 kap.

text: KVFS 2008:3

text: ). I föreskrifterna ges detaljerade

text: riktlinjer för riskanalysen. Utöver att det ska finnas en särskild anledning för permission finns det inte i lag angivet vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att särskild permission ska beviljas. Enligt föreskrifterna får särskild permission beviljas för att en intagen utanför anstalten ska kunna ombesörja angelägenheter som är av väsentlig betydelse för honom och som inte kan ombesörjas under normalpermission eller på annat sätt. I föreskrifterna nämns också att det alltid ska göras en avvägning mellan angelägenheten för den intagne å ena sidan och risken för misskötsamhet å den andra.

text: Som exempel på angelägenheter som i vissa fall kan komma ifråga nämns bl.a. besök hos närstående som är svårt sjuk eller närståendes begravning samt inställelse vid domstol eller myndighet.

text: De villkor som kan anses nödvändiga under permissionen i fråga om vistelseort, anmälningsskyldighet eller annat får ställas. Enligt Kriminalvårdens föreskrifter ska det ställas villkor om att den intagne ska följa uppgjord permissionsplan. För intagna som dömts för narkotikabrott, våldsbrott eller annan allvarlig brottslighet ska villkor om vistelseort, permissionsadress och anmälningsplikt ställas om det inte anses obehövligt. För särskild permission ska alltid ställas villkor om ändamål och vistelseort. Om den intagne är i behov av stöd i form av medföljande personal för att planlagd permissionen ska kunna genomföras kan villkor om detta föreskrivas.

text: Om det föreligger påtaglig risk för att en intagen kan komma att missköta permissionen eller begå brott under permission, men trots det bör beviljas permission, ska den vara bevakad. Bevakning under permission innebär att den intagne ska stå under tillsyn av minst två kriminalvårdstjänstemän under hela utevistelsen. Av tjänstemännen ska minst en tillhöra vård- och tillsynspersonalen. En av tjänstemännen ska vara ansvarig för uppdragets genomförande med samma ansvar och befogenheter som gäller för transportledare (10 kap. 8 §

text: KVFS 2008:3

text: Bedömning

text: De arbetsuppgifter som medföljande kriminalvårdspersonal kan ha vid genomförandet av en permission sträcker sig från att vara ett stöd för den intagne till renodlade bevakningsuppdrag (bevakade permissioner).

text: När det gäller frågan om medföljande personal ska bära tjänstedräkt eller inte är det främst två intressen som står mot varandra: å ena sidan den intagnes intresse av att slippa den uppmärksamhet som personal i tjänstedräkt – uniform – är ägnad att tilldra sig, å andra sidan personalens intresse av att de vid t.ex. rymningsförsök uppfattas som myndighetspersoner med befogenhet att ingripa. När det gäller andra permissioner än bevakade är det enligt min mening därvid klart att den intagnes intresse av att inte utsättas för onödig uppmärksamhet har företräde. Frågan om tjänstedräkt bör i dessa ärenden prövas med den utgångspunkten.

text: Vid bevakade permissioner framstår det, bl.a. mot bakgrund av vad Kriminalvården anfört i remissvaret, däremot som rimligt att medföljande personal normalt bär tjänstedräkt (här kan också nämnas att lagstiftaren vid utarbetandet av reglerna har utgått från att det är svårt att anordna en bevakad permission på ett sådant sätt att den inte vållar visst obehag för den intagne,

text: prop. 1974:20 s. 95

text: ). Tjänstedräktsföreskrifterna (se remissvaret) är emellertid inte utformade på det sättet, utan i dessa anges att tjänstedräkt ska bäras om det är motiverat av säkerhetsskäl. Vid bevakade permissioner ska alltså göras en bedömning av om tjänstedräkt bör bäras. Det är enligt min mening lämpligt att i permissionsbeslutet ange, i förekommande fall, att medföljande personal ska bära tjänstedräkt. Den intagne får då klart för sig hur permissionen kommer att genomföras.

text: Den i ärendet aktuella permissionen var en bevakad permission. Mot bakgrund av vad jag anfört ovan har jag i och för sig inte något att invända mot att den medföljande personalen bar tjänstedräkt. Såvitt framkommit gjorde emellertid inte anstalten någon bedömning av den frågan. Det angavs inte heller i beslutet att personalen skulle bära tjänstedräkt. Det är jag kritisk till.

text: Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder något uttalande från min sida.