avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Information Omplacering Samtycke

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för handläggningen av ett ärende som gällde ett beslut om att ett ensamkommande barn skulle flytta från ett stödboende i Uppsala kommun till ett boende för ensamkommande barn i Stockholms kommun

org: jo

sammanfattning: Migrationsverket anvisade ett ensamkommande barn till Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Barnet placerades i ett stödboende genom en privat utförare i Uppsala kommun. Nämnden gjorde senare bedömningen att boendet inte var lämpligt för barnet. Nämnden sade upp platsen i Uppsala och meddelade barnet och den gode mannen att barnet hade fått plats på ett boende för ensamkommande barn i Stockholm. JO konstaterar att barnet, som var över 15 år, hade rätt att få föra fram sina åsikter om sitt boende. Genom att nämnden sade upp barnets placering och fattade ett beslut om en ny placering för honom utan att först ha diskuterat saken varken med barnet eller den gode mannen åsidosattes deras rätt att få vara delaktiga i planeringen av insatserna. Enligt JO kan det vidare ifrågasättas om nämnden utan en sådan kontakt har haft tillräckligt underlag för att göra en bedömning av om det nya boendet kunde tillgodose barnets behov på ett lämpligt sätt eller om nämnden på ett fullgott sätt kunde göra en avvägning och bedömning av barnets bästa. Socialnämnden får kritik för att ha åsidosatt de grundläggande bestämmelserna i socialtjänstlagen om hur ärenden som rör barn som är placerade med stöd av socialtjänstlagen ska handläggas.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA kom till Sverige som ensamkommande barn i oktober 2015 och anvisades av Migrationsverket till Älvsjö stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. AA beviljades inledningsvis bistånd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i form av stödboende genom en privat utförare och placerades i Uppsala kommun. I utredningen om AA, som avslutades den 3 februari 2016 med fortsatt placering i stödboendet, angavs att AA kunde behöva flytta om han fick en plats på Stockholms stads egna boende för ensamkommande barn.

type: stycke

text: Den 14 mars 2016 sade förvaltningen upp AA:s plats i stödboendet. AA hade då fått en plats i ett av Stockholms stads egna boenden för ensamkommande barn.

text: AA motsatte sig att flytta till det erbjudna boendet och AA:s gode man lämnade inte sitt samtycke till en placering av AA i boendet.

text: En tjänsteman från Inspektionen för vård och omsorg kontaktade socialtjänsten den 17 mars 2016 och lämnade uppgifter om boendet i Uppsala där AA vistades. Tjänstemannen uppgav bl.a. att IVO hade gjort tillsyn i boendet efter att grannar hade hört av sig och uppgett att ungdomarna som vistades i boendet saknade tillsyn och omsorg.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA:s gode man, BB, på nämndens beslut om att AA skulle flytta från Uppsala till boendet i Stockholm. Hon uppgav bl.a. följande: En handläggare kontaktade henne den 11 mars 2016 och berättade att nämnden hade ställt AA i kö för en plats i Stockholms stads boenden för ensamkommande barn och den 14 mars 2016 fick hon besked om att nämnden hade sagt upp AA:s plats i stödboendet. Handläggaren uppgav att boendeformen inte var bra för AA. Hon framförde att socialtjänsten måste tala med henne och med AA innan ett sådant beslut fattas men handläggaren sade att beslutet redan hade tagits. Hon visste att AA hade det bra i boendet och ville att socialtjänsten skulle besöka AA. I andra hand förde hon fram önskemål om att AA skulle beviljas ett boende som inte påverkade hans skolgång. Den 18 mars 2016 återkom handläggaren och meddelade att flytten för AA var bestämd till den 21 mars 2016. Hon lämnade inte sitt medgivande till att AA skulle flytta. Hon efterfrågade också vilka omständigheter som låg till grund för beslutet om att AA skulle flytta och hur AA:s bästa hade beaktats. Hon fick inte något svar på sina frågor. AA flyttade till det nya boendet i enlighet med socialtjänstens planering.

text: Utredning

text: JO begärde att Älvsjö stadsdelsnämnd skulle yttra sig över det som BB hade anfört i anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande:

text: Handläggaren i ärendet kontaktade BB utifrån att han gjort bedömningen att den placering som BB:s ungdom hade hos Novara omsorg inte tillgodosåg ungdomens behov. Ungdomen ansågs fara illa i placeringen. Handläggaren fick inget gehör för den oro som förmedlades till BB. Hon svarade 2014-03-14 att hon ansåg att han hade det bra där. Tre dagar senare 2016-03-17 kontaktade Inspektionen för vård och omsorg (IVO) handläggaren i ärendet. De hade gjort tillsyn i boendet efter anmälan från grannar om att ungdomarna som bodde i lägenheten saknade tillsyn och omsorg. IVO riktade stark kritik till placeringen. Uppgifterna handläggaren fick från IVO stämde bra överens med det som handläggaren själv sett tidigare. Utifrån detta bedömdes behovet av att tillgodose ungdomens basala omsorgsbehov som akut och ungdomen placerades om till ett av Stockholms asylboende. BB fortsatte att motsätta sig en omplacering och angav som argument att IVO:s granskning inte var relevant eller riktigt utförd. Hon försvarade bolaget som ungdomen var placerad hos. Det var tydligt att BB inte godkände uppgifterna om

text: oro varken från handläggaren eller från socialtjänstens granskningsmyndighet IVO. BB uppgav också i ett mail till handläggaren att hon avsåg att fortsättningsvis inte svara i telefon när handläggaren till ungdomen ringde till henne vilket hon har hållit sig till. Det har härav varit mycket svårt att föra en dialog med BB och det har försvårat samverkan ytterligare. I detta läge valde förvaltningen att initiera en dialog med överförmyndarnämnden om BB:s uppdrag. Eftersom BB är utsedd av överförmyndarnämnden och de är hennes granskningsmyndighet valde förvaltningen att i första hand undersöka möjligheten att få till en bättre situation i samverkan kring ungdomen via dialog med överförmyndarnämnden. Dessa kontakter har hållits på chefsnivå. Samtalen med överförmyndarnämnden i ärendet är inte ännu avslutade. BB anmälde handläggningen av omplaceringen till IVO. 2016-04-21 meddelade IVO att de inte kommer att inleda tillsyn med anledning av uppgifterna från BB. BB:s uppgifter om att handläggaren "motvilligt" skulle ha gått med på att ta upp behovet av nytt boende med sin chef anser förvaltningen mer handlar om BB:s egen inställning till handläggaren och kan inte ses som annat än ett personligt påhopp. BB:s ovilja att ta till sig oro om ungdomens situation och ovilja att samverka med handläggaren är mycket bekymmersam. Om dialogen med överförmyndarnämnden inte resulterar i en förbättring i samverkan kring ungdomen överväger nämnden att ansöka om att vården fortsättningsvis ska bedrivas med stöd av LVU. BB kom in med kompletterande skrifter i ärendet. Hon kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. följande: Beslutet om att AA skulle flytta till Stockholm innebar att socialtjänsten flyttade AA från skola, socialt nätverk, kompisar, god man och boende utan att ha någon faktisk kunskap om boendet och utan att ens ha träffat eller pratat med AA om det. Inför beslutet om att flytta AA beaktade socialtjänsten bl.a. inte hur AA:s skolgång skulle påverkas. Socialtjänsten gjorde inte någon utredning om AA:s bästa och ingen pratade med AA inför flytten.

text: Den 9 och 10 november 2016 genomförde JO en inspektion av Älvsjö stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun (enheten barn och familj). Vid inspektionen granskades bl.a. personakten som gällde AA.

text: Bedömning

text: Allmänt om JO:s granskning av ärenden som rör ensamkommande barn Under 2015 kom det drygt 35 000 asylsökande ensamkommande barn till Sverige. Det innebar att landets socialtjänster ställdes inför en besvärlig situation, som skulle utreda barnens behov och ordna med boenden för barnen. Under hösten 2016 genomförde jag åtta inspektioner med fokus på ensamkommande barn. Inspektionen av Älvsjö stadsdelsförvaltning i Stockholms kommun (enheten barn och familj) genomfördes inom ramen för den undersökningen. Syftet med min undersökning var att undersöka hur de ensamkommande barnens grundläggande rättigheter hade tillgodosetts inom socialtjänstens område. I min tillsynsverksamhet har jag även noterat en ökning av antalet anmälningar med anknytning till ensamkommande barn. Flera av anmälningarna har gällt klagomål mot socialnämndernas handläggning och beslut om ändring av boende för barnen. Kommunerna fick under den aktuella perioden ta emot fler ensamkommande barn än vad man hade räknat med och

text: hade resurser till. Inledningsvis saknade många socialnämnder därför möjlighet att akut tillgodose de ensamkommande barnens behov av insatser inom den egna kommunen eller i en angränsande kommun. Efter årsskiftet 2015/16 kom det färre ensamkommande barn till Sverige. Många kommuner fick då möjlighet att ordna boenden för de ensamkommande barnen inom den egna kommunen och ville därför ”ta hem” de barn som nämnden hade anvisat till kommunen men som nämnden inledningsvis hade placerat i andra kommuner. I flera fall hade barnen kommit till rätta i de boenden där de vistades och ville därför inte flytta. Det restes i flera fall invändningar mot socialnämndernas beslut om flyttning. I andra fall har jag noterat att socialnämndens första placering av barnen inte skedde med den omsorg och noggrannhet som normalt ställs på en placering. Detta fick till följd att många barn behövde flyttas, ibland flera gånger.

text: I Sverige gäller den s.k. normaliseringsprincipen som innebär att samma regler bör gälla alla barn som vistas i landet (se

text: prop. 2005/06:46 s. 41

text: ). Placering av ensamkommande barn ska alltså prövas enligt samma regler som gäller för andra barn som vistas i landet och som behöver vård eller boende utanför det egna hemmet. Grundläggande bestämmelser om placering av barn finns i

text: 6 kap.

text: SoL.

text: För ensamkommande barn ska det som regel utses en god man (2 § lagen [2005:429] om god man för ensamkommande barn). Den gode mannen likställs med en vårdnadshavare och har fått samma befogenheter som en sådan. Den gode mannen ska därmed ansvara för barnets personliga förhållanden och sköta dess angelägenheter. I förarbetena uttalas bl.a. att den gode mannen har rätt och skyldighet att bestämma i alla frågor som rör barnet, såväl personliga som ekonomiska och rättsliga. I likhet med vad som gäller för vårdnadshavare bör den gode mannen ta den hänsyn till barnets synpunkter och önskemål som dess ålder och utveckling kan ge anledning till (

text: prop. 2004/05:136 s. 29

text: och

text: ). Med de vidsträckta befogenheter som den gode mannen har följer även möjligheten att utöva ett avgörande inflytande över frågan om barnets boende. Den gode mannens samtycke till en placering utgör alltså en rättslig grund för placeringen av barnet. Det gäller även i fråga om omplacering av ett barn från ett boende till ett annat.

text: I mål och ärenden som handläggs enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: har ett barn som har fyllt 15 år rätt att föra sin egen talan (

text: 11 kap. 10 §

text: SoL). Både den gode mannen och barnet får då ställning som part i målet eller ärendet. Placering av ensamkommande barn med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: När Migrationsverket har anvisat en kommun är det alltså socialnämnden i den kommunen som har ansvaret för att utreda barnets behov och att besluta om lämpligt boende för barnet. Boendet kan vara ett familjehem, hem för vård eller boende (HVB-hem) eller stödboende för barn och unga i åldern 16 – 20 år (jämför

text: 6 kap. 1 §

text: och

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: En av de grundläggande principerna inom socialtjänstens verksamhet är att den ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet (

text: 1 kap. 1 §

text: SoL). Socialnämndens insatser för den enskilde ska vidare utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL). Bestämmelsen är av grundläggande betydelse för all verksamhet inom socialtjänsten. Av bestämmelsen framgår klart och tydligt att socialtjänsten inte får vidta insatser ”över huvudet” på den enskilde (

text: prop. 1979/80:1 s. 528

text: Det är alltså inte möjligt att med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: besluta om insatser mot den enskildes vilja. Om det inte går att hitta en lösning i samförstånd kring exempelvis valet av boende saknas förutsättningar för en frivillig placering med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Under vissa förutsättningar kan ett barn beredas vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Förenklat uttryckt kan vård enligt LVU grundas på brister i barnets hem (

text: 2 §

text: ) eller den unges eget beteende (

text: 3 §

text: ). Frågan om LVU ligger dock utanför detta ärende och jag går därför inte närmare in på den här.

text: När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information. Ett barn ska ges möjlighet att föra fram sina åsikter i frågor som rör barnet. Om barnet inte framför sina åsikter, ska hans eller hennes inställning så långt det är möjligt klarläggas på annat sätt. Barnets åsikter och inställning ska tillmätas betydelse i förhållande till hans eller hennes ålder och mognad (

text: 11 kap. 10 §

text: SoL). Det finns inte någon nedre åldersgräns för när barn kan få komma till tals. I alla beslut som rör barn bör det framgå att barnets åsikter har hämtats in och hur åsikterna i så fall har hämtats in och beaktats (

text: prop. 2012/13:10 s. 37

text: ). Ett beslut om bistånd i form av vård eller boende i ett familjehem, HVB-hem eller stödboende är ett beslut om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL. Genom bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: ska den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå och biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv (

text: 4 kap. 1 §

text: SoL).

text: Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga ska hänsyn tas till den enskildes önskemål. Rätten till stöd och hjälp från socialnämnden kan dock

text: inte avse andra insatser än sådana som bedöms kunna tillgodose den enskildes behov på ett lämpligt sätt. Vid bedömningen av vilken insats som kan komma i fråga måste en sammanvägning göras av olika omständigheter såsom den önskade insatsens lämplighet, kostnaderna för den önskade insatsen i jämförelse med andra insatser och den enskildes önskemål. Det finns inte någon obegränsad frihet för den enskilde att välja sociala insatser oberoende av kostnad (

text: prop. 1979/80:1 s. 185

text: och

text: prop. 2000/01:80 s. 91

text: Inom ramen för sin skyldighet att tillgodose barnets behov av ett boende har socialnämnden alltså ett betydande utrymme att erbjuda barnet en placering på ett lämpligt boende. Om en erbjuden insats tillgodoser behovet har barnet eller den gode mannen ingen rätt att få insatsen utformad på ett visst annat sätt. I alla ärenden som gäller barn ska dock barnets bästa beaktas och vara avgörande vid beslut och andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barnet (

text: 1 kap. 2 §

text: SoL). Till detta kommer Sveriges åtaganden enligt barnkonventionen. Av barnkonventionen följer att barn har rätt att uttrycka sina åsikter och att principen om barnets bästa ska vara styrande. Dokumentationen ska, förutom barnets åsikter, innehålla de analyser som ligger till grund för bedömningen av barnets bästa (jämför

text: prop. 2012/13:10 s. 37

text: och

text: kap. 15, 16 och 18 §§ Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd Dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS [

text: SOSFS 2014:5

text: Socialnämndens bedömning av rätten till bistånd ska komma till uttryck i ett beslut. Om beslutet går den enskilde emot får beslutet överklagas till förvaltningsrätten (

text: 16 kap. 3 §

text: SoL).

text: Skäl för ändring av ett barns boende När det gäller ensamkommande barn görs i princip en placering av barnet i direkt anslutning till att barnet har anvisats till en kommun. Socialtjänsten kan ha anledning att omvärdera om ett boende kan ge barnet den omsorg och vård som det behöver. Det kan därför finnas flera skäl till att ett ensamkommande barn behöver byta boende. Jag har i min undersökning om ensamkommande barn gjort vissa uttalanden om förutsättningarna för en socialnämnd att göra ändringar i biståndet eller utformningen av insatsen för ett barn (se JO:s beslut i ärende med dnr 5565-2016). Jag går därför inte närmare in på dessa frågor här.

text: Handläggningen när boendet för ett ensamkommande barn ändras Om det hos nämnden uppkommer en fråga om omplacering av ett barn som har en stadigvarande placering i ett familjehem, HVB-hem eller stödboende ska nämnden som regel inleda en utredning om barnets förhållanden (jämför 2 kap. 2 § andra stycket Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om socialnämndens ansvar för barn och unga i familjehem, jourhem eller hem för vård eller boende [

text: SOSFS 2012:11

text: ] och

text: 11 kap. 1 §

text: SoL).

text: Socialnämnden ansvarar för att barnet får god vård. Om en socialnämnd får kännedom om uppgifter om ett placerat barn som kan föranleda någon åtgärd av

text: nämnden ska nämnden göra en bedömning av om barnet är i behov av omedelbart skydd (

text: 11 kap. 1 a §

text: SoL). Inte sällan kan det därför uppstå situationer där det är nödvändigt att skyndsamt flytta ett barn utan att nämnden har gjort en fullständig utredning om barnets förhållanden.

text: Socialnämnden kan dock inte inom ramen för en frivillig placering med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: fatta ett beslut om en omplacering utan att först hämta in samtycke från barnets gode man och, om barnet har fyllt 15 år, från barnet.

text: Eftersom insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: är frivilliga kan en enskild tacka nej till ett erbjudande om insats. Om barnet eller den gode mannen inte samtycker till socialnämndens förslag om en ny placering saknas alltså förutsättningar för en placering i det föreslagna boendet med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Om det inte finns skäl att tillämpa LVU får placeringen därför upphöra. Det innebär att det ytterst är den gode mannen som ska se till att barnet får omvårdnad, trygghet och en god fostran. Socialnämnden har dock ett fortsatt ansvar för att barnet får det skydd och stöd som han eller hon behöver. Detta gäller särskilt barn och unga som riskerar att utvecklas ogynnsamt. I en sådan situation har socialnämnden ett långtgående ansvar att försöka motivera och erbjuda frivilliga insatser enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Nämndens handläggning inför beslutet om att AA skulle flytta från stödboendet i Uppsala till ett boende för ensamkommande barn i Stockholm

text: Inriktningen av min granskning

text: Det som motiverade beslutet om att AA skulle flytta från boendet i Uppsala var enligt nämnden att nämnden hade gjort bedömningen att boendet där AA vistades inte var lämpligt för honom och inte tillgodosåg hans behov. Den bedömning som nämnden gjorde i det avseendet rör en sådan fråga som JO inte brukar uttala sig om. Det finns inte anledning för mig att frångå den principen i detta fall. Min granskning är därför inriktad på nämndens formella handläggning av frågan om placeringen av AA.

text: Bristfällig dokumentation

text: Nämndens beslut om att erbjuda AA en placering i ett boende i Stockholm innebar en ändring i biståndet för AA. Om en nämnd gör bedömningen att en pågående insats inte svarar mot den enskildes behov ska detta dokumenteras. Även de analyser som ligger till grund för barnets bästa ska redovisas i dokumentationen.

text: De förhållanden som nämnden grundade bedömningen och beslutet om att biståndet för AA skulle ändras framgår enligt min mening inte tillräckligt tydligt av dokumentationen i ärendet. Det går inte heller av dokumentationen att utläsa hur AA:s bästa hade beaktats vid bedömningen. Ur rättssäkerhetssynpunkt är det av största vikt att alla uppgifter som behövs för ärendets bedömning redovisas i dokumentationen. En sådan dokumentation hade även

text: gett bättre möjlighet till en granskning av ärendet i efterhand. Nämnden kan inte undgå kritik för att dokumentationen i ärendet var bristfällig.

text: Socialnämnden borde ha talat med AA och den gode mannen innan nämnden fattade beslut om att placeringen i Uppsala skulle upphöra och att AA skulle

text: flytta till ett boende för ensamkommande barn i Stockholm

text: AA, som vid den aktuella tidpunkten var 16 år, var placerad i ett stödboende på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . När nämnden gjorde bedömningen att boendet där AA vistades inte var lämpligt för honom kunde nämnden inte medverka till att AA var fortsatt placerad i det hemmet med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . En sådan bedömning kan naturligtvis leda till att det finns ett behov av att göra ändringar i biståndet och utformningen av insatsen för barnet. Jag har även förståelse för att det kan vara nödvändigt för nämnden att vidta åtgärder skyndsamt i en sådan situation.

text: Socialtjänstens insatser för ett ensamkommande barn som har fyllt 15 år ska dock genomföras tillsammans med barnet och den gode mannen. Både barnets och den gode mannens samtycke är en nödvändig förutsättning för att barnet ska kunna flyttas till ett nytt boende.

text: Om ett ensamkommande barn ska kunna placeras i ett nytt boende med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: krävs alltså att en samförståndslösning kan nås mellan nämnden, barnet och den gode mannen. Utgångspunkten är att ett beslut om placering ska fattas utifrån vad som är bäst för barnet i det enskilda fallet. Om en samförståndslösning inte kan nås är förutsättningarna för att placera barnet i det boende som socialnämnden har föreslagit inte uppfyllda. Om en erbjuden insats tillgodoser barnets behov har barnet eller den gode mannen dock inte någon rätt att få insatsen utformad på ett visst annat sätt. Det kan leda till att placeringen och därmed biståndet får upphöra. Därmed kommer ett stort ansvar att vila på den gode mannen som är den som ytterst har att se till att barnet får omvårdnad, trygghet och en god fostran.

text: När nämnden gjorde bedömningen att det fanns ett behov av att ändra placeringen för AA hade AA rätt att få föra fram sin sina åsikter i frågan. Genom att nämnden sade upp AA:s placering i stödboendet och fattade ett beslut om en ny placering för honom utan att först ha diskuterat saken med AA och den gode mannen åsidosattes deras rätt att få vara delaktiga i planeringen av insatserna för AA. Det kan även ifrågasättas om nämnden utan en sådan kontakt har haft tillräckligt underlag för att göra en bedömning av om det nya boendet kunde tillgodose AA:s behov på ett lämpligt sätt eller om nämnden i den aktuella situationen på ett fullgott sätt i det enskilda fallet kunde göra en avvägning och bedömning av AA:s bästa. De överväganden som nämnden har gjort i nämnda avseenden ska framgå av dokumentationen.

text: Det är inte acceptabelt att nämnden åsidosatte de grundläggande bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: om hur ärenden som rör barn som har fyllt 15 år ska handläggas. För detta förtjänar nämnden kritik.

text: Övrigt

text: Det som BB har anfört i övrigt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Serviceskyldighet

title: En länsstyrelse har inhämtat en kreditupplysning i andra syften än lagens, för bedömning av kreditvärdighet e.d. Frågor om service, saklighet och personlig integritet

text: Bakgrund

text: Av Länsstyrelsens i Västernorrlands län akt dnr 109-8165-98 framgick att ett ärende inleddes med anledning av en skrivelse från AA till länsstyrelsen den 2 oktober 1998. Denne begärde då att få veta bakgrunden till följande. Enligt uppgift från UC AB har Länsstyrelsen 1998-09-30 begärt en företagsupplysning på Mekon AB, vilket företag jag är styrelseledamot i samt i samband därmed en upplysning avseende mig personligen.

text: Anmälan

text: Genom en anmälan med bilagor, som kom in till JO i juni 2000, lämnade AA bl.a. följande uppgifter.

text: Som företrädare för Mekon AB hade han sedan flera år från Närings- och teknikutvecklingsverket (NUTEK) [numera Verket för näringslivsutveckling] ett uppdrag att företräda statens intressen i ärenden som berör företag som fått regionalpolitiskt företagsstöd.

text: AA fick av Upplysningscentralen AB (UC) den 30 september 1998 en kopia av en av Länsstyrelsen i Västernorrlands län beställd ”personupplysning” om honom. Vid förfrågan om anledningen härtill fick han från länsstyrelsen, genom BB, ett svar (1998-10-16), i vilket hänvisades till minnesanteckningar gjorda av en annan tjänsteman, CC, och vidare anfördes följande. Enligt uppgift från . . . Nutek, är Du inte anställd av Nutek utan anlitas av myndigheten i återkravssituationer när det är aktuellt att kräva infriande av borgensåtaganden. Jag antar att Nutek inte överlåtit vare sig myndighetsutövningen eller fordringen till Ditt bolag utan att Du genom Ditt bolag anlitas såsom ombud för Nutek. Min fråga till Dig är om dessa tjänster har upphandlats i enlighet med lagen om offentlig upphandling? I minnesanteckningarna (1998-10-01 och 1998-10-08) uppgavs bl.a. följande. Ett företag gick i konkurs någon gång under åren 1996–1997. Det återuppstod med ett liknande namn och med delvis samma ägare. Borgensmän i det tidigare företaget

text: ifrågasatte ett återkrav, bl.a. av det skälet att kravet kom från ett ”privat bolag”. Man undrade om NUTEK kunde lämna ett sådant uppdrag till ett sådant bolag, var misstänksam med hänsyn till bl.a. utformningen av en fullmakt samt frågade vad länsstyrelsen visste och kunde ta reda på. Därvid lämnades uppgifter om detta bolags namn och registreringsnummer. CC hade inte någon ledning av namnet, Mekon AB. ”Då vi beviljat stödet borde vi veta. Efter att förgäves ha sökt [en viss tjänsteman] på Nutek, togs med hjälp av ... en UC.” Därvid framkom att AA var ledamot av bolagets styrelse, en person som länge arbetat för NUTEK. ”Jag meddelade ... att allt föreföll vara i sin ordning” och att anledning till oro om bolaget och dess uppdrag inte bedömdes föreligga. ”Jag föreslog direkt kontakt med [tjänstemannen på NUTEK] för att erhålla ett snabbt besked i borgensfrågan.” – I försöken att få klarhet i borgensmännens frågor ”om Nutek var ägare eller om det på annat sätt var ett Nutek närstående bolag – utan att kunnat nå [tjänstemannen på NUTEK] – bedömdes en UC ge upplysning vad gällde oron om bolagets egenskaper”. Upplysningar var motiverade även av hänsyn till andra företag i regionen som fått regionalpolitiskt stöd och kunde komma att bli föremål för återkrav. Reglerna i

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om myndigheternas serviceskyldighet var tillämpliga i sammanhanget.

text: Vidare anförde AA bl.a. följande. Han hade tidigare hos NUTEK handlagt ärenden om regionalpolitiskt stöd och därvid haft anledning att allvarligt kritisera CC för länsstyrelsens handläggning av ärenden om sådant stöd. Han var inte ägare till Mekon AB utan ”anställd firmatecknare” och ledamot av styrelsen. Länsstyrelsens agerande var klandervärt, även med hänsyn till den fråga om upphandling – en ”insinuation” – som ställdes till honom i brevet den 16 oktober 1998. Han ville därför att JO granskade, om det varit befogat att begära en personupplysning på honom på det sätt som här skett och med den bakgrund han angett.

text: Utredning

text: Genom remiss anmodades länsstyrelsen att yttra sig i fråga om anledningen till att kreditupplysning hade begärts i angivet syfte och om vad anmälan i övrigt innehöll.

text: Länsstyrelsen, länsrådet DD, svarade följande, varvid angavs att yttrandet hade beslutats efter hörande av BB och CC. Länsstyrelsen har genom avtal tillgång till UC:s kreditupplysningsregister och är uppkopplad till registret via Internet. Det är i dag nio personer som har tillgång till registret för sitt arbete med regionalpolitisk stödverksamhet. Var och en av dem har en personkod som byts med vissa intervaller. Det har från UC lämnats information om registret och dess användning. Handläggarna tar endast upplysning på företag och detta i den löpande hanteringen av stödärenden. Där uppgifter framkommer om fysiska personer är detta i samband med förfrågningar på företag där dessa personer ingår till exempel som styrelseledamöter. Det görs inga förfrågningar på fysiska personer utan företagsanknytning. Vid tidpunkten för den i anmälan angivna förfrågan var länsstyrelsen uppkopplad mot UC via modem och terminal. Då var det endast två tjänstemän som hade tillgång till registret. När det gäller den omfråga som anmälan avser är bakgrunden följande. En företrädare för ett bolag som i egenskap av borgensman krävdes på återbetalning av utgivet stöd tog kontakt med CC eftersom länsstyrelsen handlagt det stödärende

text: som fordran grundade sig på. Han var både frågande inför och misstänksam mot att ett privat bolag, Mekon AB, krävde in statens fordran. Han hade dessutom utan framgång under några dagar försökt att komma i kontakt med företrädare för bolaget. Varken CC eller stödhandläggarna kände till bolaget Mekon AB. CC försökte nå [tjänstemannen hos NUTEK] utan att lyckas. Han bedömde att det låg i länsstyrelsens intresse, som stödbeviljande myndighet, att snabbt bringa klarhet i varför ett aktiebolag krävde in fordringar som tillkom staten. Han hade fått bolagets firma och organisationsnummer. Han bedömde att snabbaste sättet att få klarhet i förhållandet var att göra en förfrågan på bolaget i UC:s register. Han vände sig därför med sin fråga till en av de två som hade behörighet att gå in i registret. Länsstyrelsen har inte tagit någon personupplysning på AA som privatperson utan de uppgifter som framkom om AA hade samband med hans ställning som styrelseledamot i Mekon AB. Det lämnades inte ut uppgifter från registret om bolagets eller AA:s ekonomiska förhållanden till utomstående. Då CC kände till att AA under många år arbetat på NUTEK bedömde han att allt var i sin ordning beträffande kravet på borgensmannen. Enligt länsstyrelsens uppfattning har det förelegat ett berättigat intresse från myndighetens sida att så snabbt som möjligt försöka bringa klarhet i varför ett privat bolag handlade återkrav av de stöd som länsstyrelsen beviljat. EE uppger att det förekommit att han och AA haft både skilda och gemensamma uppfattningar i några stödärenden, men att det enligt hans uppfattning inte förelegat några misshälligheter mellan honom och AA när denne var anställd på NUTEK. – – –

text: När det slutligen gäller länsstyrelsens svar den 16 oktober 1998 till AA kunde detta ha utformats på annat sätt, bl.a. borde frågan om upphandling ha utelämnats eftersom den inte var relevant i detta sammanhang.

text: AA yttrade sig över vad länsstyrelsen anfört och sade då bl.a. följande.

text: Vad länsstyrelsen anför beträffande sättet på vilket man tar kreditupplysningar på företag och fysiska personer via UC är missvisande. Begär man en företagsupplysning i UC-systemet, i detta fall på ett aktiebolag, lämnas uppgift om bland annat vilka personer som ingår i styrelsen, vem som är VD och vem som är revisor. Det lämnas inte med någon automatik personupplysning på någon av dessa personer. En sådan personupplysning är en särskild tilläggstjänst och den måste särskilt begäras för varje person som då identifieras med personnummer. Mekon AB har ingen VD men två ordinarie styrelseledamöter och en suppleant. Länsstyrelsen begärde särskild personupplysning endast på mig och ej på den andre ordinarie styrelseledamoten eller suppleanten. Detta visar att länsstyrelsen endast var intresserad av information om Mekon AB och om mig personligen. – – –

text: Det framstår som uppenbart att det inte har gjorts något seriöst försök av länsstyrelsen och CC att inhämta upplysningar genom NUTEK om Mekon ABs uppdrag utan att detta påstådda försök endast fått tjäna som ursäkt för att begära kreditupplysning på Mekon AB och personupplysning på mig. – – – Flera av de ärenden, där jag har haft anledning att ifrågasätta och i vissa fall kritisera länsstyrelsens handläggning, har också varit föremål för granskning och allvarlig kritik av RRV. – – – – – –

text: Det som länsstyrelsen skrivit om NUTEKs upphandling av Mekon ABs tjänster i brevet 1998-10-06, uppfattade jag som rent trakasseri från länsstyrelsen – – –. Jag uppfattade det så att man avsåg att ställa till svårigheter för Mekon AB och för mig genom att på något sätt intervenera i Mekon ABs relationer med NUTEK och [JO:s anm.: i stället för ”och” torde ”om” avses] jag fortsatte att ”bråka”. – – –

text: Vad länsstyrelsen och CC uppger, om försöket att nå [en tjänsteman på NUTEK] och i övrigt att verifiera Mekon ABs uppdrag, bär varken sanningens eller sannolikhetens prägel. Det fanns vid den aktuella tidpunkten minst tio personer, sannolikt fler, på NUTEK som hade kännedom om Mekon AB och mitt uppdrag för NUTEK, personer som också CC väl kände genom tjänsten. Bland dessa finns – – – Hade länsstyrelsen och CC verkligen velat bringa klarhet i frågan om min och Mekon ABs behörighet hade man kunnat vända sig till någon av dessa personer om det inte gått att nå [tjänstemannen på NUTEK]. – – – Det har inte heller, som länsstyrelsen påstår, varit någon tidsnöd eller särskild brådska. Det hade därför kunnat bero några dagar med att klarlägga saken utan att detta vållat någon som helst olägenhet. – – –

text: Jag har personligen blivit djupt kränkt av att länsstyrelsen på olika sätt uppenbarligen försökt ”rota fram” negativ information om mig som person. – – –

text: Från länsstyrelsen inhämtades akten i det inledningsvis angivna ärendet. Av handlingarna där framgår ytterligare följande. Sedan AA i januari 2000 hade vänt sig till landshövdingen i saken och av denne fått ett svar, skrev han den 29 februari

text: 2000 bl.a. följande; någon senare handling finns inte i akten.

text: Syftet med en kreditupplysning är att införskaffa främst ekonomisk information om ett företag eller en person som underlag för eventuella affärstransaktioner, krediter och liknande och inte för att införskaffa allmänna upplysningar som är tillgängliga på annat sätt. Hade CC verkligen varit intresserad av uppgifter om det företag jag är verksam i hade han begärt ett utdrag ifrån bolagsregistret hos PRV [JO:s anm.: Patent- och registreringsverket]. Det är omedelbart tillgängligt för envar och där framgår alla de uppgifter som CC önskade få reda på. Ett annat alternativ hade ju varit att vända sig direkt till mig med en förfrågan. Oavsett detta, finns det ingen som helst rimlig förklaring till, varför CC i detta sammanhang dessutom begärt att få personliga uppgifter om mig. Länsstyrelsen ger ju heller ingen kommentar till att så skett. CC vet mycket väl vem jag är och att på det sätt som här skett begära personliga uppgifter om mig betraktar jag som integritetskränkande då det fullständigt saknar betydelse i denna sak vad t ex jag har för personlig civilstatus, årsinkomst, förmögenhet, fastighetsinnehav, betalningsanmärkningar m.m. – – –

text: För att erhålla en kreditupplysning, UC-upplysning på styrelseledamöterna personligen i ett aktiebolag krävs att beställaren, i detta fall CC, särskilt efterfrågar en sådan personupplysning på mig. Den enda rimliga förklaringen är att CC varit ute efter eventuell negativ ekonomisk information om mig personligen som skulle kunna användas i syfte att misskreditera eller skada Mekon AB och mig personligen. – – –

text: Den nu berörda akten innehåller inte några handlingar som visar vad länsstyrelsen närmare bestämt begärde hos UC eller vad svaret på begäran blev. På anmodan från JO:s sida undersöktes hos länsstyrelsen hur det förhöll sig härmed. Enligt denna undersökning fanns sådana handlingar inte kvar. CC, som därvid hade tillfrågats, insände emellertid senare en kopia av vad han uppgav vara den företagsupplysning som han hade begärt om Mekon AB. Samtidigt lämnade han uppgifter med anledning av AA:s yttrande i JO:s ärende som han hade fått del av.

text: CC anförde då bl.a. följande.

text: – – – – – – Vid det aktuella tillfället, när upplysning om Mekon AB inhämtades, ombads en medarbetare att begära upplysningen. Någon specifikation av upplysningens karaktär lämnades inte av undertecknad, utan upplysningen fick det utförande som tillämpas av länsstyrelsen. Det förhållandet att upplysningar kom att lämnas om AA har därför sin grund dels i att han var företrädare för Mekon AB, dels i att länsstyrelsen tillämpar ett förfarande som resulterar i upplysningar även om aktuellt bolags företrädare. Länsstyrelsens erfarenhet är sedan lång tid att upplysningar inte enbart om ett företag i fråga utan även om företrädarna för företaget är av direkt betydelse för att kunna bedöma ett aktuellt ärende och företag. Länsstyrelsen har inte begärt någon personupplysning om AA, utan en företagsupplysning om Mekon AB. De uppgifter som företagsupplysningen lämnade om AA var en direkt konsekvens av att AA var bolagsföreträdare för Mekon AB. – – – Vid en per telefon i november 2002 gjord förfrågan hos UC framkom att – för närvarande och redan i september 1998 – förhållandena vid beställning av kreditupplysningar via Internet var följande, såvitt här är av intresse. När beställningen avser ett aktiebolag, lämnas till en början uppgifter om bl.a. styrelseledamöter och deras personnummer. För att få uppgifter om deras inkomster och förhållanden i övrigt måste beställaren vidta ytterligare åtgärder. Bara om så sker, sänds till omfrågad person ett meddelande om den upplysning som lämnats.

text: I ett beslut den 9 januari 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Rättslig reglering (centrala delar)

text: Kreditupplysningslagen (1973:1173)

text: innehåller bl.a. följande.

text: Med kreditupplysning avses i lagen uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för bedömning av någon annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Med näringsidkare avses i lagen även den som, utan att driva näringsverksamhet, har ett så väsentligt inflytande i en viss verksamhet att uppgifter om hans egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens ekonomiska ställning. (2 §) Kreditupplysningsverksamhet skall bedrivas så att den inte leder till otillbörligt intrång i personlig integritet genom innehållet i de upplysningar som förmedlas eller på annat sätt eller till att oriktiga eller missvisande uppgifter lagras eller lämnas ut (5 §). Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare får inte lämnas ut, om det finns anledning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kreditavtal eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen (9 §). När en kreditupplysning om en fysisk person lämnas ut, skall till den som avses med upplysningen samtidigt och kostnadsfritt sändas ett skriftligt meddelande om bl.a. de uppgifter, omdömen och råd som upplysningen innehåller om honom och vem som har begärt upplysningen (11 §).

text: Om straff gäller bl.a. följande (19 § andra stycket). Till böter döms den som genom oriktiga uppgifter uppsåtligen föranleder att någon som bedriver

text: kreditupplysningsverksamhet, utom i ett här inte aktuellt fall, lämnar ut en kreditupplysning utan att ha grund till detta enligt 9 §. Till samma straff döms den som genom att utnyttja uppgifter hos någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet uppsåtligen bereder sig tillgång till en kreditupplysning utan att ha grund till detta enligt 9 §. I ringa fall döms dock inte till ansvar.

text: I lagens äldre, ursprungliga, lydelse användes begreppet personupplysning. Det avsåg ”kreditupplysning om annan enskild person än den som är näringsidkare eller annars har så väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet att uppgift om hans egna förhållanden behövs för att belysa verksamhetens ekonomiska ställning” (2 §). (Skälet till att själva ordet slopats anges i

text: prop. 1996/97:65 s. 62

text: . Ordet förekommer fortfarande i Datainspektionens ”Värt att veta om kreditupplysningar”, utgåva reviderad den 1 april 2002.) I förarbetena till lagen används uttrycket företagsupplysning beträffande sådana kreditupplysningar som inte var personupplysningar (se

text: prop. 1973:155 s. 139

text: I dessa förarbeten (s. 140) utvecklas innebörden av vissa andra i regleringen (2 och 9 §§) använda uttryck enligt följande. Med näringsidkare bör förstås var och en som yrkesmässigt driver verksamhet av ekonomisk natur. Till personer med väsentligt inflytande i viss näringsverksamhet bör till en början hänföras sådana som har ett väsentligt ekonomiskt intresse i verksamheten, t.ex. delägare i handelsbolag eller kommanditbolag, aktieägare i fåmansbolag samt aktieägare som har en större post aktier i annat aktiebolag. Hit hör också de som har en ledande ställning i ett företag, som styrelseledamot, verkställande direktör eller på annat sätt.

text: Bedömning

text: Rättslig bakgrund, närmare Vid tillkomsten av

text: kreditupplysningslagen

text: upplystes i förarbetena om dåvarande ordning bl.a. följande (

text: prop. 1973:155 s. 9

text: f.).

text: Kreditgivarnas behov av information om låntagare och andra kunder tillgodoses på olika sätt. Vissa kreditgivare samlar uppgifter i egna register. En del uppgifter kommer från kunderna själva. I stor utsträckning används emellertid upplysningar utifrån. Uppgifter som är av betydelse för kreditbedömning kan inhämtas från domstolar och myndigheter liksom från arbetsgivare, tidigare kreditgivare och andra privata uppgiftslämnare. Stor betydelse har den information som anskaffas från företag och andra som yrkesmässigt är inriktade på att lämna kreditupplysningar. I första hand är det kreditupplysningsföretag eller kreditupplysningsbyråer som förmedlar upplysningar. – – – – – – Individuella kreditupplysningar lämnas antingen skriftligen eller muntligen. De består vanligen av faktauppgifter, omdömen och råd. Faktauppgifterna avser när det gäller enskilda personer, förutom civilstånd, anställning, utbildning, tidigare verksamhet o.d., framför allt inkomst- och förmögenhetsförhållanden samt eventuella betalningsanmärkningar. Omdömena gäller vederbörandes ekonomiska ställning, hans skötsamhet i ekonomiskt avseende och hans personliga anseende. I fråga om företag innehåller upplysningarna framför allt uppgifter om rörelsens inriktning och omfattning, företagsledningens sammansättning o.d. samt omdömen om branschvana, affärsförmåga, ekonomisk ställning m.m. Det råd, som en

text: kreditupplysning vanligen utmynnar i, går ut på tillstyrkande eller avstyrkande av kredit, i allmänhet efter en mer eller mindre graderad skala. – – –

text: Om begränsningar i kreditinformationen och otillbörligt intrång i personlig integritet anförs i förarbetena bl.a. följande (

text: a. prop. s. 88

text: f.).

text: Frågan om skydd för personlig integritet har debatterats livligt under senare år. Bland annat har den åsikten förts fram att den enskilde bör ha tillgång till en fredad sektor, inom vilken han kan avvisa sådan inblandning både från det allmänna och från andra som uppfattas som otillbörlig. För min del vill jag liksom utredningen understryka att den enskildes rätt att bli lämnad i fred aldrig kan vara absolut i ett samhälle. En avvägning måste ske mellan å ena sidan den enskildes intresse av integritetsskydd och å andra sidan det allmännas och andra enskilda personers behov av bl.a. information. Jag har redan i ett tidigare avsnitt framhållit den stora betydelse som kreditupplysningsverksamheten har i dagens samhälle. För att kreditgivningen skall kunna fungera så friktionsfritt som möjligt är det nödvändigt att kreditgivarna har ett gott underlag för sin kreditbedömning. Om man i alltför hög grad begränsar möjligheten att skaffa information om de lånesökande, hämmas kreditgivningen samtidigt som risken för kreditförluster och därmed kostnaderna för krediter ökar. En alltför långtgående begränsning i kreditinformationen får på detta sätt negativa konsekvenser även för den enskilde kreditsökanden. – – –

text: Av central betydelse i detta sammanhang är uppgifter som belyser en persons ekonomiska ställning. Även sådana uppgifter torde av många upplevas som mycket ömtåliga. Det är emellertid uppenbart att en kreditupplysning, för att kunna fylla sin uppgift, måste innehålla ganska långtgående information om den enskildes ekonomiska förhållanden. Att så är fallet torde också i allmänhet accepteras av den som kreditupplysningen rör. När det gäller uppgifter om ekonomiska förhållanden torde den enskilde framför allt ha intresse av att informationen inte är felaktig eller missvisande. I detta avseende sammanfaller hans intresse med kreditgivarens. – – –

text: En ytterligare omständighet av betydelse för integritetsskyddet är till vem kreditupplysning lämnas. Uppenbarligen är det många gånger väsentligt för den enskilde att kreditupplysning om honom lämnas endast till sådana som har ett legitimt behov av upplysningen. När jag nyss har talat om vad en kreditupplysning bör få innehålla, har förutsättningen varit att upplysningen inte lämnas till annan än den som har behov av information för kreditprövning eller kreditbevakning eller annat liknande ändamål. Om någon annan får del av upplysningen måste detta i princip betraktas som en integritetskränkning, även om de uppgifter som innefattas i upplysningen är av tämligen banal karaktär. – – – – – –

text: Beträffande tillämpningen av reglerna om utlämnande av kreditupplysningar och legitimitetskontroll uttalas i förarbetena bl.a. följande (

text: a. prop. s. 104

text: f.).

text: Även jag delar utredningens uppfattning att en bestämmelse om legitimitetskontroll är nödvändig när det gäller personupplysningar. Jag har redan i ett tidigare avsnitt understrukit att det i många fall torde vara av stor betydelse för den enskilde att kreditupplysning om honom lämnas endast till sådana som har ett legitimt behov av upplysningen. Om någon annan får del av upplysningen måste detta ofta uppfattas som en integritetskränkning, även om de uppgifter som innefattas i upplysningen är av förhållandevis banal karaktär. Så t.ex. måste den enskilde med fog kunna känna sig kränkt, om kreditupplysning lämnas till någon som begär upplysning av ren nyfikenhet, t.ex. en granne.

text: Enligt min mening kan man inte i lagen ställa upp en regel som på ett uttömmande sätt anger i vilka fall en beställare skall anses ha ett legitimt behov av en kreditupplysning. Det är emellertid uppenbart att hit bör hänföras fall då beställaren behöver kreditupplysningen för kreditbedömning eller kreditbevakning. I övrigt bör det, som utredningen har framhållit, i princip krävas att det mellan den enskilde och beställaren föreligger eller förbereds ett avtal eller annat rättsförhållande som nödvändiggör en riskbedömning av ekonomisk art. Detta kan vara fallet i t.ex. borgens-, anställnings- eller hyressammanhang. – – –

text: Liksom utredningen anser jag att det inte finns tillräckliga skäl att reglera frågan om utlämnande, såvitt gäller företagsupplysningar. Jag vill hänvisa till vad jag tidigare har sagt om att hänsynen till personlig integritet gör sig mindre gällande i fråga om sådana upplysningar. I stället är det av vikt att företagsupplysningsverksamheten löper så smidigt som möjligt.

text: Senare kom legitimitetskontrollen i ny dager, genom att den praktiska verkligheten förändrades. Ett beställaransvar infördes. Härom anförs i lagstiftningsärendet bl.a. följande (

text: prop. 1980/81:10 s. 50

text: f.).

text: Enligt promemorian kan det dock inte rimligen krävas av ett kreditupplysningsföretag att det från en ofta återkommande och väl känd kund infordrar uppgift om ändamålet med varje enskild personupplysning. Kravet på kontroll från kreditupplysningsföretagets sida bör enligt promemorian i sådana fall ofta kunna anses uppfyllt genom att företaget avfordrar kunden en generell försäkran om att denne skall begära personupplysningar endast när det finns ett sådant behov av upplysning som avses i 9 §. Enligt vad som framhålls i promemorian torde den som bedriver kreditupplysningsverksamhet även i övrigt i betydande utsträckning vara hänvisad att lita till de uppgifter som beställaren av en personupplysning lämnar rörande sitt behov av upplysningen. Under remissbehandlingen har dessa uttalanden i promemorian om tilllämpningen av 9 § lämnats utan erinran av det stora flertalet remissinstanser. Datainspektionen ser det emellertid som en brist i lagen att det saknas möjligheter att ingripa mot den som vilseleder ett kreditupplysningsföretag att lämna ut en personupplysning i strid mot 9 §. Inspektionen uppger att flera fall av missbruk har inträffat och anser därför att den som begär en personupplysning måste åläggas att lämna korrekta uppgifter om sitt behov av upplysningen. Enligt inspektionens mening är det inte orimligt att förena en sådan förpliktelse med straffsanktion. De upplysningar som har lämnats i samband med remissbehandlingen ger vid handen att förutsättningarna för tillämpningen av 9 § och de därtill knutna sanktionsbestämmelserna i viss mån har rubbats genom utvecklingen inom kreditupplysningsbranschen. Av vad datainspektionen har anfört i sitt remissyttrande framgår sålunda att legitimitetskontrollen hos kreditupplysningsföretagen i praktiken sker huvudsakligen på det mer allmänna sätt som har berörts i departementspromemorian. Under inspektionens medverkan har utvecklats en praxis som innebär att kreditupplysningsföretagen i avtalen med sina abonnenter tar in bestämmelser om att dessa får begära personupplysningar endast under de förutsättningar som anges i

text: 9 § kreditupplysningslagen

text: . Denna utveckling har ytterligare belysts av Upplysningscentralen UC AB, som i sitt yttrande uppger att den helt dominerande delen av företagets produktion av personupplysningar levereras per tråd via direktkopplade dataterminaler till beställarna. UC framhåller att detta innebär att ändamålsprövningen enligt 9 § i det enskilda fallet sker hos beställaren. Kreditupplysningsföretagets kontroll avser i själva verket beställaren och sker innan ett abonnemangsavtal träffas. Enligt UC kan företaget därjämte i efterhand ingripa mot en abonnent, om det uppdagas att denne missbrukar abonnemanget. Den praxis som sålunda har vuxit fram som en följd av bl.a. utvecklingen av ADBrutiner hos olika kreditupplysningsföretag bör enligt min mening godtas, i all synnerhet som den genom datainspektionens godkännande har blivit fast etablerad.

text: Det är emellertid uppenbart att det då inte är tillräckligt med det ansvar som enligt 9 och 19 §§ åvilar den som bedriver kreditupplysningsverksamhet. Ett ansvar för att de från integritetsskyddssynpunkt viktiga reglerna i 9 § inte åsidosätts måste läggas även på den som beställer en personupplysning. Därmed kan man också lösa det av datainspektionen påtalade problemet att beställaren av en personupplysning f.n. utan påföljd kan vilseleda ett kreditupplysningsföretag att lämna ut en personupplysning i strid mot 9 §. Som inspektionen har påpekat föreligger här en lucka i integritetsskyddet, eftersom inspektionen givetvis i allmänhet inte heller kan ingripa mot det företag som har utsatts för vilseledandet. Ett ansvar för beställaren bör, som inspektionen har varit inne på, åstadkommas genom att en ny straffbestämmelse förs in i lagen. – – – Denna utvidgning av straffansvaret utformades väsentligen i överensstämmelse med vad Lagrådet förordade (

text: a. prop. s. 325

text: f. och 335 f.).

text: I rättsfallet

text: RH 1999:88

text: (Svea hovrätts mål nr B 2478/98) har tillämpningen av straffbestämmelserna närmare belysts. Där befanns en näringsidkare ha missbrukat den möjlighet att få ut en kreditupplysning som ett abonnemangsavtal gett honom för att därigenom tillgodose ett behov som klart föll utanför kreditupplysningssystemets syften.

text: Klagomålen i ärendet I det fall som jag nu bedömer utgår jag mot angiven bakgrund från att länsstyrelsens avtal med UC innebar att de hos myndigheten som beställde kreditupplysningar var skyldiga att iaktta de begränsningar som anges i

text: 9 § kreditupplysningslagen

text: . Bestämmelserna där hindrade inte att länsstyrelsen inhämtade upplysningar om företaget Mekon AB. Även kreditupplysningar om AA fick enligt 9 § begäras, eftersom denne såsom ledamot av bolagets styrelse var i lagens mening näringsidkare (2 § och förarbetena). Därmed aktualiseras inte tillämpning av straffbestämmelserna (19 § andra stycket). Detta innebär emellertid inte utan vidare att det var rättsligt godtagbart att man från länsstyrelsens, en myndighets, sida vände sig till UC med begäran om kreditupplysningar, när det som här inte – till skillnad från vad som torde vara fallet i den regionalpolitiska stödverksamhet som länsstyrelsen nämnt – gällde att få uppgifter till ledning för någons vederhäftighet i ekonomiskt hänseende (jfr 2 §).

text: Enligt länsstyrelsens yttrande var syftet med förfrågningen hos UC att ”snabbt bringa klarhet i varför ett aktiebolag krävde in fordringar som tillkom staten”. Det rörde sig om återkrav av stöd som länsstyrelsen hade beviljat. Varken av yttrandet eller de minnesanteckningar som gjordes i anslutning till händelsen framgår dock hur man skulle kunna få reda på just detta genom sådana uppgifter som ingår i kreditupplysningar. Visserligen kom det fram något – att den för länsstyrelsen kände AA var knuten till bolaget – men att något sådant skulle vara förhållandet, torde man inte ha kunnat räkna med i förväg.

text: Enligt

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: regler om myndigheternas serviceskyldighet (

text: 4 §

text: ) skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall besvaras

text: så snart som möjligt. Om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta.

text: I detta fall sökte den enskilde upplysningar om ett aktiebolags rätt att agera vid återkrav av statligt stöd. Av utredningen framgår inte att detta behov av hjälp var sådant att det inte skulle ha kunnat tillgodoses av en annan myndighet än länsstyrelsen, nämligen NUTEK, vilken som företrädare för fordringsägaren och uppdragsgivare tydligen var den som var närmast till att lämna upplysningar. Hjälp skall lämnas i lämplig utsträckning. Självfallet skall hjälp också lämnas på lämpligt sätt. Om man nu hos länsstyrelsen ansåg att länsstyrelsen skulle hjälpa till hade man enligt min mening inte bort begagna sig av kreditupplysningssystemet, med de rättsliga inskränkningar som gäller för användning av detta, i synnerhet som kreditupplysningar inte kan anses som ett tjänligt medel för ändamålet.

text: De upplysningar som inhämtades omfattade inte bara ett bolag utan avsåg även AA själv, låt vara att upplysningarna i sammanhanget – han var ledamot av styrelsen – inte var att beteckna som en personupplysning enligt den etablerade terminologin. Vad länsstyrelsen här anger i sitt yttrande är inte riktigt klargörande: ”Länsstyrelsen har inte tagit någon personupplysning på AA som privatperson utan de uppgifter som framkom om AA hade samband med hans ställning som styrelseledamot i Mekon AB.” Vad länsstyrelsen ytterligare anför visar att man fått tillgång till uppgifter om AA:s ekonomiska förhållanden; dessa uppges inte ha röjts för utomstående. Detta senare är gott och väl men av mindre betydelse i sammanhanget. Vad saken nu gäller är orsaken till att även sådana uppgifter över huvud taget kom in till länsstyrelsen och om det fanns någon giltig eller ursäktlig anledning till detta.

text: Av utredningen får anses framgå att man vid beställningen av upplysningar från UC, för vilken åtgärd CC synes ha haft ansvaret, hade kunnat stanna vid att få fram uppgifter bara om vilka som var ledamöter i styrelsen för bolaget. Länsstyrelsen har emellertid gått vidare och genom extra åtgärder inhämtat närmare uppgifter om AA Länsstyrelsen har inte gjort gällande att dessa uppgifter skulle ha varit av värde för den hjälp som man säger sig ha velat lämna den som ställde frågor om Mekon AB. Och något behov av de närmare upplysningarna om AA för bedömning av dennes vederhäftighet i ekonomiskt hänseende i något mellanhavande med länsstyrelsen var det inte heller fråga om.

text: Vad CC närmare anfört innebär att det vid tillfället gick till som vanligt vid länsstyrelsens inhämtande av företagsupplysningar, varvid uppgifter om företagens företrädare var av betydelse för bedömningen. Situationen var dock inte sådan som avses i

text: kreditupplysningslagen

text: (se

text: 2 §

text: och ovan) utan av särskilt slag, varför framställningen om upplysningar hade bort begränsas till själva bolaget. Hänvisningen till det vanliga förfarandet kan sålunda inte försvara vad som skedde. Dessutom har man från länsstyrelsens sida därigenom inte förklarat att de närmare uppgifterna om bolagsföreträdarna avser bara en av dem, AA – annat har inte påståtts från länsstyrelsens sida och framgår inte av handlingarna i övrigt. Vad som framkommit utesluter därför inte att upplysningarna om AA inhämtades av ovidkommande skäl (jfr

text: a. prop. s. 104

text: Det sagda innebär att man hos länsstyrelsen utan någon i verksamheten grundad anledning utnyttjade den möjlighet enligt lagen (9 § och 19 § andra stycket), att begära kreditupplysningar om t.ex. den som är styrelseledamot, som var och en – myndigheter och enskilda – har, trots att de inte behöver sådana upplysningar för i lagen angivet ändamål. Att

text: kreditupplysningslagen

text: låter hänsynen till personlig integritet väga mindre tungt i fråga om utlämnande av företagsupplysningar (jfr

text: a. prop. s. 79

text: f. och 105) får ses som en lösning i stort som inte innebär att det allmänna – myndigheter – får bortse från vad som är meningen med kreditupplysningar ens i fall där enskilda får göra det.

text: Med hänsyn till vad jag sålunda funnit har länsstyrelsen genom sitt förfarande, åtminstone de åtgärder som medförde att uppgifter om en styrelseledamots ekonomi m.m. kom fram, utnyttjat sina befogenheter i annat syfte än vad regelsystemet i fråga är avsett för. Förfarandet får anses ha varit integritetskränkande för AA.

text: Att i samband med svaret på AA:s förfrågan hos länsstyrelsen fråga hur dennes uppdrag hos NUTEK hade tillkommit – om upphandling ägt rum – hade inget att göra med förfrågningen och var för övrigt inte en uppgift för länsstyrelsen. Frågan framstod dessutom som ett orättmätigt angrepp på AA, för innehållet i dennes, som det visat sig, berättigade förfrågan. Länsstyrelsens skyldighet att såsom myndighet iaktta saklighet åsidosattes härigenom.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.


nyckelord: Beslut Rättelse

title: Olämpligheten av att en myndighet i beslutsliknande former tolkar ("förtydligar") egna beslut

text: Stf justitieombudsmannen Leif Ekberg

text: Olämpligheten av att en myndighet i beslutsliknande former tolkar (”förtydligar”) egna beslut

text: Anmälan

text: AA anmälde att en förrättningslantmätare vid Lantmäterimyndigheten i Örebro län – efter beslut den 20 juni 1996 angående förrättning enligt

text: anläggningslagen (1973:1149)

text: om vad som skulle gälla för en gemensamhetsanläggning för Munkabodavägen i Lindesbergs kommun – hade meddelat ett förtydligande den 15 oktober 1997. I detta utelämnades en i beslutet angiven begränsning av vägbanan, vilket hade fått till följd att AA:s i anläggningen ingående fastighet F. 2:8 utsatts för intrång m.m.

text: Anläggningsbeslutet innehåller följande:

text: Med upphävande av gemensamhetsanläggningen F. ga:3 och av utlåtande 1952-01-03 akt N. 412 och 1954-08-09 akt N. 440 enligt lagen om enskilda vägar skall fortsättningsvis följande gälla:

text: 1. Gemensamhetsanläggning skall inrättas och omfatta: Enskilda vägen från allmänna vägen länsväg 249 ca 2400 meter västerut t.o.m. fastigheterna F. 2:79 och 2:89. Se bif. kartskiss 2. Deltagande fastigheter i gemensamhetsanläggningen är Fastigheter enligt fastighetsförteckningen i aktbilaga AB2. 3. För anläggningen upplåtes Det utrymme av samfällda vägar och enskilda fastigheter som den befintliga vägen och vägområdet upptar och som kan behövas för iståndsättningsåtgärder. Tomtmark upplåtes ej mer än vad befintlig väg gör idag. 4. Anläggningen övertages så snart anläggningsbeslutet vunnit laga kraft. 5. I övrigt skall gälla: Vägbanan skall vara högst 4 meter samt skall vägdiken och mötesplatser anordnas efter vad som kan behövas. Vägen skall hållas öppen för fordonstrafik året om. Vägen får begränsas för tyngre trafik under tjällossning. Skador som då åsamkas vägen av tung trafik skall betalas av den delägare som ansvarar för transporten.

text: För åstadkommande av trafiksäkra siktförhållanden medgives rätt att röja all vegetation inom 2 meter från vägkant eller dikes ytterkant där så behövs. Denna rättighet gäller ej inom F. 2:8. 6. Beslut om andelstal – – –

text: I skrivelsen den 15 oktober 1997 med förtydligande av anläggningsbeslutet, riktad till Munkaboda Samfällighetsförening, anförde förrättningsmannen BB följande.

text: Med anledning av att tolkningsproblem har uppstått rörande innehållet i mitt anläggningsbeslut av den 1996-06-20 i ärende FTV096140 vill jag lämna följande förtydligande. Beslutet är uppdelat i 5 delar. • del 1 avser en beskrivning om vilken väg som avses. Entydigt och torde inte kunna missuppfattas. • del 2 talar om vilka fastigheter som skall deltaga i väghållningen • del 3 anger vilken mark som beslutet avser skall upplåtas till Munkaboda Samfällighetsförening. Således upplåtes på alla fastigheter som vägen passerar 1. den befintliga vägbanan 2. dessutom till vägen hörande vägområde i vilket ingår befintliga vägdiken (till diken hör botten + båda slänterna). Kopia av skiss från vägverket bifogas. Den utgör en bra illustration på detta. 3. dessutom mark härutöver som kan behövas för framtida iståndsättningsåtgärder. I Munkabodas fall torde här inbegripas nya vägdiken och mötesplatser. Sådana får anordnas efter behov. • del 4 anger när ansvaret för vägens skötsel tidsmässigt börjar • del 5 avser dels vilka krav som gäller för vägens standard och skötsel samt också dels den ytterligare rätt som föreningen fått på alla andra fastigheter längs vägen undantaget F. 2:8. Rätten avser möjlighet att kunna röja skymmande vegetation i kurvor pga. trafiksäkerhetsskäl. Rätten gäller högst 2 meter ut från vägområdets ytterkant. Konkret gäller således att inom F. 2:8 gäller endast vad som angivits under 2 och 3 ovan.

text: Utredning

text: Efter remiss yttrade lantmäterimyndigheten följande.

text: Genom anläggningsbeslut 1996-06-20 (dnr FTVO 96140) ingår den ifrågavarande vägen i en gemensamhetsanläggning som efter lagakraftvinnande erhållit registerbeteckningen F. ga:4. I anläggningsbeslutet anges bl.a. följande: a) Vägbanan skall ha en bredd om högst 4 meter. b) Vägdiken och mötesplatser skall anordnas efter vad som kan behövas c) För åstadkommande av trafiksäkra siktförhållanden medgives rätt att röja all vegetation inom 2 meter från vägkant eller dikes ytterkant där så behövs. Denna rättighet gäller ej inom F. 2:8. Munkaboda samfällighetsförening, som förvaltar F. ga:4, har således – med stöd av anläggningsbeslutet – rätt att ta mark i anspråk inom F. 2:8 i den omfattning som anges i punkterna a och b ovan. Lantmäterimyndigheten har i ett särskilt meddelande 1997-10-15 till Munkaboda samfällighetsförening gjort ett förtydligande av anläggningsbeslutets innehåll.

text: Lantmäterimyndigheten finner att förtydligandet avviker från anläggningsbeslutet vad avser vägbanebredden. I förtydligandet anges att gemensamhetsanläggningen omfattar vägbana med befintlig bredd i stället för högst 4 meter som angivits i anläggningsbeslutet. Förtydligandet utgör dock inget beslut från Lantmäterimyndighetens sida och har ingen rättsverkan. Om avvikelser föreligger mellan förtydligandet och det lagakraftvunna anläggningsbeslutet gäller det senare. I ett beslut den 20 oktober 1999 anförde stf JO Ekberg följande.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att jag inte uttalar mig om innehållet i sak i det förtydligande som gjordes den 15 oktober 1997. Jag noterar endast – på samma sätt som anges i lantmäterimyndighetens remissvar – att förtydligandet avviker från anläggningsbeslutet genom att det inte uttryckligen anges att vägbanan skall vara högst fyra meter bred på sätt som skett i efterhand komplettera ett lagakraftvunnet förrättningsbeslut med uttalande till ledning för hur beslutet skall tolkas.

text: Någon författningsbestämmelse som reglerar ett sådant förfarande finns inte vare sig med allmän giltighet eller med särskild inriktning på lantmäteriförhållanden.

text: I

text: 26 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att ett av en förvaltningsmyndighet meddelat beslut, som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet, varvid särskilda formföreskrifter skall iakttagas. Någon sådan situation där denna bestämmelse blir tillämplig är det emellertid inte fråga om här.

text: Verkan av ändrade förhållanden kan enligt

text: 35 § anläggningslagen

text: under vissa omständigheter föranleda en ny förrättning. Av paragrafen framgår att det – även utan att sådana förhållanden inträtt – är möjligt att hålla en ny förrättning om ett klart behov av omprövning framkommit. Denna möjlighet infördes genom en lagändring 1990 och motiverades närmast av behovet att kunna modifiera villkoren för en anläggning med hänsyn till vunna erfarenheter (se

text: prop. 1988/89:77 s. 75

text: ). Huruvida denna bestämmelse hade kunnat vara tillämplig på förevarande fall är tveksamt och frågan går under alla förhållanden inte att bedöma på det material som är tillgängligt i JO-ärendet. En lösning enligt denna ordning torde också vara förknippad med vissa förrättningskostnader.

text: En annan rättelsemöjlighet anvisas som ett extraordinärt rättsmedel i

text: 15 kap. 10 § fastighetsbildningslagen (1970:988)

text: som enligt

text: 30 § anläggningslagen

text: är tillämplig också på anläggningsförrättningar. Enligt bestämmelsen kan lantmäterimyndigheten söka rättelse hos fastighetsdomstolen i förrättning som är behäftad med grövre fel eller som av annan orsak inte bör registreras t.ex. att ett beslut fått en ”så dunkel utformning att det är omöjligt att utläsa innebörden av beslutet” (se Landahl och Nordström,

text: Fastighetsbildningslagen

text: . En kommentar, 2 u. 1991 s. 455 f.). Förutsättningar att tillämpa detta lagrum i förevarande fall torde dock inte föreligga eftersom anläggningsbeslutet inte kan anses behäftat med kvalificerade brister av här nämnt slag.

text: Frågan är då om förrättningsmannen på någon annan grund kan eller är skyldig att tillhandagå med en närmare tolkning av sitt förrättningsbeslut. I

text: 4 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning och råd eller annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Bestämmelsen tar när det gäller handläggning av ärenden som innefattar myndighetsutövning mot enskild i första hand sikte på myndighetens serviceskyldighet innan myndigheten har fattat beslut i ärendet. Även efter det att ett ärende har avslutats för myndighetens del kan bestämmelsen bli tillämplig. Som ett exempel nämns i kommentaren till Nya

text: förvaltningslagen

text: (Hellners-Malmqvist, 5 u. 1999 s. 55) att en enskild vill förhöra sig om möjligheten att få beslutet ändrat trots att klagotiden löpt ut.

text: Ett annat exempel kan vara att myndigheten till massmedier, en part eller någon annan kommenterar sitt beslut. Något rättsligt hinder för detta föreligger inte låt vara att det i vissa fall – varom här inte är fråga – finns inskränkningar i detta avseende i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Ett sådant uttalande kan ta sikte på att förklara de ställningstaganden som gjorts i beslutet och vad som varit avgörande vid bestämmande av utgången. Det kan också röra sig om frågor som har med verkställighet av beslutet att göra. Det är inte uteslutet att myndigheten också i situationer där fråga uppkommit om innebörden av myndighetens beslut kan bidra med någon form av förklaring av beslutet som kan förhindra en feltolkning av detsamma eller ett överklagande i onödan till nästa instans. Här måste dock myndigheten iaktta stor försiktighet så att den inte i efterhand gör en saklig omprövning av sitt eget beslut eller skadar tilltron till sin egen opartiskhet.

text: Vad jag nu uttalat avser muntliga eller skriftliga uppgifter som myndigheten förmedlar till enskilda och andra. En helt annan sak är det om myndigheten i efterhand gör ett auktoritativt uttalande till ledning för tolkningen av ett beslut och tar in detta uttalande i ett med beslut jämförbart dokument. Ett sådant förfarande måste betecknas som klart olämpligt. Detta är självfallet särskilt framträdande när det kan föreligga motstridiga intressen i det ärende som omfattas av ursprungsbeslutet.

text: I förevarande fall tillkom det av förrättningsmannen gjorda förtydligandet i ett sammanhang där – såvitt kan utläsas av de i JO-ärendet tillgängliga handlingarna – delade meningar förelåg om det ursprungliga beslutets innebörd. Att i ett sådant läge gå ut med ett skriftligt tolkningsbesked – rubricerat ”Förtydligande i anläggningsbeslut” och undertecknat i tjänsten av den berörde förrättningsmannen – är helt olämpligt. Genom detta förfarande har myndigheten gått långt utöver de ramar som gäller för serviceplikten i

text: förvaltningslagen

text: . Särskilt betänkligt blir det naturligtvis om förtydligandet kan uppfattas som om det i en viktig sakfråga avviker från vad som föreskrivs i ursprungsbeslutet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Fullmakt Ombud/biträde/försvarare

title: Återrapportering från Försäkringskassan avseende hanteringen av ärenden där den enskilde har ombud

sammanfattning: Efter att Försäkringskassan under flera år återkommande har fått kritik från JO för bristande hantering i ärenden där enskilda har haft ombud, har JO följt upp myndighetens arbete med detta. Bristerna har bl.a. handlat om att Försäkringskassan har skickat beslut och kommuniceringsbrev direkt till enskilda trots att de har haft ombud. JO konstaterar att det inte har skett någon stabil och påtaglig förbättring av hanteringen, vilket är bekymmersamt. Han framhåller att Försäkringskassan har en skyldighet att komma till rätta med de identifierade problemen. JO ser positivt på att Försäkringskassan har vidtagit vissa åtgärder, men ställer sig frågande till hur omfattande arbetet har varit. Hans uppfattning är att myndigheten fortfarande inte har tagit ett helhetsgrepp om frågan och inte heller tagit den på tillräckligt stort allvar. Enligt Försäkringskassan saknar myndigheten för närvarande ekonomiska förutsättningar för att utveckla sina ärendehanteringssystem på det sätt som skulle behövas. JO konstaterar dock att resursbrist utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv inte kan tjäna som en förmildrande omständighet vid den rättsliga granskning som JO har att utföra och uttalar att det är av stor vikt att Försäkringskassan kommer till rätta med problemen inom överskådlig tid. JO är mycket kritisk till det som har kommit fram i ärendet och finner skäl att skicka beslutet för kännedom till regeringen.

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan har under flera år återkommande fått kritik för bristande hantering i ärenden där enskilda har haft ombud. Myndigheten har bl.a. kritiserats för att ha skickat beslut och kommuniceringsbrev direkt till enskilda trots att dessa har haft ombud. Sådana brister har iakttagits såväl vid inspektioner som efter anmälningar från enskilda (se t.ex. JO:s protokoll den 16 maj 2016, dnr 1962-2016, och JO:s beslut den 15 september 2021, dnr 1254- 2020).

text: Den 28 februari 2024 fick Försäkringskassan allvarlig kritik för att inte ha skickat beslut till parternas ombud i fyra ärenden om återkrav av assistansersättning (dnr 1091-2023). Samma dag fick myndigheten även mycket allvarlig kritik för att ha brustit i handläggningen på flera sätt i ett ärende om sjukpenning, bl.a. genom att vid upprepade tillfällen ha underlåtit att skicka handlingar till den enskildes ombud (dnr 2117-2023). Av båda besluten framgick att JO skulle följa upp myndighetens arbete avseende hanteringen av ärenden där enskilda har ombud.

text: Begäran om återrapportering

text: I en begäran om återrapportering uppmanade JO Försäkringskassan att redogöra för myndighetens arbete och de åtgärder som hade vidtagits för att säkerställa att ärenden där den enskilde har ett ombud hanteras korrekt. Rapporten skulle bl.a. besvara följande frågor: • Vilka åtgärder har genomförts inom Försäkringskassan från år 2022 och framåt för att komma till rätta med brister avseende hanteringen av ombud och fullmakter? Planerar myndigheten att genomföra ytterligare åtgärder? • Har de åtgärder Försäkringskassan hittills vidtagit avseende hanteringen av ombud och fullmakter haft tillräcklig effekt? Följer myndigheten upp effekten och i så fall på vilket sätt? Om åtgärderna inte har varit tillräckliga ska myndigheten även redogöra för sin bedömning av vilka ytterligare åtgärder som krävs och vid vilken tidpunkt de kan bedömas ge eftersträvad effekt. • Hur hanteras ombudsrollen i Försäkringskassans ärendehanteringssystem ÄHS (Ärendehanteringssystem) respektive Hapo (Handläggningsportalen)? I vilken utsträckning hanteras ombudsrollen samt fullmakter automatiskt i systemen och i vilken utsträckning måste detta i stället hanteras manuellt? Har myndigheten identifierat några brister avseende hur ombud hanteras i systemen och vilka åtgärder har i så fall vidtagits för att komma till rätta med bristerna? Om brister har identifierats ska Försäkringskassan även redogöra för hur prioriterat utvecklingsarbetet är och vid vilken tidpunkt bristerna planeras vara åtgärdade.

text: Försäkringskassans rapport

text: I sin rapport uppgav Försäkringskassan att myndigheten hade vidtagit en mängd olika åtgärder, både på myndighetsövergripande nivå och inom olika avdelningar, för att hanteringen av ombud och fullmakter ska ske på ett korrekt och lagenligt sätt. Åtgärderna motsvarar enligt Försäkringskassan det som myndigheten i tidigare yttranden till JO angett skulle göras och har bl.a. bestått i informationsinsatser, förtydligad information i produktionsprocesser, handledningar och rutiner samt vissa utbildningsinsatser. Bland annat

text: publicerades ett informationsmeddelande på intranätet i oktober 2023 och innehållet i en intern kurs arbetades om under hösten 2023.

text: Försäkringskassan redogjorde vidare för hur ombudsrollen hanteras i myndighetens ärendehanteringssystem och uppgav bl.a. att i vissa fall måste ombudets namn och adress fyllas i manuellt. Det saknas också handläggningsstöd för att kunna registrera ombud för organisationer och juridiska personer. Sedan 2023 pågår ett arbete för att skapa förutsättningar för ett förbättrat stöd i handläggningen. Det innefattar bl.a. möjligheten att hämta adresser automatiskt samt att upprätta automatiska journalanteckningar där det framgår vad som har skickats, till vem och när.

text: Försäkringskassan redovisade därefter följande slutsatser.

text: Vi bedömer att myndigheten har en fungerande uppföljning i de specifika delar av verksamheten som brustit i hanteringen av ombud. Det är dock svårt att följa upp effekterna av vidtagna åtgärder. Försäkringskassan behöver se över arbetet med uppföljning av åtgärder och effekter på en myndighetsövergripande nivå. Även om det är svårt att följa upp effekterna av vidtagna åtgärder är det tydligt att Försäkringskassans åtgärder hittills inte har gett tillräcklig effekt. Myndighetens bedömning är att informations- och utbildningsåtgärder inte har varit tillräckliga. Ytterligare sådana åtgärder bedöms därför ha begränsad verkan. Det som istället bedöms ha avgörande betydelse för att hanteringen av ärenden där enskilda/försäkrade har ombud ska skötas helt korrekt i framtiden är att myndigheten utvecklar effektivare IT-stöd i ärendehandläggningen. Endast lösningar som minskar risken för felaktig, manuell hantering av fullmakter och ombud kan minska de identifierade felen i ärendehandläggningen. Ett sådant utvecklingsarbete kräver dock resurser. Sedan sommaren 2023 saknas det ekonomiska förutsättningar för att utveckla de olika handläggningssystemen på det sätt som skulle behövas för att komma tillrätta med de identifierade problemen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den som är part i ett ärende får, enligt

text: 14 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, som ombud eller biträde anlita någon som är lämplig för uppdraget.

text: I de fall den enskilde har anlitat ombud för att företräda honom eller henne ska myndigheten skicka handlingar i ärendet, t.ex. kommuniceringsbrev och beslut, till ombudet och inte till den enskilde. Myndigheten ska också i första hand ha kontakt med ombudet. JO har även uttalat att myndigheter som huvudregel bör välja ombudet som delgivningsmottagare. (Se bl.a. JO 2017/18 s. 473, dnr

text: , samt JO:s två beslut den 17 januari 2020, dnr 5701-2018 och 6658- 2018.)

text: Det är av stor vikt att myndigheter hanterar ärenden där enskilda har ombud korrekt eftersom det är avgörande för den enskildes rättssäkerhet. Bristande hantering kan få allvarliga konsekvenser genom missade omprövnings- och överklagandefrister. När kommuniceringsbrev inte skickas till ombud innebär det dessutom att myndighetens kommuniceringsskyldighet inte uppfylls och den enskilde riskerar att gå miste om möjligheten att yttra sig inför ett ingripande

text: beslut. Ombud riskerar också att gå miste om viktig information i beslut och andra handlingar, vilket t.ex. kan leda till att enskilda förlorar sin sjukpenninggrundande inkomst. I de fall ingivna fullmakter inte kontrolleras tillräckligt noggrant finns det även risk för att handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter skickas till fel person.

text: Kunskap om innebörden av att en enskild har ett ombud måste finnas hos alla som handlägger ärenden inom Försäkringskassan. Det är därför inte tillräckligt att informations- och utbildningsinsatser genomförs enbart på en specifik avdelning eller enhet. Det är också av stor vikt att de system som används för handläggningen ger handläggarna goda förutsättningar att hantera ärendena på ett korrekt sätt. (Se bl.a. JO:s beslut den 15 september 2021, dnr

text: Bedömning

text: Det är tydligt att det under lång tid har funnits brister i Försäkringskassans hantering av ärenden där enskilda har haft ombud. Enligt myndigheten förekommer sådana brister fortfarande och de kommer inte att upphöra helt förrän myndighetens IT-utveckling har minskat behovet av manuell hantering. Det går alltså inte att slå fast att det har skett någon stabil och påtaglig förbättring, även om jag noterar att antalet anmälningar till JO som rör frågor om ombud och fullmakter har minskat den senaste tiden. Det är bekymmersamt att bristerna kvarstår.

text: Försäkringskassan är en stor myndighet som fattar många beslut som rör enskilda och det är inte ovanligt att besluten har stor betydelse för dessa personer. Jag har förståelse för att Försäkringskassans hantering till viss del kan vara komplex, men en myndighet måste ha kunskap och beredskap för att kunna uppfylla de krav som ställs. Som jag tidigare har uttalat kan en myndighet inte själv välja vilka av kraven i FL som den anser sig kunna uppfylla, utan det vilar ett stort ansvar på myndigheten att organisera sin verksamhet på ett sådant sätt att de förvaltningsrättsliga kraven uppfylls (se JO 2022/23 s. 351, dnr 5920- 2020). Försäkringskassan har alltså en skyldighet att komma till rätta med de identifierade problemen vid hanteringen av ombud och fullmakter. Att Försäkringskassan i stället har haft utbredda problem med den hanteringen under flera år innebär att de enskilda har fått ta konsekvenserna av att myndigheten inte har vidtagit tillräckligt verkningsfulla åtgärder. Det är inte en rimlig ordning.

text: Jag ser givetvis positivt på att Försäkringskassan har vidtagit vissa åtgärder avseende ombudshanteringen. Inför återrapporteringen hade JO dock fått uppgifter om att myndigheten under 2022 skulle genomföra ett myndighetsövergripande utvecklingsarbete i syfte att säkerställa rättssäkerheten för enskilda som har ombud. Jag uppmanade därför Försäkringskassan att redogöra för vidtagna åtgärder från 2022 och framåt, och förväntade mig att ett större antal insatser inom hela myndigheten skulle ha genomförts. Dessa förväntningar har inte infriats. Av Försäkringskassans rapport framgår inte under vilken

text: tidsperiod det aviserade utvecklingsarbetet har pågått och inte heller vilka åtgärder som har vidtagits inom ramen för arbetet. Det framstår över huvud taget som att det är relativt få insatser som faktiskt har genomförts under 2022, t.ex. togs ett informationsmeddelande fram först under hösten 2023 och det var också först då som innehållet i en intern kurs uppdaterades. Även i övrigt är beskrivningen av flera åtgärder relativt vag och oprecis, det framgår inte alltid vid vilken tidpunkt eller inom vilken del av myndigheten som åtgärden har vidtagits. Jag ställer mig därför något frågande till hur omfattande utvecklingsarbetet egentligen har varit.

text: Mitt intryck är vidare att Försäkringskassan främst har fokuserat på insatser inom specifika delar av myndigheten, trots mina uttalanden om att tillräckliga kunskaper måste finnas inom hela myndigheten. Försäkringskassan hänvisar i sin rapport till att insatser som aviserats i tidigare yttranden till JO har genomförts. Jag noterar dock att de senaste yttrandena som Försäkringskassan har avgett framför allt fokuserar på insatser inom en avgränsad del av myndigheten. Dessutom bedömer myndigheten att en fungerande uppföljning enbart finns inom vissa specifika delar av verksamheten och att uppföljningen fortfarande behöver ses över på en myndighetsövergripande nivå. Jag vill här framhålla att JO i tidigare ärenden har uppmärksammat brister inom så vitt skilda ärendetyper som sjukpenning, assistansersättning och omprövning. Det är därför oroväckande att Försäkringskassan inte tycks ha fokuserat på att arbeta myndighetsövergripande med frågan. Min uppfattning är att Försäkringskassan fortfarande inte har tagit ett helhetsgrepp om ombudsfrågan och inte heller tagit den på tillräckligt stort allvar, trots den omfattande och allvarliga kritiken som myndigheten har fått.

text: Försäkringskassan bedömer att utveckling av effektivare IT-stöd i ärendehandläggningen är avgörande för att ärenden där enskilda har ombud ska kunna behandlas korrekt. Detta ligger i linje med JO:s tidigare uttalande om att det är viktigt att ärendehanteringssystemen ger goda förutsättningar för en korrekt hantering. Försäkringskassan har redogjort för hur ombudsrollen hanteras i ärendehanteringssystemen ÄHS och Hapo. Det framgår att hanteringen till viss del är manuell och myndigheten har även identifierat en del brister och utvecklingsområden. Jag noterar att aviserade förbättringar främst tycks vara aktuella i systemet Hapo, där endast vissa av de ärendetyper som Försäkringskassan hanterar handläggs. Det framgår inte tydligt vad det finns för planering avseende de ärendetyper som i dagsläget i stället handläggs i systemet ÄHS. Det är givetvis viktigt, även i det här avseendet, att arbetet inte enbart innefattar begränsade delar av myndigheten.

text: Försäkringskassan uppger att myndigheten för närvarande saknar ekonomiska förutsättningar för att utveckla ärendehanteringssystemen på det sätt som behövs. Det må vara en bidragande orsak till att myndigheten inte förmått uppfylla de förvaltningsrättsliga krav som det nu är fråga om, men kan utifrån ett rättssäkerhetsperspektiv inte tjäna som en förmildrande omständighet vid

text: den rättsliga granskning som JO har att utföra. Jag anser att det är mycket bekymmersamt att den aktuella IT-utvecklingen inte synes ha varit tillräckligt prioriterad och att det inte finns någon tydlig tidsplan för när en påtaglig förbättring kan förväntas. Det är av stor vikt att Försäkringskassan inom överskådlig tid kommer till rätta med problemen vid hanteringen av ärenden där enskilda har ombud.

text: Jag är mycket kritisk till det som har kommit fram vid återrapporteringen och kommer att fortsätta följa frågan. Jag finner också skäl att skicka en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sara Uhrbom har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.