title: En konsument är inte - om inte särskilda skäl föranleder annat - betalningsansvarig för undersökningskostnad eller fraktkostnad i samband med en obestyrkt reklamation, om varan samtidigt har undersökts eller reparerats för ett konstaterat fel.

text: En konsument är inte – om inte särskilda skäl föranleder annat – betalningsansvarig för undersökningskostnad eller fraktkostnad i samband med en obestyrkt reklamation, om varan samtidigt har undersökts eller reparerats för ett konstaterat fel. Avgörande 2009- 03-24; 2008-6887

text: U köpte en mobiltelefon i juni 2008. Den marknadsfördes som ”den perfekta friluftskameran”, ”damm- och fukttålig” m.m. Displayen repades efter några veckors användning och telefonen hakade upp sig. Reporna berodde på att telefonen hade legat i samma ficka som den karbinhake som följde med telefonen. U lämnade telefonen för reparation den 10 juli 2008. Han fick då veta att en avgift om 250 kr skulle tas ut om felen inte omfattades av garantin. Efter ett tag meddelades att reporna inte omfattades av garantin och att det andra felet skulle åtgärdas. U begärde att få häva köpet vilket företaget motsatte sig. Han hämtade därefter ut telefonen till en kostnad om 350 kr. Han undrade varför han tvingades betala så mycket, särskilt avseende frakten, trots att telefonen hade lämnats in för åtminstone ett garantifel. Företaget svarade att något garantifel inte hade åtgärdats. U yrkade dels hävning, omleverans eller avhjälpande av fel, dels skadestånd med 400 kr (250 kr i undersökningsavgift, 100 kr för porto och 50 kr för telefonsamtal).

text: E motsatte sig yrkandet med motiveringen att telefonen hade reparerats inom ramen för garantiåtagandet vad gäller felet med att den hakade upp sig. Om detta fel kvarstod skulle företaget åtgärda det. Reporna berodde på åverkan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har i första hand att pröva om det föreligger något fel enligt

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: på telefonen. Ett sådant fel kan föreligga bland annat då en vara avviker från vad säljaren eller någon annan, som har agerat för säljarens räkning, har uppgett vid marknadsföringen av varan (se

text: 19 § första

text: och

text: andra styckena

text: nämnda lag). Såvitt framgår av utredningen har telefonen marknadsförts som damm- och fukttålig. Någon utfästelse om att den skulle vara särskilt tålig mot repor har dock inte framkommit. Således föreligger inte något fel i detta hänseende.

text: Det är ostridigt att telefonen har reparerats inom ramen för garantiåtagandet vad gäller felet med att den hakar upp sig. E har vidare åtagit sig att avhjälpa detta fel igen, om det kvarstår.

text: Nämnden övergår till att pröva frågan om ersättning för kostnader.

text: E har tagit betalt av U avseende kostnaderna för, som det får uppfattas, undersökning och frakt i fråga om reporna på telefonen – trots att telefonen har undersökts och reparerats avseende ett garantifel. Om det enbart hade rört sig om ett garantifel skulle det inte ha rått någon tvekan om att E skulle svara för dessa kostnader. Det förhållandet att det utöver garantifelet varit frågan om att undersöka telefonen för något som senare visade sig inte vara något fel, bör inte föranleda att fraktkostnaden ska betalas av konsumenten. En sådan ordning skulle kunna innebära att en näringsidkares ansvar för styrkt garantifel skulle reduceras då konsumenten i fråga inte förmår styrka ett annat påstått fel, vilket enligt nämndens mening vore att betrakta som oskäligt. Med andra ord ska en konsument inte behöva svara för annat än de merkostnader som uppkommer till en följd av en obestyrkt reklamation.

text: I fråga om undersökningskostnader kan det förhålla sig på ett annat sätt än vad gäller fraktkostnaderna. En reklamation av flera fel kan föranleda en mer omfattande undersökning

text: än vad som är fallet vid en begränsad reklamation. Normalt sett torde det dock förhålla sig så att den extra tid som det tar för att konstatera att en påstådd skada inte föranleder någon påföljd, t.ex. att skadan har orsakats genom ett felaktigt handhavande, är marginell i förhållande till den totala tid som serviceärendet tar i anspråk. Om inte särskilda skäl föranleder annat, bör därför en konsument inte behöva svara för undersökningskostnader i samband med en obestyrkt reklamation om den ifrågavarande varan samtidigt har undersökts eller reparerats för ett konstaterat fel.

text: I förevarande ärende är den extra tid som kan beräknas ha gått åt för att undersöka reporna på telefonen marginell.

text: Till följd av det anförda ska E rekommenderas att återbetala kostnader för frakt och undersökning.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Fråga om en dator som köpts på distans har återlämnats i väsentligen oförändrat skick och om konsumenten därför haft rätt att ångra köpet. Avgörande 2009-06-11; 2008-8043

type: rubrik

text: J beställde en dator från bolaget M genom en auktion på Internet. När den levererades till honom, startade han datorn för att kontrollera om den fungerade. Han blev dock missnöjd med den och ville därför ångra sitt köp. J yrkade att han med stöd av ångerrätten skulle få frånträda köpet utan andra kostnader än returfrakt.

type: stycke

text: M motsatte sig först yrkandet, eftersom det inte fanns någon grund för J:s missnöje, men godtog så småningom att J utnyttjade sin ångerrätt, under förutsättning av att han betalade en ersättning om 500 kr för återställande till fabriksinställningar och auktionsavgifter. M ansåg dock inte att datorn var i väsentligen oförändrat skick, eftersom den hade startats och då J hade angett personuppgifter och gjort vissa övriga inställningar. Om ångerrätt skulle godtas i ett sådant fall, måste datorn i fråga kunna säljas vidare till en annan kund.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det ifrågavarande avtalet har träffats genom en auktion på Internet och utgör således ett s.k. distansavtal. Under sådana förhållanden är distans- och hemförsäljningslagen tillämplig (se dess 2 kap. 1 § första stycket 4 motsatsvis).

text: Rätten att frånträda ett distansavtal (ångerrätten) regleras huvudsakligen av 2 kap. 12 § i nämnda lag. Av bestämmelsen framgår att konsumenten får utöva sin ångerrätt endast om den vara som han eller hon har tagit emot hålls i väsentligen oförändrat skick. Detta gäller dock inte om varan har förstörts eller förändrats på grund av någon åtgärd som har varit nödvändig för att undersöka den eller på grund av någon omständighet som inte kan hänföras till konsumenten.

text: I förarbetena till lagrummet i fråga har kravet på väsentlighet förklarats på så sätt att återgång kan ske om varans skick har ändrats i endast obetydlig grad. Att bryta förpackningen medför normalt sett inte att ångerrätten har förbrukats. Konsumenten har vidare rätt att göra sådana ingrepp i varan som är nödvändiga för att kunna undersöka den, även om varan därigenom undergår en värdeminskning. Det krävs naturligtvis att undersökningen utförs med varsamhet och inte görs mer omfattande än vad som är nödvändigt (se

text: prop. 2004/05:13 s. 139

text: Nämnden har i sin praxis avseende äldre lagstiftning med i allt väsentligt samma innebörd som den nuvarande funnit att det förhållandet att en dammsugare har använts obetydligt respektive att en TV-apparat har använts inte innebär att konsumentens ångerrätt har upphört (se nämndens beslut i ärende nr 2002-2164). I fråga om digital-TV-boxar har nämnden vidare godtagit att en konsument får utöva sin ångerrätt trots att apparaten i fråga har används och att kanalinställningar har gjorts.

text: I förevarande ärende har J, såvitt framgår av utredningen, startat datorn, fyllt i vissa personliga uppgifter och andra inställningar samt testat datorn. I köpet har således ingått programvara, i vart fall i form av ett operativsystem, vid sidan av hårdvaran. För att kontrollera hårdvarans (datorns) grundläggande funktion räcker det enligt nämndens mening med att starta datorn. För det fall att personliga inställningar (såsom val av språk etc.) görs i operativsystemet erfordras ett visst arbete med att återställa datorn. Det gäller särskilt då det inte kan uteslutas att datorn har anslutits mot Internet. Det arbete med återställningar som då

text: kommer på fråga är av klart mer omfattande slag än vad som är fallet med t.ex. kanalinställningar på en digitalbox. Arbetet med återställning är av betydelse inte minst för möjligheten att sälja datorn till en annan kund utan onödig kapitalförstöring.

text: Mot bakgrund av det ovan anförda finner nämnden att J:s ångerrätt har upphört till följd av datorn, innefattande mjukvaran, inte länge är i väsentligen oförändrat skick. Hans yrkande ska därför avslås. Det står honom dock fritt att godta bolagets erbjudande om att på vissa villkor frånträda köpet.

text: En ledamot (konsumentföreträdare) reserverade sig mot beslutet med följande motivering:

text: J har yrkat att han med tillämpning av ångerrätten ska få frånträda köpet utan andra kostnader än kostnad för returfrakt.

text: Enligt 2 kap 12 § distans- och hemförsäljningslagen får konsumenten utöva sin ångerrätt om varan är i väsentligen oförändrat skick. Enligt förarbetena till lagen innebär ordet väsentligen att varans skick faktiskt får ändras i viss mån utan att ångerrätten upphör, se

text: prop. 2004/2005:13

text: sid 139. Jag anser att skicket på en dator genom en uppstart och angivande av personuppgifter inte kan anses ha förändrats i sådan grad att konsumenten inte kan utöva ångerrätten. Dessutom kan näringsidkaren enkelt återställa datorn till ursprungsskick.

text: Om en uppstart och angivande av personuppgifter gör att datorn inte kan anses vara i väsentligen oförändrat skick i detta fall gäller ångerrätten alltjämt enligt 12 § andra meningen eftersom datorns skick förändrats genom en åtgärd som varit nödvändig för att undersöka den. Enligt min mening så kan konsumenten inte göra en tillräcklig undersökning av datorn utan att starta upp den och prova datorns grundläggande funktioner och prestanda. Denna undersökning kan inte ske på annat sätt än att ange vissa uppgifter samt starta datorn. Det kan enligt min mening inte vara lagstiftarens avsikt att undersökningsmöjligheten ska vara så begränsad att en sådan genomgång av datorn inte är möjlig. Av förarbetena framgår dessutom att konsumenten har rätt att göra sådana ingrepp i varan som är nödvändiga för att kunna undersöka den, även om varan därigenom undergår en värdeminskning, vilket innebär att näringsidkaren får räkna med en viss förlust utan att ångerrätten upphör att vara tillämplig, se

text: prop. 2004/05:13 s 139

text: Sammantaget anser jag att J:s yrkande ska bifallas.

type: avgorande


text: Fråga om flygbolags skadeståndsansvar vid utebliven passagerartransport. Avgörande 2009-08-27; 2008-8537

text: R och hans medresenär skulle enligt avtal flyga med flygbolaget S från Barcelona till Stockholm. Då resenärerna inte presenterade sig för incheckning inom utsatt tid nekades de att flyga med avtalad avgång. Enligt R berodde det inträffade på S. R yrkade ersättning med dels 807:42 euro för inköp av nya flygbiljetter Barcelona – Stockholm, dels 3 822 kr för inköp av nya biljetter Stockholm – Skellefteå, dels 500 kr för extra matkostnad.

text: S motsatte sig yrkandet. Till stöd för sin inställning åberopade bolaget att resenärerna hade anlänt för sent till incheckningsdisken, och att de ska vända sig till resebyrån T för återbetalning av priset för de oanvända flygbiljetterna.

text: T bestred yrkandet. Som grund för bestridandet åberopade resebyrån att det inträffade låg utanför dess kontrollsfär och att återbetalning inte var möjlig eftersom fråga var om en specialbiljett med speciella avbokningsregler.

text: NÄMNDENS BEDÖMNING

text: Inledning

text: Tvisten i ärendet gäller om S är skadeståndsskyldigt på grund av att bolaget inte har transporterat R och dennes medresenär enligt parternas avtal på sträckan Barcelona– Stockholm. Den första fråga som måste besvaras är om det är flygbolagets eller resenärernas ansvar att transportavtalet inte har fullföljts. Om svaret på den frågan är att det är bolagets ansvar, blir nästa fråga om bolaget därigenom är skyldigt att ersätta den skada som resenärerna drabbats av.

text: Förutsättningen för att R och hans medresenär ska ha framgång i sitt anspråk mot T är att detta bolag, som endast förmedlat den aktuella resan, genom fel eller försummelse i sitt uppdrag har orsakat skada för resenärerna.

text: Har S brutit mot transportavtalet?

text: Genom R:s uppgifter – som S inte har invänt mot – är det klarlagt att R och hans medresenär har infunnit sig för incheckning i god tid före flygets avgång, att de av flygbolagets personal på flygplatsen, trots att incheckningen dragit ut på tiden, uppmanats att stanna kvar i kön, vilket haft till följd att de inte kunnat presentera sig för incheckning inom utsatt tid och att de därför nekats att flyga med avtalad avgång.

text: Resenärerna har trots att de alltså infunnit sig för incheckning på utsatt tid och trots att de följt flygbolagets anvisningar i övrigt nekats att resa med avsedd avgång. S får därför genom sitt handlande anses ha brutit mot parternas transportavtal.

text: Resenärerna har begärt ersättning för de merkostnader de ostridigt drabbats av på grund av att de nekats incheckning och för att S inte gjort något för att ordna ersättningstransport. Dessa merkostnader utgör resenärernas skada. För att de ska kunna få denna skada ersatt krävs att S är skadeståndsskyldigt för det inträffade.

text: Kan skadeståndet grundas på Montrealkonventionen?

text: Bestämmelser om transportörens skadeståndsansvar vid lufttransport finns i 1999 års Montrealkonvention. Denna konvention, som omfattar en internationell lufttransport av det slag som nu varit aktuell, gäller för flygbolag i EU-stater genom förordning

text: (EG) nr 2027/97

text: i dess lydelse enligt förordning

text: (EG) nr 889/2002

text: En transportör ansvarar för skador till följd av försening vid lufttransporter av passagerare. Transportören går fri från ansvar om transportören visar att denne och dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Detta framgår av artikel 19 i konventionen.

text: Frågan är emellertid om en skada till följd av att en resenär i strid mot transportavtalet vägrats transport är en sådan skada till följd av försening vid lufttransport av passagerare som omfattas av transportörens skadeståndsansvar enligt Montrealkonventionen.

text: Vad innefattar förseningsbegreppet i konventionen?

text: Begreppet ”försening” har inte definierats i Montrealkonventionen och inte heller i dess föregångare, 1929 års Warszawakonvention med senare ändringar. För att fastställa begreppets innebörd måste nämnden därför tolka konventionen. Denna ska tolkas ärligt i överensstämmelse med den gängse meningen av dess uttryck sedda i sitt sammanhang och mot bakgrund av konventionens ändamål och syfte. Tolkningen måste beakta att det handlar om ett internationellt instrument. Hur begreppet uppfattats i svensk rätt kan därför inte tillmätas någon avgörande betydelse när begreppets innebörd ska fastställas. Låt vara att hur begreppet ”försening” uppfattas i konventionsstaterna kan tjäna till viss ledning för vad som kan ha varit ändamålet med bestämmelsen.

text: Begreppet ”försening” i flygsammanhang torde som utgångspunkt innebära en ankomst till destinationsorten senare än vad som är skäligt för en transport på den aktuella sträckan och under rådande förhållanden i övrigt. Ett exempel på ett sådant fall är att en flygavgång försenas och att passageraren, när flygningen väl genomförs, anländer senare till destinationen än han eller hon skulle ha gjort om avgången skett på utsatt tid.

text: Frågan är emellertid om ”försening” också omfattar andra situationer eller andra hinder i en lufttransport. Den situation som är aktuell i detta ärende är ett exempel på en sådan situation. En annan kan vara att en flygavgång i och för sig ställs in, men flygbolaget bokar om passageraren till en annan avgång, dock med resultatet att han eller hon anländer senare till destinationen än vad som skulle ha blivit fallet om den ursprungliga flygningen utförts.

text: I det nu aktuella fallet har flygbolaget inte utfört eller låtit utföra någon transport av R och hans medresenär. Ett sådant kontraktsbrott kan ha till följd att resenären kommer till destinationsorten för sent. Följden kan emellertid också bli att det överhuvudtaget inte förekommer någon transport; resenärens syfte med resan kan ha gått förlorat varför denne avbryter sin färd eller så har det inte varit möjligt att ordna en ersättningstransport.

text: Det avgörande för om situationer av detta slag omfattas av

text: artikel 19

text: är om en försening förutsätter att det har utförts någon transport genom flygbolagets försorg eller om också en helt utebliven prestation kan utgöra en försening. Enligt svensk rätt anses som försening,

text: eller dröjsmål, inte bara en försenad prestation utan också en aldrig utförd prestation. Men här handlar det om att fastställa innebörden av en internationell konvention och då kan inte den svenska rättsuppfattningen tillmätas någon avgörande betydelse. För en sådan tolkning av begreppet försening måste krävas stöd i konventionen eller en relativt entydig uppfattning i de stater som är parter i konventionen (jfr Svea hovrätts beslut den 27 januari 1988 i mål nr Ö 1273/87, refererat som

text: RH 1989:45

text: ). Någon sådan klar uppfattning finns inte enligt vad nämnden har kunnat finna.

text: I såväl juridisk litteratur som i rättspraxis finns en relativt god uppslutning kring uppfattningen att begreppet försening enligt de lufträttsliga konventionerna inte omfattar utebliven transport (se bl.a. Giemulla, E., m.fl. Warsaw Convention Commentary, 1992 med senare ändringar,

text: artikel 19

text: stycke 1, 33 och 36; Schmid, R., ”Die Verordnung (EG) Nr. 261/2004 – Europäischer Verbraucherschutz mit Nachbesserungsbedarf”, Zeitschrift für Luft- und Weltraumrecht 2005, s. 373 ff.; Haanappel, P.P.C., ”The New EU Denied Boarding Compensation Regulation of 2004”, Zeitschrift für Luft- und Weltraumrecht, 2005, s. 26 ff.; rättsfallet Wolgel v. Mexicana Airlines, 821 F 2d 442 (7th Cir, 1987) 20 Avi 18, 097).

text: Motsatt ståndpunkt finns emellertid också företrädd (se bl.a. Dickerson, T.A., ”Flight Delays: The Airline Passenger’s Rights and Remedies”, ursprungligen publicerad i International Travel Law Journal, Issue Two, Spring, 2000; rättsfallet McMurry v. Capitol International Airways, Civil Court of the City of New York, 1980, USAvR1.).

text: Denna splittring talar mot att begreppet ”försening” också ska anses innefatta utebliven transport.

text: Här bör också pekas på att den svenska lydelsen av konventionen talar om ”skada till följd av försening vid lufttransporter” medan den franska texten talar om ”un retard dans le transport” och den engelska om ”delay in the carriage”. Den svenska lydelsen är mer generellt hållen än de båda övriga språkversionerna, som båda hör till konventionens officiella språk.

text: Av betydelse är också uttrycket ”skada till följd av försening vid lufttransporter”. Vid utebliven transport, som inte heller leder till att passageraren reser, eller där transportlöftet bryts någon tid före tänkt avresa har det rent faktiskt inte förekommit någon försening i ordets betydelse i allmänt språkbruk. Ordets betydelse enligt allmänt språkbruk kan också antas vara gemensam i alla konventionsstater.

text: Dessa förhållanden talar också mot att begreppet ”försening” i konventionen avser fall där någon transport inte har utförts.

text: Vilken tolkning stöds av konventionens syfte?

text: Ett av konventionens syften är att erbjuda ett konsumentskydd. Det sägs nämligen i konventionens ingress att de fördragsslutande staterna erkänner betydelsen av att skydda konsumenternas intressen i samband med internationella lufttransporter och av att sörja för rättvis ersättning enligt kompensationsprincipen.

text: Uppfattningen att begreppet ”försening” också skulle omfatta fall av utebliven fullgörelse (ej utförd transport) skulle i och för sig stå i god samklang med detta syfte. En konsument

text: har förstås ett intresse av att de transporter han eller hon träffat avtal om med ett flygbolag också utförs och att han eller hon hålls skadelös när så inte blir fallet. Montrealkonventionen innebär emellertid inte bara en reglering av ansvaret vid försening. Den innehåller också ansvarsregler vid personskada, skada på eller förlust av bagage m.m. I dessa och andra avseenden innebär Montrealkonventionen att konsumenternas intressen skyddas i hög grad.

text: Uttalandet i ingressen kan därför inte läggas till grund för uppfattningen att syftet med

text: artikel 19

text: har varit att begreppet försening också ska omfatta utebliven prestation. Inte heller i övrigt har det framkommit någon omständighet som talar för att bestämmelsen har detta syfte.

text: Slutsats

text: Vid en avvägning av de skäl som kan anföras för respektive mot att

text: artikel 19

text: omfattar helt utebliven transport anser nämnden att skälen mot väger tyngst. Nämnden kommer därför till slutsatsen att det inte är fråga om en försening i konventionens mening när en transport aldrig har utförts eller låtit utföras av transportören.

text: R och hans medresenär kan alltså inte grunda någon rätt till skadestånd på artikel 19 i Montrealkonventionen.

text: Finns det någon annan skadeståndsgrund?

text: S har enligt parternas avtal åtagit sig att transportera resenärerna från Barcelona till Stockholm. Genom att utan giltig grund vägra resenärerna incheckning och därmed ombordstigning och transport har bolaget – som nämnden redan konstaterat – brutit mot parternas avtal. S har inte heller vidtagit någon åtgärd för att ordna med ersättningstransport för resenärerna.

text: Enligt nämndens mening måste det anses vara en såväl kontraktsrättslig som lufträttslig grundsats att den part som vägrar att prestera ådrar sig skadeståndsskyldighet mot den berättigade parten vid uppkommen skada. Detta synsätt har kommit till uttryck exempelvis i

text: konsumenttjänstlagen

text: konsumentköplagen

text: och

text: paketreselagen

text: . Det bör således gälla också på det rättsområde som är aktuellt i denna tvist.

text: Hur ska skadeståndsansvaret vara konstruerat?

text: Montrealkonventionen lägger inte några hinder i vägen för att ålägga transportören ett ansvar också för skadehändelser som inte omfattas av konventionens reglering. Däremot, vilket följer av artikel 29 i konventionen, måste ett sådant ansvar vara underkastat de villkor och de gränser som fastställts i konventionen.

text: Innebörden av det senast sagda får anses vara att transportören ansvarar för skador till följd av utebliven transport, om transportören inte kan visa att denne eller dennes anställda eller uppdragstagare har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. Vidare bör ansvaret omfattas av den ansvarsbegränsning som anges i artikel 22.1 i konventionen, dvs. 4 150 särskilda dragningsrätter för varje passagerare.

text: Sammanfattande bedömning

text: Utredningen i ärendet visar inte att S har vidtagit alla de åtgärder som rimligen kan begäras för att undvika skadorna eller att det var omöjligt att vidta sådana åtgärder. S är alltså skadeståndsskyldigt mot resenärerna. Bolaget har inte invänt mot de yrkade beloppen, vilka ryms inom det tillämpliga begränsningsbeloppet. Det har inte heller framkommit att resenärerna mottagit någon återbetalning av priset för biljetten för den avtalade transporten.

text: Yrkandet till den del det riktats mot S ska därför bifallas.

text: Däremot saknas grund för skadeståndsansvar för T. Resenärernas yrkanden ska därför avslås till den del det avsett det företaget.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande och en avdelningsordförande samt fyra övriga ledamöter) var inte enig. En övrig ledamot reserverade sig enligt följande.

text: ARN:s sedan länge inarbetade praxis är att förseningsbegreppet i art 19 i Montrealkonventionen även innefattar icke-uppfyllelse eller uppfyllelse med en annan senare flygning. De argument och slutsatser som majoriteten lägger fram till grund för en ändring i denna del har enligt min mening inte tillräckligt starkt stöd i gällande lag och praxis.

text: Jag anser således att R:s yrkande om skadestånd ska bifallas med hänvisning till art 19 i Montrealkonventionen.

text: Det kan därutöver tilläggas att samma rättsfråga prövas, förvisso mellan andra parter, i allmän domstol. Domen från tingsrätten har av båda parter överklagats till hovrätt. Utgången av denna prövning kommer att få betydelse vid bedömningen av liknande ärenden i ARN. En av nämnden fastslagen princip eller tolkning bör därför inte ändras - om den inte är uppenbart felaktig eller i strid med lag – förrän slutligt avgörande har nåtts i det målet.


title: Tillämpning av 20 a § och 21 § i konsumentköplagen vid köp av kamera; avgörande av avdelning i utökad sammansättning.

text: Tillämpning av

text: 20 a §

text: och

text: 21 §

text: i

text: konsumentköplagen

text: vid köp av kamera; avgörande av avdelning i utökad sammansättning. Avgörande 2009-11-02; 2008-8596 (se även avgörandena 2008-8597, 2009-1467 och 2009-4644).

text: M köpte den 30 april 2008 en ny kamera för 2 299 kr. Den 14 september 2008 slutade displayen att fungera och zoom-reglaget fjädrade inte tillbaka. M klagade hos säljaren den 22 september 2008 och bad att få en fungerande kamera. Säljaren ansåg att kameran var fuktskadad och att skadan inte funnits vid avlämnandet. M ansåg att hon inte varit oaktsam med kameran och att hon hade följt rekommendationerna i brukanvisningen. Om kameran är så känslig för fukt att man inte kan ha den i byxfickan, som hon hade haft, måste det stå i brukanvisningen.

text: M yrkade avhjälpande av fel eller omleverans.

text: Säljaren motsatte sig yrkandet: Kameran har skickats till en auktoriserad verkstad för felsökning och eventuell garantireparation. Verkstaden fann att kameran var fuktskadad och att garantin inte gällde. Tydlig erosion fanns på flexkabeln och på flexkabelns hållare. Det medför att det inte blir någon kontakt mellan dessa och att kameran inte fungerar. Felet har uppstått genom att vatten eller dylikt kommit in i kameran. Säljaren ansåg att kunden hade använt kameran på ett oförsiktigt sätt och att skadan inte fanns vid avlämnandet

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: En grundläggande förutsättning för att en näringsidkare ska kunna göras ansvarig för fel i en vara är att köparen bevisar att det föreligger en brist som kan anses som ett fel i

text: konsumentköplagens (1990:932)

text: mening. Ett sådant fel är det till exempel om varan avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Frågan om en vara är felaktig ska enligt

text: 20 § konsumentköplagen

text: bedömas med hänsyn till varans beskaffenhet när den i samband med köpet avlämnas till köparen (avlämnande betyder i normalfallet att varan överlämnas från säljaren till köparen). Säljaren svarar för fel som funnits vid avlämnandet (s.k. ursprungligt fel) även om felet visar sig först senare. Det är köparen som i normalfallet ska bevisa att felet förelåg vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska emellertid ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses (presumeras) ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Bestämmelsen i 20 a § utgör således en regel om en annan fördelning av bevisbördan än vad som följer av normalfallet. Den kan därför uppfattas som en riskfördelningsregel. Under de sex första månaderna efter avlämnandet av varan bär säljaren risken för att det inte kan klargöras om felet fanns vid avlämnandet eller inte. Därefter bär köparen denna risk.

text: Nämnden har i två pleniavgöranden från 2004 (ärendena 2003-4343 och 2003-5348) kommit fram till att – när den frågan aktualiseras – det är säljarens ansvar att visa att presumtionen för ursprungligt fel är oförenlig med varans eller felets art. Det beviskrav som ställs för orsakssamband mellan exempelvis inträngande fukt och en skada är att den som har bevisbördan förmår göra det som ska bevisas ”övervägande sannolikt”. Vid den bedömningen har nämnden frihet att väga in egna erfarenheter och vad som är allmänt

text: känt, vilket i sin tur återverkar på vilken utredning som krävs för att beviskravet i ett enskilt fall ska anses uppfyllt.

text: Systematiken för nämnden är således att först bedöma om det föreligger ett köprättsligt relevant fel. Om så är fallet och felet visat sig inom sex månader från avlämnandet ska nämnden därefter göra en bedömning enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: . Skulle denna bedömning leda till att felet inte kan presumeras ha förelegat vid avlämnandet i samband med köpet, återstår för nämnden att bedöma om det finns ett garantiåtagande som kan göras gällande gentemot säljaren.

text: I ärendet är det ostridigt att kameran har ett köprättsligt relevant fel samt att detta fel upptäckts och reklamerats inom sex månader från det att den avlämnades. För att undgå ansvar måste säljaren därför lägga fram bevisning som bryter presumtionen för ursprungligt fel. Av ingivna fotografier framgår tydligt att det uppkommit ärgbildningar i kameran. I den utredning som getts in förklaras också vad som hänt och hur detta påverkat kamerans funktion; slutsatsen att felet inte kan ha förelegat vid avlämnandet framförs uttryckligen. Den aktuella kameran kan heller inte anses avvika på ett sådant sätt från kameror i allmänhet beträffande fuktkänslighet att någon särskild varning i detta avseende behövt åtfölja kameran i instruktionshandlingar eller andra handlingar. Enligt nämndens bedömning visar utredningen att det är oförenligt med felets art att felet skulle ha funnits redan vid avlämnandet. Presumtionen för ursprungligt fel är därmed bruten. Säljaren är därför inte ansvarigt för felet enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: . Det återstår emellertid att undersöka om säljaren kan bli ansvarig för felet till följd av ett garantiåtagande.

text: Av utredningen i ärendet framgår att säljaren har lämnat en garanti och att felet uppkommit under garantitiden. Enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: ska fel i varan anses föreligga om varan försämras under garantitiden i sådana avseenden som omfattas av garantin. Detta gäller dock inte, om säljaren kan göra sannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida. Om fel föreligger enligt reglerna i

text: 21 § konsumentköplagen

text: , ansvarar säljaren för felet enligt de bestämmelser som anges i

text: 22 § samma lag

text: . I det aktuella fallet har säljaren beträffande frågan om säljarens ansvar enligt garantiåtagandet hänvisat till den ovan redovisade utredningen. Nämnden finner att säljaren genom utredningen har gjort sannolikt att felet beror på en omständighet som säljaren enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: jämfört med

text: 22 § samma lag

text: inte har att svara för. Garantiåtagandet gäller därför inte för det aktuella felet.

text: M:s yrkande avslogs.

text: Beslutet var enhälligt.


title: Tillämpning av 20 a § och 21 § i konsumentköplagen vid köp av mobiltelefon; avgörande av avdelning i utökad sammansättning.

text: Tillämpning av

text: 20 a §

text: och

text: 21 §

text: i

text: konsumentköplagen

text: vid köp av mobiltelefon; avgörande av avdelning i utökad sammansättning. Avgörande 2009-11-02; 2008-8597 (se även avgörandena 2008-8596, 2009-1467 och 2009-4644).

text: E köpte den 26 januari 2008 en mobiltelefon. I början på maj 2008 upptäckte E att displayen på telefonen vid flera tillfällen blev helt randig. Om telefonen startades om försvann problemet en tid, för att sedan återkomma. Efter en kortare tid upphörde displayen att fungera helt.

text: Efter reklamation meddelade säljarens verkstad att felet skulle ha uppstått vid en tappeller klämskada. Säljaren menade att felet inte täcktes av garantin och att E skulle debiteras 1 244 kr för reparationen.

text: E yrkade ersättning med de 1 244 kr som reparationen kostat plus ränta.

text: Säljaren motsatte sig yrkandet: Vid undersökning hos en verkstad konstaterades att telefonen hade utsatts för yttre åverkan. Denna typ av skador benämns tapp- eller klämskada och täcks inte av garantin. Någon typ av synliga yttre skador behöver inte finnas, utan skadorna finns under höljet. I det här fallet var displayen skadad. Att en serviceverkstad benämner skadan som tapp/klämskada beror på att det är helt omöjligt att avgöra om telefonen har tappats eller klämts. Den typ av skada som den aktuella telefonen har kan aldrig ha funnits vid leveransen. Då hade den inte fungerat utan anmärkning under ett antal månader.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att den aktuella telefonen har ett köprättsligt relevant fel samt att detta fel upptäckts och reklamerats inom sex månader från det att telefonen avlämnades. Felet har också åtgärdats och tvisten rör kostnaden för åtgärdandet.

text: Säljaren ansvarar enligt

text: 20 § konsumentköplagen (1990:932)

text: för fel på varan, om felet fanns när varan avlämnades, även om felet visar sig först senare. Med avlämnande menas i normalfallet att den överlämnas till köparen. Fel som fanns vid avlämnandet brukar betecknas som ursprungliga fel.

text: Det är köparen som i normalfallet ska bevisa att felet förelåg vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: Nämnden har i två pleniavgöranden från 2004 (ärendena 2003-4343 och 2003-5348) kommit fram till att – när den frågan aktualiseras – det är säljarens ansvar att visa att presumtionen för ursprungligt fel är oförenlig med varans eller felets art. Det beviskrav

text: som ställs för orsakssamband mellan exempelvis en påstådd skadeorsak och skadan på varan är att den som har bevisbördan förmår göra sambandet ”övervägande sannolikt”. Vid den bedömningen har nämnden frihet att väga in egna erfarenheter och vad som är allmänt känt, vilket i sin tur återverkar på vilken utredning som krävs för att beviskravet i ett enskilt fall ska anses uppfyllt.

text: I det nu aktuella ärendet har nämnden först att ta ställning till om säljaren har visat att felet inte fanns vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet. Nämnden ska emellertid också pröva om presumtionen för ursprungligt fel kan anses bruten, därför att den är oförenlig med varans eller felets art.

text: En spräckt display på en telefon är normalt inte ett ursprungligt fel. Denna typ av skador uppkommer normalt genom yttre åverkan. Säljaren har hänvisat till detta och redovisat var skadorna finns. Nämnden kan inte finna någon annan rimlig förklaring till skadan än att den uppkommit till följd av sådan yttre åverkan som säljaren inte kan hållas ansvarig för. Nämnden finner därför att felets art får anses oförenligt med presumtionen för att det skulle röra sig om ett ursprungligt fel.

text: Av utredningen i ärendet framgår även att säljaren har lämnat en garanti och att felet uppkommit under garantitiden. Enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: ska ett fel i varan anses föreligga, om varan under garantitiden försämras i sådana avseenden som omfattas av garantin. Detta gäller dock inte om säljaren kan göra sannolikt att försämringen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse eller på vanvård, onormalt brukande eller något liknande förhållande på köparens sida. Om fel föreligger enligt reglerna i

text: 21 § konsumentköplagen

text: 22 § samma lag

text: . Med hänsyn till vad som ovan har redovisats om felets art finner nämnden att säljaren har gjort sannolikt att felet beror på en omständighet som säljaren enligt

text: 21 § konsumentköplagen

text: jämfört med

text: 22 § samma lag

text: inte är ansvarig för. Garantiåtagandet gäller därför inte för det aktuella felet.

text: E:s yrkande avslogs.

text: Beslutet var enhälligt.


title: Rätt till kompensation enligt artikel 7 i förordning (EG) 261/2004 vid försenad flygning såvida förseningen inte berott på extraordinära omständigheter som legat utanför flygbolagets faktiska kontroll. (Jfr EG-domstolens dom i de förenade målen C-402/07 och C-432/07)

text: Rätt till kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) 261/2004

text: och

text: ) Avgörande 2010-03-09; 2008-9288

text: K skulle flyga från Malaga till Stockholm. Efter en halvtimmes flygning fick passagerarna veta att främre flygplansdörren inte var stängd och att trycket i kabinen därför inte skulle kunna bibehållas. Planet fick vända och flyga tillbaka till Malaga. Planet avgick på nytt dagen efter och landade i Stockholm 22 timmar efter utsatt tid. På grund av förseningen yrkade K kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) 261/2004

text: Flygbolaget motsatte sig yrkandet. Förseningen uppstod till följd av ett oförutsett tekniskt problem trots att rutinmässig teknisk kontroll hade genomförts.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Frågan i ärendet är om K har rätt till kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) 261/2004

text: eftersom det är fråga om en försening och inte en inställd flygning.

text: I EG-domstolens dom i de förenade målen

text: och C 432/07 konstaterades att artiklarna

text: i förordningen ska tolkas på så sätt att passagerarna på försenade flygningar kan jämställas med passagerarna på inställda flygningar när det gäller tillämpningen av rätten till kompensation och att de således kan åberopa rätten till kompensation enligt

text: artikel 7 i förordningen

text: om de, till följd av en försenad flygning, drabbas av tidsspillan som uppgår till tre timmar eller mer, dvs. om de når sin slutliga bestämmelseort tre timmar eller mer efter den ankomsttid som ursprungligen fastställts av lufttrafikföretaget. En sådan försening ger emellertid inte passagerarna rätt till kompensation, om lufttrafikföretaget kan visa att den kraftiga förseningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits, dvs. omständigheter som ligger utanför lufttrafikföretagets faktiska kontroll.

text: I ärendet har inte framkommit någonting som visar att den försenade flygningen beror på en sådan extraordinär omständighet som medför att flygbolaget, enligt

text: artikel 5.3 i förordningen

text: , inte ska vara skyldigt att betala ersättning. K är därför berättigade till kompensation för den försenade flygningen. Dess längd har varit sådan att ersättningsbeloppet enligt

text: artikel 7.1 i förordningen

text: uppgår till 400 euro per person. K:s yrkande ska således bifallas.


text: Förlikningsavtal. Det har ansetts ligga i sakens natur att ordalydelsen inte rikta några krav även syftar på krav som framställts innan förlikningsavtalet skrevs under. Avgörande 2010-05-10; 2009-0168

text: C köpte en obligation som förmedlades av förvaltningsföretaget. Eftersom C ansåg att förvaltningsföretaget varit vårdslöst i sin rådgivning yrkade C att köpet av Valutaobligation Tillväxtmarknader IV skulle hävas och att förvaltningsföretaget skulle lösa det lån på 300 000 kr C tagit för köpet av obligationen samt att den del av det insatta kapitalet som avsåg förutbetalda räntor och som funnits kvar skulle återbetalas till honom.

text: Förvaltningsföretaget motsatte sig yrkandet. C accepterade ett erbjudande som innebar att C löste de lån han tagit hos långivaren för ett belopp som motsvarade 60 procent av den nominella lånesumman. Genom att acceptera erbjudandet har C förbundit sig att inte rikta några krav mot förvaltningsföretaget som gäller köpet, finansieringen, rådgivningen eller andra omständigheter som hänför sig till Valutaobligation Tillväxtmarknader IV.

text: C invände att han inte förbundit sig att dra tillbaka ärendet hos nämnden eftersom anmälan lämnades in till nämnden mer än ett år innan han accepterade erbjudandet från långivaren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar att C träffat ett skriftligt avtal med långivaren som innebär att C förbundit sig att inte rikta några krav mot förvaltningsföretaget med anledning av investeringen i obligationen.

text: Nämnden anser att det ligger i sakens natur att ordalydelsen inte rikta några krav även syftar på krav som framställts innan C träffade avtalet med långivaren. Därför finns det inte längre någon tvist mellan C och förvaltningsföretaget.


text: Tolkning av begreppet sambo i försäkring. Avgörande 2010-10-11; 2009-10196

text: Anmälaren yrkade ersättning ur sin reseförsäkring avseende avbokningskostnad för sin medresenär. Försäkringen gällde även för sambo och anmälaren hävdade att medresenären var hennes sambo. Medresenären var folkbokförd på en annan adress och anmälaren menade att de var sambor med två adresser. I försäkringsvillkoren uppställdes inget krav på folkbokföring på samma adress. Eftersom villkoren inte uttryckligen krävde att en sambo skulle ha samma adress borde medresenären omfattas av försäkringen.

text: Försäkringsbolaget motsatte sig yrkandet och menade att medresenären inte kunde anses vara anmälarens sambo i försäkringsvillkorens mening. Ordet ”sambo” i försäkringsvillkoren är menat att tolkas så som ordet används i allmänt språkbruk. Med ordet sambo menar de flesta två personer som permanent sammanbor som om de vore gifta. Anmälaren och hennes medresenär bodde inte samman permanent. Förvisso tillbringade anmälaren och medresenären mycket tid tillsammans, uppskattningsvis 300 dagar per år, men av detta kunde man inte dra slutsatsen att de bodde tillsammans. De träffades både hemma hos anmälaren och hemma hos medresenären och de var närmare att betraktas som ”särbos”.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt villkoren gäller försäkringen – förutom för kortinnehavaren själv – bl.a. för dennes sambo. Vad som avses med en sambo anges inte uttryckligen i villkoren. Det ligger därför, enligt nämndens uppfattning, närmast tillhands att låta

text: sambolagens (2003:376)

text: definition av begreppet få genomslag också för tolkningen av villkoren. Med sambor bör därför förstås två personer som stadigvarande bor tillsammans i ett parförhållande och har gemensamt hushåll.

text: Fråga i ärendet är om anmälarens medresenär är att anse som hennes sambo. Det är anmälaren som har att bevisa att så är fallet.

text: Enligt förarbetena till

text: sambolagen

text: prop. 2002/03:80 s. 27

text: f) bör den första förutsättningen för att parterna ska anses som sambor vara att de stadigvarande bor tillsammans. Häri ligger att sammanboendet ska ha en viss varaktighet. Den andra förutsättningen bör vara att parterna sammanbor i ett parförhållande, dvs. i en förbindelse vari som regel ingår sexuellt samliv. Ytterligare förutsättning för att ett samboförhållande ska föreligga är att parterna har ett gemensamt hushåll. Härmed avses ett samarbete i vardagliga göromål samt ett visst mått av ekonomisk gemenskap eller i vart fall ekonomiskt samarbete.

text: Gemensam folkbokföringsadress är inget krav för att betraktas som sambor. En gemensam folkbokföringsadress tyder dock på att så är fallet och avsaknad av det samma kan vara en faktor som talar emot. En helhetsbedömning av det enskilda fallet får göras. Om samlevnaden endast tar sig uttryck i att den ene besöker den andre, oavsett om besöken har stor regelbundenhet och frekvens är man inte att betrakta som sambor. Om den ena partnern vid sidan om den gemensamma bostaden har en egen bostad och även är folkbokförd där måste det vid en samlad bedömning föreligga betydligt mer stöd för ett antagande att parterna bor tillsammans i

text: sambolagens

text: mening än eljest (jfr

text: NJA 1994 s. 263

text: f).

text: Av utredningen i det aktuella ärendet framgår att anmälarens medresenär har en egen lägenhet som han är folkbokförd på. Vidare framgår att anmälaren i kontakt med motparten refererat till medresenären som ”sambo/särbo” men hos nämnden anfört att de är sambor med två adresser. Anmälaren skriver att de till största delen bor i hennes hus men att medresenärens

text: lägenhet ibland utnyttjas av praktiska skäl, samt att det inte bara är helger, röda dagar och högtider som de bor tillsammans utan även semestrar och många andra dagar.

text: Nämnden finner på föreliggande utredning att anmälaren inte bevisat, mot motpartens bestridande, att hon och medresenären är att betrakta som sambor. Det är inte bevisat att de stadigvarande bor tillsammans på ett sådant sätt att de kan betraktas som sambor. Medresenären omfattas därmed inte av försäkringen. Anmälarens yrkande ska därför avslås.


title: Konsumentkreditlagens tillämplighet på debitering av betalteletjänster via ett telefonabonnemang. Avgörande i utökad sammansättning 2011-02-18; 2009-10258

text: Konsumentkreditlagens

text: A och R debiterades år 2009 av sin teleoperatör för betaltjänster som påstods ha utförts av två betaltjänstleverantörer. De hade varken beställt eller utnyttjat tjänsterna. Tjänsterna har debiterats ett mobiltelefonabonnemang som endast de båda har tillgång till. De yrkade därför prisavdrag och betalningsbefrielse.

text: Teleoperatören motsatte sig yrkandet med motiveringen att deras tekniska utredning visat att betalsamtalen ringts från A och R:s abonnemang. Bolaget ansåg att det endast förmedlade tjänsterna och inte var att anse som säljare eller kreditgivare.

text: Betaltjänstleverantörerna D och T motsatte sig yrkandet och angav att de inte hade några ekonomiska krav på A och R och att det inte framförts några klagomål på tjänsternas innehåll.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Den första frågan i ärendet är om det över huvud taget är bevisat att de aktuella samtalen ringts från A och R:s mobiltelefonabonnemang. Teleoperatören har gett in trafikspecifikationer där det framgår när samtal ringts från abonnemanget, vart samtalen gått och hur länge de varat. Bolaget har vidare redogjort för de kontroller som utförts för att bekräfta att de omstridda samtalen ringts från A och R:s telefon. Nämnden finner ingen anledning att ifrågasätta att teleoperatören gjort denna undersökning på det sätt som bolaget beskrivit. Samtalsspecifikationerna, sammantaget med redogörelsen för hur kontrollen av varifrån samtalen ringts, visar enligt nämndens mening att de omstridda samtalen ringts från A och R:s mobiltelefonabonnemang.

text: Enligt allmänna rättsprinciper är det den som påstår att ett avtal med visst innehåll har träffats som ska bevisa påståendet. Det är alltså betaltjänstleverantörerna som ska bevisa att avtal ingåtts med A och R om utförande av betaltjänsterna. Enbart det faktum att samtalen bevisligen ringts från ett visst abonnemang är inte i sig tillräckligt för att det ska anses bevisat att ett därefter följande avtal med visst innehåll om leverans av en innehållstjänst faktiskt har ingåtts. Det krävs att det genom annan utredning framgår att ett sådant avtal har träffats. Någon utredning i den delen har dock inte åberopats i ärendet. Bolagen har alltså inte, exempelvis genom att ge in loggfiler som visar vilka eventuella handlingar abonnenten vidtagit under samtalet, bevisat att avtal med visst innehåll om köp av innehållstjänster faktiskt ingåtts. Således har ingen av betaltjänstleverantörerna bevisat att de haft rätt att debitera A och R för betaltjänsterna.

text: Därefter följer frågan om A och R har rätt att rikta samma invändningar mot teleoperatören som mot tjänsteleverantörerna. En sådan bedömning görs med utgångspunkt i vad som stadgas i

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: . Den 1 januari 2011 ersattes den lagen av en ny konsumentkreditlag (

text: ). Enligt övergångsbestämmelserna till den nya lagen ska 1992 års lag tillämpas när det gäller kreditavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Därför ska

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: tillämpas i detta ärende.

text: En förutsättning för att

text: konsumentkreditlagen

text: ska vara tillämplig är att teleoperatören kan anses ägna sig åt kreditgivning i förhållande till sina abonnenter. I den frågan konstaterar nämnden att det aktuella abonnemanget är ett normalt löpande abonnemang, där konsumenten i efterhand betalar för uppkomna samtalskostnader vid mellan parterna överenskomna

text: mellanrum, normalt i slutet av varje månad. Detta skiljer sig från ett kontantkortsabonnemang, där en samtalspott som betalats i förskott av abonnenten konsumeras direkt då samtal rings. Det innebär i praktiken att teleoperatören normalt ger de abonnenter som har tecknat avtal om löpande abonnemang anstånd med betalning av de tjänster som debiteras via abonnemanget, oavsett om det rör sig om debitering av normala samtalskostnader eller om det rör sig om förmedlade betaltjänster. Ett sådant anstånd med betalning kan enligt nämnden inte ses som något annat än kreditgivning. Något annat har inte framkommit än att A och R innehar abonnemanget i egenskap av konsumenter och att krediten får anses erbjuden av teloperatören i bolagets yrkesmässiga verksamhet.

text: För att A och R ska ha rätt att framställa samma invändningar mot teleoperatören som mot tjänsteleverantörerna krävs det, enligt

text: 16 § andra stycket konsumentkreditlagen

text: , att köpet av tjänsterna ska ses som ett kreditköp. I 3 § anges att kreditköp avser köp av en vara där säljaren lämnat anstånd med betalningen eller där betalningen erläggs med ett belopp som köparen får låna av säljaren eller någon annan kreditgivare på grund av en överenskommelse mellan denne och säljaren.

text: Teleoperatören har i det aktuella fallet invänt att bolaget enbart tillhandahåller innehållsleverantörerna utrymme på bolagets fakturor, vilket enligt teleoperatörens mening inte kan ses som kreditgivning. Det har emellertid inte framkommit annat än att det är teleoperatören som fakturerar sina abonnenter för samtalskostnader och innehållstjänster som tillhandahållits via bolagets abonnemang. Dessutom är det teleoperatören som normalt driver krav mot konsumenten vid utebliven betalning av både samtalskostnader och innehållstjänster. Till detta kommer att leverantörerna av innehållstjänsterna uppgett att de inte riktar några krav mot A och R. Detta sammantaget bevisar enligt nämndens mening att tjänsterna har betalats genom att teleoperatören tillhandahållit betalningsanstånd till A och R när det gäller kostnaden för innehållstjänsterna, antingen med grund i ett avtal direkt med innehållsleverantörerna eller genom något ombud för innehållsleverantörerna. I förhållande till A och R är teleoperatören därför att se som kreditgivare i enlighet med definitionen i

text: 3 § konsumentkreditlagen

text: Konsumentkreditlagen

text: är enligt sin ordalydelse tillämplig enbart på köp av fysiska varor (

text: 3 §

text: ). Av

text: 18 § samma lag

text: framgår emellertid att reglerna i

text: 16 §

text: även ska tillämpas på tjänster som avses i

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: när kredit för köp av tjänsten lämnats på det vis som sägs i

text: 3 § konsumentkreditlagen

text: avseende köp av vara. De aktuella innehållstjänsterna är, som framgår av ingivna fakturaspecifikationer, inte fysiska varor utan tjänster, exempelvis datingtjänster. Denna typ av tjänster omfattas inte direkt av

text: konsumenttjänstlagen

text: och därmed inte heller direkt av

text: konsumentkreditlagen

text: . Det torde emellertid finnas ett utrymme för att analogt tillämpa

text: konsumentkreditlagens

text: regler på sådana tjänster, i synnerhet då

text: konsumenttjänstlagen

text: i praxis har ansetts analogt tillämplig på jämförbara tjänster, som t.ex. kursverksamhet (jämför

text: NJA 2002 s. 644

text: ). Det finns inte heller någon annan lagreglering som avser tjänster av aktuellt slag. Nämnden finner mot denna bakgrund att reglerna i

text: 18 §

text: och, som följd av detta, även

text: 16 § andra stycket konsumentkreditlagen

text: kan tillämpas analogt på avtalet mellan teleoperatören och A och R.

text: Varken den ena eller den andra av betaltjänstleverantörerna har, utöver redovisningen av att samtalen ringts och samtalens längd, åberopat eller presenterat någon bevisning om att avtal med visst innehåll träffats om tillhandahållande av innehållstjänster. Eftersom A och R har rätt att göra gällande samma invändningar mot teleoperatören, i bolagets egenskap av

text: kreditgivare, som de har rätt att göra gällande mot betaltjänstleverantörerna, ska deras yrkande mot teleoperatören om prisavdrag bifallas.

text: När det gäller yrkandet mot betaltjänstleverantörerna konstaterar nämnden att dessa bolag inte har framställt några krav mot A och R. Deras yrkande i den delen ska därför avslås.

text: En nämndledamot var skiljaktig och anförde att teleoperatören borde anses ha bevisat att avtal ingåtts mellan betaltjänstleverantörerna och A och R.


text: Fråga om besiktningsmans ansvar vid en överlåtelsebesiktning. Besiktningsmannen har inte ansetts vårdslös fastän han inte upptäckt sprickor i badrumsmattan under ett badkar, eftersom konsumenten inte agerat i enlighet med villkoren för tjänsten och avlägsnat badkarsfronten före besiktningen. Ett ansvarsbegränsande villkor med innebörden att skador understigande 20 procent av prisbasbeloppet inte ersätts har inte ansetts oskäligt. Avgörande 2010-05-18; 2009-10643

text: S hade anlitat B för en överlåtelsebesiktning av en fastighet som han sedan köpte. Vid besiktningen hade B inte noterat att golvmattan hade lossnat från klämringen i golvbrunnen i det nedre badrummet och att golvmattan hade spruckit under badkaret i det övre badrummet. Då besiktningstjänsten därmed varit felaktig yrkade S skadestånd med 116 994 kr, motsvarande kostnaden för att åtgärda felen.

text: B motsatte sig yrkandet. Det framgår av villkoren att det inte ingår i besiktningsmannens uppdrag att flytta på badkar eller ta bort badkarsfront. Det var därför inte vårdslöst av besiktningsmannen att inte upptäcka sprickorna under badkaret. Besiktningsmannen hade dessutom informerat om att badrummet är äldre och vilka risker det kunde innebära. Det nedre badrummet är från 1979 någon fuktskada till följd av bristen i golvbrunnen har inte uppstått. Badrummets tekniska livslängd har passerats. Det är därför inte skäligt att kompensera brister i besiktningstjänsten med ett helt nytt badrum. Av villkoren för avtalet framgår också att B friskriver sig för samtliga skador som understiger 20 procent av prisbasbeloppet, eller 8 560 kr. Med tanke på badrummets ålder och återstående dagsvärde skulle ett eventuellt skadestånd från bolagets sida underskrida friskrivningsbeloppet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Frågan gäller en överlåtelsebesiktning som en näringsidkare har utfört för en konsuments räkning och om tjänsten varit felaktig eller inte.

text: Konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: , KtjL, är enligt sin ordalydelse inte tillämplig när det gäller besiktningstjänster. Lagen bygger dock till stor del på vad som antas utgöra generellt gällande oskriven rätt inom tjänsteområdet (

text: prop. 1984/85:110 s. 142

text: f.). Det är därför möjligt att i viss utsträckning tillämpa lagen analogt. Det kan falla sig naturligt att använda reglerna i lagen som utfyllande bestämmelser i frågor som inte har reglerats genom avtal mellan parterna. Lagen kan också ge ledning när det gäller att bedöma om ett villkor i ett avtal ska anses som oskäligt enligt generalklausulen i

text: 36 § avtalslagen

text: . Bestämmelsen om fackmässighet i

text: 4 §

text: KtjL är också väl lämpad för en analog tillämpning. Om en besiktningsman inte har uppfyllt lagens krav på fackmässighet, kan tjänsten sägas vara felaktig. Även bestämmelserna om prisavdrag (

text: och

text: 22 §§

text: ) kan tillämpas analogt. Det innebär att en konsument kan få ett prisavdrag på delar av eller hela besiktningskostnaden, om besiktningstjänsten varit felaktig. När det däremot gäller vad som föreskrivs i KtjL om avhjälpande av fel (

text: 20 §

text: ) är det beträffande besiktningstjänster inte möjligt att göra någon analogitillämpning. Den tjänst som en besiktningsman utför är en s.k. immateriell tjänst, och inte något hantverksmässigt arbete som kan göras om.

text: När det gäller skadestånd på grund av fel i en tjänst bygger reglerna i KtjL på att näringsidkaren har ett s.k. kontrollansvar (31 §). Det innebär att näringsidkaren, för att inte bli skadeståndsskyldig, måste bevisa att felet som lett till skadan berott på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med då avtalet ingicks och vars följder han inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Om näringsidkaren varit vårdslös eller inte har ingen betydelse vid bedömningen. Det finns goda skäl för att tycka att kontrollansvaret är för strängt mot en besiktningsman. Vid en besiktning är det svårt att tänka

text: sig några hinder utanför besiktningsmannens kontroll som skulle kunna fria honom eller henne från skadeståndsskyldighet. Det framstår därför som mer naturligt att lägga vårdslöshet till grund för en besiktningsmans skadeståndsansvar. Exempel på ett sådant resonemang finns även i domstolspraxis (t.ex. Rättsfall från hovrätterna,

text: RH 1998:60

text: ). I sådant fall är det kravställaren, dvs. konsumenten, som ska bevisa att besiktningsmannen varit vårdslös.

text: Enligt skadeståndsrättsliga principer ska vårdslösheten ha lett till en skada för konsumenten och det ska finnas ett orsakssamband mellan vårdslösheten och skadan. En besiktningsmans vårdslöshet vid en överlåtelsebesiktning kan bestå i att han missat att notera ett fel som varit möjligt att upptäcka och som en kunnig och normalt aktsam besiktningsman borde ha upptäckt. Om konsumenten fått vetskap om felet före köpet, kunde han eller hon ha omförhandlat priset med säljaren eller avstått från köpet. Skadan bör anses vara skillnaden mellan det pris som betalats för fastigheten och vad som skulle ha betalats om felet varit känt. En sådan bedömning kan dock vara svår att göra efter det att köpet genomförts. I stället skulle kostnaden för att reparera skadan kunna vara vägledande.

text: Vid skadevärderingen måste hänsyn tas till att konsumenten inte ska göra någon oskälig vinst på besiktningsmannens bekostnad. Den standardförhöjning som kan bli följden av en reparation ska därför räknas av från skadeståndet.

text: S har påstått att besiktningstjänsten är felaktig eftersom besiktningsmannen inte upptäckt sprickor i våtrumsmattan i det övre badrummet och inte heller att klämringen var lös i golvbrunnen i det nedre badrummet.

text: Sprickorna i golvmattan i det övre badrummet finns under badkaret. Av besiktningsbekräftelsen, som S fått före besiktningen, framgår att alla utrymmen ska göras tillgängliga före besiktningen och att badkarsfronter ska demonteras om det är möjligt. Det har alltså inte ingått i besiktningsmannens uppdrag att demontera badkarsfronten. Därför kan besiktningsmannen inte anses ha varit vårdslös när han inte upptäckt sprickor som dolts av badkarsfronten.

text: När det gäller bristen i golvbrunnen i det nedre badrummet har B inte invänt mot påståendet om att besiktningsmannen varit vårdslös. Nämnden utgår därför från att besiktningsmannen varit vårdslös när han inte noterat den lösa klämringen. Enligt nämndens bedömning hade S, om han vetat om felet innan han köpte huset, knappast ha kunnat omförhandla priset. Parterna är överens om att bristen i golvbrunnen inte resulterat i någon fuktskada, utan att felet skulle kunna avhjälpas genom att klämringen sätts fast. Kostnaden för detta är obetydlig.

text: B har gjort gällande att det skadestånd som skulle kunna komma i fråga understiger bolagets ansvarsbegränsning enligt avtalsvillkoren. När det gäller skäligheten av ett sådant ansvarsbegränsande villkor gör nämnden följande bedömning.

text: Den ansvarsbegränsning som B åberopat begränsar uppdragsgivarens rätt till skadestånd genom att skador som understiger ett visst belopp inte ersätts. När det gäller tjänster som omfattas av KtjL:s tvingande regler är sådana avtalsvillkor ogiltiga. Eftersom KtjL inte är direkt tillämplig på besiktningstjänster anser nämnden att näringsidkaren bör ha möjlighet att begränsa sitt skadeståndsansvar i avtalet. Ett sådant villkor kan dock i efterhand jämkas eller lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: , om det anses oskäligt. Vid prövningen ska särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som har en underlägsen ställning i avtalsförhållandet. I praxis finns exempel på att villkor som begränsar en näringsidkares

text: skadeståndsskyldighet till ett maximibelopp har ansetts oskäliga (se t.ex. Marknadsdomstolens dom

text: MD 2005:10

text: ), medan inställningen till villkor som begränsar den nedre ansvarsgränsen är generösare. I det här ärendet ska enligt ansvarsbegränsningsvillkoret skador som understiger 20 procent av prisbasbeloppet inte ersättas. Med hänsyn till de stora värden som det ofta kan vara fråga om vid överlåtelsebesiktningar, anser nämnden att beloppet är förhållandevis lågt. Vid en samlad bedömning av omständigheterna anser nämnden att det ansvarsbegränsande villkoret inte är oskäligt.

text: S har enligt nämndens bedömning inte drabbats av någon ersättningsbar skada till följd av besiktningsmannens vårdslöshet. Hans skadeståndsyrkande ska därför avslås.


text: Ett avtalsvillkor enligt vilket ett avtal förlängs med tre år i taget om det inte sägs upp vid viss tidpunkt har, då avtalet inte förlängs genom en aktiv handling från konsumentens sida, ansetts vara oskäligt. Avgörande 2009-06-16; 2009-1239

text: A och hennes man fick år 2002 ett erbjudande om löpande treårsabonnemang på nyckelbrickor. De beställde var sitt abonnemang. År 2005 betalade de fakturorna. Den faktura som kom i augusti 2008 ville de inte betala, då de inte längre ville ha brickorna. De fick emellertid beskedet att det var för sent att säga upp avtalet. Hon och hennes man förväntades säga upp avtalet senast två veckor innan de fick fakturor för den nya avtalsperioden. Därför ville hon få tillbaks vad de betalt för brickorna, 438 kr, dels två påminnelseavgifter om totalt 100 kr.

text: K motsatte sig yrkandet. Det rörde sig om ett löpande avtal som förlängdes med tre år om uppsägning inte skedde. Eftersom uppsägningen skedde för sent är A och hennes man bundna även denna treårsperiod. Skäligheten i villkoren har prövats av allmänna domstolar.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det är ostridigt att A har träffat avtal med K om spärrtjänster under tre år till ett pris av totalt 438 kr och att avtalen efter den första avtalsperioden förlängdes. Frågan i ärendet är om automatisk förlängning av avtalet är oskäligt.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att långa avtalsperioder inte i sig kan anses vara till nackdel för konsumenten. Emellertid bör, enligt nämndens uppfattning, avtal med så lång bindningstid som tre år inte förlängas automatiskt utan förlängas först efter en aktiv handling från konsumentens sida. Detta gäller även om A bör ha varit medveten om sista dag för uppsägning och även om beloppet är förhållandevis lågt. Ett alternativ till långa bindningstider är att parterna ingår ett avtal som gäller tills vidare.

text: Marknadsdomstolen har ansett avtalsvillkor som föreskriver automatisk förlängning avseende avtal om digital-TV som oskäliga från ett marknadsrättsligt perspektiv,

text: MD 2005:34

text: . Marknadsdomstolen konstaterade att det förhållandet att avtalet inte ålade näringsidkaren att i lämplig form och i rimlig tid påminna konsumenten innan uppsägningen skulle ske samt den i sammanhanget förhållandevis långa bindningstiden medförde en sådan snedbelastning att villkoret var oskäligt. Nämnden konstaterar att trots de skillnader som finns mellan det marknadsrättsliga och det civilrättsliga regelsystemet har Marknadsdomstolens avgörande en viss betydelse för en civilrättslig bedömning.

text: Mot denna bakgrund finner nämnden att avtalsvillkoret om automatisk förlängning med tre år i taget om avtalet inte sägs upp får anses oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: . Detta villkor ska i enlighet med det sagda lämnas utan avseende. Eftersom avtalsvillkoret är oskäligt har K inte heller haft rätt att ta ut påminnelseavgifterna. A:s yrkande ska därför bifallas.


title: En flygning har ställts in. Flygbolaget har inte kunnat bevisa att det inte skulle ha kunnat undvika att flygningen måste ställas in, utan att bolaget behövde göra orimliga uppoffringar med hänsyn till företagets kapacitet vid den relevanta tidpunkten. Resenärerna har ansett berättigade till kompensation enligt artikel 7.1 i förordning (EG) nr 261/2004.

text: . Avgörande 2009-06-24; 2009-1337

text: C och hans medresenär skulle flyga med flygbolaget K från Göteborg till Hong Kong. Före start drabbades det flygplan som skulle användas av ett tekniskt fel, varför flygningen ställdes in. C yrkade kompensation med sammanlagt 1 200 euro enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: K bestred yrkandet. Som grund för bestridandet åberopade bolaget bl.a. att flygningen hade ställts in p.g.a. en extraordinär omständighet i form av problem med flygplanets värmesystem. Problemet kunde inte förutses trots att alla rimliga åtgärder hade vidtagits. Till följd av det inträffade kunde det aktuella flygplanet inte användas. Problemet kunde åtgärdas förts nästföljande dag, varför flygningen ställdes in.

text: Nämnden gjorde följande bedömning I ärendet är ostridigt att den aktuella flygningen på sträckan Göteborg - Hong Kong ställdes in. Tvisten i ärendet gäller om C och hans medresenär till följd av den inställda flygningen är berättigade till kompensation enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: När en flygning ställs in är en drabbad passagerare berättigad till kompensation i form av ersättning i pengar enligt artiklarna

text: och

text: i förordningen. Ersättningens storlek bestäms med hänsyn till den aktuella flygningens längd. Den är alltså inte beroende av att passageraren kan visa att han eller hon lidit någon skada av det inträffade.

text: Tvisten aktualiserar även en tillämpning av

text: artikel 5.3 i förordningen

text: . Enligt denna bestämmelse faller rätten till ersättning bort, om lufttrafikföretaget kan visa att den inställda flygningen beror på extraordinära omständigheter som företaget inte skulle ha kunnat undvika även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Enligt K ställdes flygningen in p.g.a. ett tekniskt problem som kunde repareras först nästföljande dag

text: I EG-domstolens dom i

text: mål C-549/07

text: , Friederike Wallentin-Hermann mot Alitalia, konstaterar domstolen att det måste anses ingå i ett lufttrafikföretags normala verksamhet att lösa ett tekniskt problem som har uppstått på grund av bristande underhåll av ett flygplan. Tekniska problem som uppdagas vid underhåll av flygplanen eller som beror på brister i detta underhåll kan följaktligen inte i sig anses utgöra ”extraordinära omständigheter”. Domstolen uttalar vidare att det emellertid inte kan uteslutas att tekniska problem kan utgöra sådana extraordinära omständigheter, såvida de uppkommit till följd av händelser som faller utanför det berörda lufttrafikföretagets normala verksamhet och ligger utanför dess faktiska kontroll. Som exempel nämns om tillverkaren av de flygplan som ingår i det berörda flygtrafikföretagets flotta, eller en behörig myndighet, tillkännager att de flygplan som redan är i drift är behäftade med ett dolt fabrikationsfel som påverkar flygsäkerheten eller om flygplanen skadas till följd av sabotage eller terrorism. Enligt domstolen ankommer det på den som avser att åberopa sådana omständigheter att visa att det är uppenbart att företaget, även om alla tillgängliga resurser i form av personal och utrustning samt alla tillgängliga ekonomiska resurser hade använts, inte skulle ha kunnat undvika att de extraordinära omständigheter som de konfronterades med medförde att flygningen måste ställas in, utan att

text: behöva göra orimliga uppoffringar med hänsyn till företagets kapacitet vid den relevanta tidpunkten.

text: K har i ärendet inte presenterat en utredning som visar att den inställda flygningen beror på en sådan extraordinär omständighet som medför att bolaget, enligt

text: artikel 5.3 i förordningen

text: , inte ska vara skyldigt att betala ersättning. C och hans medresenär är därför berättigade till kompensation för den inställda flygningen. Dess längd har varit sådan att ersättningsbeloppet enligt

text: artikel 7.1 i förordningen

text: uppgår till 600 euro per person, dvs. sammanlagt 1 200 euro. C:s yrkande skall således bifallas.


title: Tillämpning av 20 a § i konsumentköplagen vid köp av dator; avgörande av avdelning i utökad sammansättning.

text: Tillämpning av

text: 20 a § i konsumentköplagen

text: vid köp av dator; avgörande av avdelning i utökad sammansättning. Avgörande 2009-11-02; 2009-1467 (se även avgörandena 2008-8596, 2008-8597 och 2009-4644).

text: K köpte den 8 oktober 2008 en bärbar dator för 3 995 kr. Den 12 januari 2009 noterade K att WIFI inte fungerade och att fem millimeter av LCD-ramen smält vid WIFI-antennen. K upptäckte också sprickor i skärmen och att färgåtergivningen var dålig på ett område som var 5-10 cm stort.

text: Säljaren svarade vid reklamationen att datorn utsatts för åverkan och att garantin därför inte gällde.

text: K yrkade avhjälpande av fel.

text: Säljaren motsatte sig yrkandet: Datorn lämnades in den 13 januari 2009 med felbeskrivningen ”värmeskada på chassi kring skärmen samt sprickor på skärmen”. Teknikern på den auktoriserade verkstaden konstaterade att lcd:n var spräckt och att lcdramen smält. Serviceverkstaden ansåg att datorn utsatts för yttre åverkan. Verkstaden gjorde också bedömningen att det inte rörde sig om ett ursprungsfel eftersom datorn fungerat i drygt tre månader. Mot bakgrund av den bedömningen och att skadan inte uppstått förrän flera månader efter inköp ansåg bolaget att det är visat att skadan inte omfattas av garantiåtagandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna är överens om att datorn har ett köprättsligt relevant fel samt att detta fel upptäckts och reklamerats inom sex månader från det att datorn avlämnandes.

text: Säljaren ansvarar enligt

text: 20 § konsumentköplagen (1990:932)

text: för fel på varan, om felet fanns när varan avlämnades, även om felet visar sig först senare. Med avlämnande menas i normalfallet att den överlämnas till köparen. Fel som fanns vid avlämnandet brukar betecknas som ursprungliga fel.

text: Det är köparen som i normalfallet ska bevisa att felet förelåg vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska emellertid ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses (presumeras) ha funnits vid avlämnandet, om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Bestämmelsen i 20 a § utgör således en regel om annan fördelning av bevisbördan än vad som följer av normalfallet. Den kan därför uppfattas som en riskfördelningsregel. Under de sex första månaderna efter avlämnandet av varan bär säljaren risken för att det inte kan klargöras om felet fanns vid avlämnandet eller inte. Därefter bär köparen denna risk.

text: Nämnden har i två pleniavgöranden från 2004 (ärendena 2003-4343 och 2003-5348) kommit fram till att – när den frågan aktualiseras – det är säljarens ansvar att visa att presumtionen för ursprungligt fel är oförenlig med varans eller felets art. Det beviskrav som ställs för orsakssamband mellan exempelvis en påstådd skadeorsak och skadan på varan är att den som har bevisbördan förmår göra sambandet ”övervägande sannolikt”. Vid

text: den bedömningen har nämnden frihet att väga in egna erfarenheter och vad som är allmänt känt, vilket i sin tur återverkar på vilken utredning som krävs för att beviskravet ska anses uppfyllt i det enskilda fallet.

text: I det nu aktuella ärendet måste nämnden först ta ställning till om säljaren har visat att felet inte fanns vid avlämnandet. Någon sådan bevisning finns inte i ärendet. Nämnden ska emellertid också pröva om presumtionen för ursprungligt fel kan anses bruten, därför att den är oförenlig med varans eller felets art.

text: För att nämnden ska kunna finna att presumtionen för ursprungligt fel är bruten i ett fall där säljaren – som i detta fall – påstår att felet uppstått genom yttre åverkan efter avlämnandet torde krävas att andra rimliga förklaringar till felets uppkomst kan med övervägande sannolikhet uteslutas. I det aktuella fallet har säljaren inte presenterat tillräcklig utredning som kan ligga till grund för en sådan slutsats. Inte heller i övrigt föreligger omständigheter som gör att nämnden med övervägande sannolikhet kan utesluta andra förklaringar till uppkomsten av felet. Nämnden finner därför att presumtionen för att felet fanns vid avlämnandet inte är bruten. Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: ska felet därför anses ha funnits vid avlämnandet. Säljaren är därmed ansvarig för felet och skyldig att avhjälpa detta.

text: Med detta ställningstagande finns det inte anledning för nämnden att pröva frågan om bolagets ansvar enligt garantiåtagandet.

text: Beslutet var enhälligt.


title: En flygning har ställts in. Flygbolaget har inte förmått visa att bolaget inte skulle ha kunnat undvika att flygningen måste ställas in, utan att bolaget behövde göra orimliga uppoffringar med hänsyn till företagets kapacitet vid den relevanta tidpunkten. Resenärerna har ansett berättigade till kompensation enligt artikel 7.1 i förordning (EG) nr 261/2004.

text: . Avgörande 2009-06-24; 2009-1534

text: B och hennes medresenär skulle flyga med flygbolaget S på sträckan Stockholm–Peking. Före start drabbades det flygplan som skulle användas av ett fel p.g.a. ett blixtnedslag. Felet kunde inte åtgärdas i tid och flygningen ställdes därför in. B yrkade kompensation med sammanlagt 1 200 euro enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: S motsatte sig yrkandet. Till stöd för sin inställning anförde bolaget att flygplanet skadats genom ett blixtnedslag och inte kunde repareras i tid, varför det var omöjligt att använda flygplanet med hänsyn till flygsäkerheten. Händelsen måste betraktas som en extraordinär situation, som S med rimliga åtgärder varken kunde ha förutsett eller avvärjt.

text: Nämnden gjorde följande bedömning. I ärendet är ostridigt att flygningen på sträckan mellan Stockholm och Peking ställdes in. Tvisten i ärendet gäller om B och hennes medresenär till följd av den inställda flygningen är berättigade till kompensation enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: . När en flygning ställs in är en drabbad passagerare berättigad till kompensation i form av ersättning i pengar enligt artiklarna

text: och

text: i förordningen. Ersättningens storlek bestäms med hänsyn till den aktuella flygningens längd. Den är alltså inte beroende av att passageraren kan visa att han eller hon lidit någon skada av det inträffade. Tvisten aktualiserar även en tillämpning av

text: artikel 5.3 i förordningen

text: . Enligt denna bestämmelse faller rätten till ersättning bort, om lufttrafikföretaget kan visa att den inställda flygningen beror på extraordinära omständigheter som företaget inte skulle ha kunnat undvika även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits. Enligt S ställdes flygningen in p.g.a. ett blixtnedslag som gjorde att det aktuella flygplanet inte gick att använda. Vid en inspektion efter blixtnedslaget hittades en skadad bult som hörde till nosställsluckan. Skadan var en direkt följd av blixtnedslaget. Bulten måste bytas ut med hänsyn till flygsäkerheten. Leveransen av en ny bult fördröjdes, varför en bult från ett annat flygplan monterades i stället. Tidsåtgången för de olika momenten ledde, enligt bolaget, till att S tvingades ställa in flygningen. - Nämnden finner ingen anledning att ifrågasätta de uppgifter som har lämnats av S.

text: I EG-domstolens

text: mål C-549/97

text: , Friederike Wallentin-Hermann mot Alitalia, konstaterar domstolen att det måste anses ingå i ett lufttrafikföretags normala verksamhet att lösa ett tekniskt problem som har uppstått på grund av bristande underhåll av ett flygplan. Tekniska problem som uppdagas vid underhåll av flygplanen eller som beror på brister i detta underhåll kan följaktligen inte i sig anses utgöra ”extraordinära omständigheter”. Domstolen uttalar vidare att det emellertid inte kan uteslutas att tekniska problem kan utgöra sådana extraordinära omständigheter, såvida de uppkommit till följd av händelser som faller utanför det berörda lufttrafikföretagets normala verksamhet och ligger utanför dess faktiska kontroll. Som exempel nämns om tillverkaren av de flygplan som ingår i det berörda flygtrafikföretagets flotta, eller en behörig myndighet, tillkännager att de flygplan som redan är i drift är behäftade med ett dolt fabrikationsfel som påverkar flygsäkerheten eller om flygplanen skadas till följd av sabotage eller terrorism. Enligt domstolen ankommer det på den som avser att åberopa sådana omständigheter att visa att det är uppenbart att företaget,

text: även om alla tillgängliga resurser i form av personal och utrustning samt alla tillgängliga ekonomiska resurser hade använts, inte skulle ha kunnat undvika att de extraordinära omständigheter som de konfronterades med medförde att flygningen måste ställas in, utan att behöva göra orimliga uppoffringar med hänsyn till företagets kapacitet vid den relevanta tidpunkten.

text: Det som orsakade att flygningen ställdes in var att man vid kontroll av flygplanet efter ett blixtnedslag fanns att en bult var skadad och att denna inte kunde bytas inom sådan tid att flygplanet kunde flyga enligt tidtabell. Nämnden anser att S inte har gett någon egentlig förklaring till varför den trasiga bulten inte hade kunnat ersättas tidigare än som skedde. I avsaknad av detta finner nämnden – utan att uttala sig om huruvida en trasig bult efter ett blixtnedslag i sig utgör en extraordinär omständighet - att S inte har förmått visa att bolaget inte skulle ha kunnat undvika att flygningen måste ställas in, utan att bolaget behövde göra orimliga uppoffringar med hänsyn till företagets kapacitet vid den relevanta tidpunkten.

text: B och hennes medresenär är därför berättigade till kompensation för den inställda flygningen. Dess längd har varit sådan att ersättningsbeloppet enligt

text: uppgår till 600 euro per person, dvs. sammanlagt 1 200 euro. B:s yrkande skall således bifallas.


title: Fråga om ett avtalsvillkor, att hela kursavgiften ska betalas vid avanmälan som sker mindre än en vecka före kursstart (danskurs), bör jämkas såsom oskäligt enligt 36 § avtalslagen (1915:218).

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: . Avgörande 2009-10-15; 2009-2165

text: J:s 13-åriga dotter skulle gå på en danskurs hos A. När hon anlände till den första lektionen blev hon så illa bemött av föreståndaren för A att hon gråtande lämnade kurslokalen. Därefter har hon inte velat återvända. J själv och J:s hustru har sökt kontakt med dansskolan för att försöka få till stånd ett möte mellan dottern och föreståndaren för A för att reda ut det inträffade, men A har inte velat medverka till detta. Eftersom dottern därmed inte utnyttjat någon av de lektioner som ingick i kursen och då J inte fått någon dokumentation från A som visar att denna inte tagit in någon annan elev i dotterns ställe vill J inte betala den del av kursavgiften och påminnelseavgifter (totalt 1 660 kr) som J krävts på.

text: A motsatte sig yrkandet. Anledningen till att J:s dotter lämnade kurslokalen vid den första lektionen var att hon inte hade med sig något kvitto som visade att hon hade betalat kursavgiften. Att sådant kvitto skulle uppvisas framgick av det informationsmaterial som hon och hennes föräldrar hade tillställts före kursstart. Av detta informationsmaterial framgår också att anmälan till kursen är bindande och att betalning måste erläggas även om man inte genomgår den kurs som man anmält sig till. A har inte tagit in någon annan elev till kursen, vilken inte var fulltecknad. Man har inte gjort någon besparing med anledning av avhoppet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt det avtal som har gällt mellan parterna kan avanmälan från kursen endast ske skriftligen minst en vecka före kursstart och utgår vid sådan avanmälan en avgift på 200 kr. Vid avanmälningar som sker mindre än en vecka före kursstart ska hela kursavgiften betalas. Om en kurs avbryts till följd av sjukdom återbetalas den outnyttjade delen av avgiften med avdrag för en administrationsavgift på 200 kr.

text: En följd av avtalsvillkoret tolkat enligt sin lydelse är att någon återbetalning överhuvudtaget inte kan krävas med stöd av avtalet om avanmälan sker senare än en vecka före kursstart.

text: I förevarande fall har J:s dotter lämnat återbud senare än en vecka före kursstart. Således har hon inte med stöd av det avtal som gäller mellan parterna rätt att återfå någon del av kursavgiften.

text: Bedömningen av J:s yrkande kan dock inte stanna vid detta konstaterande. Det måste undersökas om avtalsvillkoret bör jämkas såsom oskäligt med stöd av

text: 36 § avtalslagen (1915:218)

text: . Vid en sådan bedömning ligger det närmast till hands att jämföra med vad som hade gällt om det aktuella villkoret inte hade tagits in i avtalet.

text: Enligt praxis som har utbildats i Högsta domstolen (se rättsfallet

text: NJA 2002 s. 644

text: ) ska man i sådana situationer hämta ledning från

text: konsumenttjänstlagens (1985:716)

text: regelverk. Enligt detta har konsumenten i och för sig rätt att göra en avbeställning. Detta innebär att näringsidkaren i princip inte kan kräva ersättning enligt avtalet för de tjänster som avbeställts. Däremot kan konsumenten bli ersättningsskyldig. Hur näringsidkarens rätt till ersättning skall beräknas vid en avbeställning anges i

text: 42 §

text: Grundprincipen är att näringsidkaren har rätt till ersättning för den del av tjänsten som redan har utförts och för arbete som måste utföras trots avbeställningen. Om avbeställning skett därför att konsumentens syfte med tjänsten har blivit förfelat på grund av vissa oförutsedda omständigheter, som inte kan läggas konsumenten till last, eller vissa andra omständigheter utanför konsumentens kontroll, behöver denne inte erlägga någon ytterligare ersättning.

text: I nämndens praxis har avtalsvillkor som föreskrivit en mer omfattande betalningsskyldighet än som skulle ha följt om den ovan nämnda bestämmelsen i

text: konsumenttjänstlagen

text: varit direkt tillämplig ansetts oskäliga enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Det finns inte skäl att i förevarande fall avvika från den bedömningen.

text: I det ovan nämnda rättsfallet

text: NJA 2002 s. 644

text: ansågs inte det förhållandet att konsumenten hade erhållit anställning vara ett sådant skäl som befriade från vidare ersättningsskyldighet. Skäl saknas att i förevarande fall bedöma den schism som synes ha uppstått mellan J:s dotter och A på annat sätt, dvs. den kan inte anses utgöra ett sådant skäl för avbeställning som i sig befriar från vidare ersättningsskyldighet.

text: Den ersättning A därmed har rätt till avser dock endast förluster i form av kostnader för den återstående delen av tjänsten och förluster i övrigt på grund av att man har underlåtit att ta på sig annat arbete eller på grund av att man på annat sätt har inrättat sig efter konsumentens uppdrag (jfr

text: NJA 2002 s. 644

text: ). Den ersättning näringsidkaren sålunda har rätt till inkluderar utebliven vinst på det uppdrag som näringsidkaren har underlåtit att ta på sig. Den uteblivna vinsten utgörs av det beräknade priset för det uppdrag näringsidkaren har underlåtit att ta på sig med avdrag för de kostnader som näringsidkaren har kunnat spara genom att detta uppdrag inte kom till utförande.

text: Som Högsta domstolen anfört i det ovannämnda rättsfallet ankommer det i princip på näringsidkaren att styrka den förlust som denne har lidit, men beviskraven är inte alltför höga. För att ersättning ska komma i fråga bör dock krävas att näringsidkaren gör sannolikt att denne har gått miste om en inkomstkälla genom att inrätta sig efter konsumentens uppdrag, dvs. att näringsidkaren i stället för den avbeställande konsumenten hade kunnat ta in någon annan på kursen. En indikation på att så har varit fallet kan vara att kursen har varit fulltecknad.

text: Eftersom kursen i förevarande fall, enligt vad A uppgivit, inte var fulltecknad får det antas att skolan inte hade kunnat ta in någon annan elev istället för J:s dotter. Av vad som ovan anförts följer då att A inte kan anses ha lidit någon förlust i form av utebliven vinst eller motsvarande. Med hänsyn härtill och då det inte heller har framkommit någon omständighet som tyder på att skolan skulle ha drabbats av några egentliga merkostnader till följd av avhoppet finner nämnden att skolan inte är berättigad till någon del av kursavgiften. J:s yrkande om betalningsbefrielse ska följaktligen bifallas.


title: Parterna har ingått avtal om larmtjänst för en tid om tre år. Enligt ett avtalsvillkor förlängs avtalet automatiskt med ett år i taget om det inte sägs upp vid viss tidpunkt. Det har med stöd av 36 § avtalslagen ansetts oskäligt att tillämpa avtalsvillkoret då näringsidkaren inte har påmint konsumenten om den automatiska förlängningen.

text: 36 § avtalslagen

text: ansetts oskäligt att tillämpa avtalsvillkoret då näringsidkaren inte har påmint konsumenten om den automatiska förlängningen. Avgörande 2009-10-26; 2009-2509

text: L köpte ett hemlarm och skrev på ett avtal med en löptid på tre år. Larmet installerades i mars 2006. I maj 2007 flyttade han till en annan fastighet och tog med sig larmet. Eftersom han inte hade någon användning för larmet där tänkte han låta avtalet löpa ut utan att förnya det. Han fakturerades emellertid 3 549 kr för ännu ett avtalsår och när han reklamerade fick han beskedet att han måste säga upp avtalet en månad före avtalstidens utgång för att avtalet ska upphöra. Larmföretaget borde ha upplyst honom om detta i god tid före avtalstidens utgång. Han yrkade därför hävning av avtalet och återbetalning med 3 549 kronor.

text: Larmföretaget motsatte sig yrkandet och åberopade att avtalet förlängts i enlighet med avtalsvillkoren och att företaget inte har möjlighet att specifikt upplysa alla kunder om förlängningen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I de avtalsvillkor som gäller för larmtjänsten anges att avtalet förnyas automatiskt för ett år i sänder om konsumenten inte skriftligen säger upp det en månad före avtalstidens utgång.

text: När det gäller tjänster av detta slag är det inte lätt för en konsument att inse att ett avtal, som en gång ursprungligen hade ingåtts för en bestämd och förhållandevis lång tid, förlängs automatiskt om det inte sägs upp inom viss tid. Nämnden anser att det bör krävas att företaget erinrar konsumenten om att avtalet kommer att förlängas om det inte sägs upp. Annars leder en tillämpning av avtalsvillkoret om automatisk förlängning till ett oskäligt resultat. Om konsumenten inte tänker på att säga upp avtalet, innebär det ju en onödig och inte obetydlig kostnad för honom eller henne, och det är inte särskilt betungande för företaget att påminna konsumenten t.ex. i samband med en faktura.

text: Av utredningen framgår att företaget inte påmint L om den automatiska förlängningen. Såvitt framkommit har fakturan för den nya perioden skickats vid en sådan tidpunkt att det då varit för sent att säga upp avtalet för den kommande perioden.

text: Nämnden finner alltså att det skulle vara oskäligt mot L att tillämpa avtalsvillkorets krav på uppsägning. Villkoret ska därför lämnas utan avseende med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: . Det innebär att avtalet inte har förlängts efter avtalsperiodens utgång och att L har rätt att återfå de 3 549 kronor han har betalat.


text: En konsument har inte haft rätt till vinterförvaring av sin båt till samma kraftigt rabatterade pris när en ny näringsidkare övertagit verksamheten. Även fråga om fel i tjänsten vinterförvaring. Avgörande 2010-01-13; 2009-2643

text: T ingick inför säsongen 2007-2008 avtal med en marina om vinterförvaring av hans båt till en kvadratmeterkostnad på 350 kr jämte mervärdesskatt (totalt 18 463 kr). Han fortsatte att ha sin båt vinterförvarad på samma marina även säsongen 2008-2009. Efter den vinterförvaringen fick han en faktura på 39 234 kr. Det visade sig att S hade tagit över driften av marinan och höjt priset utan att omförhandla avtalet med honom. Eftersom han hade ingått ett bindande muntligt avtal med den tidigare ägaren har det dock saknats förutsättningar att höja priset på sätt som skett. Han vill därför ha prisavdrag med 17 856 kr, vilket belopp innefattar avgiften för en betalningspåminnelse. Eftersom han inte var skyldig att betala mer än som följer av det träffade avtalet innehöll han resterande del. Detta föranledde S att vägra honom tillträde till båten. Han blev tvungen att ordna en bankgaranti avseende det omtvistade beloppet innan han fick tillgång till sin båt, som hade skadats under det att den förvarades på marinan. S agerande har medfört kostnader och olägenheter för honom. Utöver prisavdrag vill han ha ersättning för dessa kostnader och olägenheter med 38 086 kr.

text: S motsatte sig yrkandena. S tog över driften av marinan inför vinterförvaringssäsongen 2008- 2009. Något muntligt avtal avseende visst pris för förvaringen av T:s båt har inte träffats. Det pris som debiterats motsvarar kostnaden för sådan förvaring och skiljer sig inte från vad andra kunder betalar. Båten har inte skadats under det att den förvarades. Att T inte fått tillgång till sin båt beror på att han inte betalat utställd faktura.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna har lämnat motstridiga uppgifter i frågan om vilket pris för vinterförvaringen 2007/2008 som var avtalat mellan T och den tidigare ägaren av marinan och av utredningen går det inte att dra någon säker slutsats i den frågan. Av utredningen i ärendet framgår emellertid att T varit medveten om att det pris som han påstår har avtalats utgjorde ett kraftigt rabatterat pris, motsvarande endast marinans självkostnad för vinterförvaringen. Oavsett om det förekommit något muntligt avtal med det innehåll som T påstått eller inte så konstaterar nämnden att den tidigare ägaren i vart fall vid ett tillfälle fakturerat T ett pris som väsentligt överstiger det pris som han påstår sig ha avtalat med den ägaren. Det fakturerade priset synes motsvara vad andra som förvarat sina båtar hos den tidigare ägaren fått – med utgångspunkt i ianspråktaget förvaringsutrymme – betala som ordinarie pris för vinterförvaringen. Det framgår av utredningen i ärendet att den tidigare ägaren riktat invändningar mot T:s påstående att ett lägre pris avtalats. I den mån T därefter med den tidigare ägaren nått en uppgörelse, baserad på T:s uppfattning att ett lägre pris avtalats, motsvarande marinans självkostnad för att förvara hans båt, så har han inte kunnat räkna med att detta förmånliga pris skulle gälla även i förhållande till en ny ägare. Tvärtom har han haft anledning att räkna med att en ny ägare för vinterförvaring skulle komma att ta ut ordinarie pris och inte ett kraftigt rabatterat pris, om inte någon särskild överenskommelse om rabatt ingicks med den nya ägaren. Med hänsyn till det anförda och då den hyra som S fakturerat inte framstår som oskälig i sig finner nämnden att yrkandet om prisavdrag inte kan bifallas på den nu behandlade grunden.

text: Av utredningen framgår dock att handelsbolaget, trots att man åtagit sig att vinterförvara båten inomhus, har låtit den stå utomhus under en stor del av december månad. Såvitt framgår av tillgänglig utredning har detta medfört att båtens pentrypump och duschhandtag frusit

text: sönder. Detta förfarande har stått i strid med vad som avtalats mellan parterna och innebär att det förekommit ett fel i tjänsten. För detta fel är T berättigad till ett prisavdrag som enligt nämndens bedömning bör bestämmas till 2 000 kr. Eftersom felet medfört skador på båten är T även berättigad till ersättning för dessa. Han har oemotsagd uppgett att kostnaden för en ny pentrypump och ett nytt duschhandtag uppgår till sammanlagt 4 400 kr. S, som – såvitt framkommit – är det bolag som ingått avtalet med T, ska rekommenderas att utge detta belopp till honom.

text: När det gäller yrkandet om skadestånd i övrigt konstaterar nämnden att T inte har presenterat någon utredning som visar att han lidit påstådd skada. Under sådana förhållanden kan hans ersättningsyrkande inte bifallas i dessa delar.

text: Nämnden rekommenderade därför T att betala 6 400 kr till S, men avslog yrkandet om ersättning därutöver.


title: Ett frimärke som säljs som ett samlarobjekt har ansetts vara en sådan lös sak som avses i 1 § konsumentköplagen. Konsumentköplagens tvingande regler är därmed tillämpliga. Auktionsvillkor om att reklamation skulle ske inom en vecka, var inte gällande mot konsumenten, eftersom villkoret står i strid mot 23 § 1 st konsumentköplagen.

text: 1 § konsumentköplagen

text: Konsumentköplagens

text: 23 § 1 st konsumentköplagen

text: . Avgörande 2009-10-15; 2009-2701

text: H ropade in ett frimärke för 6 120 kr inklusive provision på en auktion anordnad av P. I katalogbeskrivningen av frimärket ifråga angavs det att det var en viss sorts ovanlig sort av Sveriges första frimärke (F1c). Några månader efter köpet uppmärksammades han av andra filatelister på att frimärket ifråga inte alls var av den typ som hade angetts i katalogen utan att det var en betydligt vanligare modell (F1b) av Sveriges första frimärke. Några dagar efter det att han uppmärksammats på detta reklamerade han felet till Philea, som medgav att det hade stått fel i katalogen, men som nekade honom att häva köpet under påstående att han reklamerat för sent. Eftersom frimärket var felaktigt vill ha få köpeskillingen och ränta tillbaks.

text: P motsatte sig yrkandet. P beskrev frimärket efter bästa förmåga. P ägde aldrig frimärket. Äganderätten övergick direkt från inlämnaren till H när transaktionen blivit genomförd. Av auktionsvillkoren framgick följande. ”Reklamation av objekt skall meddelas auktionären inom en vecka efter leverans om inget annat avtalas. Reklamation godtages om objektet avviker från beskrivning i auktionskatalogen och felet ej är av ringa betydelse.” H hade en alltså plikt att undersöka frimärket inom en vecka. Detta är branschpraxis. Klagomålet har skett tre månader efter mottagandet, vilket är för sent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Ett frimärke som säljs som ett samlarobjekt får anses vara en sådan lös sak som avses i

text: 1 § konsumentköplagen

text: . I förevarande fall, där den av P anordnade auktionen inneburit att bolaget förmedlat frimärket för säljarens räkning, medför detta att

text: konsumentköplagens

text: tvingande bestämmelser är tillämpliga på köpet (se den nyss nämnda bestämmelsen i

text: konsumentköplagen

text: Enligt

text: 23 § första stycket konsumentköplagen

text: anses en reklamation som skett inom två månader efter det att köparen märkt ett fel alltid ha skett i rätt tid. Eftersom denna bestämmelse är tvingande till konsumentens förmån kan de avtalsvillkor som P åberopat och som föreskriver en mer begränsad reklamationsrätt inte göras gällande mot H. Med hänsyn till det anförda och då det av utredningen får anses framgå att H reklamerat felet omedelbart när han upptäckte det kan P:s invändning om för sen reklamation inte godtas.

text: Det är ostridigt mellan parterna att frimärket inte motsvarade den beskrivning som lämnats i den av P upprättade katalogen. Härav följer att frimärket varit behäftat med ett fel i köprättslig mening (jfr

text: 16 § andra stycket 3 konsumentköplagen

text: som föreskriver att en vara ska anses felaktig om den inte stämmer överens med den beskrivning som säljaren har lämnat). Felet, som får anses vara av väsentlig betydelse för H, kan uppenbarligen inte avhjälpas. H har därmed rätt att häva köpet och – mot att frimärket lämnas tillbaka – återfå hela köpeskillingen jämte avkastningsränta.