avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Omhändertagande Verkställighet Vårdnad

title: Beslut angående tillämpningen av 6 § LVU; fråga bl.a. om socialtjänsten genom beslut om omedelbart omhändertagande avsett att kringgå bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken om verkställighet av domar och beslut angående vårdnad

text: I en anmälan till JO framförde AA – såsom ombud för BB – klagomål mot Socialnämnden i Högsby kommun. Hon hemställde att JO skulle granska ett ärende rörande omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU avseende pojken CC, född 1996.

text: AA anförde bl.a. följande. Handens tingsrätt hade interimistiskt förordnat att vårdnaden om CC skulle tillkomma fadern (DD). Modern (BB) hade överklagat beslutet till Svea hovrätt som lämnat överklagandet utan bifall. Trots att DD hos länsrätten hade ansökt om verkställighet av vårdnadsbeslutet, fattade tf. ordföranden i socialnämnden den 17 november 2000 beslut om ett omedelbart omhändertagande av CC. Beslutet var huvudsakligen baserat på uppgifter från DD:s ombud. Ingripandet grundade sig inte på förhållandena i hemmet utan skedde mot en umgängesförälder som inte var delaktig i den juridiska vårdnaden. Av utredningen framgick inte CC:s förhållanden. Vårdnadshavaren befann sig i en annan kommun, Nynäshamn. Även umgängesföräldern och CC vistades i en annan kommun, Gotland, vilket socialnämnden kände till.

text: Inledningsvis rekvirerades akten beträffande CC från socialförvaltningen i Högsby kommun.

text: Därefter anmodades Socialnämnden i Högsby kommun att inkomma med utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO. Socialnämnden lämnade ett av 1:e socialsekreteraren EE upprättat yttrande som sitt remissvar. I yttrandet anfördes bl.a. följande.

text: Socialtjänsten i Högsby kommun medverkade aktivt i vårdnadsutredning avseende CC, född 1996. Socialtjänsten i Högsby har medverkat i dels ett yttrande till tingsrätten samt gjort del av vårdnadsutredning avseende BB och hennes barn boende i Massemåla, Högsby kommun. Vårdnadsutredningen genomfördes i samarbete med socialnämnden i Nynäshamn. Kännedom om BB och hennes barn har socialnämnden i Högsby haft sedan l999-12.

text: I vårdnadsutredningen avseende CC framförs följande. CC har efter att föräldrarna separerat i huvudsak bott hos mamma BB. CC har tvingats flytta flera gånger. Vid senaste flyttningstillfället till Massemåla, Högsby kommun fick fyraårige CC kännedom om flyttningen samma dag. Något som motiveras av BB:s rädsla för pappa DD. BB kommenterar sina flyttningar med att dessa inte har påverkat CC nämnvärt, eftersom hon enligt egen uppgift la upp flyttningen som en utflykt. Utredarna anser detta vara ett exempel på hur BB saknar förmåga att se barns behov. CC är kraftigt indragen i föräldrarnas konflikt, något som kan bli till stor skada. På sikt är det, skriver utredarna, viktigt att detta inte förstärks utan att CC skall kunna [känna] att han har rätt att älska bägge sina föräldrar. Utredarna framhåller att det är av största vikt att CC får lugn och ro samt att CC får den professionella hjälp han kan komma att behöva för att kunna må bra. Vidare är det viktigt att den förälder som CC stadigvarande bor hos har förmåga att se hans behov. Utredarna bedömer att BB brister stort på denna punkt. Efter överenskommelse med BB 2000-05-12 accepterar BB att socialtjänsten begär yttrande av barn- och ungdomspsykiatrin i Oskarshamn omkring såväl CC som de äldre bröderna FF och GG. Detta yttrande som då är generellt stärker socialnämndens utredares uppfattning. – – –

text: Det omedelbara omhändertagandet. Socialtjänsten hade ovanstående farhågor omkring CC:s psykiska mående i en upptrappad konflikt mellan föräldrarna. Under arbetet med vårdnadsutredningen hade utredarna vid flera tillfällen förstått att BB hade stor brist i sin förståelse för barns behov av trygghet och tillit. Detta visade sig bland annat då hon var helt oförstående inför att barn inte plötsligt skall lämna invand miljö. Den 1 november 2000 meddelar Handens tingsrätt beslut om att DD anförtros enskild vårdnad om CC. Samma vecka försöker DD genom sin advokat få till stånd en flyttning av CC till pappan. Socialtjänsten meddelar BB att vi står till förfogande vid ett överlämnande och frågar BB per telefon när pojken skall flytta till pappa. På denna direkta förfrågan meddelar BB att hon ämnar låta sin advokat ta kontakt med DD:s advokat för en överlämning senare under veckan. Därefter försöker socialtjänsten på olika aktiva sätt få en dialog med BB omkring CC och den befogade oro som finns enär konflikten mellan föräldrarna nu trappats upp. BB handlar också på ett sätt som ger socialtjänsten stärkt tro att BB nu återupprepar sitt tidigare beteende att fly med pojken. BB kommer inte till tid utsatt för umgänge mellan CC och pappa DD, hon avsäger sig kontakten med sin tidigare advokat och socialtjänsten kan inte heller nå henne för att fortsätta kommunikationen om den oro för CC som finns. Socialtjänsten gör hembesök utan resultat 2000-11-16. Socialtjänsten i Högsby har av BB fått information att hon då och då vistas på Gotland. Något som gör att socialtjänsten i Högsby tar kontakt med socialtjänsten i Visby för att på detta sätt få kontakt med BB och förvissa oss om att CC mår bra i denna utvidgade konflikt. När inget av våra kontaktförsök får resultat beslutar socialnämnden i Högsby 2000- 11-l7, genom ordförandebeslut att göra ett omedelbart omhändertagande enligt LVU § 6 av CC. Detta då socialtjänsten befarade att CC genom mamma BB:s agerande skulle kunna komma att hamna i vanmakt och att någon möjlighet för socialtjänsten till kommunikation omkring detta inte fanns. Detta då såväl mamma som CC inte befann sig varken i BB:s hem i Massemåla eller på av socialtjänsten känd vistelseadress på Gotland. På eftermiddagen samma dag kontaktar BB socialtjänsten genom advokat AA. Socialtjänsten förmedlar sin oro omkring fyraårige CC. Advokat AA skickar omedelbart per fax en av BB underskriven fullmakt som visar att BB och troligen också CC vid tillfället befinner sig i Örebro. Efter någon timme och ytterligare ett telefonsamtal meddelar BB genom sin advokat att hon har för avsikt att samma kväll överlämna CC till DD, pappan. Detta meddelande innebär att socialtjänsten fått den eftersträvade kontakten med BB och förvissat sig om att någon förutom mamma finns som bevakar pojkens intresse. Socialtjänsten i Högsby beslutar då efter kontakt

text: med ordförande i socialnämnden att ej gå vidare med ansökan om LVU. Samtidigt kontaktas socialtjänsten i Nynäshamn för att medverka som stöd vid överlämnandet av pojken. Något som verkställs utan problem 2000-11-17. En uppgift som advokat AA framför i egenskap av ombud för BB är att det omedelbara omhändertagandet är riktat mot umgängesföräldern. Socialnämndens representanter tolkar lagen på det sätt att vårdnadshavaren, DD har som vårdnadshavare en skyldighet att värna sitt barn och i det fall han inte kan detta har socialtjänsten en lagstadgad skyldighet att ingripa till barnets skydd. Socialnämndens företrädare gjorde också under kort tid väsentliga ansträngningar för att skapa en dialog och få bekräftelse på var BB befann sig med sitt barn. En ansträngning som inte lyckades då det med största sannolikhet var så att BB befann sig på helt okänd adress.

text: Sammanfattning:

text: CC är fyra år gammal. Han är helt utan egen förskyllan ställd mitt i en dramatisk konflikt som enligt uppgifter i socialtjänstens utredning är honom till tydlig skada. I samband med dom handlade en av parterna på ett sätt som var till fara för barnet. En fara som inte är att betrakta som obetydlig då detta var ett upprepat mönster som såväl tidigare utredningar som utlåtande från psykolog visar befarits varit skadligt för CC. I en situation när oklarhet omkring vistelseadress, mammans avsikt samt brist på grundläggande kommunikation med den som för tillfället hade vården av CC beslutade socialnämnden att förorda ett omedelbart omhändertagande enligt LVU. Ett LVU som ej gick till verkställighet då klarhet omkring CC:s situation gick att få.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 28 oktober 2002 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Socialnämnden har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: där det stadgas att socialnämnden skall verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden.

text: Socialtjänstens insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler härom finns i LVU. Enligt

text: 2 §

text: LVU skall vård beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas.

text: Beslut om vård enligt LVU fattas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden. Socialnämnden får dock, enligt

text: 6 §

text: LVU, besluta att den som är under 20 år omedelbart skall omhändertas om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av denna lag och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas får nämndens ordförande, eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat, besluta om omhändertagande (

text: 6 § andra stycket

text: LVU).

text: När ett beslut har fattats om omhändertagande eller om vård enligt LVU bestämmer socialnämnden, enligt

text: 11 §

text: LVU, hur vården av den unge skall ordnas och var han skall vistas under vårdtiden. Enligt

text: 11 § andra stycket

text: LVU får nämnden medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom. Vård med stöd av LVU skall dock alltid inledas utanför den unges eget hem.

text: I

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar länsrätt om verkställighet efter en ansökan. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt

text: 21 kap.

text: FB är att barnets bästa skall komma i främsta rummet.

text: Överlämnande av barn skall i första hand ske med parternas frivilliga medverkan. Innan länsrätten förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstols förordnande (

text: 21 kap. 2 §

text: FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. I

text: 21 kap. 3 §

text: FB stadgas att länsrätten, om den förordnar om verkställighet, får förelägga vite eller besluta att barnet skall hämtas genom polismyndighetens försorg. Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får länsrätten besluta om hämtning av barnet om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig skada.

text: Bedömning

text: Fråga dels om Socialnämnden i Högsby kommun var behörig att besluta om omhändertagande av CC, dels om omhändertagandet kunde grundas på förhållandena hos förälder som inte var vårdnadshavare I anmälan har, som det får förstås, ifrågasatts huruvida Socialnämnden i Högsby kommun var formellt behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande av CC i den aktuella situationen där vårdnadshavaren befann sig i Nynäshamns kommun och den andre föräldern vistades tillsammans med barnet i Gotlands kommun.

text: LVU innehåller inga regler om vilken kommun som är skyldig eller behörig att besluta om omedelbart omhändertagande eller att ansöka om vård med stöd av LVU. De regler som finns i

text: socialtjänstlagen

text: om behörig nämnd gäller även i dessa fall.

text: Enligt

text: 2 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. (Bestämmelsen hade vid den aktuella tidpunkten sin motsvarighet i

text: 3 § socialtjänstlagen

text: [1980:620] ). Det är socialnämnden i den kommun där den enskilde befinner sig när hjälpbehovet uppkommer som är behörig och även skyldig att vidta erforderliga åtgärder. Denna behörighet kvarstår så länge hjälpbehovet föreligger, oavsett om den hjälpbehövande finns kvar i kommunen eller inte. Behörigheten upphör först om ärendet flyttats över och tagits emot av socialnämnden i en annan kommun i den ordning som föreskrivs i

text: 16 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Behörigheten

text: utesluter emellertid inte att även nämnden i en annan kommun kan vara skyldig att bevilja den enskilde vård och hjälp om denne vistas i kommunen (jfr

text: RÅ 1989 ref 50

text: Av handlingarna framgår att BB hade flyttat tillsammans med CC flera gånger och att de efter den senaste flytten hade varit bosatta i Massemåla i Högsby kommun. Socialnämnden i Högsby kommun hade så sent som i september 2000 utfört del av en vårdnads- och umgängesrättsutredning avseende CC. I remissyttrandet har anförts att BB hade upplyst socialtjänsten i Högsby kommun om att hon ”då och då” vistades på Gotland där hennes pojkvän bodde. Både när LVU-utredningen inleddes och när beslutet om omhändertagande fattades var det oklart var CC och hans mor vistades. Även om mycket talade för att CC och modern befann sig på Gotland anser jag att omständigheterna var sådana att Socialnämnden i Högsby kommun hade fog för sin uppfattning att den var behörig att fatta beslut om omedelbart omhändertagande av CC. Här kan tilläggas att även Gotlands kommun, där CC – som det senare visade sig – vistades vid den aktuella tidpunkten, hade kunnat besluta om ett omedelbart omhändertagande.

text: AA har vidare ifrågasatt huruvida det var korrekt med ett ingripande enligt LVU som inte grundade sig på ”förhållandena i hemmet utan skedde mot en umgängesförälder som ej var delaktig i den juridiska vårdnaden”. Med uttrycket ”i hemmet” i

text: 2 §

text: LVU avses både föräldrahemmet och annat hem där barnet stadigvarande vistas (

text: prop. 1989/90:28 s. 108

text: ). Begreppet ”i hemmet” har också en abstrakt betydelse. Det kan sålunda avse inte bara bostaden utan alla de situationer då den unge direkt eller indirekt står under vårdnadshavarens eller annan fostrares inflytande.

text: Vid ifrågavarande tidpunkt hade DD ensam vårdnad om CC men CC vistades hos modern. Var CC och modern rent faktiskt befann sig var oklart, även om vissa uppgifter tydde på att de vistades hos moderns pojkvän på Gotland. Med hänsyn till vad som anförts om innebörden av uttrycket ”i hemmet” har det inte förelegat något hinder mot att omhänderta CC på grund av förhållandena hos modern/moderns pojkvän. Beslut om omedelbart omhändertagande trots att vårdnadshavaren ansökt om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB I anmälan har framförts klagomål mot att beslut om omedelbart omhändertagande fattats trots att vårdnadshavaren i länsrätten anhängiggjort ett mål om verkställighet av vårdnadsbeslutet enligt bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: FB.

text: Den 17 november 2000 fattade tf. ordföranden i socialnämnden beslut om omedelbart omhändertagande av CC. Som skäl för beslutet anfördes att det var sannolikt att CC behövde beredas vård enligt LVU och att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas på grund av risken för CC:s hälsa/utveckling. I remissyttrandet har angetts bl.a. att modern handlat på ett sätt som var ”till fara” för barnet, att socialtjänsten befarade att CC genom moderns agerande ”skulle kunna komma att hamna i vanmakt” och att beslutet om omedelbart omhändertagande fattades i en situation när det förelåg oklarhet kring vistelseadress och moderns avsikt samt brist

text: på kommunikation med modern. I remissyttrandet har anförts att beslutet om omedelbart omhändertagande inte verkställdes ”då klarhet omkring CC:s situation gick att få”. Modern överlämnade CC till fadern den 17 november 2000.

text: LVU är en skyddslagstiftning som skall se till att barn och ungdomar, under vissa särskilda förutsättningar, får den hjälp och det stöd som de behöver. Lagstiftningen om sådan vård får självfallet inte tillgripas för något annat ändamål, t.ex. för att lösa en konflikt om umgänge med ett barn. Frågor angående vårdnad och umgänge skall lösas enligt de regler som gäller för sådana tvister.

text: Det ankommer i första hand på vårdnadshavaren att ta hem barnet för det fall barnet vistas i en annan familj och far illa där. Om familjen där barnet vistas inte lämnar över den unge till vårdnadshavaren får denne vända sig till länsrätten och begära verkställighet enligt reglerna i

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: . Om vårdnadshavaren inte försöker få hem barnet kan LVU bli tillämplig. Även i de fall där vårdnadshavaren ansökt om verkställighet i länsrätten finns det emellertid – exempelvis i akuta nödsituationer – ett visst utrymme för ingripanden med stöd av LVU.

text: I samband med beslutet om omedelbart omhändertagande förordnades att CC skulle placeras hos sin far. Jag återkommer i ett senare avsnitt till möjligheten att fatta ett sådant beslut. Den omständigheten att CC placerades hos sin far kan naturligtvis åberopas till stöd för att nämnden genom beslutet om omedelbart omhändertagande avsåg att ”verkställa” tingsrättens beslut angående vårdnaden. Som framgår av det anförda har nämnden uppgett att omhändertagandet grundades på uppfattningen att CC på grund av missförhållanden hos modern riskerade att fara illa. Tf. ordföranden i socialnämnden gjorde uppenbarligen bedömningen att situationen var sådan att handläggningen av verkställighetsmålet i länsrätten inte kunde avvaktas utan att ett omedelbart omhändertagande var nödvändigt. Vad som kommit fram i denna del ger inte underlag för att hävda att nämnden avsåg att, med kringgående av bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: FB, verkställa det interimistiska beslutet om att fadern skulle ha vårdnaden om CC.

text: Den fråga som inställer sig är emellertid om det förelåg tillräckliga skäl för att besluta om ett omedelbart omhändertagande av CC. Detta är i och för sig en sådan bedömningsfråga som JO inte brukar uttala sig om. Vad som förevarit i det aktuella fallet ger mig dock anledning att anföra följande.

text: Av uttalanden i förarbetena till LVU framgår att en så allvarlig åtgärd som tvångsomhändertagande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl och att det för ett ingripande får krävas att det föreligger inte bara en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge, utan en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (

text: prop. 1989/90:28 s. 62

text: Även om det är fråga om ett omedelbart omhändertagande måste nämnden vid sin bedömning av om LVU är tillämplig finna det sannolikt att så är fallet.

text: Den 16 november 2000 gjorde faderns ombud anmälan till socialtjänsten avseende faderns farhågor i fråga om CC. Av journalanteckningarna framgår bl.a. att fadern

text: blivit orolig när det framkommit att moderns ombud avsagt sig uppdraget samt att fadern och dennes ombud vid förhandling i tingsrätten uppmärksammat att moderns pojkvän var berusad. Det har även antecknats att de två barn som BB har från ett annat förhållande, sedan en tid tillbaka inte hade lyckats få kontakt med BB. Samma dag som anmälan inkommit gjorde förvaltningen försök att – både via mobiltelefon och genom besök i bostaden i Massemåla – nå BB. Den 17 november 2000 inleddes LVU-utredningen och samma dag fattades även beslut om omedelbart omhändertagande av CC.

text: I förevarande fall måste nämnden anses ha haft goda kunskaper om förhållandena hos modern eftersom den helt nyligen utfört del av en vårdnads- och umgängesrättsutredning avseende CC. Jag har förståelse för att nämnden hyste oro för CC utifrån de iakttagelser som gjorts under nyss nämnda utredning, de oklarheter som förelåg gällande bl.a. var modern och CC vistades och i en situation då man inte lyckades få kontakt med modern. Det är emellertid självfallet angeläget att bedömningen av nödvändigheten av en så ingripande åtgärd som ett omedelbart omhändertagande grundas på en så tillfredsställande utredning som möjligt.

text: Av handlingarna framgår att förvaltningen den 16 november 2000 tog kontakt med socialtjänsten i Gotlands kommun eftersom man trodde att BB kunde befinna sig på Gotland. Dagen därpå meddelade socialtjänsten i Gotlands kommun att BB inte befann sig på ”angiven adress” men lämnade samtidigt också telefonnumret till BB:s nya ombud, advokaten AA. Beslutet om omedelbart omhändertagande av CC fattades – som jag uppfattat saken – senare samma dag som förvaltningen i Högsby kommun fått nämnda information om att BB hade ett nytt ombud. Enligt min uppfattning kan det ifrågasättas om det inte fanns skäl att avvakta med att ta ställning till frågan om omedelbart omhändertagande till dess att förvaltningen haft tillfälle att ta upp aktuella frågor med AA.

text: Sammanfattningsvis anser jag att det finns skäl att ifrågasätta den gjorda bedömningen att ett beslut om omedelbart omhändertagande av CC var nödvändigt. Såsom framgår av vad som anförts ovan är JO emellertid återhållsam med att uttala sig rörande myndigheters bedömningar i sakfrågor. Jag vill därför inte kritisera nämndens beslut i sak utan endast framhålla vikten av att beslut grundas på ett tillräckligt underlag.

text: Beslutet att placera CC hos fadern Tf. ordföranden i socialnämnden beslutade, i samband med beslutet om omedelbart omhändertagande, att placera CC hos fadern. Som framgår av det ovan anförda stadgas i

text: 11 § andra stycket

text: LVU att vård enligt LVU alltid skall inledas utanför den unges eget hem. I förarbetena till bestämmelsen uttalade departementschefen följande (se

text: prop. 1979/80:1 s. 596

text: till den tidigare gällande lagen [1980:621] med särskilda bestämmelser om vård av unga).

text: Det anses inte vara förenligt med gällande bestämmelser i BvL, att placera den unge för fortsatt vård i hans eget hem så länge han är omhändertagen för samhällsvård. Som har framgått av de allmänna övervägandena (avsnitt 2.25) bör det inte vara något hinder enligt LVU mot att placera den som vårdas med stöd av LVU i hans

text: eget hem, om man i ett senare skede av vården anser att detta var det bästa för att främja vården av honom. En särskild erinran om detta har tagits in här. Så länge beslut om vård med stöd av LVU gäller kan den unge i och för sig åter tas ifrån sitt hem, om detta skulle visa sig nödvändigt. Att låta barnet byta miljö flera gånger är dock oftast skadligt för barnet. Det finns också skäl att understryka att det så långt möjligt måste finnas garantier för att den unge kan få en betryggande omvårdnad i sitt eget hem innan man låter honom komma tillbaka. Har länsrätten beslutat att ett barn skall vårdas med stöd av LVU därför att det har funnits brister i omsorgen om barnet som har utgjort en fara för barnets hälsa eller utveckling, är det alldeles givet att nämnden måste vara försiktig innan den återför barnet till hemmet. Det är emellertid inte möjligt att uttala något generellt om under vilka förutsättningar detta bör låta sig göras. Det ena fallet är inte det andra likt.

text: När det är fråga om vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU bör begreppet eget hem i

text: 11 § andra stycket samma lag

text: kopplas till det hem där sådana brister förelegat i omsorgen om den unge att ett LVU-förfarande inletts (jfr JO:s ämbetsberättelse 1993/94 s. 277). Föranleds ingripandet av förhållandena i annat hem än vårdnadshavarens, t.ex. en umgängesberättigad förälders hem, kan det ifrågasättas om inte 11 § medger att barnet direkt efter det omedelbara omhändertagandet placeras hos vårdnadshavaren. Hur bestämmelsen skall tolkas i en sådan situation är inte helt klart. Med hänsyn härtill vill jag inte rikta någon kritik mot nämnden vad gäller placeringsbeslutet. Jag finner, på grund av ifrågavarande oklarhet, anledning att sända en kopia av beslutet till Socialdepartementet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord: Tillsyn Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden om Polismyndighetens åtgärder vid en arbetsplatskontroll

org: jo

sammanfattning: Den 17 maj 2017 genomförde Polismyndigheten i samarbete med Arbetsmiljöverket, Skatteverket och Ekobrottsmyndigheten en arbetsplatskontroll på en byggarbetsplats i Stockholm. Kontrollen var en samordnad Europolinsats för att stävja fusk på arbetsplatser. JO har granskat polisens åtgärder vid kontrollen. JO belyser i beslutet de svårigheter som kan finnas när flera myndigheter, med olika syften och befogenheter, ska samarbeta i en tillsynssituation. JO lyfter särskilt fram de problem som kan uppstå när Polismyndigheten samtidigt som man ska bistå andra myndigheter på plats också utför brottsutredande uppgifter och inre utlänningskontroller. JO betonar vikten av att Polismyndigheten håller isär uppgifterna och att de poliser som deltar känner till inom vilket regelverk de agerar och vilket utrymme för tvångsåtgärder som finns. Den 1 juli 2018 trädde bestämmelser i kraft som ger Polismyndigheten rätt att självständigt inspektera arbetsplatser. De nya bestämmelserna minskar enligt JO:s bedömning inte risken för att polisens tillsynsbefogenheter blandas ihop med det som utgör brottsbekämpande arbete och annat polisarbete. JO förutsätter att Polismyndigheten ser över sina rutiner för hur inspektioner ska genomföras enligt de nya reglerna och för dokumentationen av de åtgärder som vidtas i samband med en inspektion.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 16 maj 2017 inledde Polismyndigheten en förundersökning för brott mot

text: utlänningslagen

text: 20 kap.

text: och

text: 5 §§

text: ). Dagen efter genomförde Polismyndigheten, gränspolissektionen i polisregion Stockholm, i samarbete med Arbetsmiljöverket, Skatteverket och Ekobrottsmyndigheten en arbetsplatskontroll på en byggarbetsplats i Stockholm. Drygt 180 personer kontrollerades. En person greps för brukande av falsk urkund, nio personer omhändertogs av polisen med stöd av

text: 11 § polislagen

text: och fyra togs med till förhör. Kontrollen ingick i en Europolinsats och inspektioner gjordes på flera ställen i Europa och syftade till att stävja fusk m.m. på arbetsplatser.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA, som arbetade på byggarbetsplatsen, fram klagomål mot Polismyndigheten och uppgav i huvudsak följande. Polisen hade

text: spärrat av området. Han och hans kollegor fick inte röra sig fritt. De fick stå på led och tvingades att identifiera sig och bli fotograferade med identitetskort. Polisen uppgav att det annars skulle hända ”jobbiga saker”. Han fick ingen information om vad ingripandet handlade om och vad polisen skulle göra med fotografiet. Poliserna identifierade sig inte.

text: Utredning

text: Polismyndigheten uppmanades att yttra sig och att särskilt redogöra för den rättsliga grunden för och myndighetens syfte med att bereda sig tillträde till byggarbetsplatsen samt identifiera och fotografera personerna där.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att ha hämtat in uppgifter från gränspolisenheten och berörda befattningshavare.

text: Av yttrandet framgick inledningsvis följande. Gränspolisenheten i region Stockholm lämnade handräckning till Arbetsmiljöverket enligt

text: 7 kap. 5 § arbetsmiljölagen

text: i samband med att verket genomförde en arbetsplatskontroll på byggarbetsplatsen. Polismyndigheten genomförde samtidigt inre utlänningskontroller enligt

text: 9 kap. 9 § utlänningslagen

text: och fotograferade med stöd av

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: Gränspolisenheten uppgav följande om bakgrunden till arbetsplatskontrollen och genomförandet av insatsen.

text: Arbetsplatskontroll Gränspolisenheten lämnade den 17 maj 2017 handräckning till Arbetsmiljöverket vid en arbetsplatskontroll. Handräckning begärs för att kunna genomföra kontrollerna utan att personal som ska kontrolleras avviker. Kontrollen ingick i en Europolinsats som pågick samtidigt i hela Europa med avsikt att stävja fusk m.m. på arbetsplatser. Arbetsmiljöverket var ansvarigt för den svenska insatsen och kontroller gjordes under veckan på flera platser i landet. Nationella operativa avdelningen hade det övergripande polisiära ansvaret. I samband med arbetsplatskontrollen genomförde gränspolisenheten inre utlänningskontroller vid byggarbetsplatsen. Från Polismyndigheten deltog gränspolisenhetens inre utlänningskontrollgrupp med förstärkning från andra grupper inom enheten och en spaningsgrupp från polisområde [Stockholm] city, som arbetar mot internationell grov organiserad brottslighet (IGOB). CC var ansvarig för genomförandet av arbetsplatskontrollen och DD […] var ansvarig för ordningen vid kontrollplatsen. DD och hans personal var iförda uniform. Övriga poliser hade civil klädsel och gul polisväst. Vid den aktuella arbetsplatsen hade det inkommit underrättelser om oegentligheter, bland annat om att en person med sitt inpasseringskort kunde släppa in flera som saknade inpasseringskort och att det dessutom förelåg felaktigheter i anställningsförhållanden, som ligger under Arbetsmiljöverkets ansvarsområde. Ingångsvärdet var att det skulle arbeta ca 50 personer på aktuell arbetsplats. Befintlig personal skulle föras till upprättad kontrollplats vid in- /utpasseringssnurra mot [gatan] för att där genomgå en identitetskontroll samt kontroll av ID06, se nedan. När arbetsplatskontrollen inleddes avvek minst 30 personer springande från platsen och det visade sig vara betydligt fler än de uppskattade 50 personerna på

text: plats. Detta gjorde att kontrollen tog betydligt längre tid än planerat och att flera av de som skulle kontrolleras var oroliga. I möjligaste mån försökte man påskynda det hela så att personer med klarlagd identitet och giltiga handlingar togs med förtur. Vid kontrollplatsen hade två fällbord ställts upp som delvis blockerade en portal som ledde ut från området. Boende i området passerade vid sidan av borden och de som skulle kontrolleras släpptes igenom efter kontroll. Utanför portalen stod några polisfordon parkerade. Totalt blev 200 personer kontrollerade och de fick stå i kö till kontrollplatsen. Vissa personer som försökte avvika flera gånger togs åt sidan och ställdes under speciell bevakning. Av de 200 personer som kontrollerades blev 14 frihetsberövade då de inte kunde visa att de hade rätt att arbeta i Sverige. Någon av dem hade uppvisat falska handlingar.

text: Identifiering och fotografering För att motverka förekomsten av svartarbete och för att få en sundare konkurrens inom byggbranschen infördes från och med den 1 januari 2016 krav på att använda en elektronisk personalliggare vid byggen. I den elektroniska personalliggaren ska det framgå vilka som arbetar på byggarbetsplatsen samt när varje verksam persons arbetspass börjar och slutar. ID06 är en branschstandard som utvecklas av Sveriges Byggindustrier (byggindustrins bransch- och arbetsgivarorganisation). ID06 är ett system för att lätt kunna identifiera personer på arbetsplatsen samt kunna koppla varje person till en arbetsgivare. Syftet med systemet är framför allt att försvåra svartarbete och ekonomisk brottslighet samt att stärka den sunda konkurrensen. Ett personligt ID06-kort är obligatoriskt för alla som vistas på en ID06-ansluten byggarbetsplats. Arbetsmiljöverket ville vid arbetsplatskontrollen ha dokumentation över att rätt person hade rätt ID06-bricka och en rutin uppstod vid kontrollplatsen att identitetskort och ID06-kort fotograferades av Arbetsmiljöverket. Någon av poliserna assisterade efter förfrågan från Arbetsmiljöverket genom att hjälpa till med fotografering. Detta för att påskynda processen då det på grund av det stora antalet arbetande på plats tog längre tid än beräknat. Arbetsmiljöverket skulle i efterhand kontrollera om angivet företag på ID06 även var det företag som betalade berörd persons lön. Dessa fotografier saknade polisiärt intresse. Vad avser fotografering och identifiering av utländska medborgare utfördes dessa även inom ramen för brottsutredning.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning som gränspolisenheten gjort av händelserna.

text: Arbetsplatskontroll

text: Polismännens agerande

text: Anmälaren har framfört klagomål på polisens agerande i samband med arbetsplatskontrollen. Mot bakgrund av storleken på insatsen har det inte varit möjligt att utröna om det från polisens sida gjorts uttalanden såsom påstås från anmälaren, dvs. att anmälaren och dennes arbetskamrater blev tvingade att bli fotograferade med sina identitetskort och att poliserna sagt att de annars skulle komma att hända jobbiga saker och att anmälaren skulle göra detta så lätt som möjligt. Gränspolisen finner emellertid inte anledning att betvivla CC:s och DD:s uppgifter ifråga om att de inte hört någonting sådant under insatsen.

text: Identifiering och fotografering

text: Dokumentation skedde av Arbetsmiljöverket och vid kontrollplatsen fotograferades identitetskort och ID06-kort av verket inom ramen för deras kontrollverksamhet. Vid dokumentationen biträddes Arbetsmiljöverket, efter förfrågan, av någon polis som fotograferade. Fotografierna har använts av Arbetsmiljöverket för kontroll i enlighet med vad som åligger dem som tillsynsmyndighet. Av förarbetena [till

text: arbetsmiljölagen

text: prop. 1976/77:149 s. 425

text: , kommentaren till

text: 7 kap. 11 §

text: ) framgår att Rikspolisstyrelsen i sitt remissyttrande anförde att arbetsskyddslagens bestämmelse om polisiär handräckning, som fördes över till

text: 7 kap. 5 § andra stycket arbetsmiljölagen

text: , var oklar. Enligt Rikspolisstyrelsens uppfattning borde åtgärder såsom avstängning av maskiner och låsning och plombering av lokaler utföras genom tillsynsmyndighetens försorg. Den polisiära handräckningen borde sålunda enligt Rikspolisstyrelsen begränsats till att bereda tillsynsmyndighet tillträde till arbetsställe och att garantera myndighetens personal skydd vid undersökning och verkställighet. Det framgår emellertid av kommentaren att […] det åligger polismyndigheten att på begäran biträda tillsynsmyndighet bl.a. vid genomförande av verkställighetsåtgärd. Uttrycket ”bl.a.” tyder enligt gränspolisenhetens uppfattning på att även andra uppgifter som åligger Arbetsmiljöverket kan omfattas av skyldigheten att lämna handräckning. Mot denna bakgrund anser gränspolisenheten att laglig grund har funnits för identifiering och fotografering inom ramen för tillsynsärendet. Fotografering skedde även av utländska medborgare inom ramen för brottsutredning. Fotografierna behövdes för att kunna utreda och styrka brott mot

text: 20 kap. 5 § utlänningslagen

text: då det av fotografierna tydligt framgår att personen i fråga har arbetskläder. Fotografering skedde i dessa fall med stöd av

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: . Även i denna del finner således gränspolisenheten att laglig grund har förelegat för identifiering och fotografering. Det har mot bakgrund av insatsens storlek varit svårt att utröna vilken information som lämnats till de kontrollerade i samband med kontrollen. Vid kontrollstationen fanns även Arbetsmiljöverket som kunnat svara på eventuella frågor. På grund av det stora antalet som avvek från platsen och mängden med personal som var kvar, 200 jämfört med beräknade 50 personer, fanns tyvärr inte tid för samtal med andra än de som för stunden blev kontrollerade.

text: Blockerad framkomlighet och olaga frihetsberövande

text: Gränspolisenheten beklagar att anmälaren – såsom det får förstås – uppfattat att han blivit frihetsberövad utan laga grund och att han känner sig kränkt. Det ligger emellertid i sakens natur att kontrollen inte hade kunnat genomföras utan en avspärrad kontrollplats. Vid en arbetsplatskontroll kan de som blir föremål för kontrollerna – oavsett grund – uppleva obehag eller känna sig kränkta. För att tillsynsmyndigheterna ska kunna utföra sitt uppdrag vid en arbetsplatskontroll måste emellertid personalen finna sig i att bli utsatta för denna på samma sätt som vid andra polisiära kontroller, till exempel trafiknykterhetskontroller. All polisiär verksamhet ska präglas av ändamålsbedömningar och proportionalitet. De skador och olägenheter som ingripandet kan medföra för ett motstående intresse får inte stå i missförhållande till syftet med ingripandet. Mot bakgrund av vad som angivits ovan anser gränspolisenheten att grund förelegat för att genomföra arbetsplatskontrollen och att det, mot bakgrund av syftet med arbetsplatskontrollen, inte kan anses oproportionerligt mot dem som blir föremål för kontrollerna.

text: Sammanfattningsvis bedömer gränspolisenheten att det inte framkommit någonting som skulle tyda på att polispersonal agerat på ett sätt som strider mot gällande lag eller föreskrifter, eller på annat sätt agerat felaktigt eller olämpligt i samband med genomförandet av arbetsplatskontrollen.

text: Polismyndigheten lade till följande.

text: Polismyndigheten är skyldig att tillhandahålla de handräckningsåtgärder som behövs enligt bestämmelsen i

text: 7 kap. 5 § arbetsmiljölagen

text: . En polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd om polismannen med laga stöd har att bereda sig tillträde till eller avspärra byggnad eller biträda någon i myndighetsutövning med sådan eller någon liknande åtgärd (se

text: 10 § första stycket 6 polislagen

text: ). Våld mot person får endast brukas om polismannen eller den han biträder möts av motstånd (se 10 § andra stycket). Vid det aktuella kontrolltillfället sprang ett trettiotal personer från platsen när kontrollen inleddes och fler personer försökte avvika. Det uppehöll sig ett betydligt större antal personer vid byggarbetsplatsen än vad som rimligen kunde ha förväntats. Mot denna bakgrund och med beaktande av den aktuella arbetsplatskontrollens syfte framstår Polismyndighetens handräckningsåtgärder som försvarliga och nödvändiga för att kontrollen skulle kunna genomföras utan att äventyra ordningen och säkerheten. Det är vidare Polismyndighetens bedömning att det med hänsyn till de speciella omständigheter som rådde vid kontrolltillfället förelåg särskild anledning till inre utlänningskontroll enligt

text: 9 kap. 9 § tredje stycket utlänningslagen

text: . Utredningen visar även att kontrollerna har skett i samband med frihetsberövande och utredning av brott, vilket också gav särskild anledning till kontroll. Polismyndigheten saknar skäl att ifrågasätta gränspolisenhetens uppgift att det förelåg laglig grund för den fotografering som skedde inom ramen för brottsutredning. I detta fall har kontrollen dragit ut på tiden mot bakgrund av att ett stort antal personer uppehöll sig på arbetsstället. Polismyndigheten gör bedömningen att det under omständigheterna var nödvändigt med en längre tidsutdräkt för att med laga stöd kunna företa aktuella åtgärder. Att berörda personer på arbetsplatsen till följd av detta har kvarhållits en tid vid arbetsstället är visserligen beklagligt. I likhet med gränspolisenheten anser dock Polismyndigheten att förhållandena i förevarande fall medför att åtgärden varit proportionerlig. Sammanfattningsvis visar utredningen inte annat än att de åtgärder som Polismyndigheten vidtagit i samband med den aktuella arbetsplatskontrollen var befogade under omständigheterna samt att åtgärderna har haft stöd i lag och i myndighetens föreskrifter.

text: JO har tagit del av handlingar från Polismyndigheten, Arbetsmiljöverket och Skatteverket.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Regeringsformen

text: m.m.

text: I

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: (RF) finns bestämmelser om medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter. Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot frihetsberövanden. Den som är svensk medborgare är även i övrigt tillförsäkrad frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. (

text: 2 kap. 8 §

text: RF.) Alla personer i Sverige är även gentemot det allmänna skyddade mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden (

text: 2 kap. 6 § andra stycket

text: RF).

text: Skyddet kan begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). Den bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär i detta sammanhang att användning av tvångsmedel förutsätter en bestämmelse i lag som medger intrång i den enskildes rättssfär. Begränsningar enligt

text: 2 kap. 20 §

text: RF får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (

text: 2 kap. 21 §

text: RF). Denna s.k. ändamålsprincip ska återspeglas i lagstiftningen genom att det för varje enskilt tvångsmedel anges för vilket eller vilka ändamål detta får användas.

text: För andra än svenska medborgare här i riket får särskilda begränsningar göras genom lag i fråga om bl.a. skyddet mot övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden samt skyddet mot frihetsberövanden (

text: 2 kap. 25 §

text: RF).

text: Även i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) finns regler som garanterar skydd mot frihetsberövanden (artikel 5) och inskränkningar i rörelsefriheten (artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet) som inte har stöd i lag eller som strider mot konventionen.

text: Tillsyn enligt

text: arbetsmiljölagen

text: Arbetsmiljöverket utövar tillsyn bl.a. över att

text: arbetsmiljölagen

text: följs. För tillsynen ska verket ges tillträde till ett arbetsställe och får där göra undersökningar och ta prov. Polismyndigheten ska lämna den handräckning som behövs för att verket ska kunna utöva tillsynen. (

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: arbetsmiljölagen

text: .) Sådan handräckning ska vid behov lämnas för att bereda tillsynsmyndigheten tillträde till en arbetsplats och för att garantera tillsynsmyndighetens personal skydd (

text: prop. 1976/77:149 s. 425

text: och Gullberg och Rundqvist,

text: Arbetsmiljölagen

text: , den 1 juli 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: Kontrollåtgärder enligt

text: skatteförfarandelagen

text: Under vissa förutsättningar ska den som bedriver byggverksamhet på en byggarbetsplats föra en elektronisk personalliggare och löpande dokumentera nödvändiga identifikationsuppgifter för de personer som är verksamma i näringsverksamheten (39 kap. 11 a–c §§

text: skatteförfarandelagen

text: ). Liggaren ska finnas tillgänglig för Skatteverket på byggarbetsplatsen (

text: 39 kap. 12 § skatteförfarandelagen

text: Skatteverket får besluta om kontrollbesök på byggarbetsplatser och får då begära att en person som utför eller kan antas utföra arbetsuppgifter i verksamheten styrker sin identitet, och får fråga en sådan person vilken näringsidkare han eller hon arbetar för. Uppgifterna får stämmas av mot personalliggaren (

text: 42 kap.

text: och

text: 8 a §§

text: skatteförfarandelagen

text: Polisens befogenheter enligt

text: polislagen

text: I

text: polislagen

text: finns grundläggande bestämmelser om polisens befogenheter att tillgripa tvångsåtgärder i sin tjänsteutövning. Polisen ges sådana befogenheter även i annan lagstiftning, bl.a. i

text: rättegångsbalken

text: och

text: utlänningslagen

text: . Som nämnts ovan förutsätter all användning av tvångsåtgärder att det finns bestämmelser i lag som medger det.

text: Som allmänna principer för polisingripanden gäller behovs- och proportionalitetsprinciperna. De kommer till uttryck i

text: 8 § polislagen

text: . En polis som verkställer en tjänsteuppgift ska iaktta vad som föreskrivs i lag eller annan författning och ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Om tvång måste användas får detta endast ske i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. I andra stycket klargörs att ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande fri- och rättigheter som avses i

text: 2 kap.

text: RF inte får grundas enbart på det som nu sagts.

text: Bestämmelsen i

text: 8 § polislagen

text: ger ett allmänt bemyndigande för poliser att vidta de åtgärder som är försvarliga för att de ska kunna fullgöra sina uppgifter, så länge det inte är fråga om att begränsa en grundlagsskyddad rättighet eller att vidta åtgärder som står i strid mot någon specialreglering. Avsikten med bestämmelsen är t.ex. att tillsägelser som inte medför något ingrepp i den enskildes grundlagsfästa fri- och rättigheter ska kunna grundas på bestämmelsen. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 74

text: f. och 77.) Denna s.k. befallningsrätt sträcker sig dock inte utanför de gränser som gäller för

text: polislagens

text: tillämpningsområde.

text: Enligt 10 § polisförordningen ska anställda vid Polismyndigheten i kontakter med allmänheten med beaktande av omständigheterna och situationen agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: En polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd i vissa fall (se

text: 10 § första

text: och

text: andra stycket

text: polislagen

text: ). Det får bl.a. ske om polismannen med laga stöd ska bereda sig tillträde till, avspärra, tillstänga eller utrymma byggnad, rum eller område, biträda någon i myndighetsutövning med en sådan eller liknande åtgärd (

text: 10 § första stycket 6 polislagen

text: Har Polismyndigheten enligt en särskild föreskrift befogenhet att besluta att någon ska omhändertas, får en polisman omhänderta honom eller henne i avvaktan på myndighetens beslut, om polismannen finner att det finns förutsättningar för beslut om omhändertagande och att dröjsmål med omhändertagandet innebär fara för liv eller hälsa eller någon annan fara (

text: 11 § polislagen

text: Utlänningslagen

text: m.m. Enligt

text: utlänningslagen

text: får Polismyndigheten fotografera en utlänning och, om utlänningen fyllt 14 år, ta hans eller hennes fingeravtryck om utlänningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer till Sverige, ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande, eller om det finns grund för att besluta om förvar (

text: 9 kap. 8 § utlänningslagen

text: En utlänning som vistas i Sverige är skyldig att på begäran av en polisman överlämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige (s.k. inre utlänningskontroll enligt

text: 9 kap. 9 § utlänningslagen

text: ). Sådan kontroll får vidtas endast om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll (tredje stycket).

text: Vid en inre utlänningskontroll är den som innehar ett uppehållstillståndskort skyldig att låta en polisman fotografera honom eller henne och ta fingeravtryck för kontroll av att fotografiet och fingeravtrycken motsvarar det fotografi och de fingeravtryck som finns sparade i uppehållstillståndskortet. När kontrollen har genomförts, ska det fotografi och de fingeravtryck som tagits för kontrollen omedelbart förstöras. Detsamma gäller de biometriska data som tagits fram i samband med kontrollen. (

text: 9 kap. 8 b § utlänningslagen

text: Av Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om polisens inre utlänningskontroll (

text: RPSFS 2011:4

text: , FAP 273-1) framgår att kontrollen ska inriktas bl.a. mot att övervaka att utlänningar inte vistas eller arbetar i Sverige utan att uppfylla föreskrivna villkor (3 §). Där framhålls vidare att de allmänna principer för polisingripanden som anges i

text: 8 § polislagen

text: gäller när en inre utlänningskontroll genomförs (se det allmänna rådet till 2 §). Av 2 § följer att den som kontrolleras ska informeras om skälen för och syftet med kontrollen. En inre utlänningskontroll ska, enligt föreskrifterna, dokumenteras beträffande bl.a. platsen för kontrollen och vem eller vilka som kontrollerats (6 §).

text: En utlänning som är anställd eller bedriver verksamhet som kräver arbetstillstånd utan att inneha ett sådant tillstånd kan dömas till böter (

text: 20 kap. 3 § utlänningslagen

text: ). Den som har en utlänning anställd som inte har rätt att vistas i Sverige eller har rätt att vistas här men saknar arbetstillstånd, kan dömas till böter eller, om omständigheterna är försvårande, till fängelse i högst ett år (

text: 20 kap. 5 § utlänningslagen

text: Förhör och andra åtgärder enligt

text: rättegångsbalken

text: Under en förundersökning får förhör hållas med den som kan antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: ). En person som befinner sig på en plats där brott förövats är också – även innan förundersökning har inletts – skyldig att följa med till förhör som hålls omedelbart därefter (

text: 23 kap. 8 § rättegångsbalken

text: Den som är anhållen eller häktad får fotograferas. Även andra personer får fotograferas, om det behövs för utredning om brott som det kan följa fängelse på. (

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: .) Det är förundersökningsledaren som beslutar om fotografering när det behövs för utredningen av ett brott (6 § fingeravtrycksförordningen).

text: Åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt EU:s medlemsstater har en skyldighet att säkerställa att effektiva och lämpliga inspektioner genomförs på deras territorium för att kontrollera anställningar av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt där (se

text: artikel 14 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2009/52/EG av den 18 juni 2009

text: om minimistandarder för sanktioner och åtgärder mot arbetsgivare för tredjelandsmedborgare som vistas olagligt, det s.k. sanktionsdirektivet). I Sverige är det Polismyndigheten som ska genomföra sådana inspektioner (se 19 § förordningen med instruktion för Polismyndigheten och

text: prop. 2012/13:125 s. 114

text: Före den 1 juli 2018 fanns inga bestämmelser om hur sådana inspektioner skulle genomföras. De skulle i stället ske inom ramen för polisens brottsutredande verksamhet och genom inre utlänningskontroller. Det krävdes alltså misstanke om brott eller att det fanns anledning att anta att en utlänning vistades olagligt i Sverige (

text: prop. 2012/13:125 s. 113

text: f.). Polismyndighetens arbetsplatsinspektioner genomfördes ofta i samarbete med andra myndigheter, t.ex. Arbetsmiljöverket eller Skatteverket (se

text: Ds 2017:16 s. 17

text: och

text: SOU 2017:93 s. 80

text: Sedan den 1 juli 2018 finns bestämmelser som ger Polismyndigheten möjlighet att självständigt genomföra inspektioner utan misstanke om brott. Sådana inspektioner får dock endast genomföras inom verksamhetssektorer som är identifierade som risksektorer av Polismyndigheten. En inspektion får genomföras på arbetsplatser och i lokaler där arbetsgivaren bedriver näringsverksamhet och utan att arbetsgivaren underrättas om den i förväg. Inspektionerna ska genomföras på ett sådant sätt att verksamheten inte hindras i onödan. En arbetsgivare är skyldig att lämna tillträde till de arbetsplatser och lokaler där näringsverksamheten bedrivs samt tillhandahålla de handlingar och lämna de övriga upplysningar som behövs för kontrollen. (Se

text: 9 kap.

text: 16 §§

text: utlänningslagen

text: Bedömning

text: Polisens tillträde till byggarbetsplatsen

text: Av utredningen framgår att Polismyndigheten deltog i en arbetsplatskontroll på byggarbetsplatsen tillsammans med Arbetsmiljöverket, Skatteverket och Ekobrottsmyndigheten. Vid tidpunkten för kontrollen hade polisen ingen självständig befogenhet att bereda sig tillträde till en arbetsplats för att genomföra en sådan kontroll.

text: Min granskning har avsett Polismyndighetens åtgärder. Jag kommer inte att uttala mig om förutsättningarna för Arbetsmiljöverkets inspektion eller de övriga myndigheternas närvaro.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande angett att polisen var på platsen för att lämna Arbetsmiljöverket handräckning enligt

text: 7 kap. 5 § arbetsmiljölagen

text: . Jag noterar dock att det av handlingarna från Polismyndigheten framgår att polisen dagen före inspektionen inledde en förundersökning om brott mot

text: utlänningslagen

text: på den aktuella byggarbetsplatsen. Det ger intryck av att polisen också hade andra syften med sin närvaro på platsen än att bistå Arbetsmiljöverket med handräckning. Jag vill därför betona vikten av att olika uppgifter inte blandas ihop och att de poliser som deltar känner till inom vilket regelverk de agerar och vilket utrymme för tvångsåtgärder som finns. En bestämmelse som ger rätt att ingripa i vissa fall får inte användas för något annat ändamål än det som lagstiftaren har avsett och verkställigheten får inte syfta till annat än det som har beslutats i det enskilda fallet.

text: Polisens identitetskontroll och fotografering

text: Enligt Polismyndigheten ville Arbetsmiljöverket dokumentera att personerna på arbetsplatsen hade rätt identitetsbricka (s.k. ID06-bricka) och skulle i efterhand även kontrollera om det företag som var angivet på identitetsbrickan var det företag som betalade ut lön. Det uppstod därför en rutin som innebar att identitetskort och identitetsbrickor fotograferades av verket. Polismyndigheten har uppgett att man biträdde verket med detta inom ramen för sin handräckning och att fotograferingen saknade polisiärt intresse.

text: Bland de handlingar från Polismyndigheten som jag tagit del av finns dock en avrapporteringspromemoria från arbetsplatskontrollen som ger mig skäl att ifrågasätta att fotograferingen och den rutin som uppstod saknade polisiärt intresse.

text: I promemorian har polisen listat ca 180 namngivna personer som hade kontrollerats och fotograferats. I majoriteten av fallen är också personnumret antecknat, liksom medborgarskap och företag. Vidare har angetts om personen är efterlyst. I promemorian anges också att i de fall ett företag angetts i listan har personen haft en s.k. ID06-bricka. Jag kan inte förstå detta på annat sätt än att promemorian innehåller en lista över de som blev föremål för den rutin som uppstod vid Arbetsmiljöverkets kontroll, och att samtliga personer på listan kontrollerades av polisen mot registret över efterlysta personer och fotograferades. Den kontroll och fotografering som gjordes tycks därmed ha varit mer långtgående än den kontroll Polismyndigheten har uppgett att Arbetsmiljöverket genomförde.

text: Polismyndigheten har vidare angett att man fotograferade utländska medborgare i brottsutredande syfte med stöd av

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: . Jag har inte utrett om förutsättningar för detta har funnits i de enskilda fallen. Jag noterar dock att det i listan över fotograferade personer också finns ett flertal svenska

text: medborgare. Något skäl för att fotografera dessa personer inom ramen för den angivna brottsutredningen har polisen inte presenterat och inte heller något beslut om en sådan åtgärd.

text: Vidare framgår av Polismyndighetens yttrande till JO att polisen genomförde inre utlänningskontroller med stöd av

text: 9 kap. 9 § utlänningslagen

text: vid byggarbetsplatsen. En sådan kontroll innebär att en utlänning är skyldig att på begäran av en polisman överlämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. En inre utlänningskontroll får göras om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll. Jag ifrågasätter inte att omständigheterna var sådana att det fanns anledning att göra inre utlänningskontroller och inte heller att även svenska medborgare kan komma att omfattas av en sådan kontroll. När det står klart att den kontrollerade är svensk medborgare kan dock givetvis inga ytterligare utredningsåtgärder vidtas inom ramen för kontrollen.

text: Vid en inre utlänningskontroll är den som innehar ett uppehållstillståndskort skyldig att låta en polisman fotografera honom eller henne för kontroll av att fotografiet motsvarar det fotografi som finns sparat i uppehållstillståndskortet (

text: 9 kap. 8 b § utlänningslagen

text: ). Bestämmelsen ger enligt sin ordalydelse endast stöd för att fotografera utlänningar som har ett uppehållstillståndskort och ger alltså inte stöd för att fotografera samtliga personer som befann sig på arbetsplatsen utan närmare kontroll.

text: Sammanfattningsvis framgår av utredningen att polisen har biträtt vid Arbetsmiljöverkets tillsyn men också deltagit i kontrollen av personerna på plats dels i brottsutredande syfte, dels i syfte att utreda utländska medborgares rätt att vistas i Sverige. Utredningen ger inte någon fullständig bild av vilka åtgärder som vidtagits för respektive syfte. AA:s anmälan visar att det inte heller för de som berördes av åtgärderna var klart i vilket syfte polisen agerade. Jag vill därför betona vikten av att polisen i en situation som den aktuella håller isär uppgifterna och dokumenterar de åtgärder som vidtas så att det i efterhand går att redogöra för vad man gjort och vilket stöd man haft för det.

text: När det gäller inre utlänningskontroller vill jag också erinra om att det av polisens föreskrifter för sådana kontroller uttryckligen framgår att den som kontrolleras ska informeras om skälen för och syftet med kontrollen (2 § FAP 273-1). Det åligger också anställda vid Polismyndigheten att, med beaktande av omständigheterna och situationen i övrigt, agera hänsynsfullt och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 § polisförordningen och det allmänna rådet till 2 § FAP 273-1). Att förlita sig på att representanter från en annan myndighet informerar om insatsen är inte tillräckligt.

text: Polisens avspärrningar och kvarhållande av personer på platsen Av utredningen framgår att polisen spärrade av byggarbetsplatsen för att hålla kvar de personer som befann sig där. Såvitt jag förstår hämtades även personer

text: som avvek från platsen tillbaka och hölls under särskild uppsikt. På grund av det stora antalet personer på platsen tog kontrollerna längre tid än vad man först planerat och man försökte därför prioritera de personer som hade korrekta handlingar.

text: Som jag tidigare konstaterat vidtog polisen åtgärder som handräckande myndighet och gjorde även inre utlänningskontroller vid arbetsplatskontrollen. För dessa uppgifter gäller bl.a. den s.k. befallningsrätten. Om tvång måste tillgripas ska detta ske endast i den form och i den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. Att hålla kvar en person på en plats en kortare tid för att kunna genomföra en lagreglerad kontroll får normalt sett anses vara nödvändigt för att kontrollen överhuvudtaget ska kunna gå att genomföra. I detta fall rörde det sig dock om ett par hundra personer som skulle kontrolleras, vilket fick till följd att kvarhållandet för ett antal personer inte blev helt kortvarigt. Mot bakgrund av situationen på byggarbetsplatsen framstår tidsutdräkten som nödvändig och rimlig med hänsyn till ändamålet med kontrollen.

text: Som en följd av de inre utlänningskontrollerna omhändertogs nio personer med stöd av

text: 11 § polislagen

text: . Grunden för omhändertagandet har inte dokumenterats i samtliga fall, vilket naturligtvis borde ha skett. Såvitt jag förstår av den dokumentation jag tagit del av har polisen bedömt att det funnits skäl för att ta personerna i förvar. Jag har inte underlag för att uttala mig om denna bedömning i de enskilda fallen. Jag går inte heller in på riktigheten av de åtgärder som i vissa fall vidtagits i brottsutredande syfte.

text: Avslutande synpunkter Det som kommit fram vid min granskning av den arbetsplatskontroll som genomfördes på AA:s arbetsplats illustrerar de svårigheter som kan finnas när flera myndigheter, med olika syften och befogenheter, ska samarbeta i en tillsynssituation. Min utredning belyser också de problem som kan uppstå när de poliser som är på platsen ska bistå andra myndigheter och samtidigt utföra brottsutredande uppgifter och inre utlänningskontroller.

text: Polismyndigheten har tidigare fört fram att det behövs förändringar i regelverket som ger polisen möjlighet att inspektera arbetsplatser utan att vara beroende av samarbeten med andra myndigheter och som ger möjlighet för polisen att kontrollera alla som kan antas arbeta på platsen (

text: SOU 2017:93 s. 80

text: f.). Den 1 juli 2018 trädde bestämmelser i kraft som ger Polismyndigheten rätt att inspektera arbetsplatser i syfte att förebygga och motverka att utländsk arbetskraft som saknar rätt att vistas och arbeta i Sverige arbetar här i landet (

text: 9 kap.

text: 16 §§

text: utlänningslagen

text: ). Fortfarande gäller dock att uppgifter som kommer fram vid en inspektion och iakttagelser som görs kan leda till att polisen gör inre utlänningskontroller av de personer som arbetar där eller vidtar brottsutredande åtgärder på platsen (se

text: prop. 2017/18:176 s. 14

text: f.).

text: Det är min bedömning att de nya bestämmelserna inte minskar risken att polisens tillsynsbefogenheter blandas ihop med det som utgör brottsbekämpande arbete och annat polisarbete (se också JO:s remissyttrande den 5 juli 2017, R 33-2017). Mot bakgrund av det som kommit fram förutsätter jag att Polismyndigheten ser över rutinerna för hur myndigheten ska genomföra arbetsplatskontroller med stöd av de nya reglerna och för hur man ska dokumentera de åtgärder som vidtas i samband med en inspektion så att det i efterhand går att redogöra för vilket rättsligt stöd man haft för respektive åtgärder.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Behörighet
God man/förvaltare
Kommunicering

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående brister i handläggningen av ett ärende om godmanskap

text: I ett beslut den 5 april 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: AA drabbades 1976 av en olyckshändelse. Med anledning av de svårigheter olyckan medförde anordnades 1983 på hans egen begäran godmanskap för honom. Överförmyndaren i Västerås har numera tillsyn över godmanskapet.

text: Vid min inspektion av Överförmyndaren i Västerås den 20 november 2001 noterades följande vid granskningen av akten rörande godmanskap för AA.

text: Den 19 januari 2000 godkände överförmyndaren på begäran av den dåvarande gode mannen, AA:s mor, att AA skulle få köpa två bostadsrätter, varav den ena skulle bebos av hans mor, som hade daglig tillsyn över honom, och den andra av honom själv. Det framgick emellertid inte av akten huruvida överförmyndaren inför sitt beslut hade inhämtat AA:s inställning till köpet av bostadsrätterna eller varför hon inte gjort det.

text: Det senaste bytet av god man för AA skedde den 8 mars 2000. Bytet skedde på grund av att modern önskade bli entledigad. Till ny god man förordnandes AA:s bror. Av akten framgick dock inte huruvida AA i enlighet med

text: 11 kap. 21 § tredje stycket föräldrabalken

text: hade beretts tillfälle att yttra sig över bytet eller varför han inte kunnat höras.

text: I den avgående gode mannens sluträkning daterad den 7 mars 2000, liksom i årsräkningen för 1999, hade den gode mannens underskrift – uppenbarligen efter avgivandet – kompletterats av överförmyndaren genom tillägg av orden ”på heder och samvete”. Räkningarna hade, enligt vad som antecknats, godkänts utan anmärkning. Dock hade i rutan avsedd för anmärkning från överförmyndarens sida antecknats att överförmyndaren fyllt i ”på heder och samvete”.

text: Årsräkningen för år 2000 hade inte heller undertecknats på heder och samvete. Den hade – såvitt framgår av akten – återsänts i original till den gode mannen för underskrift med sådan försäkran.

text: Med anledning av vad som framkommit beslutade jag att i ett särskilt ärende utreda överförmyndarens handläggning av godmansärendet i de här berörda delarna.

text: Utredningen

text: Överförmyndaren i Västerås anmodades att yttra sig över en promemoria, som innehöll det som redogjorts för ovan.

text: I sitt svar anförde överförmyndaren BB följande.

text: Mitt yttrande har begärts av er med hänvisning till en vid remisshandlingen fogad PM daterad 2002-01-10. Jag har bett nuvarande gode mannen att yttra sig över de frågor som ställs, vilket han gjort i skrivelse 01-28, som bifogas (utelämnad här). Som framgår av dennes skrivelse har huvudmannen själv signerat köpehandlingar beträffande bostadsrätterna. Byte av god man har skett inom familjen något som huvudmannen hade kännedom om. Ytterligare kommunikation ansåg jag inte vara av nöden. Vad gäller bristen på försäkran i avgående gode mannens sluträkning resp. nye gode mannens årsräkning för år 2000 har den senare också lämnat en förklaring härtill. Bristen i sluträkningen upptäcktes av mig vid inlämnandet, varför jag bad gode mannen att besöka mig för att komplettera räkningen. Så skedde också genom den tillskrift som framgår av sluträkningen. Årsräkningen för år 2000 har på samma sätt kompletterats i efterhand. – – – Med anledning av – som JO fann det – vissa otydligheter i remissvaret anmodades överförmyndaren genom förnyad remiss att besvara följande frågor.

text: 1. Kände överförmyndaren vid sitt beslut den 19 januari 2000 att ge AA tillstånd att köpa två bostadsrätter till huruvida AA hade samtyckt till detta? 2. Skall överförmyndarens svar på frågan varför AA inte hörts i frågan om byte av god man uppfattas som att överförmyndaren visste att AA var medveten om det förestående bytet och inte hade något att erinra mot det, eller som att AA inte behövde höras eftersom den tillträdande gode mannen var en honom närstående? 3. Vem har kompletterat sluträkningen daterad den 7 mars 2000 och årsräkningen för 1999, överförmyndaren eller den gode mannen?

text: Överförmyndaren besvarade frågorna på följande sätt.

text: 1. Mitt beslut 2000-01-19 föregicks av ett sammanträffande med dåvarande gode mannen (modern), som uppgav att det var sonens bestämda vilja att få bo så nära vattnet som möjligt. Så hade han bott i Kalmar tidigare. De enda lägenheterna i Västerås som motsvarade det kravet var de aktuella. 2. Med hänsyn till de upplysningar som modern lämnat, visste jag att AA var medveten om det förestående bytet och inte hade någon erinran. 3. Texten ”på heder och samvete” tillfogades av en handläggare på mitt kansli efter samtal med gode mannen.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: föräldrabalkens

text: regler skall en god man omsorgsfullt fullgöra sina skyldigheter och alltid handla på det sätt som bäst gagnar den enskilde, bl.a. genom att se till att den enskildes medel används för dennes nytta. Anledningen till att jag

text: har tagit upp detta ärende är dock inte att jag på något sätt ifrågasätter lämpligheten i någon av de aktuella gode männens agerande gentemot sin huvudman. JO har nämligen inte tillsyn över gode män. Min tillsyn begränsar sig till att kontrollera huruvida överförmyndaren har utövat sin i lag ålagda tillsyn över de gode männen. I den ingår bl.a. att granska årsräkningar och att se till att ha ett tillräckligt gott underlag inför beslut om samtycke till vissa förvaltningsåtgärder. Mot bakgrund av det nu anförda förefaller det ytterst märkligt och dessutom onödigt att överförmyndaren vid den första anmodan att yttra sig i sin tur anmodade den gode mannen att besvara frågeställningarna i remissen och tillställde mig dennes svar. Det framstår dessutom som olyckligt eftersom den gode mannen uppenbarligen uppfattade förfarandet som att det i remissen riktades kritik mot hans och den tidigare gode mannens sätt att sköta godmanskapet. Frågan om AA borde ha beretts tillfälle att yttra sig över bytet av god man Ett ärende om byte av en god man är egentligen två ärenden som företas till gemensam handläggning, dels ett entledigande av den avgående gode mannen, dels ett förordnande av en ny god man. Vid byte av god man måste därför iakttas såväl de regler som gäller vid entledigande som vid förordnande av god man. Vid förordnande av god man gäller enligt

text: 11 kap. 16 § första stycket föräldrabalken

text: att den enskilde skall ges tillfälle att yttra sig, om det kan ske. Något utrymme för att underlåta att bereda huvudmannen tillfälle att yttra sig i de fall det kan ske förefaller inte finnas.

text: Såvitt framgår av överförmyndarens akt finns det ingenting som ger vid handen – tvärtom – att AA inte skulle kunna beredas tillfälle att yttra sig. Av utredningen har framgått att överförmyndaren trots det inte beredde AA tillfälle att yttra sig, utan utgick ifrån att han inte hade något emot det föreslagna bytet av god man på grund av de uppgifter som hon inhämtat av den avgående gode mannen, modern. Ett sådant förfarande står enligt min mening inte i överensstämmelse med lagstiftningen.

text: Frågan om överförmyndaren borde ha berett AA tillfälle att yttra sig över om samtycke skulle lämnas till förvärv av två bostadsrätter I

text: 16 kap. 9 § föräldrabalken

text: anges att innan överförmyndaren tar ställning till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall huvudmannen samt dennes make eller sambo och närmaste släktingar beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till förvaltningsåtgärd av större vikt hör bl.a. överlåtelse av fast egendom o.d. (jfr

text: prop. 1993/94:251 s. 283

text: Genom utredningen har framgått att överförmyndaren inför beslutet att lämna samtycke till AA:s köp av de två bostadsrätterna hade sammanträffat med den dåvarande gode mannen, modern, som hade uppgivit att det var sonens bestämda vilja att förvärva de aktuella bostadsrätterna. Överförmyndaren har uppenbarligen även i detta sammanhang förlitat sig på en andrahandsuppgift om huvudmannens inställning från den gode mannen och därför underlåtit att bereda denne tillfälle att yttra sig. Inte heller förefaller överförmyndaren ha övervägt att bereda AA:s syskon tillfälle att yttra sig över förvärvet. Att underlåtenheten att kommunicera frågan skulle ha berott på tidsbrist har inte påståtts från överförmyndarens sida. Snarast

text: framstår det som om överförmyndaren inte känner till

text: föräldrabalkens

text: regler i det här aktuella avseendet.

text: Det som överförmyndaren vidare har hänvisat till i remissvaret – att AA själv skrivit på upplåtelsehandlingarna avseende bostadsrätterna – visar i och för sig att han samtyckte till förvärvet. Det förhållandet saknar dock helt relevans för bedömningen av om överförmyndaren inför sitt beslut att lämna samtycke till bostadsrättsförvärvet har iakttagit

text: föräldrabalkens

text: regler om kommunikationsskyldighet i vissa frågor.

text: Som framgått ovan har överförmyndaren underlåtit att bereda huvudmannen tillfälle att yttra sig i vad som måste anses vara ytterst viktiga frågor för den enskilde, nämligen valet av god man och boende samt en större kapitalinvestering. Skälet till underlåtenheten har uppenbarligen varit att överförmyndaren ansett att den gode mannens, i detta fall en närstående, uppgifter om huvudmannens inställning kunde tas för goda. Det är sannolikt ofta en riktig bedömning. Överförmyndaren får likväl inte göra sådana antaganden om den enskildes inställning i de fall då lagen uttryckligen föreskriver att denne skall beredas tillfälle att yttra sig. Den enda situation i vilken en överförmyndare kan underlåta att formligen bereda en huvudman tillfälle att yttra sig i de fall då lagen föreskriver att så skall ske torde vara om huvudmannen muntligen eller skriftligen personligen redan framfört sin åsikt i saken i samband med att frågan väcktes.

text: Jag vill i detta sammanhang understryka följande. Regler om skyldighet att bereda huvudmannen tillfälle att yttra sig syftar till att skydda den enskilde. Att iaktta dem utgör därför en huvudbeståndsdel i överförmyndarens tillsynsskyldighet och i realiteten en av ganska få faktiska möjligheter för överförmyndaren att utöva tillsyn över att en god man handlar för sin huvudmans bästa. Jag ser därför allvarligt på överförmyndarens okunskap och nonchalans i nämnda avseende. Frågan om möjligheten att efter avgivandet av en årsräkning komplettera densamma med orden ”på heder och samvete” m.m. Enligt

text: 14 kap.

text: och

text: 18 §§

text: föräldrabalken

text: skall gode mäns förteckningar, årsräkningar och sluträkningar avges på heder och samvete. Det betyder att de skall skrivas under av den som avger den på heder och samvete. Att så skett har betydelse för ett eventuellt framtida utkrävande av straffansvar av en god man.

text: Mot bakgrund av att ovan nämnda redovisningar skall skrivas under på heder och samvete torde möjligheten att i efterhand komplettera med ett sådant intygande vara förenat med vissa komplikationer. Enligt min mening torde det, om en redovisning har avgivits utan sådan försäkran, vara möjligt att komplettera den i det avseendet endast under förutsättning att handlingen därefter undertecknas på nytt. Det får då betraktas som att redovisningen avgivits på nytt, denna gång på heder och samvete. Ett sådant förfarande har tillämpats i förevarande ärende såvitt avser årsräkningen för år 2000, mer om detta nedan. Att däremot någon annan än den som avgivit en redovisning skulle kunna komplettera densamma å dennes vägnar genom att efter undertecknandet påteckna orden ”på heder och samvete” är mig helt främmande.

text: Överförmyndarens åtgärder med redovisningarna ligger med det ovan anlagda synsättet utanför hennes behörighet. De kompletteringar hon har gjort är enligt min mening helt enkelt inte den typen av justeringar en överförmyndare kan göra. Som jag ser det har åtgärderna inte heller haft den avsedda effekten, dvs. nämnda räkningar har inte genom överförmyndarens skriftliga kompletteringar blivit att betrakta som avgivna på heder och samvete. Av det skälet borde överförmyndaren självfallet inte heller ha godkänt räkningarna, vare sig före eller efter sina egna åtgärder.

text: Av utredningen har framgått att årsräkningen för år 2000 återsändes i original för att kompletteras av den gode mannen eller, i enlighet med vad som nyss anförts, avges på nytt. En myndighet bör emellertid inte avhända sig ingivna originalhandlingar. Ett alternativ hade kunnat vara att skicka en kopia av den ingivna räkningen till den gode mannen för nytt undertecknande.


title: JO:s tillsyn över Statens järnvägar efter bolagisering av huvuddelen av dess verksamhet. Frågor huruvida tågmästares och väktares agerande mot en resenär innebär myndighetsutövning

text: Anmälan

text: Med anledning av händelser på ett tåg den 18 september 2000 begärde AA att JO skulle utreda en tågmästares handlande samt Statens järnvägars (SJ) behandling av reklamationer och dess instruktioner till anställda i ett visst avseende. Han ifrågasatte bl.a. om inte något brott hade begåtts vid tillfället. Dessutom ställde han frågor om vissa handlingar som han förutsatte ha upprättats.

text: Enligt den redogörelse som AA hänvisade till hade tågmästaren, i samband med biljettgranskning och sedan AA frågat efter hans namn, yttrat bl.a.: ”Om du inte passar dig kastar jag av dig”, vilket AA betecknade som olaga hot. AA gjorde i övrigt gällande bl.a. att tågmästaren förolämpat honom och föranlett att personal (väktare) från ett bevakningsföretag ofredade honom. Av redogörelsen framgick också att AA inte hade betalat för resan på det sätt han brukade, att tågmästaren inte gick med på hans förslag att göra det på annat sätt och att AA sedan köpte en biljett.

text: Bedömning

text: I ett beslut den 14 mars 2001 anförde JO Berggren följande.

text: Uppgifter i Er redogörelse kan tyda på att det var ett privat företag (Kustpilen AB) som drev reseverksamheten på den aktuella sträckan, varför det synes oklart huruvida SJ träffas av Er anmälan. Med hänsyn till mina överväganden i övrigt finner jag det dock inte nödvändigt att klarlägga detta utan utgår från att det var SJ och dess personal som hade ansvaret.

text: Under JO:s tillsyn står, väsentligen, statliga och kommunala myndigheter, tjänstemän och andra befattningshavare vid dessa myndigheter samt annan som innehar tjänst eller uppdrag, varmed följer myndighetsutövning, såvitt avser denna hans verksamhet.

text: I myndigheten SJ:s uppgifter ingår inte längre att driva järnvägstrafik. Denna verksamhet har överförts till ett aktiebolag (SJ AB; jfr bl.a. 1 § förordningen

text: [2000:1367] med instruktion för Statens järnvägar och

text: prop. 1999/2000:78 s. 7

text: f.), dvs. en bildning av ett slag som inte står under JO:s tillsyn. Detta innebär att verksamheten i allmänhet numera inte kan utredas av JO, inte ens vad som ligger före överföringen. Med nedan angivet undantag prövar jag därför inte de förhållanden som avses med Er mot SJ riktade anmälan.

text: I

text: 26 § första stycket

text: och

text: 27 §

text: järnvägssäkerhetslagen (1990:1157)

text: föreskrivs följande.

text: En befattningshavare i säkerhets- eller ordningstjänst vid järnväg får från järnvägens område och dess färdmedel avlägsna den som överträder förbudet i 25 § [mot tillträde till visst område], den som uppträder berusad eller stör ordningen och den som genom sitt uppträdande äventyrar säkerheten i järnvägsdriften. Om det är absolut nödvändigt, får han omhänderta en sådan person. Om så sker, skall polisen omedelbart underrättas. Den omhändertagne får hållas kvar till dess att han har överlämnats till en polisman eller det inte längre finns skäl till omhändertagande, dock längst sex timmar. För att verkställa en sådan åtgärd får befattningshavaren inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Han bör i första hand försöka tala personen till rätta genom upplysningar och anmaningar. Våld får tillgripas endast när andra medel inte hjälper. Om våld tillgrips, skall den lindrigaste form användas som kan förväntas leda till det avsedda resultatet. Våld får inte brukas längre än som är absolut nödvändigt. De sålunda angivna befogenheterna innebär myndighetsutövning (jfr

text: prop. 1992/93:210

text: , Ny ordningslag m.m., s. 213). Så måste anses vara fallet även med det förstadium som det kan ha varit fråga om när tågmästaren, enligt Er redogörelse, i ett av sina yttranden till Er synes ha anspelat på sin rättsliga möjlighet att avlägsna personer från tåget. Yttrandet kan inordnas under föreskriften om upplysningar m.m. som primär åtgärd inför ett avlägsnande.

text: Tågmästarens agerande – i fråga om innehållet i detta yttrande samt i övrigt, såsom ordvalet och uppträdandet över huvud taget vid tillfället – är emellertid att bedöma även med hänsyn till vissa andra regler om befattningshavares befogenheter i samband med trafik och resande. Dessa befogenheter kan likna den nyss berörda men innebär inte myndighetsutövning. Sålunda är den befogenhet för en tjänsteman som utför avgiftskontroll, att enligt

text: 5 § lagen (1977:67)

text: om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik från färdmedlet avvisa resande som vägrar att lösa biljett eller erlägga tilläggsavgift, inte att anse som myndighetsutövning (jfr övervägandena i förarbetena till

text: ordningslagen

text: , 1993:1617,

text: a. prop. s. 211

text: ). Uppenbarligen skötte tågmästaren i detta fall avgiftskontrollen också. Att en ”befattningshavare som handhar säkerhets- eller ordningstjänst” vid t.ex. en järnvägsanläggning inte i allo utövar myndighet framgår över huvud taget, motsatsvis, av första punkten lagen (

text: ) om skydd för viss tjänsteutövning jämförd med

text: 17 kap.

text: och

text: 5 §§

text: brottsbalken

text: Mot den rättsliga bakgrund som sålunda föreligger finner jag i de uppgifter om omständigheterna som Ni lämnat inte tillräcklig anledning till en utredning genom JO:s försorg. Jag beaktar härvid att det inte föreligger någon redovisning av vad en granskning inom reseföretaget kunnat medföra.

text: De väktare som Ni hade att göra med vid tillfället utövade inte myndighet i den ovan berörda, för JO:s tillsyn avgörande meningen. I vad Er begäran om utredning avser dem, kan den alltså inte leda till prövning hos JO.

text: Vad Ni genom ett par frågor antyder om svårigheter att få tillgång till handlingar i saken ger inte tillräckligt underlag för en utredning – närmast huruvida de i

text: 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100)

text: angivna skyldigheterna (för myndigheter eller andra som därvid skall jämställas) avseende prövning och överprövning i fråga om utlämnande av handlingar har åsidosatts.


nyckelord:
God man/förvaltare
Omprövning

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående en överförmyndares handläggning av ett ärende om godmanskap

text: I ett beslut den 5 april 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Överförmyndaren i Västerås den 20 november 2001 uppmärksammades i ett ärende (godmanskap avseende AA) bl.a. att ingående balans avseende tillgångar och skulder i en årsräkning inte överensstämde med det närmast föregående årets utgående balans. Jag beslutade att inom ramen för ett initiativärende granska överförmyndarens handläggning av ärendet.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt i ärendet lånades in och granskades. Av akten fram gick att överförmyndaren efter inspektionen syntes ha gjort vissa justeringar i årsräkningar.

text: Överförmyndaren anmodades därefter att redogöra för vilka ändringar/justeringar som hade gjorts efter JO:s inspektion och anledningen till det. Yttrandet skulle även avse på vilket sätt ändringarna gjorts – bl.a. användningen av Tipp-Ex.

text: Överförmyndaren BB anförde i sitt remissvar följande. Det är riktigt att justeringar gjorts av årsräkningarna för 1999 och 2000 efter JO:s inspektion. Justeringarna framgår med röd skrift på de båda räkningarna. En handläggare på mitt kansli gick igenom alla verifikationer aktuella år. Ingående balans i de båda räkningarna överensstämmer med granskningen. Handläggaren började skriva en förklaring till de genomförda justeringarna i själva årsräkningen men upptäckte att förklaringen inte skulle rymmas där. Hon valde därför att i stället skriva förklaringen på den bilaga som fogats till årsräkningen. Samtidigt borttogs texten i årsräkningen.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att överförmyndaren den 28 februari 2000 godkänt årsräkningen för 1999 utan anmärkning och att hon den 11 november 2001 godkänt årsräkningen för 2000 utan anmärkning.

text: I remissvaret har överförmyndaren uppgett att justeringar gjorts i årsräkningarna för 1999 och 2000 efter min inspektion så att ingående balans avseende tillgångar

text: numera överensstämmer med det närmast föregående årets utgående balans. Av utredningen framgår att justeringarna har gjorts med röd skrift på de båda räkningarna och i en bilaga till årsräkningen för 1999. Överförmyndarens ändringar i årsräkningarna har inte daterats. Inte heller framgår det av dagboksbladet att överförmyndaren justerat årsräkningarna. Av utredningen framgår vidare att bl.a. överförmyndarens kryssmarkering att godkänna årsräkningarna utan anmärkning strukits över med en korrigeringsvätska (Tipp-Ex). Årsräkningarna är numera granskade med anmärkning.

text: Enligt

text: 14 kap. 15 § föräldrabalken

text: skall i årsräkningen anges den enskildes tillgångar och skulder vid början av den tid som räkningen avser. Vidare skall en sammanställning göras av inkomster och utgifter under nämnda tid. I bestämmelsen stadgas också att det av årsräkningen särskilt skall framgå hur mycket som har använts för den enskildes uppehälle eller nytta i övrigt. I överförmyndarens uppgift att granska årsräkningen ingår att noga kontrollera att ställföreträdaren har iakttagit dessa bestämmelser och övriga regler i bl.a.

text: föräldrabalken

text: som gäller för förvaltningen. Därutöver åligger det överförmyndaren att faktiskt rätta felskrivningar och, när så krävs, utreda de felaktigheter och brister han noterar som inte omedelbart kan rättas till utan medverkan av den gode mannen eller förvaltaren. Överförmyndaren måste således inte bara gå igenom årsräkningarna och kontrollera uppgifter mot verifikat och andra handlingar, utan också redovisa vad han funnit vid sin genomgång. Enligt

text: 16 kap. 5 § första stycket föräldrabalken

text: gäller att om överförmyndaren vid sin granskning eller annars finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen, skall ställföreträdaren ges tillfälle att yttra sig inom den tid som överförmyndaren bestämmer.

text: Överförmyndaren har av allt att döma tagit fasta på vad jag anfört efter inspektionen om den bristande överensstämmelsen vad gällde ingående och utgående balans samt företagit en förnyad granskning av de aktuella årsräkningarna. Det finns inte något hinder mot att överförmyndaren av en eller annan anledning omprövar sitt tidigare ställningstagande till redovisningen i en avgiven årsräkning. Av

text: 27 § förvaltningslagen

text: följer att det i vissa fall av uppenbart felaktiga ställningstaganden föreligger en skyldighet för överförmyndaren att företa en omprövning. Eftersom överförmyndaren vid den företagna omprövningen fann anledning att rikta anmärkning mot den gode mannens förvaltning, skulle denne, som framhållits ovan, ha getts tillfälle att yttra sig i saken. Så skedde dock inte.

text: Överförmyndarens omprövning och resultatet av densamma skulle ha daterats och signerats. Det skulle dessutom självfallet tydligt ha framgått att en omprövning företagits. I detta ligger att ett tidigare ställningstagande inte får döljas på något sätt. Överförmyndaren förtjänar mycket allvarlig kritik för bristerna i dessa avseenden. Jag finner emellertid inte anledning att gå vidare i saken.