title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för godtyckligt beslutsfattande

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Arbetsförmedlingen för att myndigheten utan giltiga skäl har återkallat en anvisning till Jobb- och utvecklingsgarantin. Myndigheten förtjänar därtill allvarlig kritik för att den enskildes begäran om utlämnande av allmänna handlingar har lagts till grund för beslutet.

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning för uteblivet aktivitetsstöd för perioden den 16–31 oktober 2024 samt därutöver ytterligare 176 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Arbetsförmedlingen att beräkna skadeståndet till sökanden samt se till att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden deltog i det arbetsmarknadspolitiska programmet jobb- och utvecklingsgarantin. I augusti 2024 skickade Arbetsförmedlingen en kommunicering till sökanden med information om att myndigheten hade för avsikt att återkalla hans anvisning till programmet med stöd av

text: 15 § första stycket första punkten förordningen (2007:414)

text: om jobb- och utvecklingsgarantin. Som motivering till beslutet angavs bland annat att sökanden genom sitt agerande förlängt sin tid i arbetslöshet, att han motarbetat syftet med insatsen utifrån att han inte slutför sina studier, att han inte hade inkommit med information kring sökta studier, att han hade tackat nej till arbetslivsinriktad rehabilitering och att han den 20 juni 2024 agerat olämpligt mot tjänsteman i samtal. Sökanden inkom med synpunkter på återkallelsen och den 5 september 2024 beslutade Arbetsförmedlingen att anvisningen inte skulle återkallas då sökandens invändningar accepterades.

text: Den 30 september 2024 skickade Arbetsförmedlingen på nytt en kommunicering till sökanden med övervägande att återkalla anvisningen till jobb- och utvecklingsgarantin med stöd av 15 § första stycket andra punkten förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin. Arbetsförmedlingen beslutade den 15 oktober 2024 att återkalla sökandens anvisning till programmet.

text: Som skäl för beslutet angavs i huvudsak följande. Sökanden har förlängt sin tid i arbetslöshet genom att inte följa planeringen gällande studier och inte medverkat till genomförande av uppföljning. Han har vid flera tillfällen begärt ut alla underlag som finns, samt begärt samtal med chef men inte svarat i telefon. Han har inte lämnat in några synpunkter på övervägandet att återkalla anvisningen.

text: Sökanden begärde omprövning av beslutet och den 10 december 2024 beslutade Arbetsförmedlingen att upphäva beslutet att återkalla hans anvisning till programmet.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 8 420 kr på den grunden att Arbetsförmedlingen felaktigt återkallat hans anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin vilket lett till att han gått miste om aktivitetsstöd under perioden den 16–31 oktober 2024. Han begär också ersättning för kostnader för utskrift, kopiering och porto med 176 kr.

text: Arbetsförmedlingen har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och ansett att anspråket ska avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kraven på saklighet och opartiskhet kan sammanfattas under det gemensamma begreppet objektivitetsprincipen och innefattar att myndigheterna ska handla fritt från godtycke och inte särbehandla någon utan laga stöd (

text: prop. 1973:90 s. 235

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. För skadeståndsansvar krävs att det är styrkt att staten genom oaktsamhet har orsakat en skada. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel eller princip som har åsidosatts och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser. En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Jobb- och utvecklingsgarantin är ett arbetsmarknadspolitiskt program med

text: syfte att erbjuda personer som varit arbetslösa under lång tid individuellt utformade insatser för att de så snabbt som möjligt ska få arbete. Den som tar del av programmet kan få ekonomiskt stöd för sin försörjning i form av aktivitetsstöd. En anvisning till programmet ska återkallas om den som anvisats missköter sig eller stör verksamheten eller det i övrigt finns särskilda skäl för att återkalla anvisningen. (Se 1 §, 15 § första stycket samt 17 § förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin.)

text: Bedömningen i detta fall

text: Av utredningen i ärendet framgår att Arbetsförmedlingen övervägde att återkalla sökandens anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin enligt 15 § första stycket första punkten förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin på grund av att sökanden misskött sig eller stört verksamheten. Myndigheten accepterade dock sökandens förklaringar och han fick ha kvar sin anvisning.

text: Kort därefter fann Arbetsförmedlingen skäl att på nytt att överväga en återkallelse av sökandens anvisning. Som grund angavs denna gång att det i övrigt fanns särskilda skäl att återkalla anvisningen (15 § första stycket andra punkten förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin). Återkallelse beslutades också på denna grund.

text: Av motiveringen till återkallelsebeslutet framgår att Arbetsförmedlingen delvis beaktat samma skäl som myndigheten framfört i det tidigare ärendet rörande återkallelse och där sökandens invändningar tidigare godtagits. Att samma omständigheter efter så kort tid bedöms på ett helt annat sätt framstår som inkonsekvent och ger ett godtyckligt intryck. Att det nya återkallelsebeslutet grundats på en annan punkt i 15 § förordningen om jobb- och utvecklingsgarantin kan rimligen inte, utan förklaring, i sig motivera en annan bedömning av de faktiska omständigheterna än den som myndigheten gjort endast några veckor tidigare. Det framgår inte av beslutet eller av utredningen i övrigt att det skulle ha tillkommit några nya omständigheter som medfört skäl för Arbetsförmedlingen att ändra sin tidigare bedömning. Detta är också något som framgår av omprövningsbeslutet från den december 2024.

text: Gällande de övriga skäl som anges i beslutet gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: En begäran att ta del av handlingar är en grundlagsskyddad rättighet som myndigheten har en skyldighet att tillgodose. Av det följer förstås, att det förhållandet att en enskild begär ut handlingar i sitt eget ärende, inte kan utgöra ett sakligt skäl för ett ingripande beslut på det sätt som har skett i sökandens fall.

text: Angående det som anges om att sökanden inte svarat i telefon kan det konstateras att det av omprövningsbeslutet framgår att det var upptaget när Arbetsförmedlingen försökte ringa sökanden den 8 oktober 2024, men att sökanden under perioden den 1–15 oktober 2024 har haft kontakt med Arbetsförmedlingen ett flertal gånger både via telefon och e-post. Justitiekanslern anser därmed att utredningen inte ger stöd för att sökanden har försökt undgå kontakt med Arbetsförmedlingen. Det är inte heller förenligt med objektivitetsprincipen att en myndighet lägger den omständigheten att ett samtal som sökanden själv begärt inte kan genomföras en viss dag till grund för ett beslut om återkallelse.

text: Slutligen konstaterar Justitiekanslern att det inte finns något krav på en deltagare i jobb- och utvecklingsgarantin att lämna in synpunkter inför ett beslut om återkallelse. Att ta hänsyn till en sådan faktor vid beslutsfattandet är inte förenligt med objektivitetsprincipen.

text: Som har nämnts är det som huvudregel endast uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser. I det aktuella fallet har Arbetsförmedlingen tagit ställning till om särskilda skäl förelegat för att återkalla sökandens anvisning till jobb- och utvecklingsgarantin. Även om det finns ett förhållandevis stort utrymme att i en sådan bedömning väga in olika typer av omständigheter, måste avvägningen likväl ske med beaktande av den betydande inverkan en återkallelse medför för den enskildes möjlighet till försörjning genom aktivitetsstöd.

text: I det ljuset framstår de skäl som Arbetsförmedlingen angett för att återkalla sökandens anvisning som så otillräckliga att beslutet måste anses ha innefattat en uppenbart oriktig bedömning. Skadeståndsskyldighet för staten har därmed uppkommit.

text: Frågan är då vilken skada det inträffade har orsakat sökanden. Det finns inget i ärendet som talar emot att sökande hade beviljats aktivitetsstöd för perioden den 16–31 oktober 2024 om Arbetsförmedlingen hade agerat korrekt. Arbetsförmedlingens försummelse får därmed anses ha orsakat uteblivet aktivitetsstöd för sökanden under den angivna perioden.

text: Sökanden ska därför erhålla skadestånd motsvarande det aktivitetsstöd han skulle ha beviljats för den perioden. Det ankommer på Arbetsförmedlingen att räkna ut beloppet. Sökandens kostnader för utskrift, kopiering och porto godtas.

text: Tillsyn

text: Som framgår av bedömningen gällande skadeståndsskyldighet har Arbetsförmedlingen fattat ett beslut om återkallelse av sökandens anvisning utan giltiga skäl. Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för det inträffade, inte minst för att flera av de skäl som myndigheten uppgett varit direkt osakliga eller gett ett sådant intryck. Arbetsförmedlingen förtjänar vidare allvarlig kritik för att sökandens begäran om att få ta del av allmänna handlingar har lagts till grund för återkallelsebeslutet. Sammantaget kan konstateras att objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: inte iakttagits i sökandens fall.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten för överträdelse av rätten till en rättvis rättegång enligt Europakonventionen m.m.

org: jk

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sökanden har under en längre tid varit sjukskriven och vid flera tillfällen ansökt om sjukpenning hos Försäkringskassan. Flera av de beslut som Försäkringskassan har fattat gällande hennes sjukpenning har överklagats till förvaltningsdomstol. Sökanden har också anmält Försäkringskassan till Riksdagens ombudsmän (JO) som i två beslut 2010 och 2017 riktat kritik mot kassan för dess handläggning av hennes ärenden.

text: Under 2022 beslutade Försäkringskassan att sökanden inte hade rätt till sjukpenning för perioden 20 april 2021–12 september 2021 och för perioden 27 september 2021–31 mars 2022. Beslutet omprövades senare utan ändring. Som skäl för sin bedömning anförde Försäkringskassan i korthet att sökanden, trots sina besvär, inte hade en arbetsförmåga som var nedsatt med minst en fjärdedel i förhållande till normalt förekommande arbeten på arbetsmarknaden. Det fanns därför inte förutsättningar för sjukpenning.

text: Sökanden överklagade Försäkringskassans beslut till Förvaltningsrätten i Stockholm. Genom dom den 26 juni 2023 upphävde förvaltningsrätten Försäkringskassans beslut och förklarade att sökandens arbetsförmåga varit helt nedsatt under de aktuella perioderna. Handlingarna i målet överlämnades till Försäkringskassan för prövning av om övriga förutsättningar för rätt till sjukpenning var uppfyllda (förvaltningsrättens mål nr 22519-22).

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har nu begärt skadestånd av staten med dels 181 520 kr för ombudskostnader i förvaltningsdomstolarna, dels 30 000 kr – eller det belopp Justitiekanslern finner skäligt – för kränkning. På beloppen har även begärts ränta.

text: Som grund för anspråket har i korthet anförts att sökanden efter överklagande har vunnit mot Försäkringskassan i förvaltningsrätten samt tillsett att kassan varnats av JO vid två tillfällen. Frågorna i förvaltningsmålen har inte varit av enkel beskaffenhet och hon har svårligen kunnat tillvara sin rätt utan ett juridiskt ombud. Ombudskostnaderna har även varit befogade. Det förhållandet att hon inte har kunnat få sina ombudskostnader i förvaltningsmålen ersatta har utgjort en överträdelse av hennes rätt till en rättvis rättegång enligt

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Överträdelsen har orsakat henne ekonomisk skada motsvarande ombudskostnaderna i förvaltningsdomstolarna. Därutöver har överträdelsen orsakat henne ideell skada i form av stress och oro. Skadestånd är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter m.m.

text: Rätten till en rättvis rättegång kommer till uttryck i både

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen. Av

text: följer att en rättegång ska genomföras rättvist och inom skälig tid. Bestämmelsen omfattar alla rättegångar i Sverige.

text: I

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: föreskrivs att var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, ska vara berättigad till en rättvis rättegång. Sociala förmåner av det slag som nu är i fråga anses i regel utgöra civila rättigheter i Europakonventionens mening (se bl.a. Europadomstolens dom den 26 februari 1993 i målet

text: Salesi mot Italien

text: , no. 13023/87, p. 19). Rätten till en rättvis rättegång föreskriver inte i sig någon generell rätt till ersättning för rättegångskostnader för enskilda som vinner ett mål mot staten (se Europadomstolens dom den 28 september 1995 i målen Masson och Van Zon mot Nederländerna, no. 15346/89 och 15379-89, p. 49). Det är i stället upp till varje medlemsstat att utforma sitt system för att enskilda ska tillförsäkras rättvisa rättegångar.

text: I förvaltningsmål är huvudregeln att vardera parten står för sina egna rättegångskostnader, oavsett utfallet i målet. Denna s.k. kvittningsprincip anses normalt förenlig med rätten till en rättvis rättegång. Principen medför visserligen att en enskild inte kan få ersättning för sina rättegångskostnader vid en vinst, men den ger samtidigt den enskilde ett skydd mot att tvingas ersätta motpartens kostnader vid en förlust. På så sätt säkerställer principen parternas likställdhet i processen. Till bilden hör också att det ställs låga processuella krav på parterna i ett förvaltningsmål. Enskilda ges därmed en verklig möjlighet att få sin sak prövad i domstol, utan att behöva anlita ett juridiskt ombud. Förvaltningsprocessen anses mot den här bakgrunden regelmässigt uppfylla de krav som kan ställas för att en rättegång ska anses rättvis (se t.ex.

text: HFD 2022 ref. 10

text: , p. 19 och 31).

text: Under vissa omständigheter kan det, enligt Europadomstolens praxis, dock stå i strid med rätten till en rättvis rättegång att en enskild som vinner ett mål mot det allmänna inte kan få ersättning för sina rättegångskostnader. Här avses framför allt särpräglade fall och/eller särskilt ömmande situationer beträffande fysiska personer, där avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader har ansetts utgöra en otillåten begränsning av tillgången till domstolsprövning eller likställdheten mellan parterna. (Se t.ex. Europadomstolens dom den 6 april 2006 i målet

text: Stankiewicz mot Polen

text: , no. 46917/99 och dom den 12 maj 2022 i målet

text: Dragan Kovačević mot Kroatien

text: , no. 49281/15 . Jfr även Europadomstolens dom den 13 februari 2024 i målet

text: Jakutavičius mot Litauen

text: , no. 42180/19.)

text: Med hänvisning till bl.a. Europadomstolens praxis har Högsta förvaltningsdomstolen uttalat att det inte kan uteslutas att det undantagsvis kan uppstå situationer där omständigheterna är sådana att det inte skulle vara förenligt med rätten till en rättvis rättegång om en enskild part inte kan få ersättning för befogade rättegångskostnader som har uppkommit i ett förvaltningsmål. Sådana situationer kan dock i regel hanteras på så sätt att den enskilde kan begära kompensation för sina rättegångskostnader genom reglerna om skadestånd (se

text: HFD 2022 ref. 10

text: , p. 31 och 32 med vidare hänvisningar).

text: Inom ramen för statens frivilliga skadereglering kan Justitiekanslern besluta om skadestånd till enskilda för skäliga rättegångskostnader som uppkommit i ett förvaltningsmål. I ett sådant fall prövar Justitiekanslern inledningsvis – i linje med de uttalanden som gjorts av Europadomstolen och Högsta förvaltningsdomstolen – om den enskilde har haft rätt till ersättning i form av skadestånd på någon annan grund än den påstådda överträdelsen av rätten till en rättvis rättegång. Om en sådan rätt inte har ansetts föreligga har, i nästa steg, prövats om avsaknaden av en ersättningsmöjlighet i det aktuella fallet har utgjort en överträdelse av den enskildes rätt till en rättvis rättegång så som denna rätt har uttolkats av Europadomstolen. Om så, har skadestånd utgått med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: (jfr Justitiekanslerns beslut den 25 februari 2025 i dnr 2024/7674).

text: Bedömningen i detta fall

text: Det kan inledningsvis konstateras att sökanden har framfört synpunkter på hur Försäkringskassan tidigare har agerat i hennes ärenden och hänvisat till den kritik som JO uttalat mot myndigheten 2010 och 2017. De ombudskostnader som sökanden har begärt ersättning förefaller emellertid inte vara hänförliga till dessa ärenden. Såvitt framgår av ingivna fakturor synes kostnaderna i stället avse arbete som ombuden utfört i efterföljande ärenden och domstolsprocesser under perioden december 2020–december 2024.

text: Det har inte framkommit något som talar för att dessa kostnader har uppkommit som en följd av något felaktigt eller försumligt agerande från Försäkringskassans sida. Enbart det förhållandet att förvaltningsrätten i ett fall har gjort än annan bedömning än Försäkringskassan i frågan om sökandens arbetsförmåga innebär inte att kassans beslut varit felaktigt eller försumligt i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Mot den här bakgrunden – och med utgångspunkt i tillgänglig utredning – är det inte visat att sökanden har rätt till ersättning för sina ombudskostnader på den grunden att Försäkringskassan agerat culpöst. Det har inte heller framkommit något som talar för att sökanden har möjlighet att få kostnaderna ersatta på annat sätt.

text: Fråga uppkommer då om avsaknaden av en ersättningsmöjlighet i det här fallet har kränkt sökandens rätt till en rättvis rättegång och om ersättning bör utgå på den grunden.

text: Som framgått ovan finns det inte någon generell rätt till ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål med hänvisning till rätten till en rättvis rättegång. I vissa särpräglade och/eller särskilt ömmande situationer när en enskild vinner mot det allmänna kan dock avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader anses utgöra en begränsning av denna rätt. I en sådan situation är det, enligt Justitiekanslern, endast kostnader hänförliga till processen i domstol som kan ersättas med stöd av rätten till en rättvis rättegång. För att ersättning ska utgå krävs det vidare att ombudskostnaderna har varit skäligen påkallade för att tillvarata partens rätt.

text: I det här fallet har sökanden anfört att hon under en längre tid har tvingats föra rättsprocesser mot Försäkringskassan gällande sin rätt till sjukpenning och att hon för detta ändamål har behövt ett juridiskt skolat ombud. Bland annat eftersom frågan om sjukpenning har haft stor betydelse för hennes ekonomiska situation och då hon inte själv lyckats bli hörd av eller nå framgång mot Försäkringskassan.

text: Det förhållandet att en fråga har varit av stor betydelse för den enskilde eller att han eller hon själv ansett sig vara i behov av ett juridiskt ombud är inte i sig tillräckligt för att en rätt till rättegångskostnadsersättning ska föreligga. Till bilden hör att det, som tidigare framgått, ställs låga processuella krav på enskilda i förvaltningsmål och att det inte krävs ett juridiskt ombud för att t.ex. föra sin talan eller överklaga till en högre instans. Det som sökanden har anfört i den här delen är således inte tillräckligt för att hennes rätt till en rättvis rättegång ska anses ha överträtts. Enligt Justitiekanslern har det inte heller i övrigt framkommit något som tyder på att omständigheterna i sökandens fall har varit av sådant särpräglat eller särskilt ömmande slag att avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader har begränsat hennes rätt till en rättvis rättegång på ett otillåtet sätt.

text: Det är således inte visat att det har skett någon överträdelse av sökandens rätt till en rättvis rättegång i det här fallet. Redan av detta följer att förutsättningar för skadestånd med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: saknas.

text: När det gäller sökandens begäran om ersättning för ombudskostnader kan även tilläggas att det av ingivna fakturor framgår att kostnaderna avser arbete som ombuden utfört under flera års tid och i flera olika ärenden. Ombudskostnaderna synes även omfatta arbete som legat utanför domstolsprocessen, så som arbete med att begära omprövning hos Försäkringskassan. Det kan därför ifrågasättas om de ombudskostnader som sökanden begärt ersättning för i alla delar har föranletts av och varit skäligen påkallade för att tillvarata sökandens rätt i det förvaltningsmål där hon vann framgång med sitt överklagande.

text: Det nu sagda innebär sammanfattningsvis att sökandens anspråk i dess helhet ska avslås. Någon ersättning ska alltså inte betalas ut.

type: avgorande


title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en dömd person blivit kvar i häkte under lång tid i väntan på plats i anstalt och inte fått vistas i gemensamhet

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden frihetsberövades genom anhållande den 3 juni 2023. Efter häktningsbeslut den 6 juni 2023 blev sökanden fortsatt placerad i arresten fram till den 10 juni 2023 då han förflyttades till häkte.

text: Sökanden dömes sedermera till fängelse i fem år och två månader. Verkställighet av fängelsestraffet påbörjades den 24 juni 2024 när domen mot honom vann laga kraft.

text: Den 25 juni 2024 beslutade Kriminalvården att sökanden skulle placeras i anstalten Kumla för att genomgå en fördjupad villkorsutredning inför beslut om särskilda villkor. En bokning av plats på den aktuella anstalten kom dock att göras först den 6 september 2024. Därefter dröjde det till den 15 oktober 2025 innan sökanden faktiskt fick en plats på anstalten Kumla.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten för psykiskt lidande och kränkning utan att ange något belopp. Som grund för anspråket har han fört fram att Kriminalvården i strid med lag har dröjt med att dels föra över honom från arresten till häkte, dels föra över honom från häkte till anstalt. Trots upphävda restriktioner har han också under lång tid fått fortsätta vara placerad i restriktionshäkte i stället för i gemensamhet.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket och ansett att det bör avslås.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Tillämpliga skadeståndsregler

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten bl.a. ersätta personskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Personskada omfattar, enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: , bl.a. psykiskt lidande av övergående natur eller bestående art.

text: För att ersättning för kränkning ska utgå vid felaktig eller försumlig myndighetsutövning krävs att den skadelidande också har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott (

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: Skadestånd för personskada och kränkning ska också ges ut när

text: regeringsformen

text: eller Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Fri- och rättigheter

text: Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot kroppsstraff, tortyr eller medicinsk påverkan i syfte att framtvinga eller hindra yttranden (

text: 2 kap. 5 § regeringsformen

text: Vidare gäller ett skydd mot frihetsberövanden (

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: ). Denna grundlagsfästa rätt får bara begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 § första stycket 3 regeringsformen

text: ) och endast för ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, där begränsningen inte får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (

text: 2 kap. 21 § regeringsformen

text: Enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning.

text: Enligt

text: artikel 5.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får frihetsberövas utom i vissa uppräknade fall och i den ordning som föreskrivs i lag. Vidare krävs – även om det inte uttryckligen framgår av artikeln – att frihetsberövandet är proportionerligt i förhållande till syftet med åtgärden.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för bl.a. sitt privat- och familjeliv. Rättigheten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag.

text: Placering av häktade

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad ska tas i förvar. Den som häktas ska utan dröjsmål föras till häkte. Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han är misstänkt för, förvaras på en annan plats än som anges i första stycket, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till häkte. (

text: 24 kap.

text: 22 § första

text: och

text: andra stycket

text: rättegångsbalken

text: Vistelse i gemensamhet

text: Enligt

text: 2 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: ska en intagen ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning.

text: Placering i anstalt

text: I

text: 9 § strafftidslagen (2018:1251)

text: anges att en dömd person som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff i anslutning till det får tas in i häkte i avvaktan på anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transport-förhållandena. Tiden i häkte får i sådana situationer inte vara längre än nödvändigt och inte längre än sju dagar, om det inte finns särskilda skäl för en längre tid. Även om det finns särskilda skäl får tiden inte vara längre än 30 dagar. (

text: 10 § strafftidslagen

text: Bedömningen i detta fall av frågan om skadestånd

text: Av utredningen i ärendet kan det konstateras att sökanden varit placerad i arresten i stället för i häkte under perioden den 6 juni–10 juni 2023, dvs. i ca fyra dagar. Enligt Kriminalvården berodde tidsutdräkten sannolikt på att det vid tillfället saknades en tillgänglig plats i ordinarie häkteslokaler. Något beslut om att sökanden av utredningsskäl skulle vara placerad i arresten fanns inte. Placeringen har alltså skett utan stöd i lag.

text: Det kan också konstateras att det dröjt tre månader och tre veckor från det att domen mot sökanden blev verkställbar till dess att han flyttades till en kriminalvårdsanstalt. Den i

text: 10 § strafftidslagen

text: angivna yttersta tidsfristen för överföring till anstalt har alltså med råge överskridits. Kriminalvården har medgett att myndigheten i detta fall missat att omgående boka plats på anstalten, men fört fram att det är osäkert om detta förlängt tiden fram till placering eftersom det, oavsett, var kö till riksmottagningen i anstalten Kumla. Justitiekanslern noterar att tidsfristen i

text: strafftidslagen

text: är absolut och att platsbrist inte utgör ett skäl för överskridande av den.

text: Vad gäller förhållandena under tiden i häkte noterar Justitiekanslern att de restriktioner som sökanden var belagd med upphävdes den 30 april 2024. Efter denna tidpunkt har sökanden som utgångspunkt haft rätt att vistas i gemensamhet. Trots detta har sökanden varit placerad i restriktionshäkte under perioderna den 1–13 maj och 17 maj–9 september 2024 samt på säkerhetsavdelning under perioden den 9–13 september 2024. Totalt rör det sig alltså om ca 4,5 månad som sökanden inte har fått vistas i gemensamhet. Under ca 1,5 månad av denna tid har sökanden visserligen delat rum med en annan intagen och fått andra isoleringsbrytande åtgärder i form av telefonsamtal och samtal med personal och advokat. Sådana åtgärder är dock inte att jämställa med vistelse i gemensamhet. Att något av de i

text: 2 kap. 5 § häkteslagen

text: angivna skälen för undantag skulle ha varit uppfyllda under de angivna perioderna har inte kommit fram. Tvärtom har Kriminalvården även i denna del hänvisat till platsbrist. Det kan alltså konstateras att även formen för häktesplaceringens genomförande har stridit mot lag i detta avseende.

text: De nu konstaterade lagstridigheterna utgör i och för sig skadeståndsgrundande fel eller försummelse vid Kriminalvårdens myndighetsutövning. Det är dock inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: I det här fallet är det varken genom läkarintyg eller annan likvärdig utredning visat att Kriminalvårdens agerande har orsakat sökanden en personskada. Något skadestånd av det slaget kan därför inte utgå. Inte heller ger utredningen stöd för att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att kränkningsersättning ska utgå enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: Frågan är då om Kriminalvårdens olika placeringsbeslut och/eller förhållandena under frihetsberövandet kan anses ha inneburit en sådan överträdelse av

text: regeringsformen

text: eller Europakonventionen som gör att kränkningsersättning i stället kan utges med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Bestämmelserna i

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: och artikel 5 i Europa-konventionen är tillämpliga vad gäller själva beslutet genom vilket en enskild fråntas friheten. Sökanden har dock inte gjort gällande – och utredningen ger inte heller stöd för – att frihetsberövandet som sådant i det här fallet skulle ha varit rättsstridigt.

text: När det gäller formerna för frihetsberövandets verkställighet är artikel 5 som utgångspunkt inte tillämplig (se

text: Bizzotto mot Grekland

text: , 22126/93, Europadomstolens dom den 15 november 1996, punkterna 34–35). Endast om det är fråga om artskilda former av frihetsberövanden kan verkställighetsfrågan falla inom tillämpningsområdet för artikel 5. I förevarande fall har det varit fråga om att ersätta en frihetsberövande åtgärd (placering i arresten) med andra sådana åtgärder (häkte respektive anstalt). Skillnaden mellan dessa former av frihetsberövanden har inte skilt sig åt i sådant väsentligt avseende att de faller inom ramen för artikel 5.1 (jfr Mancini mot Italien, no. 44955/98, Europadomstolens dom den 2 augusti 2001, punkterna 19–20). Motsvarande gäller enligt

text: regeringsformens

text: skydd mot frihetsberövanden.

text: Brister i förhållandena under verkställigheten av ett frihetsberövande får därför prövas mot de förbud kroppsstraff och tortyr samt mot omänsklig eller förnedrande behandling som föreskrivs i

text: regeringsformen

text: 2 kap. 5 §

text: och

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: . I vissa fall kan även en bedömning i förhållande till skyddet för privatliv i artikel 8 i konventionen aktualiseras (se

text: Raninen mot Finland

text: , 20972/92, dom meddelad den 16 december 1997, punkt 63).

text: Av utredningen framgår klart att frågor om kroppsstraff eller tortyr inte är aktuella i detta fall. För att förbudet mot omänsklig eller förnedrande behandling ska aktualiseras måste de brister som påstås vara av ett tillräckligt allvarligt slag. Europadomstolen har framhållit att endast en behandling eller bestraffning som kännetecknas av betydande hårdhet eller hänsynslöshet (”minimum level of severity”) kan falla in under

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: . Vid bedömningen ska omständigheterna i det enskilda fallet beaktas och i vilket sammanhang som behandlingen har förekommit. Begreppen ”omänsklig” och ”förnedrande” ska alltså tolkas restriktivt. (Se bl.a.

text: Van der Ven mot Nederländerna

text: , 50901/99, dom meddelad den 4 februari 2003, punkt 47, med vidare hänvisning, samt Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 2023, version 6 JUNO, s. 89).

text: Det är givetvis beklagligt att den då rådande beläggningen inom Kriminalvården har lett till att sökanden inte alltid varit placerad på ett korrekt sätt och att han under en relativt lång tid i strid med lag även har nekats möjlighet att vistas i gemensamhet. Vad som har kommit fram i ärendet ger dock inte stöd för att det varit fråga om en sådan betydande hård eller hänsynslös behandling som krävs för att aktualisera

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: . Inte heller kan det inträffade anses ha varit integritetskränkande på det sätt som krävs för att det ska vara fråga om ett ingrepp i sökandens rätt till privatliv.

text: Någon överträdelse av Europakonventionen har alltså inte skett. Inte heller kan det anses ha varit fråga om en överträdelse av

text: regeringsformen

text: Sökandens skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: Justitiekanslern har ovan konstaterat att Kriminalvården dels dröjt med att föra över sökanden från arresten till häktet, dels därefter dröjt ännu längre med att föra över honom från häktet till anstalten Kumla där han skulle genomföra utredning inför beslut om särskilda villkor. Under lång tid har sökanden även nekats vistelse i gemensamhet.

text: Såväl JK som JO har tidigare gjort tillsynsuttalanden med anledning av att Kriminalvården placerat häktade i arrestcell (se JK dnr 2024/5192 och exempelvis JO 2023 s. 137). JO har också vid flera tillfällen riktat allvarlig kritik respektive kritik mot Kriminalvården för dess dröjsmål med att föra över dömda personer från häkte till anstalt (se JO 2022/23 s. 158 och JO 2024 s. 171). I sistnämna beslut var JO även kritisk till att den dömde under lång tid inte hade fått vistas i gemensamhet (se i den frågan även JO 2024 s. 126 där allvarlig kritik uttalades).

text: Enligt Kriminalvården var beläggningssituationen på riksmottagningen i anstalten Kumla särskilt ansträngd under sommaren 2024. En kötid på 3–4 månader var inte ovanligt. Även på häktenas gemensamhetsavdelningar rådde det stor platsbrist. Enligt Kriminalvården placerades intagna som väntade på plats i anstalt på gemensamhetsavdelning så långt det var praktiskt möjligt.

text: Som framgått ovan i skadeståndsbedömningen utgör platsbrist inte en laglig grund för vare sig placering av häktade i arrestcell eller för att kvarhålla dömda i häkte i stället för att föra över dem till anstalt. Lika lite utgör det laglig grund för att neka en intagen vistelse i gemensamhet. Justitiekanslern ser därför allvarligt på hur frihetsberövandet har verkställts i sökandens fall. Särskilt fästs vikt vid den mycket långvariga placeringen på häkte i stället för anstalt och den likaledes långa tid som sökanden felaktigt inte fått vistas i gemensamhet. Kriminalvården kan mot denna bakgrund inte undgå allvarlig kritik för hur frihetsberövandet verkställts i dessa avseenden.


title: Kritik samt skadeståndsskyldighet för staten med hänvisning till att ett avvisningsförfarande inte genomförts med tillbörlig aktsamhet enligt artikel 5 Europakonventionen

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Vid en gränskontroll den 17 februari 2025 beslutade Polismyndigheten om nekad inresa och avvisning av sökanden med stöd av 8 kap. 2 § p. 6

text: Utlänningslagen

text: . Beslutet om avvisning förenades inte med någon tidsfrist för frivillig avresa. I samband med detta beslutade Polismyndigheten också att ta sökanden i förvar med stöd av

text: 10 kap. 1 § andra stycket 3 utlänningslagen

text: samt

text: artikel 8.3 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2013/33/EU

text: om normer för mottagande av personer som ansöker om internationellt skydd. Som skäl för besluten angavs att sökanden förekom på spärrlistan i Schengens informationssystem, SIS, och att han därmed ansågs utgöra ett hot mot allmän ordning och säkerhet. Vidare hade sökanden, i samband med att han blev delgiven beslutet om nekad inresa och avvisning, uppgett att han inte skulle medverka till verkställandet av avvisningsbeslutet och att han ville ansöka om asyl. Det ansågs därmed finnas en risk för att han skulle avvika och hålla sig undan.

text: Sökanden ansökte om asyl den 18 februari 2025 men återkallade sedan ansökan den 24 februari 2025. Migrationsverket beslutade samma dag att avskriva sökandens ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd samt om statusförklaring. Polismyndigheten underrättades om detta den 4 mars 2025 och samma dag återupptogs handläggningen av ärendet om att verkställa beslutet att avvisa sökanden. Beslutet verkställdes den 15 mars 2025.

text: Polismyndigheten förordnade ett offentligt biträde åt sökanden i frågan om förvar den 5 mars 2025.

text: Sökanden överklagade Polismyndighetens beslut om förvar till migrationsdomstolen som den 14 mars 2025 avslog överklagandet.

text: Begäran m.m.

text: Sökanden har begärt ersättning för lidande dvs. kränkning (ideell skada) på grund av frihetsberövandet under perioden den 24 februari–5 mars 2025. Som skäl för sin begäran har sökanden anfört att han, under denna tidsperiod, varit frihetsberövad utan att någon handläggning i hans ärende om förvar pågått. Han har även anfört att ett offentligt biträde förordnades i frågan om förvar först den 5 mars 2025, dvs. 17 dagar efter Polismyndighetens beslut om förvarstagande.

text: Sökanden har även begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här.

text: Polismyndigheten har yttrat sig och avstyrkt att ersättning beviljas. Enligt Polismyndighetens bedömning har beslutet om förvar inte fattats på felaktiga grunder. Någon ersättning för beslutet om frihetsberövande som sådant bör därför inte utgå.

text: Vad gäller frågan om offentligt biträde i förvarsfrågan har Polismyndigheten uppfattat att Migrationsverket skulle förordna ett offentligt biträde åt sökanden i samband med att ärendet lämnades över till dem. Detta skedde emellertid inte såvitt avsåg förvarsfrågan med anledning av en miss i kommunikationen mellan myndigheterna. Enligt Polismyndighetens bedömning kan sökanden inte ansetts ha lidit någon skada till följd av fördröjningen av förordnandet av offentligt biträde. Någon ersättning bör därför inte utgå.

text: Migrationsverket har yttrat sig och anfört att det saknas anledning att ifrågasätta riktigheten av Polismyndighetens beslut om förvar. Skadestånd bör dock kunna utgå under förutsättning att frihetsberövandet varat under en längre tid än nödvändigt på grund av att Polismyndigheten inte fick kännedom om att sökandens asylärende hade skrivits av den 24 februari 2025.

text: Vad gäller frågan om offentligt biträde konstaterar Migrationsverket att Polismyndigheten har varit handläggande myndighet för förvaret och därför har varit ansvarig för att förordna ett biträde. Migrationsverket har vidare ingen anteckning om de samtal som förts med Polismyndigheten om biträdesfrågan och kan därför inte förklara det missförstånd som förefaller ha uppstått om vilken myndighet som skulle förordna ett offentligt biträde.

text: Justitiekanslern har tagit del av Polismyndighetens avvisnings- och förvarsbeslut från den 17 februari 2025 samt migrationsdomstolens avgörande den 14 mars 2025.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att sökanden har varit frihetsberövad genom att ha blivit tagen i s.k. verkställighetsförvar enligt

text: under tiden den 17 februari–15 mars 2025 och att Polismyndigheten förordnade ett offentligt biträde för honom i förvarsfrågan den 5 mars 2025.

text: Sökandens begäran om ersättning för lidande (ideell skada) aktualiserar bedömningar enligt frihetsberövandelagen,

text: skadeståndslagen

text: och Europakonventionen. Vidare väcker det som framkommit i ärendet frågor om tillsyn.

text: Sökanden har inte rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen

text: Enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövande och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit berövad friheten till följd av ett beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: I det här fallet har Polismyndigheten den 17 februari 2025 fattat ett verkställbart avvisningsbeslut gällande sökanden och tagit sökanden i förvar i syfte att verkställa det beslutet. Av utredningen framgår inte att Polismyndighetens och sedermera Migrationsdomstolens bedömning – att det fanns en risk för att sökanden skulle avvika och hålla sig undan om han försattes på fri fot – skulle ha varit felaktig. Polismyndighetens beslut om förvar har således inte vilat på sådana felaktiga grunder som avses i 5 § frihetsberövandelagen och har därför inte varit oriktigt. Någon ersättning för lidande enligt den bestämmelsen ska således inte utgå på denna grund.

text: Den omständigheten att Migrationsverket underlåtit att underrätta Polismyndigheten om att sökanden återkallade sin asylansökan den 24 februari 2025 föranleder ingen annan bedömning.

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar (se

text: 3 kap. 2 § första punkten skadeståndslagen

text: ). Staten ska vidare ersätta den som kränkts på så sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: (se

text: 3 kap. 2 § andra punkten skadeståndslagen

text: Rätt till ersättning för ideell skada (kränkning) med stöd av

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: förutsätter alltså att sökanden har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Eftersom utredningen inte ger stöd för att sökanden skulle ha utsatts för något sådant brott saknas förutsättningar att tillerkänna sökanden skadestånd med stöd av

text: . Någon ersättning för lidande enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska därför inte heller utgå på denna grund.

text: Sökanden har rätt till ersättning på grund av att Europakonventionen överträtts

text: Staten ska, om det är nödvändigt, ersätta bland annat ideell skada som uppkommit på grund av överträdelse av Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: (se

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Fråga är om sökandens rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts dels på grund av att han varit frihetsberövad såsom tagen i förvar under perioden 24 februari–5 mars 2025, dels att offentligt biträde i förvarsfrågan förordnades först den 5 mars 2025.

text: Artikel 5 Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 5 Europakonventionen

text: har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får frihetsberövas utom i vissa uppräknade fall och i den ordning som föreskrivs i lag. Bland de fall som räknas upp där ett frihetsberövande kan vara tillåtet är när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad friheten för att förhindra att han eller hon obehörigen reser in i landet, eller som ett led i ett förfarande som rör hans eller hennes utvisning eller utlämning (

text: artikel 5.1

text: (f)). Begreppet avvisning, som förekommer i den svenska

text: utlänningslagen

text: , ska härvid likställas med begreppen utvisning och utlämning. (Se Carl Henrik Ehrenkrona, lagkommentar till Europakonventionen, kommentaren till

text: artikel 5.1

text: (f), Karnov (JUNO).

text: Artikel 5 Europakonventionen

text: omfattar inte något krav på att frihetsberövandet som sådant ska anses nödvändigt, t.ex. för att förhindra att den person mot vilken utvisningsförfarandet har inletts begår ett brott eller flyr utan det är tillräckligt att ett utvisningsförfarande har inletts. Ett frihetsberövande enligt

text: artikel 5.1

text: (f) kan dock endast anses vara motiverat så länge som utvisningsförfarandet pågår. Om ett sådant förfarande inte genomförs med tillbörlig aktsamhet (”due diligence”), upphör frihetsberövandet att vara tillåtet. Längden på förvaret för ett sådant ändamål bör med andra ord inte överstiga den tid som rimligen är nödvändig (se t.ex. Europadomstolens dom den 29 januari 2008,

text: Saadi mot Storbritannien

text: , appl. no. 13229/03, pp.72-74 och dom den 11 februari 2010,

text: Raza mot Bulgarien

text: , appl. no. 31465/08, p. 72).

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att åtgärden att placera sökanden i förvar har haft stöd i lag och att det saknas anledning att anta att förvarsbeslutet skett i ond tro av myndigheterna. Det finns inte heller någon anledning att ifrågasätta att frihetsberövandet av sökanden inte skulle ha haft ett legitimt syfte. Inskränkningen av sökandes rätt till frihet, under en begränsad tidsperiod, har vidare enligt Justitiekanslerns bedömning inte varit oproportionerlig i förhållande till det syfte som låg till grund för frihetsberövandet, dvs. att verkställa avvisningsbeslutet.

text: Det kan dock konstateras handläggningen av verkställigheten av Polismyndighetens avvisningsbeslut inte återupptogs när så borde ha skett dvs. den 24 februari 2025 eller i nära anslutning till den tidpunkten. Att så inte skedde berodde på att Migrationsverket inte underrättade Polismyndigheten om att sökanden då återkallat sin asylansökan och att verket avskrivit ärendet. Som ett direkt resultat av Migrationsverkets underlåtenhet fördröjdes återupptagandet av handläggningen av verkställigheten av avvisningsbeslutet med nio dagar (under en total period om 27 dagar), vilket i sin tur med all sannolikhet förlängde tiden för sökandens frihetsberövande.

text: Mot den bakgrunden får sökanden anses ha varit frihetsberövad längre tid än vad som kan anses ha varit nödvändigt för förfarandet att verkställa avvisningsbeslutet. Den bristfälliga kommunikationen mellan Migrationsverket och Polismyndigheten – som orsakat denna tidsutdräkt – måste bedömas som att tillräcklig aktsamhet inte iakttagits av myndigheterna. Sökandens rättigheter enligt

text: artikel 5.1

text: (f) Europakonventionen har därmed överträtts. Det finns anledning att se allvarligt på de inträffade med hänsyn till den mycket ingripande åtgärd för en enskild som ett frihetsberövande utgör. Det är därför inte tillräckligt att överträdelsen erkänns, utan sökanden har rätt till ekonomisk kompensation för det lidande (ideell skada) som överträdelsen inneburit.

text: Vid en samlad bedömning, med beaktande av att överträdelsens omfattning och art, anser Justitiekanslern att en skälig ersättningen ska bestämmas till 10 000 kr.

text: Artikel 6 Europakonventionen

text: och artikel 1 i dess sjunde tilläggsprotokoll

text: Justitiekanslern prövar därefter om Polismyndigheten genom att först den 5 mars 2025 förordna ett offentligt biträde i förvarsfrågan överträtt sökandens rättigheter enligt Europakonventionen.

text: Artikel 6.1 Europakonventionen

text: gäller civila rättigheter. Utanför artikelns tillämpningsområde faller därmed bl.a. förfaranden som gäller viseringar, uppehållstillstånd och andra utlänningsrättsliga frågor. Artikeln är således inte direkt tillämplig på utvisnings- och utlämningsärenden (se t.ex. Europadomstolens dom den 5 mars 2020 M.N m.fl. mot Belgien , appl. no. 3599/18, p. 137). En skadeståndstalan med anledning av beslut om utvisning har ansetts vara så närbesläktad med själva utvisningsärendet att även det faller utanför ramen för tillämpningsområdet för

text: artikel 6.1

text: (se Europadomstolens beslut,

text: Panjeheighalehei mot Danmark

text: , appl. no. 11230/07).

text: Ett likartat men inte lika långtgående skydd i utvisningsärenden föreskrivs i artikel 1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Den bestämmelsen är dock enbart tillämplig för den som vistas lagligt på en stats territorium och inte för den som exempelvis ankommer till en flygplats eller gränskontroll och där förvägras inresa i landet (se t.ex. Europadomstolens dom den 15 oktober 2020 Muhammad och Muhammad mot Rumänien , appl. no. 80982/12, pp. 91 och 114).

text: Således är varken

text: artikel 6 Europakonventionen

text: eller artikel 1 i det sjunde tilläggsprotokollet tillämpliga i det nu aktuella fallet. Någon överträdelse av dessa artiklar har därför inte skett. Någon ersättning ska därmed inte utgå på denna grund.

text: Ombudskostnader

text: Vid denna utgång har sökanden rätt till skälig ersättning för ombudskostnader i ärendet här. Den begärda ersättningen för arbete 1,5 timme (2 974 kr) får anses skälig.

text: Tillsyn

text: Migrationsverkets underlåtenhet att underrätta Polismyndigheten om att sökanden återkallat sin asylansökan

text: Enligt 7 kap. 5 § tredje stycket utlänningsförordningen ska Migrationsverket, i andra fall än då Migrationsverket är verkställande myndighet, omedelbart underrätta den verkställande myndigheten om en utlänning i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning ansöker om uppehållstillstånd som flykting enligt 4 kap. 1 § eller som alternativt skyddsbehövande enligt

text: 4 kap. 2 § utlänningslagen

text: Vidare följer det av Migrationsverkets interna beslut Ansvarsfördelningen mellan Migrationsverket och Polismyndigheten i utlänningsärenden (Beslut Gd/042/2024) att de båda myndigheterna ska samarbeta på ett rättssäkert och effektivt sätt i ärenden som rör verkställighet och förvar. Som ett övergripande mål anges att en verkställighet ska genomföras snabbt och effektivt oavsett vilken myndighet som är ansvarig för ärendet. Härtill framgår vikten av att myndigheterna har en löpande kontakt i situationer där det finns två handläggande myndigheter, t.ex. då Migrationsverket är ansvarig för asylansökan och Polismyndigheten är ansvarig för verkställighet och förvar.

text: Migrationsverket har i sitt yttrande till Justitiekanslern anfört att även om det inte direkt framgår av utlänningsförordningen, så har verket en skyldighet att omedelbart underrätta Polismyndigheten när ett asylärende skrivs av i en situation som den förevarande. Det ligger inte bara i linje med ansvarsfördelning mellan de två myndigheterna, utan även i sakens natur, att en sådan underrättelse ska ske. Detta eftersom ett sådant besked leder till att Polismyndigheten kan återuppta verkställighetsarbetet.

text: Justitiekanslern anser, i likhet med Migrationsverket, att Migrationsverket omedelbart borde ha underrättat Polismyndigheten om att sökanden återkallat sin asylansökan samt att ärendet hos verket därmed skrivits av. Att så inte har skett är allvarligt eftersom uppgiften varit avgörande för att handläggningen av verkställigheten av avvisningsbeslutet skulle fortsätta och därmed haft en direkt påverkan på tiden för sökandens frihetsberövande. Mot bakgrund av att beslut om att beröva någon dennes frihet är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning som kan riktas mot en enskild måste det ställas särskilt höga krav på de myndigheter som har ansvar för handläggning av frågor med direkt betydelse för frihetsberövandet.

text: I förevarande fall har Migrationsverkets underlåtenhet med all sannolikhet medfört en fördröjning av verkställigheten av sökandens avvisningsbeslut med nio dagar och att sökanden alltså varit frihetsberövad under en längre period än nödvändigt. Det står klart att Migrationsverket i detta ärende har brustit i sina rutiner för kommunikation med Polismyndigheten. Migrationsverket förtjänar kritik för detta. Det är angeläget att Migrationsverket ser över hur det kan säkerställas att rutinerna följs för att förhindra att det sker igen.

text: Polismyndighetens senkomna beslut att förordna offentligt biträde åt sökanden i förvarsärendet

text: Enligt

text: 18 kap. 1 § utlänningslagen

text: ska ett offentligt biträde förordnas för den som åtgärden avser i mål och ärenden om verkställighet av beslut om avvisning eller utvisning, och utlänningen har hållits i förvar i mer än tre dagar (se fjärde punkten i bestämmelsen). Undantag gäller dock i det fall behov av biträde saknas. Bestämmelsen innebär således att det föreligger en presumtion för att offentligt biträde ska förordnas.

text: Följaktligen förelåg en skyldighet för Polismyndigheten att förordna ett offentligt biträde för sökanden i förvarsfrågan när denne hållits i förvar i mer än tre dagar. Ett förfarande för att förordna ett biträde inleddes visserligen omgående av Polismyndigheten. Förfarandet fullföljdes dock inte. Inte heller återupptogs det när Polismyndigheten omgående fick del av Migrationsverkets beslut om förordnande av offentligt biträde i ärendet om asyl, dvs. inte i ärendet om förvar. Ett offentligt biträde i ärendet om förvar förordnades först den 5 mars 2025, dvs. 17 dagar efter förvarstagandet.

text: Som tidigare anförts utgör ett frihetsberövande en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning som kan riktas mot en enskild. Vad särskilt gäller förvarstagande innebär ett sådant frihetsberövande att en utlänning berövas sin personliga frihet i en situation då han på grund av omständigheterna i övrigt är i ett utsatt läge (se

text: MIG 2010:9

text: , med hänvisning till

text: prop. 1987/88:73, s. 80

text: f.). Mot bakgrund av det anförda är det oacceptabelt att ett offentligt biträde inte förordnades tidigare för sökanden i ärendet om förvar. För detta förtjänar Polismyndigheten kritik.


title: Betänkandet Säkerhetspolisens behandling av personuppgifter

text: ( Departementets diarienummer Ju2025/00954 )

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Allmänna synpunkter

text: Utredningen har haft i uppdrag att genomföra en översyn av bestämmelserna om Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling inom området för nationell säkerhet. I sin översyn har utredningen funnit att det föreligger ett påtagligt reformbehov, bland annat med hänsyn till den förändrade hotbild som Sverige står inför och den alltjämt växande informationsmängden. Utredningen föreslår därför en omfattande reform av regleringen för Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling med en helt ny säpodatalag som utgår från dataskyddskonventionen 108+ och Europakonventionen i stället för EU-rätten samt en kompletterande lag om behandling av personuppgifter i särskilda uppgiftssamlingar.

text: Justitiekanslern anser att det är positivt att Säkerhetspolisen får en modern och ändamålsenlig personuppgiftslag anpassad för Säkerhetstjänstens kärnverksamhet; nämligen att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet eller terroristbrott. Den föreslagna reformen för Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling är genomgripande. Med hänsyn till förslagets karaktär – men också till Justitiekanslerns bristande insyn i Säkerhetspolisens verksamhet – har det varit svårt att överblicka den föreslagna reformens ändamålsenlighet och förenlighet med internationella åtaganden.

text: Det förtjänar emellertid att understrykas att det är av stor vikt att Säkerhetspolisens personuppgiftslag utformas med noggrant beaktande av skyddet av den personliga integriteten och andra grundläggande fri- och rättigheter. Detta inte minst eftersom utredningens förslag bland annat kommer att innebära att en ökad mängd integritetskänsliga uppgifter kommer att behandlas av Säkerhetspolisen och finnas tillgängliga under en längre tid jämfört med tidigare. Det måste därför göras en grundlig intresseavvägning mot skyddet för fri- och rättigheter såväl för varje föreslagen utvidgning som för den samlade effekten av förslagen.

text: Ur ett integritetsskyddsperspektiv är det vidare nödvändigt att en utvidgad personuppgiftsbehandling omgärdas av effektiva kontrollmekanismer för att motverka de risker som behandlingen kan innebära. Justitiekanslern utgör en del av det kontrollsystemet och kommer nedan att fokusera på de konsekvenser som förslagen innebär för myndighetens verksamhet.

text: Generella konsekvenser för Justitiekanslerns verksamhet

text: Om Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) vid sin tillsyn uppmärksammar felaktigheter vid bland annat Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling som kan medföra skadeståndsansvar för staten får SIN anmäla det till Justitiekanslern. Om SIN uppmärksammar sådana felaktigheter vid kontroll på begäran av enskild är det obligatoriskt att göra en sådan anmälan. (Se 1 och 3 §§ lagen, 2007:980, om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet samt 20 § andra stycket förordningen, 2007:1141, med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden.)

text: Justitiekanslern prövar efter en sådan SIN-anmälan om personuppgiftsbehandlingen är skadeståndsgrundande, fastställer i förekommande fall ersättningsbeloppets storlek och bestämmer vem som ska utge ersättningen till den skadelidande.

text: De ärenden som överlämnats av SIN hanteras, av säkerhetsskäl, hos Justitiekanslern endast av två föredraganden och två beslutsfattare. Dessa personer har därutöver samma arbetsuppgifter som övriga föredragande och beslutsfattare vid myndigheten.

text: Justitiekanslerns årliga ärendestock avseende skadestånd utgörs av cirka 1 400 ärenden (2024). Enligt Justitiekanslerns verksamhetsplan bör handläggningstiden för dessa ärenden inte överstiga tolv månader. Under de senaste fem åren har SIN anmält strax över 20 ärenden till Justitiekanslern – cirka fem av ärendena har avsett Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling. Det bör noteras att trots att ärendena som överlämnas av SIN är förhållandevis få till antalet är de inte sällan av komplex natur och det visar sig inte sällan vara svårt att avgöra dem enligt det mål som finns för handläggningstiden.

text: Med de förslag som nu läggs fram om SIN:s förstärkta tillsyn över Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling, som dessutom i sig kommer att öka i omfattning, är det svårt att komma till någon annan slutsats än att antalet SIN-anmälningar till Justitiekanslern som gäller personuppgiftsbehandlingen hos Säkerhetspolisen kommer att öka.

text: Eftersom reformen rent generellt ger Säkerhetspolisen större möjligheter att behandla personuppgifter kan man även förutse att betydligt fler personer än i dag kommer att anse sig berättigade till ersättning för skada och kränkning av den personliga integriteten som orsakats av behandling i strid med regleringen (se 6 kap. 3 § i den föreslagna säpodatalagen). Det är Justitiekanslern som kommer att handlägga anspråk på sådan ersättning i sin frivilliga skadereglering (se föreslagen lydelse av 3 § förordningen, 1995:1301, om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten). Det är också Justitiekanslern som för statens talan inför domstol om den enskilde väljer att väcka talan mot staten om sådan ersättning.

text: Utredningens förslag kommer alltså få substantiella återverkningar på Justitiekanslerns verksamhet i form av en ökad tillströmning av SIN-ärenden liksom andra ärenden inom den frivilliga skaderegleringen som gäller personuppgiftsbehandling hos Säkerhetspolisen. Betänkandet saknar dock en analys av konsekvenserna för Justitiekanslerns del.

text: Ekonomiska konsekvenser för Justitiekanslern

text: Med hänsyn till avsaknaden av en analys av konsekvenserna för Justitiekanslern del och med hänsyn till den bristande insyn Justitiekanslern har i Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling, är det svårt att göra en närmare bedömning av de ekonomiska följdverkningarna av förslagen.

text: Däremot har utredningen bedömt konsekvenserna av förslagen för SIN. I den delen konstateras att en tydlig följd av reformerna är att SIN kommer att behöva förstärka sin verksamhet för att kunna utföra en effektiv och kvalificerad tillsyn över Säkerhetspolisens personuppgiftsbehandling. SIN föreslås därför få ökade ramanslag med cirka 11 miljoner kronor år 2027, 13 miljoner kronor år 2028 och 15 miljoner kronor från år 2029 och framåt.

text: När det gäller konsekvenserna av den nya regleringen för SIN:s del gör utredningen bl.a. följande bedömningar:

text: Kontroller på begäran av enskilda förväntas också bli mer komplexa. De synergieffekter som finns av att nämnden utövar tillsyn över likartade personuppgiftslagar minskar genom förslaget till ny säpodatalag.

text: För att möta dessa utmaningar behövs fler kvalificerade föredragande. Nämnden bedömer behovet till tre nya föredragande, till en kostnad av 1 050 000 kronor per person och år (inklusive anslutning till Försäkringskassans it-lösning). Total årlig kostnad blir därmed 3 150 000 kronor. Därtill kommer engångskostnader för inventarier, säkerhetsskåp och särskilt anpassad utrustning på totalt 477 000 kronor.

text: Den nya lagen ger Säkerhetspolisens möjlighet att utnyttja ny teknik för effektiv informationshantering. Personuppgiftsbehandlingen kommer därmed att bli alltmer avancerad och komplex. För att kunna utöva tillsyn över nya komplexa behandlingsåtgärder krävs kvalificerad teknisk kompetens med fördjupade kunskaper för att förstå de bakomliggande strukturerna. För att möta de nya utmaningar som Säkerhetspolisens mer utvecklade tekniska lösningar medför, behöver nämnden därför rekrytera kvalificerad kompetens på området. Denna utmaning hänger samman även med tillsynen över särskilda uppgiftssamlingar.

text: Justitiekanslern konstaterar att stora delar av bedömningarna som görs beträffande SIN också är överförbara till Justitiekanslerns verksamhet. Mot denna bakgrund konstaterar Justitiekanslern att de ökade resurser som skulle behöva avsättas för hanteringen av denna typ av ärenden inte kan tas inom befintlig anslagsram. I brist på underlag från utredningen i denna del uppskattar Justitiekanslern att kostnaderna på anslaget 6:2 Justitiekanslern beräknas öka med cirka 500 000 kronor årligen motsvarande en halv föredragandetjänst. I dagsläget går det inte att uppskatta huruvida ytterligare kostnader tillkommer.

text: Detta förhållande bör fästas avseende vid i den fortsatta beredningen av lagstiftningsarbetet.


title: Betänkandet Stärkt pandemiberedskap (SOU 2025:48)

text: ( Departementets diarienummer S2025/00922 )

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Utredningen föreslår att en ny lag, som innehåller bestämmelser om samhällsinriktade smittskyddsåtgärder mot omfattande samhällsspridning av en samhällsfarlig sjukdom, ska införas. Vidare föreslår utredningen ändringar i bl.a.

text: ordningslagen (1993:1617)

text: smittskyddslagen (2004:168)

text: samt offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: Förslag till lag om samhällsinriktade smittskyddsåtgärder

text: Den författningsberedskap som fanns för att hantera utbrott av smittsamma sjukdomar visade sig under utbrottet av covid-19 ha brister. En stor mängd nya regler behövde därför tas fram på olika områden, ibland med kort varsel. Justitiekanslern delar utredningens bedömning att en god författningsberedskap är av stor vikt inför nästa utbrott av en samhällsfarlig sjukdom. Att det redan finns en lag som anger vilka åtgärder regeringen eller en myndighet/kommun får besluta om bidrar till förutsägbarhet.

text: Utredningen föreslår lagförslag som innehåller en långtgående delegation av normgivningskompetens från riksdagen till regeringen och i vissa fall även en vidaredelegation till myndigheter samt kommuner. Genom bemyndigandena i lagförslagen kan regeringen och, efter subdelegation, i vissa fall även myndigheter samt kommuner, besluta om föreskrifter som innehåller betydande inskränkningar i bl.a. grundläggande fri- och rättigheter.

text: Regeringsformen

text: anger inte hur vidsträckt ett bemyndigande får vara. En viss avgränsning och precision anses krävas men exakt hur detaljerat ett bemyndigande ska vara får avgöras från fall till fall. Av förarbetena framgår att bemyndiganden kan vara mer vidsträckta när det gäller föreskrifter som är mindre ingripande för medborgarna. När ett bemyndigande däremot avser föreskrifter av mer väsentlig betydelse bör riksdagen mer preciserat ange ramarna för regeringens föreskriftsrätt (

text: prop. 1973:90 s. 209

text: Lagstiftningen måste utformas på ett sådant sätt att det så långt möjligt kan förutses vilka åtgärder som kan bli aktuella. Detta är av särskilt stor vikt när det är fråga om en reglering som förändrar riksdagens och regeringens normala kompetensfördelning. Riskerna med att utvidga regeringens normgivningskompetens bör tas på allvar samtidigt som det kan vara förenat med betydande risker att vid ett nära förestående utbrott av en samhällsfarlig pandemi inte snabbt kunna vidta de åtgärder som behövs. Justitiekanslern har förståelse för att det inte är möjligt att på förhand avgöra exakt vilka åtgärder som kan behöva vidtas, även om viss ledning kan dras från utbrottet av covid-19. De föreslagna möjligheterna till särskilda begränsningar stämmer till stor del överens med de som fanns i den upphävda lagen (

text: ) om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19. Justitiekanslern anser sammantaget att de föreslagna möjligheterna till särskilda begränsningar är tillräckligt väl avgränsade.

text: Utredningen föreslår att regeringen får föreskriva när samhällsinriktade smittskyddsåtgärder ska tillämpas. Regeringen får då föreskriva att vissa bestämmelser i lagen helt eller delvis ska tillämpas från en viss tidpunkt. En sådan föreskrift ska gälla för en viss tid och som längst i tolv månader. Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att föreskriften ska vara tidsbegränsad. Den bör inte heller gälla längre tid än vad som kan antas vara nödvändigt. Giltighetstiden bör samtidigt vara tillräckligt lång för att säkerställa att smittskyddsåtgärderna som införs med stöd av föreskriften ger någon effekt på samhällsspridningen av den samhällsfarliga sjukdomen.

text: Som tidigare förts fram möjliggör förslaget en långtgående delegation av normgivningskompetens från riksdagen till regeringen och i vissa fall även en vidaredelegation till myndigheter och kommuner. Det föreslås således en långtgående reglering som förändrar riksdagens och regeringens normala kompetensfördelning. Det är därför av stor vikt att den nya regleringen utformas så att de risker som är förenade med att utvidga regeringens normgivningskompetens minimeras. Med hänsyn till att riksdagen alltjämt bör ha ett avgörande inflytande över normgivningen finns det enligt Justitiekanslern skäl att i den fortsatta beredningen av förslaget överväga om inte riksdagen under den föreslagna tolvmånadersperioden aktivt ska ta ställning till behovet av föreskriften. Det kan ske genom att föreskriften på nytt underställs riksdagens prövning efter exempelvis sex månader. Riksdagen kan då i samband med underställningen granska hur regeringen använder sitt mandat.

text: Utredningen har föreslagit att regeringens föreskrift att tillämpa vissa bestämmelser i lagen från en viss tidpunkt ska underställas riksdagens prövning inom två veckor. Det finns emellertid inte något hinder mot att regeringens föreskrift träder i kraft innan den underställs. Den föreskrift som ska underställas riksdagen ger regeringen eller den myndighet/kommun som regeringen bestämmer, möjlighet att besluta om så betydande inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter att underställningsfristen bör vara så kort som möjligt. Justitiekanslern anser därför att underställning bör ske inom högst en vecka från det att föreskriften beslutades.

text: Det föreslås vidare att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska kunna meddela föreskrifter med krav på t.ex. begränsning av antal personer vid en allmän sammankomst. De yttersta åtgärderna bestående i en föreskrift om förbud eller nedstängning, får dock endast regeringen meddela föreskrifter om (se 5 kap. 2, 6, 9 och 12 §§ i den föreslagna lagen).

text: Enligt förslaget ska endast regeringens föreskrift att tillämpa vissa bestämmelser i lagen från en viss tidpunkt underställas riksdagens prövning. Utredningen har bedömt att de föreskrifter som regeringen och/eller myndigheter/kommuner, efter subdelegation, kan meddela med stöd av bemyndigandena i lagen inte ska underställas riksdagens prövning.

text: Av lagen om särskilda begränsningar för att förhindra spridning av sjukdomen covid-19 framgick att regeringens föreskrifter om förbud och nedstängning skulle underställas riksdagens prövning inom en vecka från det att föreskriften beslutades. Lagrådet anförde, vid sin granskning av den nu upphävda lagen, att det kunde diskuteras om underställningen inte borde omfatta fler situationer. Lagrådet ansåg emellertid att det var vanskligt att avgöra var gränsen i så fall borde dras och att det beroende på utvecklingen av pandemin behövde finnas utrymme för snabba och flexibla åtgärder. Mot bakgrund av bl.a. detta fann Lagrådet att den gjorda avgränsningen beträffande vilka föreskrifter som skulle underställas riksdagen kunde accepteras.

text: Som huvudsakligt skäl för att göra avsteg från vad som gällde enligt den upphävda lagen har utredningen fört fram att regeringen och riksdagen redan i samband med regeringens föreskrift att tillämpa vissa bestämmelser i lagen från en viss tidpunkt, har tagit ställning till om bemyndigandena om att meddela föreskrifter om förbud och nedstängning ska få tillämpas eller inte.

text: Med hänsyn till att riksdagen alltjämt bör ha ett avgörande inflytande över normgivningen och de betydande inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter som ett förbud och en nedstängning innebär anser Justitiekanslern att det saknas skäl att i den föreslagna lagen göra avsteg från vad som gällde enligt den upphävda lagen. Föreskrifter om förbud och nedstängning som regeringen får besluta om bör därför underställas riksdagens prövning inom en vecka från det att föreskriften beslutades.

text: Justitiekanslern vill dock i sammanhanget framhålla att behovet av underställning av föreskrifter om förbud och nedstängning minskar för det fall regeringens föreskrift att tillämpa vissa bestämmelser i lagen från en viss tidpunkt, underställs riksdagens prövning under den föreslagna giltighetstiden om tolv månader (se ovan).

text: Övriga förslag

text: Justitiekanslern har inga synpunkter på de förslag som utredningen har lämnat eller de bedömningar som gjorts i övriga delar.


title: Granskning av Integritetsmyndighetens ärendeförteckning

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Integritetsskyddsmyndigheten för långsam handläggning av ärenden om klagomål avseende personuppgiftsbehandling.

text: Ärendet

text: Vid de senaste årens granskningar av Integritetsskyddsmyndighetens (IMY) ärendeförteckningar har Justitiekanslern kunnat konstatera återkommande brister vad gäller myndighetens handläggningstider. Dessa har främst bestått i att handläggningstiderna i ärenden som gäller klagomål avseende personuppgiftsbehandling är långa samt att det förekommer betydande perioder av inaktivitet i många av de ärendena. Granskningen av såväl 2023 som 2022 års ärendeförteckningar avslutades därför med påpekanden från Justitiekanslern i nyss nämnda avseenden (dnr 2024/387 respektive 2023/304).

text: IMY har med anledning av föregående års påpekanden och på frågor från Justitiekanslern sammanfattningsvis lämnat följande kompletterande uppgifter avseende 2024 års ärendeförteckning.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har i två ärenden relativt nyligen kritiserat myndigheten för bl.a. långsam handläggning av klagomålsärenden. Med anledning av den befogade kritik som JO framför i sitt senaste beslut kommer ett GD-uppdrag att beslutas i närtid. Uppdraget ger berörda verksamhetschefer i uppdrag att ta fram en handlingsplan och vidta åtgärder som säkerställer att IMY:s ärendehandläggning uppfyller

text: förvaltningslagens

text: och dataskyddsförordningens krav på en effektiv och aktiv handläggning samt att

text: förvaltningslagens

text: krav på service följs. Vidare har ett arbete med omorganisation av IMY:s operativa verksamhet påbörjats under våren. Beslut om den nya organisationsstrukturen förväntas fattas i slutet av april. IMY:s förhoppning är att den nya strukturen kan bidra till mer effektivitet i ärendehandläggningen. Att komma till rätta med de långa handläggningstiderna är således en prioriterad fråga och det arbetet har intensifierats sedan JO:s senaste beslut.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Granskningen av ärendeförteckningar är en viktig del av Justitiekanslerns tillsynsverksamhet. Den syftar till att kontrollera att myndigheterna på ett effektivt och rättssäkert sätt hanterar sina ärenden. Ett ärende ska härvid handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: , 2017:900). Det går visserligen inte att generellt säga vad som är godtagbar handläggningstid i ett ärende. En fullständig passivitet från myndighetens sida är dock i princip aldrig acceptabel, liksom en längre tids frånvaro av åtgärder som på ett effektivt sätt driver handläggningen framåt (se

text: prop. 2016/17:180 s. 106

text: , samt även t.ex. JO 2021/22 s. 605).

text: Vid granskningen av den nu aktuella ärendeförteckningen har Justitiekanslern kunnat konstatera att de tidigare påtalade bristerna kvarstår. Det betyder alltså att handläggningstiderna för klagomål avseende behandling av personuppgifter är långa samt att det förekommer betydande perioder av inaktivitet i många av de ärendena. Det kan visserligen tänkas att handläggningen i vissa klagomålsärenden drar ut på tiden, t.ex. på grund av att det kan röra sig om gränsöverskridande förfaranden. Med beaktande av den stora andel ärenden som präglas av de anmärkta bristerna framstår emellertid problemet som närmast strukturellt. I sammanhanget kan noteras att vad som framgår av JO:s kritikbeslut den 10 mars 2025 i dnr 7877-2024 respektive den 17 november 2023 i dnr 8006-2022 bekräftar den bild av IMY:s alltför långa handläggningstider som framträtt vid den nu aktuella granskningen.

text: Justitiekanslern ser positivt på de åtgärder som IMY har vidtagit med anledning av de senaste årens granskningar och det arbete som pågår för att komma till rätta med problemen. Med hänsyn till att bristerna, trots tidigare påpekanden, kvarstår kan myndigheten emellertid inte undgå kritik.

text: Med detta beslut avslutas granskningen av 2024 års ärendeförteckning. Utifrån de brister som identifierats, kommer Justitiekanslern att vid nästa års granskning följa upp handläggningstiderna för ärenden som avser klagomål beträffande personuppgiftsbehandling med särskild omsorg. IMY bör därför, i samband med att ärendeförteckningen ges in, redogöra för de åtgärder som har genomförts i detta avseende och för resultatet av dessa.


title: Kritik mot Polismyndigheten för långsam handläggning av en förundersökning; även fråga om skadestånd

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I mitten av maj 2022 anmälde sökanden för polisen att hon blivit utsatt för brott. Sökanden berättade bl.a. att hon blivit hotad, instruerad att köpa mobiltelefoner samt att ta ut respektive överföra pengar till andra personer. En förundersökning om olaga hot inleddes med sökanden som målsägande. Sökanden sattes samtidigt upp som misstänkt i en förundersökning om ett annat brott. Det ärendet hade koppling till utredningen om olaga hot.

text: I början av september 2022 begärde Polismyndigheten att få del av information om köp och filmer från övervakningskameror från två butiker. Myndigheten fick beskedet att det inte fanns några filmer kvar från det aktuella tillfället. I september och december samma år gavs det direktiv bl.a. om att höra sökanden som målsägande. Direktiven omfattade att kompletterande frågor skulle ställas till sökanden samt att vissa handlingar skulle hämtas in.

text: Det dröjde till mitten av november 2024 innan någon ytterligare åtgärd vidtogs i förundersökningen om olaga hot, men det rörde sig då om rent administrativa åtgärder. Således verkställdes inte direktiven från 2022.

text: I början av december 2024 lades förundersökningen om olaga hot ned, med hänvisning till bevisproblem. Enligt nedläggningsbeslutet gick det inte att bevisa att den eller de som varit misstänkta har gjort sig skyldiga till brott.

text: En person som sökanden hade pekat ut som involverad i den misstänkta brottsligheten mot henne hördes under sommaren 2025. Personen nekade då till att känna till sökanden.

text: Sökanden har inte framställt något enskilt anspråk eller på något annat sätt begärt skadestånd eller ersättning i samband med brottsutredningen.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 130 000 kr plus ränta som har löpt i tre år enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: . Skadeståndet avser risken för att sökanden blir återbetalningsskyldig i brottmålet där hon är misstänkt. Sökanden har också begärt skadestånd med 50 000 kr för psykisk och social påverkan.

text: Skadestånden begärs på den grunden att det funnits brister i en nedlagd förundersökning om olaga hot där sökanden varit målsägande. Enligt sökanden har Polismyndighetens handläggning varit långsam och utredningen både bristfällig och ofullständig.

text: Sökanden har särskilt pekat på att myndigheten inte hämtade in övervakningsfilmer i tid. Enligt sökanden medförde detta att bevisning som skulle kunnat ha betydelse i båda utredningarna, dvs. både i den hon var misstänkt och där hon var målsägande, gått förlorad. Vidare har sökanden kritiserat att inget nytt förhör hölls med henne och att den person som ska utsatt henne för brott hördes för sent.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Sökanden har inte rätt till skadestånd för ekonomisk skada

text: Som Justitiekanslern har uppfattat det har sökanden begärt skadestånd för en ekonomisk skada i form av en återbetalningsskyldighet. Denna återbetalningsskyldighet kan, som Justitiekanslern förstått det, eventuellt uppstå i framtiden inom ramen för ett brottmål.

text: För att skadestånd ska betalas ut krävs att den som begär ersättning kan styrka att det inträffade har orsakat en skada och hur stor skadan är.

text: Det har inte framkommit att sökanden ännu blivit återbetalningsskyldig och, i förkommande fall, med vilket belopp. Sökanden har därför inte styrkt att hon lidit någon skada. Redan på denna grund ska hennes anspråk på skadestånd för ekonomisk skada avslås.

text: Sökanden har inte rätt till skadestånd för kränkning eller annan ideell skada

text: Justitiekanslern uppfattar sökandens begäran om skadestånd för psykisk och social påverkan som att hon begär skadestånd för kränkning eller för annan ideell skada.

text: Staten ska ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (se

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: Som Polismyndigheten nämner i sitt yttrande hit, kan det ifrågasättas varför direktiven som gavs 2022 inte verkställdes. Det kan också konstateras att inga utredningsåtgärder vidtogs i förundersökningen under nästan två år. Därtill dröjde de utredningsåtgärder som faktiskt vidtogs, vilket fick till följd att det var för sent att säkra eventuell bevisning i form av filmer från övervakningskameror. Det hade enligt Justitiekanslern varit önskvärt om filmer i stället hade hämtats in skyndsamt.

text: Dessa omständigheter är dock inte tillräckliga för att kränkningsersättning ska ges ut enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: . Det finns nämligen inte stöd för att sökanden genom Polismyndighetens handläggning har utsatts för något sådant typiskt sett integritetskränkande brott som skulle kunna ge rätt till ersättning för kränkning enligt den bestämmelsen. Något skadestånd på denna grund har sökanden inte rätt till.

text: Justitiekanslern prövar även anspråket mot

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: . Enligt den paragrafen ska skadestånd för annan ideell skada ges ut när den skadelidandes grundläggande fri- och rättigheter enligt

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: eller Europakonventionen har överträtts från statens sida, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Även i

text: regeringsformen

text: finns ett krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (se

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: För att

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: ska vara tillämplig och den relevanta tidsperioden börja löpa för en målsägandes del krävs att denne har inträtt i målet som en civilrättslig part, dvs. att talan förs om en civil rättighet i konventionens mening. Den avgörande tidpunkten i det hänseendet är när målsäganden gör gällande ett civilrättsligt intresse i den straffrättsliga processen. Så har ansetts varit fallet när målsäganden på ett tillräckligt tydligt sätt klargjort för polisen att denne har ett ersättningsanspråk. (Se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 10 juli 2024 i ärende 2022/3245, och de hänvisningar som görs där.)

text: Tröskeln för att artikel 6.1 ska vara tillämplig under förundersökningsstadiet är alltså lägre än den som tidigare uppställts i Justitiekanslerns tidigare praxis, vilken Polismyndigheten har hänvisat till. Det krävs således inte att den mot vilken anspråket riktar sig har delgivits misstanke om brott eller anspråket på ersättning. (Jämför t.ex. Justitiekanslerns beslut i ärende 2011-10-40.)

text: I detta fall har sökanden inte framställt något ersättningsanspråk inom ramen för en brottsutredning. Hon har därför inte fört någon talan om en civil rättighet i Europakonventionens mening. Artikel 6.1 i konventionen är därför inte tillämplig i detta fall. Av detta följer att det inte har varit någon överträdelse av artikeln. Samma bedömning görs avseende kravet enligt

text: regeringsformen

text: på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid.

text: Det finns vidare inte tillräckligt stöd för att sökandens rättigheter enligt Europakonventionen eller

text: regeringsformen

text: har överträtts på något annat sätt.

text: Sökandens anspråk på kränkningsersättning och ersättning för annan ideell skada ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (se

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara (se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Polismyndigheten har vidgått att handläggningstiden har varit lång, och angett att det är beklagligt att det under nästan två års tid inte vidtogs några utredningsåtgärder alls. Det har framkommit att den aktuella förundersökningen inte prioriterades på grund av hög arbetsbelastning och att det bedömdes vara ett svårt bevisläge.

text: Justitiekanslern har förståelse för att Polismyndigheten måste göra prioriteringar bland de brott som myndigheten utreder. Men prioriteringarna får inte innebära att förundersökningar drar ut på tiden och blir liggande utan åtgärd på ett sådant sätt att

text: rättegångsbalkens

text: skyndsamhetskrav åsidosätts. Justitiekanslern bedömer också att skyndsamhetskravet har åsidosatts i sökandens fall. Polismyndigheten kan därför inte undvika kritik för sin långsamma handläggning av förundersökningen.