title: Kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län för långsam handläggning av ett antal förundersökningar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län för långsam handläggning av ett antal förundersökningar.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I april 2015 genomförde Justitiekanslern en inspektion av Åklagarkammaren i Östersund. De iakttagelser som Justitiekanslern gjorde under inspektionen redovisades i ett protokoll den 26 maj 2015 (dnr

text: ). I ett antal ärenden konstaterades att handläggningstiden – mot bakgrund av vad utredningen gällde – hade varit onödigt lång samt att detta i de flesta fall berodde på att det hade tagit onödigt lång tid innan polisen vidtog utredningsåtgärder i enlighet med åklagarnas direktiv. Följande ärenden är exempel på ärenden där denna typ av iakttagelser gjordes.

text: AM 26957-12 : En anmälan om bedrägeri och grovt bidragsbrott inkom till polisen i februari 2012. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen den 8 mars 2012. Därefter skickades påminnelser om direktiven under sommaren och hösten 2012. En första underrättelse till krimchefen skickades den 16 november 2012. Därefter skickades påminnelser, med underrättelser till krimchefen och kammarchefen, under hela 2013. Polisen meddelade vid upprepade tillfällen att det inte fanns någon handläggare för ärendet eftersom andra ärenden prioriterades. Vid årsskiftet 2013/2014 vidtogs de första egentliga utredningsåtgärderna i ärendet. Den 10 januari 2014 lade åklagaren ner förundersökningen avseende misstankarna om bedrägeri med motiveringen att brotten var preskriberade. Samma dag beslutade åklagaren att misstankarna om grovt bidragsbrott rätteligen avsåg brott av normalgraden och överlämnade i denna del ledningen av förundersökningen till polisen.

text: AM 53799-12 : En anmälan om förskingring inkom till polisen den 28 mars 2012. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen den 2 april 2012. Påminnelser om direktiven skickades under resterande del av 2012. Åklagaren underrättade krimchefen om att utredningen inte drevs framåt den 12 januari 2013. Därefter skickades påminnelser, med underrättelser till krimchefen och kammarchefen, under hela 2013 och stora delar av 2014. Polisen meddelade vid upprepade tillfällen att det inte fanns någon handläggare för ärendet eftersom andra ärenden prioriterades. Under hösten 2014 vidtogs de första egentliga utredningsåtgärderna. Åtal väcktes den 20 november 2014.

text: AM 104233-12: En brottsanmälan om överträdelse av kontaktförbud och ofredande gjordes i juni 2012. Åklagaren skickade skriftliga direktiv till polisen i juni 2012. Påminnelse om direktiven skickades i november 2012 och januari 2013. I januari 2013 svarade polisen att ärendet inte var placerat på handläggare då andra ärenden var prioriterade. En anmälan om olaga förföljelse tillkom i ärendet i januari 2013. Påminnelser skickades under våren 2013 och i mars 2013 skickades en underrättelse till krimchefen. Påminnelser med underrättelse till krimchefen och med kopia till kammarchefen fortsatte att skickas under hösten 2013. Polisens första egentliga utredningsåtgärder i ärendet genomfördes i januari 2014, dvs. omkring ett och ett halvt år efter de första direktiven gavs. Åtal väcktes i juli 2014 och dom i tingsrätten meddelades i januari 2015 beträffande del av anmälningarna.

text: AM 154653-12: Anmälningar om urkundsförfalskning och trolöshet mot huvudman gjordes hos polisen i augusti 2012 och kom in till åklagarkammaren i september 2012. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen i oktober 2012 och en påminnelse skickades i december 2012. Chefen för Länskriminalavdelningen svarade att ärendet inte hade placerats på handläggare då andra ärenden var prioriterade. Under perioden april 2013 – januari 2015 skickade åklagaren 15 påminnelser om direktiven till polisen, varav 7 med underrättelse till krimchefen. Första underrättelsen till krimchefen skickades i juni 2013. Först i november 2014 gav polisen beskedet att ärendet hade en handläggare. I mars 2015 gav åklagaren direktiv till polisen om att förhör skulle hållas med inblandade personer. Efter att förhör hållits gav åklagaren nya direktiv till polisen och väckte då frågan om åtal skulle komma att hinna väckas innan preskription inträtt.

text: AM 38664-13: En anmälan om grovt bidragsbrott inkom till polisen i mars 2013. Åklagaren gav skriftliga direktiv till polisen den 20 mars 2013. Därefter skickades påminnelser om direktiven under hela 2013. Den första underrättelsen till krimchefen skickades den 17 september 2013. Polisen meddelade vid upprepade tillfällen att det inte fanns någon handläggare för ärendet eftersom andra ärenden prioriterades. De första egentliga utredningsåtgärderna i ärendet vidtogs i mars 2014. Förundersökningen slutfördes den 11 april 2014. Åklagaren beslutade den 14 april 2014 att brottsmisstankarna var att bedöma som vårdslöst bidragsbrott. Vid denna bedömning var en stor del av brottsligheten preskriberad varför åklagaren beslutade att inte väcka åtal i dessa delar. Avseende fem brottsmisstankar, som inte var preskriberade, utfärdade åklagaren den 14 april 2014 strafföreläggande avseende vårdslöst bidragsbrott. Strafföreläggandet godkändes av den misstänkte den 23 april 2014.

text: Justitiekanslern beslutade med anledning av sina iakttagelser att inleda detta tillsynsärende.

text: Utredning

text: I en remiss till Polismyndigheten redogjorde Justitiekanslern för de iakttagelser som hade gjorts under inspektionen och begärde att myndigheten särskilt skulle besvara följande frågor.

text: Polismyndigheten har i ett yttrande anfört bl.a. följande.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten vill inledningsvis nämna att vid årsskiftet 2014/2015 skedde en stor omorganisation, där de 21 polismyndigheterna i landet samt Rikspolisstyrelsen gick ihop och bildade en myndighet, Polismyndigheten. Motiv till att inrätta en sammanhållen myndighet har varit att ge bättre förutsättningar för en högre kvalitet, effektivitet och flexibilitet. Den nya organisation, med sex nivåer, ger tydligare ledning och styrning med kortare beslutsvägar. Avstånden mellan olika beslutsnivåer ska minska och resurser, ansvar och befogenheter ska föras längre ut i verksamheten.

text: Av JK:s remiss har framkommit att ett antal ärenden hos dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län, numera Polisområde Jämtland, har haft lång handläggningstid hos Polisen (främst ärenden som rört ekonomisk brottslighet). Polisområde Jämtland har i sitt yttrande uppgivit att den främsta orsaken till att ärendena har blivit liggande utan åtgärd under så lång tid har varit att andra ärenden har hamnat högre upp på prioriteringslistan. Det har vidare, enligt Polisområde Jämtland, saknats erforderlig kompetens i form av ekobrottsutredare.

text: Justitieombudsmannen (JO) har i ett ärende (JO:s beslut av den 24 augusti 2011, dnr 4217-2010) uttalat sig att ansvaret för att polismyndigheten ser till att åklagarens utredningsdirektiv leder till adekvata åtgärder åvilar myndigheten som sådan och ytterst dess ledning. Vidare har Polisen en skyldighet att utreda alla anmälda brott, oavsett brottstyp (JO:s beslut av den 16 februari 2010, dnr 2576-2009).

text: Dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län hade under den aktuella tidsperioden problem med att i vissa ärenden upprätthålla det allmänna skyndsamhetskrav som gäller i förundersökningar enligt

text: rättegångsbalken

text: . Polismyndigheten noterar dock att den brist på utredare som då förelåg till stor mån nu synes ha läkts genom nyrekrytering av utredare inriktade mot ekonomisk brottslighet. Detta har även direkt avspeglats på ärendebalanserna när ekobrottsutredarna anställdes enligt Polisområde Jämtland.

text: När det gäller den s.k. prioriteringslista som dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län har följt i sitt utredningsarbete är Polismyndigheten av den uppfattningen att det inte är lämpligt att enbart arbeta utifrån prioritering av brottskoder. Såsom regionledningen i Polisregion Nord anfört får det anses självklart att de s.k. fristmålen (häktade, misstänkta under 18 år samt målsäganden under 18 år) ska ha förtur före andra ärenden och naturligtvis måste ärenden som har förblivit outredda under längre tid ges prioritet. I regleringsbrevet för kommande budgetår till Polismyndigheten kan regeringen ange att vissa brott ska vara prioriterade i Polisens verksamhet, vilket i så fall är styrande för verksamheten. Men även om vissa brott prioriteras högre i den brottsutredande verksamheten får detta inte innebära att andra ärenden får ligga outredda för länge, vilket allvarligt skadar rättssäkerheten och förtroendet för rättsväsendet.

text: Polismyndigheten noterar att i tjänsteföreskrift 181-1, som tillsvidare gäller även i den nya myndigheten, stadgas tydligt vilka regler som gäller för redovisade ärenden äldre än sex månader.

text: 5.3 Av föreskriften framgår att enhetschef ansvarar för att följa upp redovisade ärenden äldre än 6 månader två gånger per år. Vid genomgången ska särskilt beaktas att ingen felaktig hantering skett eller att någon enskilds rättssäkerhet åsidosatts.

text: 5.4 Vid genomgången ska en förteckning upprättas över samtliga ärenden äldre än 6 månader . I förteckningen ska för varje ärende särskilt anges orsak till varför ärendet är oredovisat samt datum för den senaste vidtagna åtgärden.

text: 5.5 Enhetschefen ansvarar att till stabchefen den 15 april och 15 oktober varje år redovisa förteckningen enligt punkten 5.4.

text: Polismyndigheten är av uppfattningen att Polismyndigheten i Jämtlands län borde ha vidtagit åtgärder vid de uppföljningar av ärenden äldre än sex månader som skett enligt tjänsteföreskrift 181-1 och att det då vid dessa uppföljningar måste ha framgått att vissa ärenden hade legat outredda under en längre tidsperiod.

text: Polismyndigheten anser att det finns tillräckliga resurser inom Polisområde Jämtland för att inom rimlig tid biträda Åklagarmyndigheten med verkställande av utredningar enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB. För det fall det förekommer höga balanser av ärenden och handläggningstider är onödigt långa beror detta vanligtvis på ett flertal faktorer, såsom t.ex. variationer i ärendeinflöde, bristande utredningsresurser inom aktuella utredningsenheter, felaktiga prioriteringar i verksamheten m.m. I så fall måste man se över sina rutiner i utredningsverksamheten och göra en omfördelning i de befintliga utredningsresurserna för att motverka för långa handläggningstider.

text: Polismyndigheten vill betona att om en situation uppstår att ett polisområde inte anser sig ha möjlighet att inom rimlig tid kunna bistå åklagaren med resurser ska åklagaren underrättas om detta (se JO 2003/04 s. 82). Det övergripande ansvaret för verksamheten på en utredningsavdelning inom Polismyndigheten vilar på avdelningschefen. Det ankommer på avdelningschefen att informera närmast högre chef om vederbörande gör den bedömningen att verksamheten inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Före omorganisationen åvilade ansvaret ytterst på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Numera ligger ansvaret ytterst på chefen för regionen. Polismyndigheten är av uppfattningen att om ett polisområde anser sig ha en för hög arbetsbelastning av mer permanent art, vilket gör att man kan förutspå att skyndsamhetskravet i vissa ärenden kan komma att åsidosättas, ska man informera regionledningen om det aktuella läget. Där kan bl.a. frågan lyftas om förstärkning från andra polisområden bör begäras eller vilka möjligheter som finns att omprioritera redan befintliga utredningsresurser.

text: I ett led för att förbättra och samordna utredningar med anledning av den stora ökningen av bedrägeribrott uppdrog dåvarande Rikspolisstyrelsen, numera Polismyndigheten, i januari 2013 åt Polismyndigheten i Stockholms län att starta ett nationellt bedrägericentrum (NBC) för att möta den kraftigt ökade bedrägeriverksamheten i landet. NBC samordnar svensk polis resurser mot bedrägeribrott som sker över hela landet och som har samband med varandra, samt arbetar för att göra brottsbekämpningen mer effektiv och strukturerad. NBC igångsattes i september 2013. Genom inrättandet av NBC har förutsättningar skapats för att ta fram en nationell problembild, utveckla och sprida enhetliga arbetsmetoder samt utveckla rutiner för nationell operativ samverkan med externa aktörer. Målet är att minska antalet anmälda bedrägeribrott, nå kortare handläggningstider och att öka lagföringen. Polismyndighetens förhoppning är att på sikt ska inrättandet av NBC avspegla sig på balanserna och handläggningstiderna ute i landet vad gäller bedrägeribrotten.

text: Polismyndigheten noterar att Polisregion Nord understryker vikten av det ansvar polisen har, oavsett brottstyp, för samtliga anmälda brott.

text: Polismyndigheten beklagar att det allmänna skyndsamhetskravet i de redovisade förundersökningarna har åsidosatts. Polismyndigheten vill framhålla att det är viktigt att myndigheten åtnjuter det allmännas förtroende och att förundersökningar bedrivs med den skyndsamhet för vad som är stadgat. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och bidrar till tryggheten i samhället. De brister som uppdagats i samband med långa handläggningstider i förundersökningar hos dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län har främst rört ekonomisk brottslighet, vilket till största delen berott på stora balanser kopplat till för få kompetenta ekobrottsutredare. Polismyndigheten noterar ändå med tillförsikt att dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län på ett aktivt sätt vidtagit adekvata åtgärder för att lösa bristen på kompetent personal, även om denna åtgärd enligt Polismyndighetens mening borde tagits tidigare. Polismyndigheten förutsätter att Polisområde Jämtland fortsättningsvis, på ett tidigare stadium, uppmärksammar om redovisade ärenden äldre än sex månader har förblivit outredda under en längre tid.

text: Polismyndigheten avser att lyfta det som framkommit i det aktuella tillsynsärendet i Polisregion Nords ledning för att säkerställa att åtgärder vidtas för att Polisregion Nord ska efterleva skyndsamhetskravet i samtliga polisområden. Polismyndigheten finner att ytterligare åtgärder, utöver de redan vidtagna, inte är behövliga.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) ska en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet och ska bl.a. se till att utredningen bedrivs effektivt, se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (

text: När förundersökningen leds av en åklagare är polismyndigheten, under förutsättning att den har erforderliga resurser, skyldig att biträda vid utredningen. Åklagaren styr arbetet genom direktiv till polismyndigheten, jfr

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB. Polismyndigheten ska se till att de utredningsdirektiv som åklagaren ger leder till adekvata åtgärder. Ansvaret för att Polismyndigheten fullgör dessa skyldigheter åvilar myndigheten som sådan, ytterst dess ledning. (Jfr JO:s beslut 2011-08-24, dnr 4217-2010.)

text: Av utredningen framgår att handläggningstiden i ett antal ärenden hos dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län varit lång och att det framförallt berott på att polisen under lång tid inte vidtog några utredningsåtgärder i ärendena då dessa legat i balans. I de ärenden som särskilt redogjorts för i detta beslut dröjde det mellan ett år och upp till närmare två och ett halvt år efter att åklagaren gav utredningsdirektiv innan polisen överhuvudtaget började handlägga ärendena. I två av ärendena (AM 26957-12 och AM 38664-13) lades delar av förundersökningen ned på grund av att brotten var preskriberade. I samtliga av ärendena skickade åklagarkammaren ett stort antal påminnelser till polisen om direktiven. I den mån dessa besvarades var beskedet att det inte fanns någon handläggare för ärendena eftersom andra ärenden prioriterades.

text: Polisområde Jämtland har uppgett att dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län följde den prioriteringsordning gällande brottskoder som fanns för att på bästa sätt kunna strukturera arbetet, att det medfört att vissa ärenden blivit liggande längre, men att en uppgradering skett av lågt prioriterade ärenden när det närmat sig preskription för att undvika detta.

text: Justitiekanslern delar Polismyndighetens uppfattning att det inte är lämpligt att enbart arbeta utifrån prioritering av brottskoder. De s.k. fristmålen ska självfallet ha förtur före andra ärenden och vissa brott kan, enligt vad som anges i Polismyndighetens regleringsbrev, vara prioriterade i verksamheten. Ärenden som har förblivit outredda under lång tid måste emellertid också prioriteras. Som Polismyndigheten anfört skadar det allvarligt rättsäkerheten och förtroendet för rättsväsendet om ärenden får ligga outredda för länge.

text: Enligt Polisområde Jämtland har tjänsteföreskriften 181-1, som reglerar skyldigheten att ha en regelbunden uppföljning av oavslutade ärenden äldre än sex månader, inneburit att en övergripande kontroll har kunnat ske av de ärenden som har tenderat att bli liggande outredda för länge. Trots att det vid dessa uppföljningar måste ha framgått att de aktuella ärendena legat under en mycket lång tid utan att handläggningen hos polisen ens påbörjats verkar det inte ha lett till att några åtgärder vidtagits. Så borde naturligtvis ha skett.

text: Polisområde Jämtland har förklarat att det under aktuell tidsperiod hos dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län fanns en konstaterad brist på utredare riktade mot ekonomisk brottslighet, att flera ekoutredare rekryterades och att det gjorde stor skillnad för ärendebalansen. Polismyndigheten har anfört att det finns tillräckliga resurser inom Polisområde Jämtland för att inom rimlig tid biträda Åklagarmyndigheten med verkställande av utredningar enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB.

text: Oavsett orsakerna till att ärenden legat länge i balans hos dåvarande Polismyndigheten i Jämtlands län konstaterar Justitiekanslern att handläggningen av de granskade ärendena inte uppfyller det i

text: 23 kap. 4 §

text: RB fastlagda skyndsamhetskravet. Att det har bidragit till att man har blivit tvungen att lägga ned vissa förundersökningar på grund av att brotten preskriberats är naturligtvis inte acceptabelt.

text: Justitiekanslern avslutar ärendet med den kritik som ligger i det sagda.


publisher: Justitiekanslern

title: I en tidningsannons uttalas bl.a. ett tack till 1 650 namngivna personer. Annonsen har inte ansetts skyddad av TF

org: jk

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

type: stycke

text: Handlingarna återlämnas till Polismyndigheten i Västmanlands län för de åtgärder som anmälan kan föranleda i den del den rör en annons införd i Västmanlands Läns Tidning den 10 och 12 januari 2004.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Polismyndigheten i Västmanlands län har till Justitiekanslern överlämnat en anmälan rörande tryckfrihetsbrott från KP. Enligt anmälaren har det i en artikel i tidningen Västmanlands Läns Tidning (VLT) den 13 januari 2004 under rubriken "Mäklare bryter mot lagen" förekommit uppgifter som utgör förtal av honom.

text: KP har även anmält VLT för att tidningen den 10 och 12 januari 2004 fört in en annons från dennes fastighetsmäklarföretag Civilekonomgruppen. Annonserna hade rubriken "Vi tackar alla våra 1 650 säljare och köpare för ett fantastiskt år 2003". I annonserna namngavs de 1 650 kunderna. En annan del av annonsen innehöll en kortfattad presentation av KP och dennes yrkeserfarenhet. I det avsnittet förekom bl.a. uttalanden som "Det är med stor glädje vi ser att kompetens lönar sig" och "Välkommen till oss med dina önskemål". Enligt anmälaren har VLT gjort sig skyldig till brott mot

text: tryckfrihetsförordningen

text: genom att föra in annonserna.

text: Enligt uppgifter från polismyndigheten har den nämnda annonsen lett till tolv anmälningar rörande brott mot lagen (

text: ) om namn och bild i reklam.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Anmälan mot artikeln den 13 januari 2004

text: När det först gäller den anmälda artikeln i VLT med rubriken "Mäklare bryter mot lagen" kan det konstateras att den förekom i tidningen den 13 januari 2004, således för mer än sex månader sedan. Eftersom allmänt åtal för tryckfrihetsbrott i en periodisk skrift skall väckas inom sex månader från utgivningen, har jag inte möjlighet att vidta några åtgärder med anledning av artikeln. Det bör i anslutning härtill påpekas att KP fortfarande har formell möjlighet att ingripa mot tidningen genom att väcka ett enskilt åtal.

text: Anmälan mot en annons den 10 och 12 januari 2004

text: En prövning av Justitiekanslern av anmälan i den här delen förutsätter att

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är tillämplig på den aktuella annonsen. Enligt gällande rätt anses inte TF:s regler tillämpliga på reklamåtgärder som är av utpräglat kommersiell natur. Med det uttrycket brukar avses att reklamåtgärderna har vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål.

text: Det står klart att den anmälda annonsen har förekommit i kommersiell verksamhet. När det gäller syftet med och föremålet för annonsen är frågan hur man skall se på den omständigheten att personerna namnges genom att Civilekonomgruppen framför ett tack till samtliga sina kunder under året. Att på det sättet i en annons tacka eller hälsa till ett antal namngivna personer torde i vissa fall kunna medföra att en annons inte anses vara av utpräglat kommersiell natur och att den därmed omfattas av TF:s tillämpningsområde.

text: I Civilekonomgruppens fall har dock den rent kommersiella delen av annonsen - bl.a. presentationen av KP och välkomnandet av nya kunder - getts en relativt framskjuten placering. Det tack som uttalas riktas dessutom till ett mycket stort antal människor. Uppräkningen av kunderna framstår mot den bakgrunden i första hand som ett sätt att illustrera företagets framgång och erfarenhet på mäklarområdet snarare än ett sätt att uttrycka tacksamhet mot kunderna. Det får anses att syftet med annonsen framför allt har varit att locka fler kunder att välja Civilekonomgruppen som fastighetsmäklare. Annonsen får därmed anses vara av utpräglat kommersiell natur och den omfattas sålunda inte av grundlagsskyddet i TF.

text: I det läget ankommer det inte på mig, utan på polis och allmän åklagare, att ta ställning till anmälan i den här delen, och då enligt vanliga straffrättsliga bestämmelser.

type: avgorande


title: Klagomål mot domstolar i anledning av tolkars begäran om att få del av handlingar före förhandling

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden mot bakgrund av ett tidigare här avgjort ärende angående tolkars rätt att få del av handlingar före en domstolsförhandling.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: LH, sekreterare i föreningen Rättstolkarna har i ett e-brev hit den 22 maj 2013 framfört klagomål mot Förvaltningsrätten i Stockholm. Enligt anmälan vägrar domstolen konsekvent att lämna ut handlingar till tolkar inför förhandlingar. Sedan anmälan kompletterats har framkommit att tolkar i föreningen upplever att det finns liknande problem även vid andra domstolar i landet.

text: Enligt anmälan leder domstolarnas vägran att lämna ut handlingar till att tolkarna inte kan förebreda sig inför förhandlingar på ett ändamålsenligt sätt. I anmälan sägs vidare att tolkarna i sina kontakter med domstolarna har hänvisat till Justitiekanslerns beslut den 14 november 2008 (dnr

text: ) där frågan behandlats, men att de trots detta inte har fått gehör för sina krav.

text: Justitiekanslerns beslut den 14 november 2008 gällde ett klagomål mot Länsrätten i Dalarnas län där en tolk inte fick del av handlingar före en förhandling i ett mål om omhändertagande enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Justitiekanslern gjorde vissa uttalanden i beslutet om en tolks rätt att ta del av handlingar före en förhandling och sättet på vilket domstolen borde ha förmedlat handlingarna till tolken.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat viss information från Domstolsverket för att belysa om det finns några av verket utfärdade föreskrifter som reglerar dels en tolks rätt att ta del av handlingar före en förhandling, dels på vilket sätt handlingar som omfattas av sekretess bör göras tillgängliga. Av utredningen framgår bl.a. följande.

text: I Domstolsverkets publikation Rättshjälp och taxor, som i princip gäller för landets samtliga domstolar, behandlas bl.a. frågan om en tolks rätt till information före en förhandling. Där uttalas bl.a. följande.

text: Domstolen bör vara uppmärksam på att tolkning kräver stark koncentration. Under längre tolkningar kan tolken behöva kortare vilopauser med rimliga mellanrum. När det gäller tolkning till/från teckenspråk krävs det ibland att två eller flera tolkar arbetar tillsammans beroende på uppdragets art och längd. För att tolken ska kunna förbereda sig och fullgöra sitt uppdrag kan det ibland vara lämpligt att viktigare handlingar i målet (t.ex. stämningsansökan, underinstansens dom eller beslut, överklagandeskrivelser m.m.) skickas till tolken i förväg.

text: Förordnade tolkar är uppdragstagare hos domstolen och omfattas därför, enligt ett beslut av Justitiekanslern, av samma sekretessregler som domstolens anställda (Justitiekanslerns beslut den 14 november 2008, dnr

text: Det finns liknande skrivningar kring tolkars rätt att ta del av handlingar före en förhandling i Domstolsverkets handböcker.

text: Frågan om på vilket sätt information som omfattas av sekretess bör förmedlas när det gäller e-post finns i Domstolsverkets föreskrifter (

text: DVFS 2012:1

text: ) om informationssäkerhet för gemensamma IT-system. I 20 § föreskrivs följande.

text: Uppgifter som omfattas av sekretess får endast skickas till extern mottagare (dvs. mottagare utanför Domnät) om av Domstolsverket tillhandahållen e-postkrypteringslösning används. De sekretessbelagda uppgifterna ska i sådana fall inte lagras i e-postprogramvaran längre tid än nödvändigt.

text: Enligt Domstolsverket finns ingen liknande reglering eller rekommendation till domstolarna när det gäller frågan i vilken mån eller på vilket sätt fax bör användas när det gäller att översända information som omfattas av sekretess.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rätten för den som inte behärskar det svenska språket att biträdas av tolk i domstol är en viktigt rättssäkerhetsfråga, som bl.a. kommer till uttryck i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . För att kunna garantera rätten till en rättvis rättegång är det viktigt att tolkningen är av hög kvalitet, vilket bl.a. kräver att tolken ges möjlighet att förbereda sig tillräckligt för uppdraget. Domstolen har del i ansvaret för att så sker, vilket kan innebära att tolken måste beredas tillfälle att ta del av relevant information före en förhandling.

text: Vilken information en tolk kan behöva ta del av före en förhandling varierar emellertid från fall till fall. Olika faktorer kan då ha betydelse såsom tolkens tidigare erfarenhet, målets eller ärendets komplexitet och förhandlingens betydelse i processen i stort. En bedömning måste därför göras i varje enskilt fall, lämpligen efter en dialog mellan domstolen och tolken.

text: Om tolken för att kunna utföra sitt uppdrag behöver få ta del av handlingar före förhandlingen ska domstolen verka för att detta kan ske. När det rör sig om uppgifter som inte omfattas av sekretess bör aktuella handlingar ofta kunna översändas till tolken på det sätt denne önskar. Saken ställer sig dock i viss mån annorlunda när fråga är om uppgifter som omfattas av sekretess.

text: I domstolarna förekommer en mängd uppgifter som omfattas av sekretess. Ett spridande av sådana uppgifter kan i vissa fall utgöra brott och kan också orsaka skada för enskilda och allmänna intressen. Rent allmänt är det därför viktigt att restriktivitet iakttas vid spridning av sådan information och, om den sprids, att detta sker enligt gällande regler och under betryggande former. Frågan är då om och i så fall i vilken mån en domstol bör ge en tolk tillgång till handlingar som innehåller uppgifter vilka omfattas av sekretess före den domstolsförhandling där tolken ska tjänstgöra och i så fall på vilket sätt informationen bör göras tillgänglig.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: – OSL – gäller att anställda vid en domstol har tystnadsplikt. Tystnadsplikten innebär ett förbud att röja eller utnyttja uppgifter som är sekretessbelagda enligt OSL eller annan lag eller förordning. Förbudet är straffsanktionerat och överträdelse av detsamma kan, enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: , leda till böter eller fängelse.

text: Även uppdragstagare vid domstolen omfattas av tystnadsplikten i

text: 2 kap. 1 §

text: OSL. Av detta följer att en tolk som har ett uppdrag hos en domstol omfattas av samma tystnadsplikt som anställda vid domstolen. (Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen – en kommentar, kommentaren till 2 kap. 1 §.) Härutöver omfattas de tolkar som är auktoriserade av förordningen (

text: ) om auktorisation av tolkar och översättare. Enligt

text: 9 §

text: i den förordningen ska auktoriserade tolkar iaktta god tolksed, vilket bl.a. innebär att de ska iaktta tystnadsplikten. (Se God tolksed – Vägledning för auktoriserade tolkar, Kammarkollegiet, 2004.)

text: Det är inte helt tydligt vid vilken tidpunkt som tolken ska anses inträda som uppdragstagare vid domstolen. I domstolarna i dag tycks den gängse ordningen vara att en tolk bokas genom en förmedling som bekräftar beställningen på så vis att namnet på tolken sänds till domstolen. Tolkens förordnande formaliseras dock i regel av domstolen först när förhandlingen påbörjats genom att beslutet om förordnande antecknas i sammanträdesprotokollet.

text: Det framstår emellertid som både rimligt och lämpligt att tolken ska anses vara uppdragstagare och därmed bunden av tystnadsplikten redan när bekräftelsen av att en viss tolk åtagit sig uppdraget sänds till domstolen. Situationen kan jämföras med den där en tolk anlitas av andra myndigheter, t.ex. polis och åklagare där något formellt förordnande inte torde ges. Visst stöd för denna uppfattning finns även i förarbetena till lagstiftning som ansluter till bestämmelsen i

text: 2 kap. 1 §

text: OSL (

text: prop. 1979/80:80 s. 72

text: ). Där anges att en tolk omfattas av tystnadsplikten i den omfattning han eller hon anlitats av myndigheten. Frågan berörs även i viss mån i propositionen Tolkning och översättning i brottmål där det konstateras att reglerna kring tystnadsplikt är tillräckliga för att upprätthålla de krav som ställs i EU-rätten på att tolkar i brottmålsförfaranden ska iaktta konfidentialitet (

text: prop. 2012/13:132 s. 39

text: Den omständigheten att tolkförordnandet i regel formaliseras först vid förhandlingen bör därför inte innebära att domstolen med hänvisning till sekretessbestämmelser kan neka tolken att ta del av uppgifter i målet i förväg om detta krävs för att tolken ska kunna fullgöra sitt uppdrag. Som redan har antytts är det dock alltid viktigt att sådan information hanteras med försiktighet.

text: När det kommer till frågan på vilket sätt en tolk kan få del av information som omfattas av sekretess gör sig samma överväganden gällande som när domstolen förmedlar sådan information till andra. Som framgår av Domstolsverkets ovan nämnda föreskrifter (

text: DVFS 2012:1

text: ) får sekretess-belagd information sändas via e-post endast om av Domstolsverket tillhandahållen e-postkrypteringslösning används. När det gäller fax finns inga sådana generella föreskrifter. Saken måste därmed avgöras från fall till fall där en riskbedömning får ske bl.a. utifrån hur säker faxlinjen kan anses vara i det enskilda fallet. (Se Heuman m.fl. Sekretess m.m. hos allmän domstol – en handbok, 3 uppl., 2010, s. 17, JO 1994/95 s. 63 och JO:s beslut den 26 april 2013 i dnr 872-2013.) När fråga är om mycket känslig information är den lämpligaste lösningen att tolken ges möjlighet att ta del av informationen hos domstolen.

text: Vad som nu redovisats innebär att de uttalanden som gjordes i Justitiekanslerns beslut den 14 november 2008 i någon mån ska modifieras. Det är således inte möjligt att göra några generella uttalanden om vilka handlingar en tolk ska få del av före en förhandling eller på vilket sätt sådana handlingar bör förmedlas till tolken. Det är ytterst domstolens ansvar att förhandlingen kan genomföras på ett sådant sätt att också den som behöver hjälp av tolk garanteras rätten till en rättvis rättegång. Domstolen bör därför så långt det är möjligt tillmötesgå en tolks begäran om att före förhandlingen få ta del av relevanta handlingar i målet.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


title: Klagomål mot en färdtjänstnämnds handläggning av ansökningar om extra tilldelning av resor

text: Justitiekanslerns beslut

text: Klagomålet föranleder inte någon ytterligare åtgärd här.

text: Ärendet

text: Hans V har i en skrivelse hit den 19 november 1997 framfört klagomål mot Färdtjänstnämndens i Stockholms läns landsting handläggning av ansökningar om extra tilldelning av färdtjänstresor. Skälen för klagomålet är att färdtjänstnämnden vid extra tilldelning av färdtjänstresor gör sig skyldig till åsiktsregistrering, eftersom det krävs verifikation på medlemskap eller närvaro vid olika föreningsaktiviteter. Hans V har därefter i en skrivelse hit den 6 januari 1998 begärt att hans klagomål skall prövas i relation till

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: Färdtjänstnämnden har yttrat sig över Hans V:s klagomål och därvid anfört följande.

text: Vi har ett system där vi förutom en grundtilldelning tilldelar resor för specifika ändamål som bl.a. kan vara föreningsaktiviteter.

text: Vi registrerar dock inte föreningsaktivitet i vårt dataregister, däremot registrerar vi en kod för statistiska ändamål, t.ex. kod 2103 som innebär föreningsaktivitet i allmänhet. Koder säger således ingenting om aktivitetens ändamål. På motsvarande sätt finns koder för andra fritidsaktiviteter. Sammanfattningsvis registrerar vi inte i klartext till vilka föreningsaktiviteter resor har tilldelats.

text: Färdtjänstens tilldelning av resor (förutom grundtilldelning av 104 biljetter) sker genom ansökan om extra tilldelning av resor för olika ändamål. I normalfallet redovisar kunden till vilket ändamål man önskar tilldelning. Detta kan ske på olika sätt, dels genom telefonkontakt med Färdtjänstens kundtjänst eller genom skriftlig ansökan.

text: Beroende på omfattningen av begärd tilldelning kan intyg begäras. I de allra flesta fall handlar det om helt okontroversiella uppgifter ur den sökandes synpunkt. Om det av politisk eller religiös synpunkt upplevs som känsliga uppgifter avstår Färdtjänsten från att begära intyg för tilldelningen.

text: Hans V ansökte om biljetter för deltagande i fem olika föreningars aktiviteter vilket tillstyrktes utan begäran om intyg. När Hans V åberopade ytterligare deltagande i femton olika föreningars aktiviteter, som vi inte uppfattade berörde hans politiska eller religiösa uppfattning, begärde Färdtjänsten att detta på vanligt sätt skulle styrkas.

text: Vid telefonsamtal med Hans V angående detta hade han ingenting att erinra och skulle ordna det.

text: Färdtjänsten bedömer att de begärda intygen inte på något sätt står i konflikt med

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: Hans V har fått del av yttrandet och har lämnat synpunkter på det.

text: Datainspektionen har till Justitiekanslern för kännedom översänt inspektionens beslut den 27 februari 1998 (dnr 5158-97) beträffande tillsyn enligt

text: datalagen (1973:289)

text: mot Färdtjänstnämnden i Stockholms läns landsting. Inspektionen har i beslutet konstaterat följande.

text: Färdtjänstnämnden har Datainspektionens tillstånd enligt

text: datalagen

text: att föra personregistret "Tillståndsregister". I registret får registreras uppgift om kod för "föreningsverksamhet". Någon annan registrering av uppgifter om vilken eller vilka föreningar en färdtjänstkund är medlem i förekommer inte hos nämnden i personregister som avses i

text: datalagen

text: . Datainspektionen finner därför inte anledning vidta någon ytterligare åtgärd i tillsynsärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ärendet aktualiserar för Justitiekanslerns vidkommande dels en fråga rörande förhållandet mellan färdtjänstnämndens krav på intyg ed. vid extra tilldelning av färdtjänstresor och förbudet i

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: att tvinga någon att röja sin åskådning, dels en fråga om färdtjänstnämnden bedriver åsiktsregistrering.

text: Kravet på intyg ed. vid ansökningar om extra tilldelning av färdtjänstresor

text: Den 1 januari 1998 trädde lagen (

text: ) om färdtjänst i kraft samtidigt som

text: socialtjänstlagens (1980:620)

text: bestämmelser om färdtjänst upphörde att gälla. Genom den nya lagen betraktas färdtjänst i första hand som en transportform i stället för som tidigare en form av bistånd. I undantagsfall kan även efter den 1 januari 1998 bistånd för resa ges enligt

text: 6 g § socialtjänstlagen

text: (jfr

text: prop. 1996/97:115 s. 53

text: I detta sammanhang bör även nämnas att lagen (

text: ) om kommunal riksfärdtjänst ersattes per den 1 januari 1998 av lagen (

text: ) om riksfärdtjänst.

text: För att komma i åtnjutande av färdtjänst eller riksfärdtjänst måste den enskilde ansöka om denna typ av förmån hos vederbörande kommun eller ett annat bestämt organ. I ärenden om färdtjänst eller riksfärdtjänst gäller sekretess med ett s.k. omvänt skaderekvisit (7 kap. 31 § sekretesslagen fr.o.m. den 1 januari 1998 och tidigare 7 kap. 4 § sekretesslagen).

text: Enligt

text: 2 kap. 2 § första stycket regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot tvång att giva till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende.

text: Denna bestämmelse avser endast sådana områden där begreppet åskådning är ett naturligt uttryck för de åsikter en person omfattar (se

text: prop. 1975/76:209 s. 116

text: ). Med "åskådning" avses således ett mera sammanhängande komplex av åsikter inom ett visst område. De skyddade åskådningarna är endast sådana som avser politik, religion, kultur och liknande. (Se Petrén/Ragnemalm, Sveriges grundlagar, s. 50).

text: Endast vissa föreningsaktiviteter skyddas därmed av bestämmelsen. Föreningsaktiviteter som inte har något att göra med en persons åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller liknande hänseende skyddas alltså inte. Att en person tvingas uppge till en myndighet att han t.ex. är medlem i en idrottsförening eller skall göra ett teaterbesök strider därför inte mot bestämmelsen.

text: Grundlagen förbjuder det allmänna att tvinga någon att röja sin åskådning i vissa skyddade hänseenden. Räckvidden av detta förbud framgår dock inte helt klart av lagtexten. Att direkt tvång eller hot vid äventyr av särskilda sanktioner (ådömande av straff, utdömande av vite) inte får förekomma torde vara klart, jfr a. Petrén/Ragnemalm s. 49. Fråga är då om det som villkor för åtnjutande av någon förmån kan uppställas ett krav på att vederbörande lämnar uppgifter om sin åskådning. Denna fråga ges ett visst svar i förarbetena (

text: prop. 1975/76:209 s. 145

text: ) till bestämmelsen. Där uttalas bl.a. att bestämmelsen inte utgör något hinder mot regler som innebär att någon för att komma i åtnjutande av en särskilt förmånlig behandling, t.ex. att få fullgöra vapenfri tjänst eller helt befrias från värnplikt, måste lämna vissa uppgifter om sin inställning t.ex. i religiöst hänseende.

text: Förbudet mot att tvinga någon att röja sin åskådning synes därmed i vart fall inte utgöra något hinder för den som vill komma i åtnjutande av en särskilt förmånlig behandling. Huruvida t.ex. extra tilldelning av färdtjänstresor är att betrakta som en sådan förmånlig behandling är dock en öppen fråga. Någon rättspraxis på området finns inte. Enligt min mening kan det inte anses helt uteslutet att ett sådant krav på uppgiftslämnande skulle kunna uppställas, särskilt när en begäran innefattar många färdtjänstresor utöver grundtilldelningen. Det bör även nämnas att sekretess gäller för uppgifter i ärenden om tillstånd till färdtjänst. Oavsett hur det skulle förhålla sig i det nu exemplifierade fallet bör det rent allmänt från myndigheternas sida vid ansökningar om olika slags förmåner inte uppställas krav på uppgiftslämnande om den enskilde därigenom tvingas röja sin åskådning inom de områden som skyddas av

text: 2 kap. 2 § regeringsformen

text: . Om krav på intyg som rör hans åskådning begärs för erhållandet av en viss förmån bör den enskilde, om så är fallet, därmed kunna hänvisa till förbudet.

text: I förevarande fall har det inte framkommit att färdtjänstnämnden vid extra tilldelning av färdtjänstresor uppställer något krav på intyg av en enskild om denne därigenom blir tvungen att röja sin åskådning ur politisk eller religiös synpunkt. Inte heller har det framkommit att Hans V skulle ha varit tvungen att röja sin åskådning när han begärde extra tilldelning av färdtjänstresor. Med hänsyn härtill och till vad jag ovan uttalat kan jag inte finna att Hans V:s klagomål i denna del bör föranleda någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Frågan om åsiktsregistrering

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket regeringsformen

text: får anteckning om medborgare i allmänt register ej utan hans samtycke grundas enbart på hans politiska åskådning.

text: Detta förbud avser allmänna register, dvs. sådana som upprättas och föres av offentlig myndighet. Stadgandet innebär att det inte får förekomma ren åsiktsregistrering efter exempelvis partitillhörighet, om denna faktor är den enda som föranlett registreringen. Däremot utesluter bestämmelsen inte att ett register som upprättats för annat ändamål förses med tillägg om personens politiska åskådning, om denna notering har någon betydelse med hänsyn till registrets syfte (jfr Petrén/Ragnemalm, Sveriges grundlagar, s. 51 f.).

text: Av paragrafens andra stycke framgår att varje medborgare skall i den utsträckning som närmare angives i lag skyddas mot att hans personliga integritet kränkes genom att uppgifter om honom registreras med hjälp av automatisk databehandling.

text: Med hänsyn till vad färdtjänstnämnden uppgivit och till vad som i övrigt framkommit vid granskningen av ärendet här kan jag inte heller i denna del finna att Hans V:s klagomål bör föranleda någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Ärendet är med dessa uttalanden härmed avslutat.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att öl som hade omhändertagits av Tullverket blev otjänlig innan omhändertagandet hävdes

text: Justitiekanslern avslår JG:s och HG:s begäran om skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 22 mars 2004 genomförde Tullverket en transportkontroll i Helsingborg av en lätt lastbil, som JG och HG (nedan sökandena) färdades i. I lastbilen fanns 108 liter spritdrycker, 8 liter vin och 2 138,4 liter (6 480 burkar) starköl. Sökandena hade inhandlat dessa drycker i Tyskland.

text: Tullverket beslagtog samma dag alkoholdryckerna enligt

text: 22 § lagen (2000:1225)

text: om straff för smuggling (smugglingslagen).

text: Sökandena åtalades därefter vid Helsingborgs tingsrätt för smugglingsbrott avseende alkoholvarorna. Åklagaren yrkade även att dryckerna skulle förverkas. Sökandena bestred talan under påstående att dryckerna var avsedda för deras privata bruk.

text: Den 10 november 2004 ogillade tingsrätten åtalet och förverkandeyrkandet samt hävde beslaget. I domskälen uttalade tingsrätten följande.

text: ”Skattefri privatinförsel från annat EU-land är tillåten, såsom Sverige tillämpar reglerna, om den resande själv handlar alkoholen i ett annat EU-land i syfte att använda den för eget bruk och personligen transporterar varorna till Sverige. Om den medförda alkoholen är avsedd för vidareförsäljning, får införseln ett kommersiellt syfte som kräver tillstånd; annars riskerar den som för in alkoholen att göra sig skyldig till smuggling. Brytpunkten mellan privat och kommersiell införsel ligger enligt de referensnivåer som finns inom EU för spritdrycker på 10 liter och för öl på 110 liter. Härutöver skall en helhetsbedömning göras eftersom nämnda mängdgränser inte är fasta. HG och JG lever under ordnade förhållanden i Stockholmstrakten. Av deras uppgifter, som inte finns anledning att betvivla och som också stöds av den åberopade bevisningen, framgår att de under år 2004 har planerat en rad olika fester och arrangemang, som inslag i deras normala livsföring, varvid de skulle bjuda på alkoholhaltiga drycker. Mot den bakgrunden kan den införda mängden inte anses vara onormalt stor. HG och JG har haft utrymme i sin ekonomi att anskaffa dryckerna. De är inte tidigare dömda för smuggling eller liknande brott. Vid en helhetsbedömning av samtliga omständigheter finner tingsrätten att åklagaren inte visat att införseln är att bedöma som smuggling. Åtalet, liksom yrkandet om förverkande, skall således ogillas. Beslaget skall hävas.”

text: Samma dag beslutade Tullverket med stöd av

text: 2 kap. 9 a § lagen (1998:506)

text: om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och energiprodukter (LPK) att omhänderta alkoholdryckerna. Enligt beslutet var syftet med omhändertagandet att kontrollera om punktskatt skulle betalas i Sverige och att fastställa vem som i så fall var skattskyldig.

text: Den 17 januari 2005 beslutade Tullverket med stöd av 2 kap. 13 § LPK att påföra sökandena skatt för alkoholdryckerna.

text: Sökandena överklagade besluten om omhändertagande och skatt till Länsrätten i Skåne län, som den 20 maj 2005 meddelade två domar, en för varje sökande, i målen. Länsrätten biföll överklagandena, varigenom skattebeslutet undanröjdes och omhändertagandet av alkoholdryckerna upphävdes. Domskälen i domarna var i allt väsentligt utformade på samma sätt. I domskälen i den ena domen anförde länsrätten bl.a. följande.

text: ” Angående beslutet om påförande av skatt

text: När det gäller den införda mängden alkoholdrycker så överstiger denna mycket markant referensnivåerna vad gäller spritdrycker och starköl i cirkulationsdirektivet, som skall tjäna till ledning for bedömning av om dryckerna är avsedda for kommersiella ändamål. Med hänsyn till mängden införda alkoholdrycker föreligger enligt länsrättens uppfattning initialt en indikation på att införseln skall bedömas som yrkesmässig. Frågan i målet blir då om övriga omständigheter i målet stöder HG:s påstående att införseln av alkoholdrycker har gjorts for att dryckerna enbart skall användas för privat bruk.

text: Tullverket har ansett att det faktum att JG och HG inte från början fullständigt uppgett vad de införde till Sverige, talar för att det skulle vara fråga om en yrkesmässig införsel. På denna punkt är länsrätten dock av den meningen att HG:s förklaring om att han blev överraskad och chockad av transportkontrollen och därför inte lämnade fullständiga uppgifter från början, får godtas.

text: En förutsättning för att HG skall undgå beskattning är att införseln var avsedd får privat bruk. De övriga omständigheter som då kan vägas in vid bedömningen enligt cirkulationsdirektivet är i detta fall främst de skäl som HG uppgett för sitt innehav och varornas beskaffenhet.

text: HG har uppgett följande. De varor han har infört skulle användas till hans systers födelsedagsfest. Detta var den enda fest han uppgav från början vid kontrolltillfället. I tingsrätten har han sedan lämnat övriga uppgifter. Enligt länsrättens mening saknas det skäl att ifrågasätta hans uppgifter om de planerade festerna och om antalet gäster som skulle komma. Länsrätten finner det också rimligt att HG efter att alkoholvarorna tagits om hand var tvungen att begränsa gästantalet. Länsrätten anser således att det inte går att belägga att de uppgivna festerna är en efterhandskonstruktion för att HG skall kunna förklara sitt innehav av alkoholvarorna.

text: När det gäller varornas beskaffenhet så har HG uppgett att han till systerns fest endast har köpt öl och sprit. Vin har inte inhandlats utomlands med tanke på bl.a. att det blir en mycket tyngre last om man köper in vinflaskor.

text: Tullverket gör gällande att den planerade festen för systern inte var av sådan art att det var fråga om privat bruk, dvs. för HG:s eget eller hans familjs privata bruk. Alkohol som inhandlas för en släktings räkning kan enligt tullverket inte anses ingå i den inhandlades och hans familjs privata bruk.

text: Vad som avses med personligt bruk är inte närmare definierat. Helt klart är att egen konsumtion av inköpt alkohol skall hänföras till personligt bruk. Länsrätten anser också att det får anses klart att om en enskild person håller en fest till vilken han själv inbjuder ett större antal personer, som han har någon form av personlig relation till, så bör den alkohol som gästerna bjuds på anses hänförlig till hans personliga bruk. Länsrätten finner härvid att om, som i det här fallet, en enskild person inhandlar alkoholdrycker i avsikt att bjuda en familjemedlem, sin syster, samt gäster på dessa drycker vid en fest på systerns födelsedag bör detta också anses ske för den enskildes eget och hans familjs privata bruk.

text: Den mängd alkoholdrycker som HG infört till Sverige kan med hänsyn till vad han har uppgett om i vilka sammanhang dryckerna skulle förtäras och med hänsyn till hans ekonomiska omständigheter inte anses vara onormalt stor. Länsrätten finner därför sammanfattningsvis att hans införsel måste anses vara avsedd för privat bruk och att han därför inte skall beskattas enligt LAS [lagen (

text: ) om alkoholskatt, JK:s anm.] såsom för en kommersiell införsel. Tullverkets beslut om påförande av skatt skall således undanröjas.

text: Angående beslutet om omhändertagande

text: Med hänsyn till att länsrätten, enligt vad ovan anförts, nu funnit att skattskyldighet inte föreligger för HG, finns inte längre grund för omhändertagande av de i målet aktuella varorna. Tullverkets beslut om omhändertagande skall därför med stöd av 2 kap 15 § LPK upphävas.”

text: Det fjärde ovan återgivna stycket i domskälen löd i den andra domen på följande sätt.

text: ”JG har uppgett följande. De varor han har infört skulle användas till det egna bröllopet, moderns födelsedagsfest, en midsommarfest samt annan privat konsumtion. Han har ingett inbjudningskort till bröllopet samt visat kort från detsamma. Enligt länsrättens mening saknas det skäl att ifrågasätta hans uppgifter om de planerade festerna och om antalet gäster som skulle komma. Länsrätten finner det vidare rimligt att JG, efter att alkoholvarorna tagits om hand, var tvungen att begränsa gästantalet och att vid vissa fester låta bli att bjuda på alkohol. Länsrätten anser således att det inte går att belägga att de uppgivna festerna är en efterhandskonstruktion för att JG skall kunna förklara sitt innehav av alkoholvarorna.”

text: Bl.a. Tullverket överklagade länsrättens domar till Kammarrätten i Göteborg. Kammarrätten avslog överklagandena i domar den 18 november 2007 under hänvisning till att den inte gjorde någon annan bedömning än länsrätten beträffande sakfrågorna.

text: Sedan kammarrättens domar hade vunnit kraft gjorde Tullverket alkoholdryckerna tillgängliga för avhämtning. De hämtades av sökandena i januari 2006. Den beslagtagna ölen hade vid det laget blivit otjänlig som dryck.

text: Anspråket m.m.

text: Sökandena har begärt skadestånd av staten med i första hand 67 381 kr avseende kostnaden för att återanskaffa öl motsvarande den som förstördes genom omhändertagandet. De har i andra hand begärt skadestånd med 31 273 kr, varav 20 273 kr avser kostnaden för inköpet av ölen i Tyskland, 7 000 kr kostnaden för resan till Tyskland och 4 000 kr skälig ersättning om 2 000 kr per person för tidsspillan under resan. Därutöver har sökandena begärt ersättning med 20 000 kr för den kränkning av äganderätten som de menar att omhändertagandet av alkoholdryckerna utgjorde samt 2 420 kr avseende kostnaden för att göra en analys av ölen för att konstatera att den hade förstörts.

text: Till stöd för anspråken har sökandena anfört väsentligen följande. Tingsrätten fastställde att det var fråga om privatinförsel. Enligt gällande lagregler föreligger inte skattskyldighet för varor som förs in i Sverige av en enskild person som har förvärvat varorna i ett annat EU-land och som själv har transporterat dem till Sverige, om varorna är avsedda för denne eller dennes familjs personliga bruk. Att Tullverket, trots vetskapen om detta, vägrade att följa tingsrättens dom avseende det hävda beslaget och i stället beslutade att omhänderta varorna och påföra punktskatt måste anses vara en uppenbart oriktig och påtaglig felbedömning från Tullverkets sida. Beslutet var felaktigt eller försumligt, varför skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten. Vidare kränkte beslutet sökandenas rätt till skydd för egendom enligt artikel 1 första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Tullverket har yttrat sig över anspråket. Vad beträffar vissa relevanta lagbestämmelser har verket framhållit bl.a. följande.

text: ”I lagen (

text: ) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK) finns bestämmelser om förflyttning av punktskattepliktiga varor samt kontroll av sådana varor. Bestämmelserna redovisas nedan i den lydelse som gällde före 1 januari 2007.

text: Av 1 kap. 1 § LPK framgår att lagen är tillämplig på yrkesmässiga vägtransporter och postförsändelser. I 1 kap. 2 § LPK anges att med punktskattepliktig vara avses tobaksvara, alkoholvara och mineraloljeprodukt.

text: Enligt 1 kap. 6 § första stycket LPK ska transporter av punktskattepliktiga varor åtföljas av ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet samt omfattas av säkerhet för betalning av skatt enligt vad som föreskrivs i bl.a. lagen (

text: ) om alkoholskatt (LAS).

text: Av 2 kap. 1 § första stycket LPK framgår att Tullverket för att kontrollera att punktskattepliktiga varor transporteras i enlighet med 1 kap. 6 § får kontrollera det som är eller kan antas vara yrkesmässig vägtransport (transportkontroll).

text: Enligt

text: 2 kap. 9 § första stycket samma lag

text: får, om punktskattepliktig vara påträffas vid transportkontroll och om det finns anledning att anta att transporten inte sker i enlighet med 1 kap. 6 §, de varor, handlingar, lådor, behållare, containrar eller tankar som medförs vid transporten tas om hand för kontroll av om punktskatt ska betalas i Sverige och vem som i så fall är skattskyldig.

text: Av 2 kap. 9 a § LPK framgår att punktskattepliktiga varor får tas om hand även sedan de varit föremål för beslag enligt smugglingslagen om varorna har påträffats vid transportkontroll och det fortfarande finns grund för ett omhändertagande enligt 9 § första stycket.

text: Av 2 kap. 13 § LPK följer att om skattskyldighet föreligger för omhändertagen vara enligt LAS ska tullmyndigheten besluta om skatten på varan om varan har transporterats i strid med 1 kap. 6 § LPK.

text: I 2 kap. 15 § första stycket 1 och 3 LPK anges att ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas, om det inte längre finns grund för omhändertagandet eller det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå.

text: Enligt

text: 8 § första stycket 5

text: LAS föreligger skyldighet att betala skatt för den som i annat fall än som avses i 1-4, från ett annat EG-land till Sverige för in eller tar emot skattepliktiga varor.

text: Enligt

text: 8 a § 2

text: LAS föreligger inte skattskyldighet enligt 8 § första stycket 5 för varor som förs in till Sverige av en enskild person som har förvärvat varorna i ett annat EG-land och som själv transporterar dem till Sverige, om varorna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk.

text: Skattskyldigheten inträder enligt

text: 19 § första stycket 6

text: LAS för den som är skattskyldig enligt 8 § första stycket 5, när de skattepliktiga varorna förs in till Sverige.”

text: Tullverket har i yttrandet gjort bl.a. följande bedömning av skadeståndsanspråket.

text: ”Tingsrätten gjorde genom dom den 10 november 2004 en fristående straffrättslig bedömning att misstanke om smuggling inte förelåg. Den bedömningen utgör inget hinder för även en skatterättslig prövning. Tullverket finner därför inte att beslutet den 10 november 2004 att omhänderta varorna för utredning om skattskyldighet förelåg var felaktigt då några godtagbara skäl för innehavet eller kvantiteten inte kunde uppges.

text: Det kan […] konstateras att hållbarhetstiden för ölen gått ut inom den tid som ligger inom handläggningstiden för denna typ av ärenden. Varorna har inte förstörts på grund av felaktig lagring och Tullverket har inte haft möjlighet att sälja varorna. Tullverket kan därför inte anses genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning ha orsakat skadan. Det faktum att en myndighet inte vinner framgång i domstol eller överklagar ett mål till högre instans faller inte in under begreppet fel eller försummelse vid myndighetsutövning i enlighet med

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Tullverket avstyrker därför att ersättning utbetalas.”

text: Sökandena har yttrat sig över vad Tullverket har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Den huvudsakliga grunden för sökandenas skadeståndsanspråk är att Tullverkets beslut om omhändertagande av alkoholdryckerna var felaktigt eller försumligt med hänsyn till såväl den bedömning som tingsrätten hade gjort i sin friande dom som till omständigheterna i övrigt.

text: Här bör inledningsvis nämnas att tingsrättens brottmålsdom inte hade rättskraft i förhållande till den bedömning som Tullverket senare gjorde i fråga om förutsättningarna för ett omhändertagandet av dryckerna. Bestämmelserna om omhändertagande är utformade för att kunna tillämpas även för det fall ett beslag enligt smugglingslagen eller

text: rättegångsbalken

text: har hävts (jfr

text: 2 kap. 9 a §

text: LPK). Vidare bör man beakta att prövningen av ett brottmål och en sådan skatterättslig bedömning som Tullverket gjorde sker inom ramen för olika processformer och utifrån skilda förutsättningar. T.ex. är beviskravet för ett omhändertagande enligt

text: 2 kap. 9 §

text: LPK lägre än det som gäller för att döma någon till ansvar för brott. Det i den nämnda bestämmelsen uppställda kravet för ett omhändertagande är att ”det finns anledning att anta” att transporten av alkoholdrycker inte har skett i enlighet med den lagen.

text: Tullverket hade sålunda att göra en självständig bedömning av omständigheterna vid införseln och att därvid tillämpa förutsättningarna enligt LPK för att omhänderta alkoholdryckerna (jfr Justitiekanslerns beslut den 20 juli 2005 i ärende nr

text: ). Utöver det nämnda beviskravet har dessa förutsättningar återgetts i verkets ovan refererade yttrande.

text: Den fråga som vid bedömningen av skadeståndsanspråket ställs på sin spets är om det enligt 2 kap. 9 § LPK fanns anledning för Tullverket att anta att varorna hade förts in för annat än privat bruk, dvs. om beviskravet var uppfyllt. Frågan är vidare om det var försvarbart att låta omhändertagandet bestå till dess saken slutligen hade prövats av kammarrätten.

text: Det bör här framhållas att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en annan eller högre instans har kommit fram till en annan bedömning eller ett annat beslut än den myndighet som har fattat ett visst avgörande. Vid rättstillämpning finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts för att oaktsamhet ska anses vara för handen (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: och 2003 s. 285).

text: Trots att tingsrättens dom inte hade rättskraft i förhållande till Tullverkets prövning enligt LPK, faller det sig enligt Justitiekanslerns mening naturligt att Tullverket vid sitt beslut beaktade domen och de överväganden som domskälen gav uttryck för. Samtidigt kan inte tingsrättens bedömning av införselns natur sägas ha varit självklar. Flera omständigheter, inte minst kvantiteten drycker, får sägas ha talat för en annan utgång. Därtill kommer att Tullverket – i enlighet med hur myndigheten utformade sin talan vid förvaltningsdomstolarna – synes ha underbyggt sitt beslut om omhändertagande med en noggrann analys av bevisläget, där flera omständigheter med någon styrka talade för att införseln av dryckerna inte var avsedd för privat bruk. Justitiekanslern finner med beaktande härav att Tullverkets ställningstagande i frågan om förutsättningarna för ett omhändertagande inte kan sägas ha varit så uppenbart oriktigt att det grundar skadeståndsansvar för staten. Detsamma gäller beträffande myndighetens beslut att föra saken vidare till kammarrätten medan omhändertagandet bestod.

text: Skadeståndsansvar enligt Europakonventionen

text: Vad beträffar påståendet att sökandenas rätt till skydd för deras egendom enligt Europakonventionen har kränkts bör följande framhållas.

text: Artikel 1 första tilläggsprotokollet till Europakonventionen innebär att varje fysisk och juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Enligt artikelns andra stycke inskränker detta inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av bl.a. skatter eller andra pålagor.

text: Bedömningen av om en stat har kränkt rätten till skydd för egendom enligt artikeln görs enligt Europadomstolens praxis genom en proportionalitetsbedömning av det allmännas intresse av den ifrågasatta åtgärden i förhållande till åtgärdens följder för den enskilde som lider men därav. En sådan avvägning görs även vid bedömningen av sådana åtgärder som omfattas av artikelns andra stycke. Samtidigt har domstolen i sådana fall tillerkänt medlemsstaterna till konventionen ett vitt utrymme att vidta olika rådighetsinskränkande åtgärder utan att kränkningar av enskildas rättigheter enligt bestämmelsen har ansetts föreligga.

text: Ett omhändertagande i syfte att undersöka förutsättningarna för att erlägga punktskatt samt i avvaktan på att skatten betalas är enligt Justitiekanslerns mening en sådan åtgärd som omfattas av andra stycket i den nämnda artikeln. I enlighet med de omständigheter som Europadomstolen har tillmätt särskild vikt vid sina bedömningar av sådana åtgärder (jfr t.ex. de fall som återges i Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl., 2007, s. 477 f., samt van Dijk m.fl., Theory and practice of the European convention on human rights, fjärde uppl., 2006, s. 893 f.) finner Justitiekanslern att bestämmelserna om omhändertagande såväl uppfyller ett legitimt syfte som omgärdas av rättssäkerhetsgarantier i form av möjligheten till en skyndsam domstolsprövning av åtgärden (jfr 4 kap. 17 § LPK). Den omständigheten i det aktuella fallet att de omhändertagna varornas natur har inneburit att de har blivit otjänliga under skatteprocessen är i sig inte tillräcklig för att någon kränkning av Europakonventionen ska anses ha uppkommit. Justitiekanslern finner därför att sökandenas rättigheter enligt artikel 1 första tilläggsprotokollet till Europakonventionen inte har kränkts.

text: Övrigt

text: Justitiekanslern anser sålunda att skadeståndsanspråket i dess helhet bör avslås. Vid denna utgång saknas anledning att tillerkänna sökandena någon ersättning för deras ombudskostnader i skadeståndsärendet.

text: Avslutningsvis beklagar Justitiekanslern att handläggningen här har dragit ut på tiden.


title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av en åklagares uppgifter i media

text: HL:s ersättningsanspråk avslås.

text: Ärendet

text: HL har, genom sitt ombud advokaten ML, vänt sig hit och önskat få prövat om han är berättigad till skadestånd av - som det får förstås - staten med anledning av en åklagares uttalanden i en tidning.

text: Bakgrunden till HL:s framställning är följande. I egenskap av brandutredare anlitades han som sakkunnig av en tilltalad i ett brottmål rörande bl.a. mordbrand. HL hördes i målet både vid tingsrätten och i hovrätten. I anslutning till att hovrätten hade meddelat dom i målet publicerade Nya Läns-Tidningen, Nya Lidköpings-Tidningen (NLT) den29 maj 2002 en artikel med rubriken "Brandexperter anklagas för mened". I artikeln återgavs bl.a. uppgifter från en intervju med åklagaren i målet, vice chefsåklagaren SJ vid Åklagarkammaren i Uddevalla. Enligt vad som anges i artikeln uttalade SJ, beträffande HL och en annan i målet anlitad brandexpert, att det var hans "bestämda uppfattning att de går att köpa för pengar. Ändå talar de under ed och det finns skäl att titta på det...".

text: Justitiekanslern har i ärendet tagit del av den aktuella artikeln samt viss korrespondens som förekommit mellan HL:s ombud och SJ. Av denna korrespondens framgår att SJ har bestritt att han uttalat sig på det sätt som hans uppgifter återges i artikeln.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: HL:s framställning får anses vara grundad på

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser och synes avse ersättning för lidande och ren förmögenhetsskada. Den skadeståndsgrundande handlingen har angetts vara att åklagaren har lämnat ovan citerade uppgifter för publicering i en tryckt skrift. Det är tydligt att en eventuell skada har sin grund i att uppgifterna har publicerats. Förutom en tillämpning av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser aktualiserar därför framställningen också

text: tryckfrihetsförordningens

text: ansvarsregler.

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Regler om statens skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: svarar staten för personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som uppkommer till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning som staten svarar för. Även lidande (kränkning) ersätts enligt punkten 2 i denna paragraf, om skadan uppkommit till följd av vissa slags integritetskränkande brott i enlighet med vad som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Staten kan enligt bestämmelsen i

text: 3 kap. 1 § första stycket 1 skadeståndslagen

text: också utanför området för myndighetsutövning ha att utge skadestånd för sak- eller personskada som uppkommit till följd av fel eller försummelse i tjänsten från en statlig arbetstagares sida (principalansvar). Arbetsgivarens ansvar för ren förmögenhetsskada eller lidande (kränkning) förutsätter dock i sådana fall, enligt

text: 3 kap. 1 § första stycket 2

text: och 3

text: skadeståndslagen

text: , att arbetstagaren har gjort sig skyldig till brott i tjänsten. Enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skall staten också ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet lämnar felaktiga råd eller upplysningar.

text: Tryckfrihetsrättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift såvida inte annat är föreskrivet i förordningen (meddelarfrihet). Av uttrycket envar i

text: 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: följer att meddelarfriheten avser medborgarna och däribland också de offentliganställda. Meddelarfriheten gäller däremot inte myndigheter som sådana. Om en myndighet t.ex. beslutar att informera medier genom t.ex. ett pressmeddelande hindrar således inte

text: tryckfrihetsförordningen

text: att ett ingripande sker med anledning av ett sådant beslut (se t.ex. JO 1984-85 s. 278 f.). Detsamma kan gälla när den som officiellt har att företräda en myndighet uttalar sig i t.ex. massmedia. Verkschefer och vissa andra högre tjänstemän kan ofta ha en sådan ställning att de som personer är intimt förknippade med de tjänster som de upprätthåller. Det kan då vara svårt att avgöra när de uttalar sig på myndighetens vägnar eller som medborgare i allmänhet. Sådana gränsdragningsproblem kan också uppkomma när en åklagare lämnar uppgifter för publicering. En åklagare kan visserligen inte allmänt sett anses företräda den myndighet i vilken han är anställd. Av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: följer emellertid att fullgörandet av åklagaruppgifter inte lagts på åklagarmyndigheterna som sådana utan på de enskilda åklagarna som personer.

text: I

text: 1 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: föreskrivs vidare att ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas ersättningsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan till det i annan ordning eller i andra fall än som anges i förordningen. Regleringen innebär bl.a. att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten lämnar meddelanden till massmedia bara kan ske när

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger det. Detta innebär, med några inte här aktuella undantag, att straff- eller ersättningsansvar enligt allmän lag inte kan utkrävas av den som med stöd av sin meddelarfrihet lämnar uppgifter för publicering i en grundlagsskyddad skrift.

text: I detta sammanhang bör också framhållas att regler om skadestånd på grund av innehållet i en tryckt skrift finns i

text: 11 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: . I 1 § detta kapitel sägs att ett anspråk på skadestånd med anledning av missbruk av tryckfriheten endast får grundas på att den skrift som anspråket avser innefattar ett tryckfrihetsbrott. Ett sådant anspråk får, enligt samma bestämmelse, inte göras gällande mot någon annan än den som enligt

text: 8 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: svarar för brottet - i regel den ansvarige utgivaren för en periodisk skrift. Eftersom förordningen är exklusiv straff- och processlag på tryckfrihetens område kan således ersättningsskyldighet med anledning av innehållet i en grundlagsskyddad skrift i princip inte utgå med stöd av allmän lag.

text: Mot bakgrund av det anförda skulle det kunna hävdas att staten inte med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser kan åläggas ersättningsskyldighet med anledning av innehållet i den aktuella artikeln.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: avser emellertid att garantera enskildas rättigheter gentemot det allmänna. En konsekvens härav är att förordningen inte torde utgöra något hinder mot att allmän lag tillämpas när ett anspråk riktas mot staten med anledning av en statlig arbetstagares medverkan till en framställning i en tryckt skrift, även när som i detta fall skadan kan sägas ha uppkommit till följd av innehållet i skriften (jfr

text: NJA 1995 s. 677

text: Frågan om statens skadeståndsansvar med anledning av de uppgifter som åklagaren påstås ha lämnat och som sedermera har publicerats bör alltså prövas med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: Den skadeståndsrättsliga bedömningen

text: Med angivna utgångspunkter kan det först konstateras att åklagarens åtgärd att lämna uppgifter till tidningen inte har skett vid myndighetsutövning gentemot HL. Något skadestånd för ren förmögenhetsskada eller lidande kan då inte heller utgå med stöd av bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Inte heller har det varit fråga om sådana upplysningar eller råd som avses i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Det återstår därför att pröva frågan om skadestånd för ren förmögenhetsskada och lidande kan utgå med stöd av reglerna i 3 kap. 1 § om statens ersättningsansvar för sina arbetstagare. En förutsättning för detta är att skadorna orsakats genom brott i tjänsten.

text: En fråga som också kan ställas är om skadeståndsskyldighet kan föreligga utan direkt stöd i

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Det skall därvid noteras att

text: skadeståndslagen

text: inte är avsedd att tillämpas e contrario, dvs. så att skadeståndsskyldighet inte kan föreligga utan direkt stöd i lagen. Sålunda framhölls i förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: att skadestånd i vissa fall borde kunna åläggas utan direkt sådant stöd (se

text: prop. 1972:5 s. 568

text: Jag anser mig kunna utgå från att HL menar att åklagaren i sin tjänsteutövning har lämnat uppgifter till tidningen som innefattar brottet förtal. Jag anser mig vidare än så länge kunna bortse från frågan om uppgifterna har återgetts korrekt i tidningen eller inte. Kan då lämnandet av uppgifterna, sådana de nu har återgetts i artikeln, anses innebära att ett för staten ersättningsgrundande brott har begåtts i den mening som avses i 3 kap. 1 § första stycket 2 och 3

text: skadeståndslagen

text: Som ovan har redogjorts för innebär reglerna om meddelarfrihet att den som lämnar uppgifter för publicering inte kan åläggas straff- eller skadeståndsansvar för sin medverkan till en skrifts framställning i andra fall än de som avses i

text: 7 kap. 3 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: och som inte är aktuella här. Inte minst med hänsyn till den stora betydelse som meddelarfriheten har just för de offentliganställda måste stor återhållsamhet iakttas vid bedömning av huruvida ett meddelande eller en uppgift som lämnas för publicering i en tryckt skrift skall anses falla utanför det område som täcks av meddelarfriheten. En gräns torde därvid dras mellan å ena sidan uttalanden som helt klart görs i tjänsten av någon som företräder myndigheten och å andra sidan uttalanden som visserligen har samband med tjänsten men snarast har karaktär av personliga meningsyttringar. De förstnämnda torde normalt inte omfattas av meddelarfrihet medan de sistnämnda i princip torde skyddas. I gränsområdet mellan de båda kategorierna råder en viss osäkerhet om vad som gäller.

text: Vid en bedömning utifrån dessa utgångspunkter får enligt min mening åklagarens medverkan till den aktuella artikeln anses omfattas av meddelarfriheten, även om uttalandena har skett i nära samband med tjänsten.

text: En fråga som då aktualiseras vid den skadeståndsrättsliga bedömningen är om meddelarfriheten innebär att det inte utgör brott att förtala någon med utnyttjande av sin meddelarfrihet, eller om det visserligen utgör ett brott men är straffritt på grund av meddelarfriheten. Skälet till att denna fråga aktualiseras är att enligt de aktuella bestämmelserna - 3:1 första stycket 2 och 3

text: skadeståndslagen

text: - principalansvaret för ren förmögenhetsskada resp. lidande förutsätter att arbetstagaren har gjort sig skyldig till brott. I ett fall där en arbetstagare visserligen har gjort sig skyldig till ett brott men inte kan ådömas påföljd för detta, t.ex. på grund av åtalspreskription eller en ansvarsfrihetsgrund, anses arbetsgivaren på grund av sitt principalansvar ändå skadeståndsrättsligt kunna få svara för brottet (se B. Bengtsson och E. Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: . En kommentar, s. 57 och 83).

text: Den angivna frågan bör här bedömas utifrån en tolkning av de bestämmelser som nu är aktuella, dvs. 3:1 första stycket 2 och 3

text: skadeståndslagen

text: . Vid en tolkning av dessa lagrum framstår det som helt naturligt att arbetsgivaren får ansvara för en skada på grund av ett begånget brott även om det i det enskilda fallet inte kan utkrävas något straffrättsligt ansvar, exempelvis på grund av åtalspreskription eller den anställdes ungdom. Men lagstiftarens avsikt kan inte ha varit att arbetsgivare genomgående skall svara för uppkomna skador av ett handlande som faktiskt är tillåtet, vilket är fallet när det gäller sådant "förtal" som skyddas av meddelarfriheten. En sådan tolkning stämmer också bäst med ändamålet med arbetsgivarens principalansvar nämligen att utgöra ett ersättningsansvar för skada som vållas av annan, dvs. av en arbetstagare, och därvid tillgodose den skadelidandes intresse av ett effektivt skadeståndsrättsligt skydd (se

text: prop. 1972:5 s. 214

text: f.). Det är med andra ord närmast fråga om att arbetstagarens ersättningsskyldighet gentemot den skadelidande har förts över till arbetsgivaren. Principalansvaret kan i linje med detta inte anses innebära att arbetsgivaren ges någon form av utvidgad skyldighet att ersätta en skada i ett fall där arbetstagarens handlingssätt inte i sig utgör grund för skadestånd.

text: Oavsett om meddelarfriheten i något annat sammanhang möjligen skulle kunna ses som en ansvarsfrihetsgrund, snarare än som en omständighet som över huvud taget utesluter brott, bör alltså vid tolkning av de nu aktuella bestämmelserna något brott inte anses föreligga.

text: Det anförda betyder att det inte finns någon grund i

text: skadeståndslagen

text: för att ålägga staten ett skadeståndsansvar gentemot HL för ren förmögenhetsskada eller lidande.

text: En fråga som emellertid också bör ställas i detta fall är om skadeståndsskyldighet för staten kan föreligga utan direkt stöd i

text: skadeståndslagen

text: . Som sagts tidigare är detta i och för sig möjligt, då

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser inte är avsedda att tillämpas e contrario. Det är emellertid mycket ovanligt att skadeståndsskyldighet åläggs utan stöd i

text: skadeståndslagen

text: eller någon annan lag.

text: Det som kan motivera att frågan över huvud taget ställs i detta fall är att meddelarfriheten i grunden är avsedd som en medborgerlig frihet till värn mot staten. Det kan då möjligen anses otillfredsställande att staten i praktiken kan åberopa meddelarfriheten för att undgå skadeståndsansvar gentemot en enskild. För min del vill jag inte utesluta att ett sådant skadeståndsansvar skulle kunna föreligga i vissa fall. Jag är emellertid inte beredd att medge skadeståndsansvar för statens räkning utan att det ges ett tydligare stöd i motivuttalanden eller rättspraxis för en sådan tillämpning. Till detta kommer att det i det aktuella fallet är oklart om det faktiskt - vid bortseende från meddelarfriheten - har varit fråga om förtal.

text: Slutsatsen av det anförda är att skadestånd av staten med anledning av vice chefsåklagaren SJ:s uppgifter i tidningen NLT den 29 maj 2002 inte skall utgå till HL.

text: Med detta ställningstagande i skadeståndsfrågan avslutar jag ärendet här.


title: Fråga om lämpligheten av vissa uttalanden av en generaldirektör med anledning av att anställda hos myndigheten lämnat uppgifter till tidningar

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden om utrymmet för en myndighet att framföra kritik mot myndighetens anställda för att de uttalat sig i medierna. Justitiekanslern vidtar i övrigt ingen åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Genom ett beslut den 12 mars 2003 inledde jag förundersökning med anledning av att brott mot efterforskningsförbudet i

text: 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) kunde ha begåtts av chefen för Centrala studiestödsnämndens (CSN) kontor i Lund. Sedan åtal väckts kompletterades förundersökningen på begäran av den tilltalade. Jag lade därefter ned åtalet.

text: I den rapport från CSN som låg till grund för mitt beslut att inleda förundersökning framgick att vissa uttalande som CSN:s generaldirektör hade gjort i ”sommarbrev” till myndighetens personal samt vid ett besök på CSN:s kontor i Malmö i oktober 2002 hade satts i fråga i artiklar i Statstjänstemannen den 2 och den 6 december 2002.

text: I mitt beslut den 12 mars 2003 konstaterade jag att det inte fanns anledning att anta att något brott hade begåtts genom de ifrågasatta uttalandena av generaldirektören och att någon förundersökning därför inte skulle inledas i den delen. Vidare uttalade jag att jag i ett särskilt beslut skulle komma att ta upp frågan om det lämpliga eller olämpliga i att göra uttalanden av det slag som hade förekommit. Jag tar upp denna fråga nu.

text: Den rättsliga regleringen

text: Innebörden av mitt beslut den 12 mars 2003 är att jag ansåg att generaldirektören inte hade gjort sig skyldig till någon överträdelse av

text: tryckfrihetsförordningens

text: repressalieförbud. Som en bakgrund till min prövning i det här beslutet vill jag redogöra för huvuddragen i den rättsliga regleringen på området.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF framgår att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet).

text: Meddelarfriheten innebär som regel frihet från bl.a. straffansvar när ett uppgiftslämnande innefattar brott mot sekretessregler. Från detta gäller vissa undantag enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF. Dessa undantag finns det inte anledning att gå in på närmare nu.

text: Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen. En meddelare har rätt att vara anonym.

text: Reglerna om meddelarfrihet kompletteras av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som lämnat ett meddelande enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF i vidare mån än som erfordras för åtal eller ett annat ingripande mot honom som inte står i strid med förordningen,

text: 3 kap. 4 §

text: TF (efterforskningsförbud). Efterforskning i strid med denna regel är straffbar enligt vad som närmare anges i 3 kap.

text: 5 § andra stycket

text: TF.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: TF får ingen tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedierna kan ske bara när TF medger det.

text: Av denna bestämmelse anses följa att meddelaren inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida t.ex. därför att han har lämnat uppgifter för publicering. I rättspraxis har man gått ett steg längre, och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i tryckt skrift har i princip ansetts vara otillåten enligt TF (jfr t.ex. betänkandet Meddelarrätt,

text: SOU 1990:12 s. 63

text: ). Den ger alltså uttryck för ett allmänt sanktions- och repressalieförbud av innebörd att myndigheter och chefer hos myndigheter inte får vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller meddelarfriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och 1987/88 s. 193 samt det nyss nämnda betänkandet s. 63).

text: En överträdelse av repressalieförbudet kan vara att bedöma som en tjänsteförseelse eller, om den skett i samband med myndighetsutövning mot den anställde, som tjänstefel.

text: De ifrågasatta uttalandena

text: I ett brev till personalen i augusti 2000 skrev generaldirektören bl.a. om ett projekt som pågick inom myndigheten. Han uttalade därvid följande.

text: ”Nu gäller det att sluta leden och koncentrera oss på uppgiften. Det är viktigt att vi kan hantera den situation vi nu hamnar i, inte minst ur arbetsmiljösynpunkt. Vi måste ha en öppen och ärlig dialog om de problem som kommer att dyka upp och på alla sätt försöka skapa ett klimat så att vi känner att det inte är nödvändigt att skriva anonyma brev till tidningarna för att komma till rätta med saker och ting. Jag tror att vi löser frågorna bättre själva utan medias inblandning.”

text: I 2002 års sommarbrev tog generaldirektören upp bl.a. ”det pågående media-racet”, som enligt generaldirektören upplevdes som mindre behagligt av honom och många andra. Han uppgav vidare att han och många med honom inte kände igen den bild som några av myndighetens anställda spred utanför myndigheten. Han förklarade också att det var många med honom som ansåg att de uppgifter som spreds i stora stycken var helt felaktiga. Därefter anförde han följande.

text: ”Det vi dock får varje gång sådant här händer är många anställda som far illa över att det skrivs en massa negativt om oss. Jag får alltid när vi har sådana här händelser frågan om vad vi ska göra för att få ett slut på detta. Min personliga uppfattning är att det här fenomenet när vi själva sprider inkorrekta bilder av vår verksamhet får vi delvis leva med. Vi är en stor organisation med många anställda och det kommer alltid att finnas personer som tror frågorna löses bäst på detta sätt. Detta är heller inte något nytt utan har funnits i organisationen i många år enligt dem som varit med länge.”

text: Vid besöket på kontoret i Malmö gjorde generaldirektören följande uttalande.

text: ”Malmö är ett bra kontor, det är tyst om er. Ni är inte sådana som går till pressen.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Även om någon överträdelse av repressalieförbudet inte har förekommit i detta fall kan det diskuteras om det var lämpligt att uttala sig på det sätt som generaldirektören gjorde.

text: Jag har i ett beslut den 30 maj 2003 (dnr

text: ) prövat lämpligen av vissa uttalanden som en åklagare hade gjort med anledning av att det hade förekommit läckor till medierna i en pågående brottsutredning. De uppgifter som läcktes hade påverkat brottsutredningen mycket negativt. I det ärendet uttalade jag bl.a. följande.

text: ”Den fria debatten om samhälls- och kulturfrågor och den offentliga granskningen av dem som i allmän eller enskild befattning utövar inflytande är utmärkande för ett demokratiskt samhälle. För denna debatt spelar medierna en huvudroll. En förutsättning för att tryck- och yttrandefriheten skall kunna fylla sin funktion i det avseendet är att tillgången till information om skilda samhällsförhållanden är god. Det har ansetts nödvändigt att medierna kan öppet ventilera också omständigheter av tämligen känslig art och att författare och journalister kan få initierade upplysningar som underlag för kommentarer och information till allmänheten.

text: I samband med att bestämmelserna om meddelarfriheten utvidgades och preciserades i TF uttalades farhågor för att ett särskilt skydd för dem som meddelar uppgifter skulle leda till återkommande skador. Dessa farhågor ansågs överdrivna och i förarbetena (

text: prop. 1975/76:204 s. 95

text: ) uttalade föredragande statsrådet att man i stor utsträckning borde förlita sig på massmediernas och uppgiftslämnarnas omdöme och ansvarskänsla.

text: Inte minst mot bakgrund av det sistnämnda uttalandet står det klart att man inom en myndighet måste kunna diskutera på vilket sätt meddelarfriheten har använts, och även kunna ge uttryck för frustration och ilska när sekretessbelagda uppgifter läcker ut i pressen och medför följder för t.ex. en brottsutredning. En etisk diskussion av frågorna bör också leda till att meddelarfriheten används på ett ansvarsfullt sätt, vilket lagstiftaren utgått från. Systemet bygger ju, som jag nyss redovisat, på att den enskilde tjänstemannen använder sitt förnuft och omdöme. Myndigheten måste rimligen kunna kritisera t.ex. den som lämnar ut viktiga hemliga uppgifter för sin privata vinnings skull. Annars skulle meddelarfriheten kunna råka i vanrykte med åtföljande krav på inskränkningar. En annan sak är att alla repressalier självklart är förbjudna.”

text: I detta fall är det fråga om kritiska uttalanden om arbetsförhållandena hos CSN som har lämnats till medierna. Det rör sig alltså inte om några sekretessbelagda uppgifter. När det gäller sådana uttalanden får utrymmet för att kritisera en anställd som har vänt sig till medierna anses vara mycket begränsat.

text: Enligt vad utredningen ger vid handen förefaller generaldirektörens uttalanden delvis ha gjorts för att förmedla till de anställda att en del ur personalen inte mådde bra på grund av de negativa skriverierna om myndigheten. Uttalandena var också försiktigt hållna. Man kan dock inte bortse från att uttalanden av det här slaget lätt upplevs som chefens missnöje med att personalen har kritiserat myndigheten offentligt. De ger också ett intryck av att chefen allmänt sett har en negativ inställning till att de anställda utnyttjar sin grundlagsfästa meddelarfrihet, i varje fall då myndigheten riskerar att bli föremål för kritik. För de anställda kan sådana uttalanden utan tvekan få till följd att de avstår från att vända sig till medierna av rädsla för att dra på sig ledningens missnöje. Därmed stryps en debatt som måste få förekomma.

text: Jag gör sammantaget bedömningen att de uttalanden som generaldirektören gjorde var mindre lämpliga utan att för den skull vara klart olämpliga.


title: Anspråk på skadestånd av staten på grund av att en hovrätt angett en tilltalads adress i en dom

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk på skadestånd av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA dömdes i juni 1998 av Umeå tingsrätt för medhjälp till hets mot folkgrupp. Domen överklagades till Hovrätten för Övre Norrland. Vid ett telefonsamtal med en tjänsteman vid hovrätten lämnade AA sin nya adress. Hon uppgav därvid att den var skyddad och att den inte fick lämnas ut. Enligt AA fick hon uppgift om att tjänstemannen skulle göra en anteckning i akten att adressen var skyddad. När hovrätten meddelade dom i målet angavs AA:s adress i domen.

text: Anspråk m.m.

text: AA har framställt anspråk på skadestånd av staten på grund av att hovrätten lämnat ut den skyddade adressen. Hon har begärt ersättning för det påtagliga obehag som offentliggörande av adressen har inneburit samt för de eventuella ekonomiska skador detta kan komma att orsaka henne.

text: Hovrätten för Övre Norrland har avgett ett yttrande i ärendet vilket bifogas detta beslut som bilaga (här utesluten).

text: AA har fått del av hovrättens yttrande och har kommit in med synpunkter.

text: Gällande regler

text: I

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100)

text: finns en bestämmelse om sekretess i folkbokföringsärenden. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess "i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller honom närstående lider men om uppgiften röjs."

text: Sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: överförs inte automatiskt till andra verksamhetsområden. För uppgifter som lämnas till en domstol kan dock sekretessen i vissa fall överföras enligt särskilda regler i

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Erhåller domstol i sin rättsskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen.

text: I

text: 9 kap. 17 § sekretesslagen

text: finns regler till skydd för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden under förundersökning i brottmål. Sekretesskyddet enligt denna bestämmelse upphör dock när åtal väcks.

text: Regler om vilka uppgifter en brottmålsdom skall innehålla finns i

text: 30 kap. 5 § rättegångsbalken

text: . Vidare har Domstolverket utfärdat föreskrifter om avfattningen av brottsmålsdomar (

text: DVFS 1993:21

text: , B 86; ändr.

text: DVFS 1997:5

text: , B 864). Enligt dessa föreskrifter skall den tilltalades adress anges i domen. Är den skyddad av sekretess skall i stället anges "Skyddad adress".

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA har själv lämnat uppgift om sin adress till domstolen. Någon överföring av sekretessen enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: kan sålunda inte ha förekommit. Någon annan sekretessbestämmelse har inte heller gällt för uppgiften. Hovrätten har således inte brutit mot någon bestämmelse i

text: sekretesslagen

text: . Inte heller har Domstolsverkets föreskrifter om utelämnande av adress som omfattas av sekretess varit tillämpliga.

text: Frågan om hovrätten skulle ange AA:s adress har således varit en lämplighetsfråga. När det gäller bedömningsfrågor måste det enligt skadeståndsrättslig praxis till mycket påtagliga felbedömningar innan det kan hävdas att någon skadeståndsgrundande vårdslöshet föreligger (jfr

text: prop. 1972:5 s. 518

text: samt Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: s. 64 ff.).

text: Hovrätten har i sitt yttrande redogjort för de överväganden som gjorts. Enligt min mening kan hovrättens bedömning inte anses innefatta en sådan felbedömning att skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten. AA:s ansökan om skadestånd skall därför avslås.