avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Barn/ungdom
Bild- och ljudupptagning
Förhandling/ sammanträde
Förhandlingsoffentlighet

title: En tingsrätt har förbjudit all användning av elektronisk utrustning under en huvudförhandling i ett brottmål

sammanfattning: Inför en huvudförhandling i ett brottmål beslutade Eksjö tingsrätt att förbjuda all användning av elektronisk utrustning. I det aktuella målet var flera minderåriga åtalade och en av dem misstänktes för mycket allvarlig brottslighet. Enligt tingsrätten var förutsättningarna sådana att rätten i stället hade kunnat besluta om att hålla hela huvudförhandlingen inom stängda dörrar. JO konstaterar att tingsrättens tillvägagångssätt i och för sig varit väl förenligt med huvudregeln att en förhandling vid domstol ska vara offentlig. I beslutet uttalar JO att det endast i undantagsfall bör förekomma att tingsrätten med stöd av den allmänna bestämmelsen i 5 kap. 9 § rättegångsbalken, enligt vilken en ordförande ska bestämma de ordningsregler som behövs, går utöver vad som gäller särskilt för ljudupptagning och ljudöverföring samt elektronisk utrustning enligt 9 c och 9 d §§ i samma kapitel. Särskild försiktighet bör iakttas när det gäller att förbjuda ljudupptagning för parter och ombud samt medier. JO uttalar vidare att särskilda ordningsregler endast i undantagsfall bör meddelas i förväg, eftersom det oftast får anses lämpligt att först ge parter och ombud samt eventuellt andra berörda tillfälle att yttra sig. Med hänsyn till omständigheterna i målet har JO dock inte några synpunkter på att tingsrätten tog beslutet i förväg. JO konstaterar att förarbetsuttalandena till 5 kap. 9 d § RB inte är helt tydliga och skulle kunna tolkas så att lagstiftaren avsett att viss elektronisk utrusning, t.ex. diktafoner, inte alls omfattas av regleringen. Enligt JO måste utgångspunkten vara det som anges i lagtexten. Det innebär att om viss elektronisk utrustning kan störa ordningen så omfattas den av bestämmelsen, oavsett vilket användningsområde utrustningen har. Den aktuella regleringen ändrades för några år sedan men JO delar tingsrättens uppfattning att det finns vissa tillämpningssvårigheter. JO skickar därför en kopia av beslutet för kännedom till regeringen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Eksjö tingsrätt med anledning av att en reporter hade hindrats från att ta upp ljud på en huvudförhandling i ett brottmål och hur frågan hade hanterats. Hon anförde i huvudsak följande.

text: Hon arbetar för Sveriges Radio. Vid rättegången i ett av tingsrättens brottmål stoppade rättens ordförande hennes kollega från att ta upp ljud från förhandlingen. Det hände under den första huvudförhandlingsdagen och utan att rätten dessförinnan hade meddelat något beslut om förbud mot ljudupptagning. Ordföranden uppmanade även kollegan att radera inspelat material, efterfrågade hans personuppgifter och hotade med polisanmälan. Därefter förbjöds ljudupptagning, även för kommande förhandlingsdagar. Hon kontaktade ordföranden per e-post för att få en förklaring till handläggningen. I e-postkorrespondensen ställde hon frågor till ordföranden om vad det var för beslut som fattats och vad det grundade sig på.

text: Av den bifogade korrespondensen framgick ordförandens svar huvudsakligen enligt följande:

text: Grunderna för mitt beslut finns i 5 kapitlet

text: rättegångsbalken

text: (RB), närmare bestämt främst

text: 1 §

text: 9 §

text: 9 c §

text: och

text: 9 d §

text: samt

text: 27 § andra stycket

text: lagen om unga lagöverträdare. I ett mål som detta talar mycket starka skäl för att hela rättegången hålls inom stängda dörrar, men jag bedömde att offentlighetsprincipen (i

text: 5 kap. 1 §

text: RB) vägde tyngre. Jag beslutade dock med stöd i ovan bestämmelser i RB om att all teknisk utrustning skulle vara avstängd och att mobiltelefoner även skulle vara undanstoppade. Detta är grunden för mitt (tingsrättens) beslut. Information om beslutet finns anslagen på tingsrättens ytterdörrar och åhörare fick vetskap om beslutet muntligen innan huvudförhandlingen påbörjades. När hon ville ha ett förtydligande – bl.a. av att förbudet mot elektronisk utrustning inte gällde sådan som bara kan ta upp ljud – och bad om att få del av beslutet som anslagits på tingsrättens dörrar, svarade ordföranden:

text: Hej! Det beslut som fattats har inte dokumenterats särskilt utan efter förfrågan meddelats muntligen. Beslutet kommer att dokumenteras i det protokoll som ska upprättas över huvudförhandlingen. Beslutets innehåll är inget annat än det jag informerade BB om. Anslaget på dörrarna informerar om beslutet endast genom att relatera till förbudet att använda elektronisk utrustning, om inte särskilt tillstånd erhållits. Jag ser ingen anledning att ytterligare klargöra mitt beslut. Beslutet gäller för hela huvudförhandlingen. På ytterligare frågor från AA om beslutet bara avsåg förbud mot elektronisk utrustning och om ljudupptagning var tillåtet, svarade ordföranden:

text: För mig är det tydligt. Det är inte tillåtet att göra ljudupptagning under huvudförhandlingen i målet och all elektronisk utrustning ska vara avstängd och undanstoppad.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in och granskade ett dagboksblad och ett utdrag ur protokoll fört vid huvudförhandlingen i det aktuella målet.

text: Därefter uppmanade JO Eksjö tingsrätt att lämna upplysningar om handläggningen och yttra sig över det som anförts i anmälan. Av yttrandet skulle särskilt framgå vad det var för beslut tingsrätten meddelat, de rättsliga grunderna för det och hur åhörarna vid förhandlingen hade informerats om detta. Remissen

text: omfattade ett par ytterligare frågor, som efter genomförd utredning bedömts inte längre vara av större intresse i ärendet och därför uteslutits.

text: Tingsrätten lämnade genom lagmannen CC i huvudsak följande remissvar (bilagor här delvis utelämnade):

text: Redogörelse för omständigheter med bäring på den ifrågasatta handläggningen

text: Anmälan tar sikte på ordningsregler som har meddelats i samband med huvudförhandlingen i [det aktuella målet]. Huvudförhandlingen gällde åtal mot en 16-åring och två 17-åringar. Åtalet mot 16-åringen avsåg bl.a. mord och grov mordbrand. Under tretton dagar under förundersökningen hade 16-åringen varit häktad. Huvudförhandling hölls under två och en halv dagar […]. Ordförande vid huvudförhandlingen var rådmannen DD, som enligt tingsrättens arbetsordning är en av de domare som är särskilt utsedda att handlägga ungdomsmål (se 25 § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). – – –

text: I syfte att skapa tydlighet för allmänhet och media sattes anslag upp vid tingsrättens entréer och lades information ut på externwebben (domstol.se) [Av informationen framgick bl.a. följande: ”Åhörare kommer inte att få använda elektronisk utrustning i salen för annat ändamål än för att föra egna anteckningar och efter särskilt tillstånd.” JO:s anm.] Det som där är angivet om ordningsregeln vid förhandlingen är bestämt av den ansvariga domaren DD. Informationen på externwebben lades ut den 7 maj 2021. Jag minns inte exakt vilken dag som anslaget vid entréerna anslogs, men de fanns i vart fall anslagna på morgonen den dag som huvudförhandlingen började. – – –

text: Meddelade ordningsregler i det aktuella fallet

text: Av tingsrättens huvudförhandlingsprotokoll framgår att tingsrätten med stöd i

text: 5 kap. 1 §

text: 9 §

text: 9 c §

text: och

text: 9 d §

text: rättegångsbalken

text: samt 28 § [felskrivet, se DD:s yttrande] lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare har beslutat att all elektronisk utrustning ska vara avstängd och undanstoppad, men att tingsrätten på begäran av Smålandstidningen meddelat visst undantag för dess journalist. Av protokollet framgår också att åhörarna erinrades om detta vid inledningen av samtliga förhandlingsdagar. Av DD:s yttrande […] framgår att beslutet i detta fall var avsett att omfatta all elektronisk utrustning, alltså även utrustning för ljudupptagning eller ljudöverföring, och att således ljudupptagning eller ljudöverföring inte skulle vara tillåten under någon del av förhandlingen. Som tingsrätten redan har varit inne på i detta yttrande så är

text: rättegångsbalkens

text: utgångspunkt att ljudupptagning och ljudöverföring som huvudregel är tillåten, men kan förbjudas i samband med förhör om det kan antas att upptagningen eller överföringen besvärar den som hörs i sådan grad att det påverkar ordningen negativt. Som också har framgått så gällde målet åtal mot 16- och 17-åringar och den huvudmisstänkte var åtalad för mycket allvarliga brottsmisstankar; en av brottsmisstankarna kan leda till lagens strängaste straff. En av de personer som hördes var endast 14 år gammal. Inför huvudförhandlingen stod det helt klart att rättegången var av stort allmänt intresse: tingsrätten hade mottagit ett stort antal förfrågningar gällande förundersökningen i målet och platsbokning inför rättegången och det hade rapporterats om den kommande förhandlingen även i riksmedia. Mot den bakgrunden har det redan med stöd av bestämmelsen i

text: 5 kap. 9 c §

text: funnits fog för tingsrätten att förbjuda inspelning under förhören. När det gäller ljudupptagning och ljudöverföring under övriga delar av huvudförhandlingen så har rättens ordningsregel, som framgår av DD:s yttrande,

text: meddelats med stöd av

text: 5 kap. 9 d §

text: RB och 27 § andra stycket LUL. Bestämmelsen i 27 § LUL handlar enligt sin avfattning inte om ljudupptagning eller ljudöverföring, utan om en möjlighet för rätten att i mål mot den som inte har fyllt 21 år besluta att målet ska handläggas inom stängda dörrar, om offentlighet vid förhandlingen är till uppenbar olägenhet på grund av den uppmärksamhet som den tilltalade kan antas bli föremål för. Mot bakgrund av vad som nyss redovisats om situationen i målet, kan det inte råda någon tvekan om att rätten enligt 27 § LUL hade fått besluta att målet skulle handläggas inom stängda dörrar. Jag återkommer till vilken betydelse det fått för den meddelade ordningsregeln, men ska först beröra bestämmelsen i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB. Av ordalydelsen i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB framgår, som framgått ovan, att elektronisk utrustning som åhörare har med sig in i rättssalen och som kan användas för att störa ordningen eller användas för att ta upp bild ska vara avstängd och undanstoppad, men att det är möjligt för rättens ordförande att besluta om undantag. Bestämmelsen omfattar enligt sin ordalydelse elektronisk utrustning av vilket slag som helst, om den kan användas för att störa ordningen. Enligt sin ordalydelse skulle bestämmelsen alltså kunna träffa även elektronisk utrustning för ljudupptagning eller ljudöverföring, om den kan användas för att störa ordningen. Av förarbetena (

text: prop. 2018/19:81 s. 49

text: m. och 52 m.) framgår emellertid att bestämmelsen inte är avsedd att omfatta utrustning för ljudupptagning och ljudöverföring över huvud taget, trots att en sådan avgränsning av tillämpningsområdet alltså strängt taget inte framgår av ordalydelsen. Det är olyckligt att en för offentligheten så viktig avgränsning inte framgår direkt av lagtexten. Det är tydligt att den valda lagstiftningstekniken lett till tillämpningsproblem i förevarande fall och försvårat både avfattningen och förståelsen av den meddelade ordningsregeln. Således har rättens ordförande av skäl som har med 27 § LUL att göra (mer om det i nästa stycke) meddelat ett beslut som i det särskilda fallet var avsett att uppfattas enligt sin ordalydelse (all elektronisk utrustning) medan AA kan ha uppfattat beslutet som att utrustning för ljudupptagning eller ljudöverföring fortfarande var tillåten. Som jag redan konstaterat hade tingsrätten på goda grunder med stöd av 27 § andra stycket LUL kunnat besluta att förhandlingen skulle äga rum inom stängda dörrar. Rättens ordförande gjorde emellertid också de överväganden som framgår av hans yttrande, nämligen att det också fanns ett stort allmänt intresse av rättegången, och stannade därför för att låta förhandlingen vara offentlig, men – som jag förstår det – för att på alla sätt säkerställa ordningen besluta den för transparensen av rättegången mindre ingripande ordningen att bedöma all elektronisk utrustning som ordningsstörande, i den mån den inte hade tillåtits särskilt. Att låta den för offentligheten mer ingripande bestämmelsen i 27 § LUL utgöra tolkningsram för tillämpningen av bestämmelsen i 5 kap. 9 d § ter sig begripligt mot bakgrund av att dessa bestämmelser har liknande syften. Den vid förhandlingen meddelade ordningsregeln vilar alltså på en logik från 27 § LUL. Genom att åhörarna – som framgår av protokollet – har underrättats om beslutet vid inledningen av varje rättegångsdag, uppfattar jag att tingsrätten också har vidtagit någon form av omprövning av ordningsregeln eller förhållit sig till dess giltighet inför varje rättegångsdag. Den meddelade ordningsregeln att inte tillåta elektronisk utrustning vid förhandlingen har således grundats på lag (se de bestämmelser som framgår av protokollet). – – –

text: Övriga synpunkter

text: Som redan framgått är bestämmelserna i 5 kap. 9 b, 9 c och 9 d §§ lagtekniskt utformade på olika sätt, vilket försvårar tillämpningen. Väl medveten om att de aktuella bestämmelserna nyligen har varit föremål för noggranna överväganden i samband med lagstiftningsarbete vill jag ändå peka på följande.

text: Enligt 9 kap. 5 b § [rätteligen

text: 5 kap. 9 b §

text: RB, JO:s anm.] är det vid rättens sammanträden förbjudet att ta upp bild om inte annat följer av lag. Förbudet är absolut; rättens ordförande kan inte besluta om undantag. Utgångspunkten är som sagts tidigare att ljudupptagning och ljudöverföring är tillåten men rättens ordförande får under viss förutsättning enligt 5 kap. 9 c § förbjuda ljudupptagning eller ljudöverföring i samband med förhör. Enligt bestämmelsen i 9 d § ska elektronisk utrustning som en åhörare tar med sig in i salen som kan störa ordningen eller användas för att ta upp bild vara avstängd och undanstoppad, men rättens ordförande får besluta undantag om det finns skäl för det. Huruvida elektronisk utrustning har förmåga att ta upp bild kan tekniskt avgöras på förhand och innebär en förutsebarhet, även om det kanske inte är så lätt för ordföranden att avgöra det. Huruvida det är fråga om elektronisk utrustning som kan störa ordningen och därmed ska vara undanstoppad och avstängd är en fråga som inte alltid kan avgöras i förväg och som därmed leder till sämre förutsebarhet vid tillämpning av bestämmelsen. Till exempel ska en laptop med inbyggd kamera alltid vara undanstoppad och avstängd, om man inte uttryckligen fått rättens tillstånd att använda den, medan en laptop utan inbyggd kamera endast ska vara avstängd och undanstoppad om den bedömas kunna störa ordningen, men i sådant fall också kan tillåtas efter tillstånd. Som framgått exkluderar ordalydelsen i 5 kap. 9 d § inte heller utrustning för ljudupptagning eller ljudöverföring, trots att det enligt förarbetena synes vara meningen. Den varierande lagtekniska utformningen innebär svårigheter vid tillämpningen och troligen också vissa svårigheter för åhörare som dels ska förstå utgångsläget, dels ska förstå utifrån vilka utgångspunkter som ordningsregler meddelas. Som jag redan har varit inne på är det olyckligt när för offentligheten centrala bestämmelser får en mindre ändamålsenlig utformning.

text: Till tingsrättens yttrande var fogat ett yttrande från rådmannen DD (bilaga och fotnoter här utelämnade):

text: Innan jag går in på beslutet och mina skäl för det vill jag korrigera några felaktigheter i den beskrivning AA:s anmälan innehåller. Jag "hotade" inte att polisanmäla BB. Jag meddelade honom bara i vårt samtal, som pågick under en kort paus i huvudförhandlingen. Att jag då, direkt, på stående fot, inte kunde avgöra om det skulle komma att bli några konsekvenser för hans del av hans agerande, dvs. av att han uppsåtligen bröt mot tingsrättens beslut. Jag nämnde att jag inte kunde bedöma om tingsrätten behövde göra en polisanmälan. (Bakgrunden framgår nedan.) Den andra felaktigheten är att BB inte hade sina hörlurar i efter en paus. Han tog på hörlurarna under rättegången och hans mobiltelefon var inte avstängd eftersom han lämnade rättssalen under pågående rättegång till synes för att besvara ett samtal. En ytterligare felaktighet är att jag efter det att BB blev påkommen skulle ha beslutat att stoppa ljudupptagningar för alla kommande rättegångsdagar i målet. Det beslutet fattades innan huvudförhandlingen inleddes och BB, liksom övriga åhörare, underrättades om beslutet direkt på morgonen innan huvudförhandlingen inleddes. Den sista felaktigheten gäller kronologin i AA:s beskrivning och min uppmaning att radera inspelningen. Sedan jag i en paus uppmärksammat att det fanns elektronisk utrustning på och inkopplad i väggen, bad jag BB komma in i rättssalen. Jag frågade om han spelat in under förhandlingen trots förbudet, vilket han besvarade jakande. Jag sa då till honom att jag ville att han raderade inspelningen. Detta utgjorde inget formellt beslut av tingsrätten, även om han självfallet kan ha uppfattat det

text: så, utan var närmast en upprörd reaktion från min sida på hans avsiktliga brott mot beslutet Jag utgick från att han skulle göra det frivilligt, eftersom han då, trodde jag, måste ha förstått att han brutit mot beslutet. Såvitt jag vet hade jag ingen rättslig möjlighet att tvinga honom. Han ändrade sig dock snabbt när det gällde inspelningen och sa att han inte hade spelat in utan i stället endast överfört ljudet till sin redaktion. Eftersom jag när jag upptäckte utrustningen under pausen i förhandlingen (då BB alltså inte fanns i tingssalen) kunde se att utrustningen var på och till synes aktiv, frågade jag BB om han sänt ljud även när förhandlingen pågick inom stängda dörrar (när den offentlige försvararen för den huvudåtalade höll sakframställan och berörde vissa sekretessbelagda uppgifter). BB:s märkliga svar framgår av den redovisning som återfinns i protokollet från huvudförhandlingen (att han först blev tyst och sedan sa att han inte visste, […]). Det var därefter och i slutet av vårt korta samtal som jag sa att jag inte kunde bedöma om hans agerande skulle komma att få konsekvenser. Min tanke gällde då närmast att han verkade ha överfört ljud från tingssalen även när det var beslutat om stängda dörrar, dvs. då han själv inte hade rätt att vistas i tingssalen men hans utrustning stod kvar, och då sekretessbelagda uppgifter berördes. Jag övervägde senare hans agerande men jag släppte snabbt dessa funderingar eftersom jag behövde fokusera på huvudförhandlingen och då det som var gjort (närmast att förhör lagts ut på internet) inte kunde göras ogjort. Jag går härefter över till det aktuella beslutet och den rättsliga grunden för det. Det aktuella målet/åtalet rörde en tilltalad som vid gärningen var 16 år och som var åtalad för mord och mordbrand. Målet hade tidigt varit föremål för mycket stor massmedial uppmärksamhet, såväl lokalt som nationellt. Enligt 27 § andra stycket lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) får rätten i mål mot den som inte har fyllt 21 år besluta att målet ska handläggas inom stängda dörrar, om offentlighet vid förhandlingen är till uppenbar olägenhet på grund av den uppmärksamhet som den tilltalade kan antas bli föremål för. Bestämmelsen är att betrakta som en ordningsregel. Min bedömning var att det aktuella målet tydligt föll inom ramen för denna bestämmelse och att det fanns mycket starka skäl för att hålla huvudförhandlingen inom stängda dörrar. Jag beaktade då bl.a. också vissa aspekter hos den tilltalades person som framkommit i yttrande från socialnämnden samt att han enligt inhämtat läkarintyg inhämtat med stöd i 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., kunde misstänkas, såväl vid gärningen som vid undersökningen, lida av allvarlig psykisk störning. Dessa faktorer hade betydelse när det gällde att bedöma om offentlighet var till uppenbar olägenhet för den tilltalade. Eftersom det samtidigt fanns ett stort, och berättigat, intresse från allmänheten av att kunna följa rättegången/huvudförhandlingen, övervägde jag om det var möjligt att undvika ett beslut om stängda dörrar och i stället begränsa uppmärksamheten på den tilltalade på annat sätt. I

text: 5 kap. 9 § rättegångsbalken

text: (RB) finns en bestämmelse genom vilken rättens ordförande ges möjlighet att besluta om ordningsregler som behövs. Vad som ska anses vara ordningsstörande eller innebära ett olämpligt beteende i rättssalen är ytterst beroende av bedömningar som ordföranden måste göra i varje enskilt fall. En viktig aspekt gäller givetvis rättssäkerheten. Den är betjänt av att det råder ett avspänt arbetsklimat i rättssalen och att det inte förekommer några ovidkommande eller störande moment som distraherar de personer som medverkar. En annan viktig aspekt gäller den personliga integriteten för den som medverkar. (Se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , kommentaren till aktuellt lagrum.) I

text: 9 c §

text: samma kapitel i

text: rättegångsbalken

text: finns en särskild ordningsregel enligt vilken rättens ordförande får förbjuda ljudupptagning eller ljudöverföring som görs av någon annan än rätten under ett förhör, om det kan antas att upptagningen besvärar den som hörs i sådan grad att det påverkar utredningen negativt. Beslut med stöd i denna bestämmelse utgör tydligt en ordningsregel (något som, om inte annat, framgår av regelns ursprungliga placering i

text: 5 kap. 9 §

text: Vidare enligt en bestämmelse i 9 d § samma kapitel ska elektronisk utrustning som åhörare har med sig i rättssalen och som kan störa ordningen eller användas för att ta upp bild vara avstängd och undanstoppad. Även detta utgör en ordningsregel. Om det finns skäl för det får rättens ordförande besluta om undantag. Mot bakgrund av dessa bestämmelser gjorde jag följande överväganden. Med stöd i 5 kap. 1 § och 9 c § RB bedömde jag att jag kunde reducera den uppmärksamhet som följde med målet genom att inspelningar av förhör med inblandade inte hamnade på internet. Bedömningen hängde samman med att upptagning skulle besvära den tilltalade i sådan grad att det påverkade utredningen negativt. Jag bedömde dock att för att ytterligare reducera uppmärksamheten och för att kunna undvika att besluta om stängda dörrar, vore det lämpligt att med inte tillåta ljudupptagning eller ljudöverföring under någon del av förhandlingen. Av

text: 5 kap. 9 d §

text: RB följer att bl.a. moderna mobiltelefoner (som har kamerafunktion) och även s.k. laptops med kamerafunktion, ska vara avstängda i rättssalen. Också annan elektronisk utrustning (än sådan som kan användas för att ta upp bild) som kan störa ordningen, är förbjuden enligt denna bestämmelse. Eftersom bestämmelsen huvudsakligen tillämpas för att förhindra användning av mobiltelefoner och liknande ("som kan användas för att ta upp bild") i rättssalen, bedömde jag att beslutet uttryckligen behövde innefatta all elektronisk utrustning eftersom jag bedömde att sådan kunde störa ordningen, där bl.a. den tilltalades personliga integritet har betydelse. Denna lösning bedömde jag skulle vara tillräcklig för att kunna undvika beslut om stängda dörrar. Eftersom förhandlingen då kom att bli offentlig fanns det goda möjligheter för journalister och andra från media att informera sig och hålla sig uppdaterade om vad hände under huvudförhandlingen. Den valda lösningen innebar också fördelar när det gällde rättssäkerheten som är betjänt av att det råder ett avspänt arbetsklimat i rättssalen och att det inte förekommer några ovidkommande eller störande moment som distraherar de personer som medverkar. Om det i aktuell situation är möjligt att stänga dörrarna, bör det vara möjligt att besluta om mindre ingripande åtgärder, enligt principen major includit minor, där alltså 27 § andra stycket LUL ger det mest ingripande resultatet. Jag går härefter över till handläggningen av beslutet. Den aktuella typen av beslut som exempelvis beslut om stängda dörrar brukar inte meddelas i förväg, om inte någon utomstående frågar om det. I sådant fall underrättas frågeställaren om beslutet (eller om att beslut om stängda dörrar kan bli aktuellt, då det i vissa fall finns anledning att höra parterna innan beslut fattas). Ett beslut om stängda dörrar dokumenteras av mig normalt inte i förväg utan beslutet återfinns som regel endast i protokollet (eller motsvarande) från aktuell huvudförhandling. Förfrågningar från t.ex. journalist om att få ha laptop påslagen för att kunna föra anteckningar (dvs. begäran om undantag från

text: 5 kap. 9 d §

text: RB) dokumenteras som regel inte alls av mig. Jag fattade det aktuella beslutet en tid innan den första huvudförhandlingsdagen. Beslutet framgår av tingsrättens protokoll från huvudförhandlingen i målet (se bilagan) och innebar i princip att all elektronisk utrustning skulle vara avstängd och undanstoppad under hela förhandlingen. Underrättelse om beslutet anslogs innan huvudförhandlingen på dörrarna till tingsrättens lokaler och fanns även på tingsrättens webbsida. Enligt min erfarenhet är det relativt ovanligt med förfrågningar i förväg om huruvida en förhandling kommer att vara offentlig, men det förekommer. Beslut om stängda dörrar för en hel förhandling är för min del ovanliga och förekommer vanligtvis endast i mål om brott enligt 6 kapitlet

text: brottsbalken

text: där underåriga förekommer som tilltalad eller målsägande. I det aktuella fallet gjordes såvitt jag känner till ingen förfrågan om huruvida förhandlingen skulle vara offentlig. Hade så gjorts hade den som gjorde förfrågan underrättats om beslutet. Det var en person som indirekt frågade om den kommande huvudförhandlingen skulle vara offentlig, och det var en journalist

text: från en lokaltidning som undrade om hon kunde få ha sin laptop på för att kunna göra anteckningar. Jag gav tillstånd till det, vilket innebar att hon måste ha förstått att förhandlingen inte skulle hållas inom stängda dörrar. Jag ansåg alltså att det fanns skäl att göra undantag i enlighet med bestämmelsen i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB. Någon motsvarande eller liknande förfrågan gjordes inte från BB eller Sveriges Radio. Jag underrättade samtliga åhörare om beslutet direkt på morgonen innan själva huvudförhandlingen inleddes och jag erinrade åhörarna om beslutet på morgonen de andra två förhandlingsdagarna. Det bör här noteras att BB som var närvarande den första förhandlingsdagen när jag underrättade åhörarna om beslutet, inte frågade något med anledning av underrättelsen. Om han trodde sig ha fått tillstånd till ljudöverföring genom tingsrättens receptionspersonal, är det mycket märkligt att han inte reagerade och ställde en fråga när jag underrättade honom om beslutet. Beslutet avsåg tydligt all elektronisk utrustning. Den omständigheten att han inte gjorde det tyder på att han medvetet valde att bryta mot det. – – – Om JO menar att det inte är möjligt att fatta det beslut jag gjorde, underlättar det för mitt beslut nästa gång en motsvarande situation blir aktuell; jag fattar då i stället beslut i enlighet med 27 § andra stycket LUL om stängda dörrar för förhandlingen i dess helhet. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: En förhandling ska som regel vara offentlig En förhandling vid domstol ska enligt huvudregeln vara offentlig (

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: , RF, och

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB). Begränsningar i det avseendet får göras genom lag (

text: 2 kap. 20 § första stycket 4

text: RF). Det finns i

text: 27 § andra stycket lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL, vissa bestämmelser om rättegången i ungdomsmål. Sålunda får rätten i ett mål mot den som inte har fyllt 21 år besluta att handläggningen ska äga rum inom stängda dörrar, om offentlighet vid förhandlingen är till uppenbar olägenhet på grund av den uppmärksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för.

text: Fler bestämmelser om offentligheten – inskränkningar i denna – och ordningen vid domstolens sammanträden finns i

text: 5 kap.

text: RB. Rätten har enligt dessa regler bl.a. möjlighet att under vissa förutsättningar besluta om stängda dörrar och ordföranden kan utvisa den som stör ett sammanträde eller på något annat sätt uppträder olämpligt. Det finns en allmän regel om förbud mot bildupptagning vid sammanträden (

text: 5 kap. 9 b §

text: RB). Någon motsvarande bestämmelse beträffande ljudupptagning eller ljudöverföring finns inte. Ljudupptagning och ljudöverföring vid sammanträden är alltså som utgångspunkt tillåtet.

text: Särskilda bestämmelser om ordning och säkerhet i allmän domstol Den 1 juli 2019 gjordes vissa ändringar i

text: 5 kap.

text: RB i syfte att stärka ordningen och säkerheten i domstolarna. Förbudet mot fotografering i samband med rättens sammanträden utvidgades, viss elektronisk utrustning som åhörare har med sig ska nu enligt den nya huvudregeln vara avstängd och undanstoppad och ordföranden gavs en starkare roll med bättre förutsättningar att agera mot

text: störningar. Bakgrunden till ändringarna var att många domstolar och de olika aktörer som verkar i domstolarna hade upplevt ökade problem med ordningsstörningar. Den ökade användningen av mobiltelefoner och annan elektronisk utrustning i rättssalarna ansågs vara problematisk ur integritetsskydds- och rättssäkerhetssynpunkt och det bedömdes finnas ett behov av att begränsa användandet samt att införa tydligare regler i det avseendet. (Se

text: SOU 2017:46

text: och

text: prop. 2018/19:81 s. 24

text: f. och s. 40 f.)

text: Viss elektronisk utrustning ska vara avstängd och undanstoppad Reformbehovet ledde till att en ny bestämmelse om elektronisk utrustning infördes i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB. Enligt denna ska sådan utrustning, som åhörare har med sig i rättssalen och som kan störa ordningen eller användas för att ta upp bild, vara avstängd och undanstoppad. Bestämmelsen gäller alltså utan beslut från ordföranden eller rätten. Om det finns skäl för det får rättens ordförande emellertid medge undantag. Av förarbetena framgår att all elektronisk utrustning omfattas om den kan störa ordningen vid sammanträdet eller användas för att ta upp bild, även om utrustningen kan användas för andra ändamål. De allra flesta mobiltelefoner, surfplattor och bärbara datorer liksom s.k. smarta klockor, glasögon, pennor och andra liknande smarta föremål omfattas. Avsikten med regleringen är att rättens ordförande inte ska behöva ge sig in i några detaljerade diskussioner om tekniska specifikationer. Dock omfattas inte sådan elektronisk utrustning som enbart kan användas för ändamål som är tillåtna i rättssalen. (Se

text: a. prop. s. 87

text: Regleringen i denna del gäller endast åhörare. Att parter och ombud samt andra i målet professionella aktörer är undantagna motiveras med att de kan ha ett befogat och legitimt intresse av att använda elektronisk utrustning i salen, bl.a. för att kunna ta del av dokument i målet. I lagstiftningsärendet behandlas även frågan om att undanta representanter för grundlagsskyddade medier. Det konstaterades att mediernas rapporteringsmöjlighet är av avgörande betydelse för att allmänheten ska få en reell möjlighet till insyn i domstolsprocessen och att det därför är angeläget att detta inte försvåras. Trots det föreslogs inte något undantag för journalister och andra inom medierna, eftersom det bedömdes finnas en stor risk för gränsdragningsproblem. I stället lämnades det till ordföranden att besluta om undantag i varje enskilt fall. Alla undantag från påbudet i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB ska bygga på objektiva och sakliga kriterier. Vid bedömningen av om det finns skäl för ett undantag bör särskild betydelse ges till sådana omständigheter som att elektronisk utrustning behövs för rapportering som görs som ett led i nyhetsförmedling, t.ex. för publicering i ett grundlagsskyddat medium, eller i något annat sammanhang av samhälleligt intresse. (Se

text: a. prop. s. 51

text: f.)

text: Ljudupptagning och ljudöverföring kan förbjudas

text: Utöver vad som nyss beskrivits kan ordföranden begränsa möjligheten att spela in eller överföra ljud från ett sammanträde genom att förbjuda detta. Således ska ordföranden enligt den grundläggande regeln i

text: 5 kap. 9 §

text: RB upprätthålla

text: ordningen vid rättens sammanträden och besluta de ordningsregler som behövs. Han eller hon kan följaktligen besluta om t.ex. förbud att ta upp eller överföra ljud från en huvudförhandling eller något annat sammanträde om själva upptagningstekniken i sig stör ordningen (se

text: prop. 1979/80:87 s. 5

text: f. och

text: JO 2007/08 s. 33

text: ). Ordföranden får också förbjuda ljudupptagning eller ljudöverföring som görs av någon annan än rätten under ett förhör, om det kan antas att upptagningen eller överföringen besvärar den som hörs i sådan grad att det påverkar utredningen negativt. Detta framgår av

text: 5 kap. 9 c §

text: RB.

text: Dokumentation av beslut Vid en allmän domstol ska det föras register över alla mål som ska utvisa bl.a. de åtgärder som vidtagits med målet och vad som i övrigt förekommer i detta. Registreringen av utförda åtgärder ska göras löpande. Vidare ska de beslut som fattas i målet framgå av målregistret eller akten. För beslut som inte är slutliga och som inte heller ska tas upp i dom eller slutligt beslut finns inga särskilda formföreskrifter. Ett sådant beslut kan tas in i målregistret, antecknas på en handling i akten eller tas upp i ett protokoll. (Se 6 kap. 1 § och 2 § första stycket RB samt 5 och 25 §§ förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol.)

text: Bedömning

text: Från rättssäkerhetssynpunkt är det av väsentlig betydelse att parter och vittnen får lämna sina berättelser i domstol utan att bli störda eller avbrutna i onödan. Det är rättens ordförande som ska se till detta. Han eller hon ska alltså upprätthålla ordningen i rättssalen och har även ett ansvar att värna den personliga integriteten för dem som medverkar i en rättegång. Samtidigt ska ordföranden slå vakt om intresset av offentlighet och insyn.

text: I det aktuella målet var flera minderåriga åtalade och en av dem misstänktes för mycket allvarlig brottslighet. Tingsrätten beslutade genom rådmannen DD inför huvudförhandlingen, där han också skulle vara ordförande, att all elektronisk utrustning skulle vara avstängd och undanstoppad vid sammanträdet. En underrättelse om beslutet anslogs på dörrarna till tingsrättens lokaler och det fanns även information på myndighetens webbplats. I protokollet från sammanträdet antecknades följande:

text: Åhörarna underrättas om att tingsrätten med stöd i 5 kap. 1 §, 9 § 9 c § och

text: 9 d § rättegångsbalken

text: samt 28 § [ska vara 27 §, JO:s anm.] lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, har beslutat att all elektronisk utrustning ska vara avstängd och undanstoppad. Tingsrätten har dock på begäran av Smålandstidningen meddelat visst undantag för dess journalist. Det antecknas att åhörarna erinras om detta vid inledningen av samtliga tre förhandlingsdagar. DD har i sitt yttrande lyft fram att det i enlighet med 27 § LUL egentligen fanns förutsättningar att hålla hela förhandlingen inom stängda dörrar samt att han beslutade som han gjorde för att tillgodose intresset av insyn och samtidigt begränsa uppmärksamheten på de unga tilltalade. Jag kan konstatera att hans ställningstagande har varit väl förenligt med att en förhandling vid domstol som

text: huvudregel ska vara offentlig och att det inneburit att såväl medier som andra åhörare då i stor utsträckning kunnat besöka och ta del av vad som lades fram vid rättegången. Dessutom har det framkommit att DD varje dag informerade om beslutet. Det är naturligtvis positivt.

text: Det förhållandet att tingsrätten utan närmare motivering i protokollet radat upp ett flertal paragrafer med olika tillämpningsområden gör det däremot inte helt enkelt att tillgodogöra sig beslutet. Dess innebörd var uppenbarligen att all användning av elektronisk utrustning var förbjuden under hela huvudförhandlingen och därmed även all ljudupptagning och ljudöverföring. Som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen avser

text: 5 kap. 9 c §

text: RB emellertid bara ljudupptagning och ljudöverföring vid förhör och 9 d § i samma kapitel omfattar endast åhörare och viss typ av elektronisk utrustning. Tingsrättens beslut kan också uppfattas som att det till stor del faller tillbaka på den allmänna bestämmelsen i

text: 5 kap. 9 §

text: RB, enligt vilken ordföranden ska besluta de ordningsregler som behövs för att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden. Jag återkommer till detta lagrum, men vill här framhålla vikten av att beslut utformas på ett sådant sätt att det framgår hur rätten har tillämpat de bestämmelser som ett beslut hänvisar till samt i vad mån det enbart är frågan om en upplysning om något som redan gäller enligt lag.

text: Av utredningen framgår att DD fattade beslutet om särskilda ordningsregler en tid före den första förhandlingsdagen. Ett sådant tillvägagångssätt bör endast tillämpas i undantagsfall eftersom det oftast får anses lämpligt att först ge parter och ombud samt eventuellt andra berörda tillfälle att yttra sig. Ett beslut som fattas enbart med stöd av

text: 5 kap. 9 c §

text: RB förutsätter dessutom alltid att rätten inför varje enskilt förhör gör en prövning av frågan (jfr JO 1992/93 s. 26 och JO 2007/08 s 33). Med hänsyn till omständigheterna i det aktuella målet har jag emellertid inte några synpunkter på att tingsrätten i det här fallet tog ett beslut i förväg.

text: I enlighet med de regler som gäller i domstol för dokumentation av olika avgöranden borde beslutet i samband med att det fattades ha förts in i målregistret eller i målets akt. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen gäller påbudet i

text: 5 kap. 9 d §

text: RB om hur åhörare ska förfara med viss elektronisk utrustning vid sammanträden i domstol utan särskilt beslut och ska således inte antecknas på det sättet. Ett beslut om undantag bör dock dokumenteras enligt min mening. Dokumentation bör även göras av ett förbud mot ljudupptagning eller ljudöverföring enligt

text: 5 kap. 9 c §

text: RB liksom av vissa andra beslut som inskränker offentligheten och som fattas med stöd av 9 § i samma kapitel.

text: I beslutet hänvisade tingsrätten bl.a. till

text: 5 kap. 9 d §

text: RB. Bestämmelsen anger alltså att all elektronisk utrustning som åhörare har med sig i rättssalen och som kan vara ordningsstörande eller som kan ta upp bild ska vara avstängd och undanstoppad. I praktiken innebär det ett förbud mot användning av utrust-

text: ningen. Om det finns skäl för det får ordföranden besluta om undantag från huvudregeln. Som tingsrätten pekat på i sitt remissvar är förarbetsuttalandena till bestämmelsen inte helt tydliga. De skulle kunna tolkas så att lagstiftaren avsett att viss elektronisk utrustning, t.ex. diktafoner, inte alls ska omfattas av regleringen. Undantaget skulle då motiveras med att den typen av utrustning inte kan användas för ändamål som är otillåtna i rättssalen. (Se

text: prop. 2018/19:81 s. 51

text: f. och s. 87.) Det förhållandet att avgränsningen inte framgår direkt av lagtexten har enligt tingsrätten lett till tillämpningsproblem i det aktuella fallet.

text: Enligt min mening måste utgångspunkten vara det som anges i lagtexten. Det innebär att om viss elektronisk utrustning kan störa ordningen så omfattas den av bestämmelsen, oavsett vilket användningsområde utrustningen har. Det skulle kunna handla om t.ex. en diktafon eller utrustning som används för ljudöverföring. Som tingsrätten har anfört i sitt remissvar kan det vara svårt för rättens ordförande att i ett enskilt fall avgöra om viss elektronisk utrustning omfattas av bestämmelsen. Det kan i förlängningen även innebära en bristande förutsebarhet för åhörarna. Klagomålet och förhållandena i detta ärende tyder på det.

text: Som redovisats tidigare syftade införandet av specialbestämmelserna i 5 kap. 9 c och 9 d §§ RB till att förbättra möjligheterna för rättens ordförande att besluta i frågor som rör ljudupptagning, ljudöverföring eller viss elektronisk utrustning. Paragraferna innebär inte någon begränsning av den allmänna skyldighet som han eller hon har att upprätthålla ordningen och besluta om de ordningsregler som behövs vid ett sammanträde, se

text: 5 kap. 9 §

text: RB. Det är således inte något som hindrar att ordföranden, som i det aktuella fallet, med stöd av den bestämmelsen beslutar om ordningsregler som rör elektronisk utrustning. Jag vill dock i detta sammanhang understryka att inskränkningar i offentligheten alltid ska göras med noggrannhet och försiktighet. Av den anledningen bör det endast i undantagsfall förekomma att med stöd av den allmänna bestämmelsen i

text: 5 kap. 9 §

text: RB gå utöver vad som gäller enligt 9 c och 9 d §§. Alldeles särskild försiktighet bör iakttas när det gäller att förbjuda ljudupptagning för parter och ombud (se

text: prop. 1979/80:87 s. 10

text: ). Enligt min mening bör samma förhållningssätt iakttas i förhållande till medier.

text: DD gjorde under förhandlingen ställningstagandet att en elektronisk utrustning som Sveriges Radios reporter använde omfattades av

text: 5 kap. 9 d §

text: RB. JO brukar som regel inte uttala sig i bedömningsfrågor och jag ser inte skäl att frångå denna princip. Däremot vill jag understryka att åhöraren i en sådan situation bör upplysas om vad som gäller enligt 9 d §. Om åhöraren då inte stoppar undan utrustningen kan ordföranden t.ex. utvisa honom eller henne från rättssalen (

text: 5 kap. 9 a §

text: RB) eller besluta om andra ordningsregler (

text: 5 kap. 9 §

text: RB).

text: Det är inte helt klarlagt vad som sades när DD konfronterade reportern i en kortare paus under huvudförhandlingen eller vad som hade hänt dessförinnan. Men det är utrett att ordföranden bad reportern att radera vad han då först trodde var ljudmaterial som spelats in i strid med vad som enligt honom gällde. Jag har förståelse för att en domare kan känna viss frustration i en sådan situation. Likväl ankommer det på honom eller henne att agera korrekt och ha ett sakligt bemötande. Det finns inte heller något rättsligt utrymme för en domare att ge en åhörare en sådan uppmaning. Jag stannar vid dessa kommentarer och finner inte skäl att göra ytterligare uttalanden om detta.

text: Som framgått av det här beslutet kan den nya regleringen leda till vissa tillämpningssvårigheter och systematiken är inte helt självklar. En förklaring kan vara den som tingsrätten har pekat på, att de nu behandlade bestämmelserna lagtekniskt utformats på olika sätt. En annan kan vara vissa till synes oklara uttalanden i förarbetena. Det är naturligtvis inte tillfredsställande om det som gäller för ordningen vid en förhandling i domstol är otydligt, varken för rätten, andra professionella aktörer eller åhörare och medier. Jag finner mot denna bakgrund skäl att skicka en kopia av mitt beslut för kännedom till regeringen.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag i dag har beslutat i ett ärende som rör parts ljudupptagning vid en muntlig förberedelse i tvistemål och ordförandens ansvar för ordningen vid sådana sammanträden (se JO:s dnr 8765-2020).

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: En tingsrätts beslut att hålla förhör med två barn vid en muntlig förberedelse i ett vårdnadsmål m.m.

org: jo

text: Anmälningarna

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot hur rådmannen BB vid Västerviks tingsrätt handlagt ett mål gällande vårdnad m.m. Han ifrågasatte bl.a. att tingsrätten vid en muntlig förberedelse i målet hade hållit förhör med hans två äldsta barn som var elva och fjorton år. Vidare kritiserade han tingsrättens åtgärd att skicka kallelser till förhören adresserade till barnen.

type: stycke

text: I en senare inkommen anmälan kritiserade Socialnämnden i Västerviks kommun rådmannens handläggning av samma mål. Socialnämnden ifrågasatte beslutet att hålla förhör med syskonparet och genomförandet av förhören. Enligt socialnämnden hade barnen under förhören utsatts för en stor press och inte behandlats med ”respekt såsom varande barn”. Tingsrätten hade inte heller beaktat barnens bästa eller verkat för att höra dem under lugna och avspända förhållanden. Även det förhållandet att tingsrätten inte inhämtade socialnämndens synpunkter i fråga om det lämpliga i att höra barnen ifrågasattes. Socialnämnden anförde slutligen att förhören stod i strid med bestämmelserna i

text: föräldrabalken

text: och FN:s barnkonvention.

text: Utredning

text: Dagboksbladet och tingsrättens akt i målet (T 382-02) samt bandupptagningar från förhören med de två barnen, som ägt rum vid ett sammanträde för muntlig förberedelse den 15 oktober 2002, inhämtades och granskades.

text: Av det inhämtade materialet framgick bl.a. följande.

text: I en ansökan om stämning som kom in till tingsrätten den 30 maj 2002 yrkade CC att hon skulle tillerkännas ensam vårdnad om hennes och AA:s fyra gemensamma barn, vilka då var fjorton, elva, sex och fyra år. AA bestred yrkandet och yrkade för egen del i första hand ensam vårdnad om barnen och i andra hand att barnen skulle bo hos honom. Parterna begärde att tingsrätten även interimistiskt skulle besluta i enlighet med deras yrkanden.

text: Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse den 8 augusti 2002 och förordnade samma dag att AA interimistiskt skulle ha ensam vårdnad om barnen. I beslutet uppdrogs åt Socialnämnden i Västerviks kommun att verkställa vårdnads-, umgänges- och boendeutredning enligt

text: 6 kap. 19 § tredje stycket föräldrabalken

text: Vid sammanträdet gavs handlingar in till tingsrätten av vilka framgick att socialtjänsten i juni 2002 hade inlett en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: med anledning av en anonym anmälan om misstanke om barnmisshandel. Socialtjänstens utredningsgrupp hade genomfört samtal med tre av barnen. Den 10 juli hade Socialnämnden i Västerviks kommun polisanmält CC för misstänkt misshandel. Den 25 juli hade socialnämnden, genom dess ordförande, beslutat att omedelbart omhänderta de fyra barnen enligt

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga. Beslutet om omhändertagande fastställdes av Länsrätten i Kalmar län den 6 augusti.

text: Dagen efter tingsrättens interimistiska beslut, den 9 augusti 2002, beslutade socialnämnden att omhändertagandet av barnen skulle upphöra.

text: Kort därefter yrkade CC att tingsrätten interimistiskt skulle förordna om gemensam vårdnad samt att hon skulle tillerkännas viss umgängesrätt. Tingsrätten kallade då till sammanträde för muntlig förberedelse att hållas den 8 oktober 2002. Vid detta beslutade tingsrätten att de två äldsta barnen och socialsekreteraren DD, som hade arbetat med socialtjänstens utredning, skulle höras vid fortsatt förberedelse den 15 oktober. I protokollet från sammanträdet den 8 oktober, vid vilket båda parter och deras ombud var närvarande, antecknades att det var ordföranden som väckte frågan om barnens hörande. Vidare framgick att CC:s ombud, advokaten EE, ansåg att det kunde vara lämpligt förutsatt att föräldrarna inte var närvarande. AA:s ombud, advokaten FF, hade enligt protokollet inte några invändningar mot att barnen hördes så länge inte föräldrarna var närvarande.

text: Tingsrätten skickade kallelser till barnen. Dessa var utformade som ordinära kallelser till vittnen. I kallelserna var det avsnitt som gällde vite, hämtning av polis och rättegångskostnadsansvar överstruket men ändå läsligt. Förhören med barnen, en fjortonårig flicka, GG, och en elvaårig pojke, HH, genomfördes vid den fortsatta muntliga förberedelsen den 15 oktober inom stängda dörrar. I protokollet från sammanträdet antecknades barnen och DD som övriga närvarande varvid det angavs att de skulle höras upplysningsvis. Förhören spelades in på band.

text: Tingsrätten beslutade den 25 oktober 2002 att ändra sitt tidigare interimistiska beslut på så vis att CC interimistiskt tillerkändes vårdnaden om parternas två yngsta barn medan AA även fortsättningsvis skulle ha ensam vårdnad om de två äldsta barnen.

text: Mot bakgrund av de iakttagelser som gjorts anmodade JO tingsrätten att komma in med upplysningar och yttrande om

text: 1. vilka överväganden som föregick beslutet att höra barnen under förberedelsen,

text: 2. hur förhållandet att det pågick en vårdnadsutredning och en polisutredning beaktades inför beslutet,

text: 3. vilken utredning som vidtogs för att klarlägga att barnen inte skulle ta skada av att höras,

text: 4. hur förhören med barnen genomfördes,

text: 5. i vilken mån den omständigheten att det pågick en polisutredning beaktades vid förhören samt

text: 6. vilka överväganden som föregick åtgärden att adressera kallelser till barnen.

text: Tingsrätten (lagmannen JJ) kom in med ett remissvar i vilket han hänvisade till rådmannen BB:s yttrande och upplysningar (här utelämnat – JO:s anmärkning). Till yttrandet var även fogat en skrift från advokaten EE samt utdrag ur memorialanteckningar (här utelämnade – JO:s anmärkning).

text: I ärendet har därefter inhämtats att tingsrätten den 19 november 2003 har meddelat dom i målet, vilken har vunnit laga kraft.

text: I ett beslut den 29 november 2004 anförde chefsJO Melin följande.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om vårdnad, boende och umgänge finns i

text: 6 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB). När sådana frågor avgörs i domstol skall enligt

text: 6 kap. 2 a §

text: FB barnets bästa komma i främsta rummet. Vid avgöranden skall hänsyn även tas till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad (

text: 6 kap. 2 b §

text: FB). Av

text: 6 kap. 19 §

text: FB följer att det är rätten som har ansvar för att frågor om vårdnad, boende och umgänge blir tillbörligt utredda. Innan rätten avgör ett sådant mål skall socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar. Om det behövs ytterligare utredning får rätten uppdra åt socialnämnden eller något annat organ att utse någon att verkställa denna. Rätten får fastställa riktlinjer för utredningen och bestämma en viss tid inom vilken utredningen skall vara slutförd. Den som verkställer utredning skall, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den för rätten.

text: I

text: 6 kap. 19 § femte stycket

text: FB sägs att barnet får höras inför rätten om särskilda skäl talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av att höras.

text: Den uttryckliga lagregeln att ett barn får höras inför domstolen i mål angående vårdnad, boende och umgänge infördes genom en lagändring år 1983 (i dåvarande

text: 6 kap. 18 §

text: FB). Det fanns tidigare inte någon bestämmelse som direkt reglerade i vad mån ett barn kunde höras inför domstolen. Som skäl för en uttrycklig regel anförde departementschefen bl.a. följande. Det kan finnas undantagssituationer då

text: det ter sig lämpligt och rimligt att ett barn hörs inför domstol. Det måste emellertid under alla förhållanden vara ett krav att barnet går med på att höras. Även barnets ålder och mognad måste beaktas. Barn som är yngre än 12 år torde endast sällan ha nått en sådan mognad att de bör medverka i en rättegång. Ett barn bör således kunna höras inför domstol om barnet självt begärt det eller särskilda skäl annars talar för det och det är uppenbart att barnet inte kan ta skada av det. Det är inte meningen att barn mera regelmässigt skall medverka i rättegången. Det normala bör alltjämt vara att barnet hörs endast av vårdnadsutredaren (

text: prop. 1981/82:168 s. 56

text: f.).

text: I sitt yttrande över förslaget anförde Lagrådet bl.a. att ”domstolen bör tillämpa regeln med stor återhållsamhet. Detta gäller även om det står klart att ett (förhör) inte är ägnat att bli direkt skadligt för barnet. Inte ens då bör en uppgift från ena föräldern eller dennes ombud, att barnet själv vill uttala sin mening vid huvudförhandling i målet, utan vidare föranleda att barnet hörs” (

text: a. prop. s. 89

text: I kommentaren till regeln om barns hörande inför domstol uttalas, utöver vad som framgår av förarbetena, bl.a. följande. ”Om barnet har begärt att få höras, bör domstolen före förhandlingen på lämpligt sätt förvissa sig om att det motsvarar barnets verkliga vilja, t.ex. när det kan misstänkas att barnet har påverkats. Ett skäl att i andra fall höra barnet kan vara att barnet under vårdnadsutredningen gett uttryck åt en bestämd uppfattning i vårdnadsfrågan …

text: Domstolen får ta ställning från fall till fall … Domstolen bör i första hand höra vilken uppfattning föräldrarna och vårdnadsutredaren har i frågan.

text: Bestämmelsen bör tillämpas med stor återhållsamhet, även om det står klart att ett förhör inte är ägnat att bli direkt skadligt för barnet. Inte ens då bör en uppgift från en av föräldrarna eller dennes ombud om att barnet vill uttala sin mening vid en huvudförhandling i målet utan vidare föranleda att barnet hörs. Värdet av barnets personliga närvaro är sällan så stort att det är motiverat att barnet försätts i en konfliktsituation under sådana förhållandevis dramatiska former. Vad barnet under mera avspända förhållanden uppgett t.ex. inför vårdnadsutredaren kan ge en tillräckligt god bild av dess inställning. Det är då lämpligt, att domstolen inskränker sig till att höra utredaren om de närmare omständigheterna när uppgifterna lämnades. Beträffande de mindre barn som vårdnadstvister oftast torde avse torde det så gott som aldrig finnas tillräckligt vägande skäl att höra barnet inför rätten.” (Walin m.fl.,

text: Föräldrabalken

text: En kommentar, Del 1, 1–

text: 13 kap.

text: , s. 6:91 f.)

text: Enligt

text: 6 kap. 17 § andra stycket

text: FB skall frågor om vårdnad, boende och umgänge i bl.a. de fall där barnet står under vårdnad av båda föräldrarna och någon vill få ändring i detta handläggas i den ordning som är föreskriven för tvistemål, dvs. enligt

text: rättegångsbalkens

text: (RB) regler för sådana mål.

text: Av

text: 35 kap. 8 §

text: RB följer att när huvudförhandling hålls skall som huvudregel bevis tas upp vid denna. Enligt

text: 36 kap. 19 §

text: RB får emellertid förhör med vittnen äga rum utom huvudförhandling om det inte är möjligt för vittnet att infinna sig vid huvudförhandlingen eller om en inställelse skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av förhöret.

text: Den som skall höras som vittne skall enligt huvudregeln i

text: 36 kap. 7 §

text: RB vid vite kallas att infinna sig vid förhandling inför rätten. Av

text: 36 kap. 22 §

text: RB följer bl.a. att bestämmelserna om vitesföreläggande inte skall tillämpas beträffande vittnen som är under 15 år. Sådant vittne får dock hämtas till rätten. Dessutom anges i

text: 9 kap. 9 § första stycket

text: RB att bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: att vite skall föreläggas den som skall kallas till ett sammanträde, inte gäller den som är under 15 år. I

text: tredje stycket

text: föreskrivs att vårdnadshavare eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas om kallelsen när den som kallas till ett sammanträde inte fyllt 18 år, om det inte finns särskilda skäl mot det.

text: Om ett barn måste höras inför rätta är det, uttalas det i kommentaren till

text: föräldrabalken

text: , viktigt att det sker på ett sådant sätt att barnet inte utsätts för någon press. Barnet skall inte under några omständigheter behöva ta direkt ställning i en vårdnadskonflikt mellan föräldrarna eller i övrigt i ett vårdnadsmål. Något förhör i egentlig mening kan det inte bli fråga om. Domstolen bör verka för att barnet hörs under så lugna och avspända förhållanden som möjligt (Walin m.fl., s.6:92).

text: En möjligen ännu mer restriktiv syn på möjligheten att höra barn inför rätta kommer till uttryck i Göran Ewerlöf och Tor Sverne, Barnets bästa – Om föräldrars och samhällets ansvar (4:e uppl.). Enligt författarna används bestämmelsen i

text: 6 kap. 19 § femte stycket

text: FB mycket sällan och då i första hand om en tonåring själv begär att få höras. Enligt deras mening bör, om ett barn begär att få bli hört, domstolen före förhandlingen förvissa sig om att barnet verkligen vill höras och att barnet inte påverkats i sitt ställningstagande. Något förhör i egentlig mening får det inte bli fråga om. Man måste ha klart för sig att barnet måste uppträda inför hela rätten och båda parterna samt deras ombud under huvudförhandlingen. Något undantag från detta finns inte. Det kan därför ifrågasättas om det över huvud taget är lämpligt att höra barn inför domstol i vårdnads-, boende- och umgängesmål. Barnets vilja bör kunna fångas upp på annat sätt, t.ex. inom ramen för utredningsförfarandet (s. 72).

text: I mål om vårdnad, boende eller umgänge får rätten besluta vad som skall gälla för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden, ett s.k. interimistiskt beslut. Rätten skall även i dessa fall besluta efter vad som är bäst för barnet (

text: 6 kap. 20 § första stycket

text: FB). Av

text: 6 kap. 20 § andra stycket

text: FB följer att ett interimistiskt beslut får fattas först sedan motparten fått tillfälle att yttra sig samt att rätten inför ett sådant beslut kan inhämta

text: upplysningar från socialnämnden. I övrigt finns inte några bestämmelser om vilka utredningsåtgärder rätten bör eller skall vidta inför ett interimistiskt beslut.

text: Det kan nämnas att Utredningen om barnens rätt i sitt delbetänkande (Barnets rätt 2. Om föräldraansvar m.m.,

text: SOU 1979:63

text: ) diskuterade möjligheten att tillåta att muntlig bevisning tas upp vid förberedelsen men av flera skäl avvisade den tanken. I propositionen (

text: prop. 1981/82:168 s. 55

text: ) konstaterades att det är önskvärt att domstolens bedömning inför ett interimistiskt avgörande grundas på ett så fylligt underlag som möjligt, men att det samtidigt är angeläget att tyngdpunkten beträffande utredningen inte förskjuts till målets förberedelse. Det borde därför inte komma i fråga att med avsteg från allmänna rättegångsregler tillåta bevisupptagning i form av vittnesförhör och liknande under förberedelsen.

text: Bedömning

text: Inledning JO:s tillsyn innebär i första hand en kontroll av att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Granskningen är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Detta innebär bl.a. att JO inte brukar uttala sig i frågor som gäller bedömningar eller andra ställningstaganden i sak så länge ställningstagandena faller inom ramen för en möjlig tillämpning av aktuella författningsbestämmelser. Detta gäller i synnerhet sådana frågor som genom överklagande kan bli föremål för prövning i högre instans. AA:s klagomål mot de av tingsrätten meddelade besluten i vårdnads- och boendefrågan föranleder därför inte något uttalande från min sida.

text: Min granskning begränsar sig i stället till tingsrättens åtgärd att hålla förhör med de två barnen.

text: Beslutet att höra barnen under förberedelsen Målet gällde, som tidigare redovisats, frågor om vårdnad, boende och umgänge beträffande fyra barn och hade anhängiggjorts i maj 2002. I augusti 2002 hade tingsrätten förordnat att AA interimistiskt skulle anförtros vårdnaden om barnen. Kort därefter yrkade CC att tingsrätten interimistiskt skulle förordna om gemensam vårdnad och att hon skulle tillerkännas umgängesrätt på visst sätt. Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse den 8 oktober 2002. Vid detta väckte BB frågan att höra bl.a. de två äldsta barnen. CC:s ombud tyckte att det var en god idé och AA:s ombud hade inte någon erinran mot förslaget. Båda ombuden ansåg att en förutsättning var att föräldrarna inte var närvarande. I protokollet finns ingen anteckning om att parterna haft någon annan uppfattning i frågan. Tingsrätten beslutade att barnen skulle höras vid ett fortsatt sammanträde den 15 oktober 2002.

text: BB har beträffande de överväganden han gjorde inför beslutet att höra de två barnen under förberedelsen anfört bl.a. följande. Det interimistiska beslut som innebar att AA skulle ha ensam vårdnad om de fyra barnen grundades bl.a. på ett

text: omfattande skriftligt material från socialförvaltningen. När CC begärde omprövning av beslutet fick det anses innefatta en begäran om muntlig förhandling, vilket också torde ha varit en förutsättning för en allsidig och objektiv prövning. Vid förberedelsesammanträdet var det han som tog upp frågan om att höra barnen. Skälet var att de två äldsta barnens uppgifter varit helt avgörande för socialförvaltningens hantering av ärendet och tingsrättens interimistiska beslut. Båda ombuden tyckte att det var en god idé att höra barnen under förutsättning att inte någon av föräldrarna var närvarande. På så vis skulle barnen, utan hänsynstagande eller påverkan, otvunget kunna berätta vad de varit med om. De viktigaste anledningarna till att det fanns skäl att få tillgång till det bästa bevismedlet – att rätten hörde de två äldsta barnen – var att det fanns anledning att ifrågasätta om det interimistiska beslutet verkligen var det bästa för de två yngsta barnen och att det förekom oklara och motsägelsefulla uppgifter i socialförvaltningens akt.

text: Jag konstaterar till en början att mål som gäller frågor om vårdnad, boende och umgänge skall handläggas enligt de regler som gäller för tvistemål. Huvudregeln är att sådana mål avgörs efter huvudförhandling (

text: 42 kap. 18 §

text: RB). Vid en huvudförhandling skall parterna bl.a. utveckla sin talan och bevisningen i målet tas upp. Rätten skall därefter, med vad som förekommit vid huvudförhandlingen som grund, meddela dom i målet (

text: 17 kap. 2 §

text: RB). I tvistemål skall, innan huvudförhandling hålls, förberedelse äga rum. En sådan syftar till att klarlägga bl.a. parternas yrkanden och invändningar, vilka bevis som skall tas upp vid den kommande huvudförhandlingen och om ytterligare utredning eller andra åtgärder behövs före målets avgörande. Förberedelsens syfte kan sägas vara att bereda målet så att det vid huvudförhandlingen kan slutföras i ett sammanhang. Bevisning kan endast i vissa särskilda undantagsfall tas upp utom huvudförhandling. I sådana tvistemål i vilka parterna kan förlikas, s.k. dispositiva tvistemål, är givetvis ett annat viktigt syfte att söka åstadkomma uppgörelser i godo. Förberedelsen i ett tvistemål kan vara såväl muntlig som skriftlig.

text: Mål om vårdnad, boende och umgänge är s.k. indispositiva mål. Sådana mål karakteriseras bl.a. av att rätten har ett eget ansvar för utredningen. Domstolen är inte bunden av vad part har erkänt eller medgett och kan själv bestämma att föra in bevisning i målet. I ett mål om vårdnad skall rätten t.ex. regelmässigt träffa sitt avgörande i enlighet med vad som är bäst för barnet, vilket kan göra det nödvändigt att föra in utredning som inte någon part har begärt. De generella regler för handläggning av tvistemål som nyss berörts gäller emellertid även för indispositiva mål.

text: För mål om bl.a. vårdnad tillkommer i många fall den svårigheten att rätten vid tvist mellan föräldrarna måste bestämma vad som skall gälla intill dess dom ges i målet. Eftersom vårdnadsprocesser inte sällan tenderar att pågå under längre tid blir ett sådant interimistiskt beslut mycket viktigt, inte minst för barnen. För att domstolen skall kunna grunda sitt ställningstagande på ett så fylligt underlag som

text: möjligt har rätten getts möjlighet att inhämta upplysningar från socialnämnden i frågan (ett s.k. snabbyttrande).

text: Det är givet att ett barns egen vilja eller åsikt kan vara en viktig faktor att väga in i den helhetsbedömning som måste ske inför rättens slutliga avgörande i ett vårdnadsmål men också inför ett interimistiskt beslut. De strikta former som präglar – och bör prägla – ett rättegångsförfarande, liksom det förhållandet att en rättegång i ett vårdnadsmål ofta karakteriseras av att stundtals skarpa motsättningar råder mellan ett barns föräldrar, medför att ett barns inställning endast undantagsvis bör utrönas genom att barnet hörs inför rätten. Denna restriktivitet kommer också till uttryck i bestämmelsen i

text: 6 kap. 19 § femte stycket

text: FB då det sägs att ett barn får höras endast om dels särskilda skäl talar för det, dels det är uppenbart att barnet inte tar skada av det. Det vanliga är därför att den utredare som socialnämnden utser samtalar med barnet och därefter redovisar samtalet i en vårdnadsutredning eller ibland i ett snabbyttrande.

text: Vårdnadsmål skall, som jag nyss konstaterat, enligt en uttrycklig bestämmelse i

text: föräldrabalken

text: handläggas enligt

text: rättegångsbalkens

text: regler för tvistemål. Enligt dessa regler kan muntlig bevisning i form av förhör med part, vittne och sakkunnig förekomma vid en huvudförhandling. Fråga uppkommer då om tingsrätten, med avsteg från dessa bestämmelser, har kunnat höra barnen på sätt som skedde vid ett sammanträde för muntlig förberedelse inför ett interimistiskt beslut. Hörandet av barnen måste i så fall vara att betrakta som en utredningsåtgärd av annat slag beträffande vilken

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser om bevisning inte blir tillämpliga.

text: För att så skulle kunna vara fallet talar möjligen det förhållandet att reglerna om barns hörande tagits in i den bestämmelse som reglerar rättens utredningsansvar. Det ansvaret fullgörs emellertid främst genom att rätten inhämtar upplysningar och yttranden som kommer att utgöra skriftlig bevisning i målet samt om nödvändigt, även utan åberopande av part, kallar vittnen och sakkunniga att höras vid huvudförhandlingen.

text: När bestämmelsen om barns hörande infördes uttalades det inte i propositionen att några särskilda regler därvid skulle gälla. Det enda som skulle kunna peka i den riktningen är ett uttalande i specialmotiveringen att det inte kan bli fråga om något ”förhör i egentlig mening” (

text: prop. 1981/82:168 s. 78

text: ). Det uttalandet kan emellertid knappast betraktas som annat än en anvisning till rättens ordförande om att denne skall se till att förhöret genomförs med vederbörlig hänsyn till barnet och den lojalitetskonflikt som det kan befinna sig i. Uttalandet skall således sättas i samband med att det i samma stycke också sägs att barnet inte skall utsättas för press, inte skall behöva ta direkt ställning i vårdnadskonflikten och så långt möjligt höras i en avspänd atmosfär. Det måste förutsättas att om avsikten varit att andra regler borde gälla vid förhör av barn inför rätta än de som i övrigt gäller för

text: rättegången i ett vårdnadsmål skulle det ha kommit till klart uttryck i lagstiftningsärendet.

text: Mot nu angiven bakgrund är det min uppfattning att vanliga regler beträffande handläggning av vårdnadsmål gäller för barns hörande. Jag anser att den uppfattningen också vinner stöd av uttalanden i förarbeten och doktrin som redovisats i avsnittet ovan om den rättsliga regleringen. När ett barn hörs inför rätten är det således fråga om muntlig bevisning som skall tas upp i enlighet med

text: rättegångsbalkens

text: regler. Ett barn är inte part i målet och dess hörande blir därför att se som ett vittnesförhör. Förhör med vittnen skall enligt huvudregeln i

text: 35 kap. 8 §

text: RB äga rum vid huvudförhandlingen i målet. I förevarande fall var inget av de undantag från huvudregeln som anges i

text: 36 kap. 19 §

text: RB för handen. BB:s åtgärd att höra barnen vid en muntlig förberedelse har därför enligt min mening inte haft stöd i lag.

text: Jag måste emellertid medge att frågan om formerna för barns hörande knappast är entydigt reglerad. Vidare kan JO:s ställningstagande i JO 1981/82 s. 25 möjligen ge intryck av att JO tidigare haft en annan uppfattning än den jag nu redovisat. Det ärendet avsåg en rådmans åtgärd att höra två barn vid en förberedelse. Frågan om barns hörande inför rätta var vid den tidpunkten inte reglerad i lag. JO hade vissa synpunkter på rådmannens handlande men den omständigheten att barnen hörts vid en förberedelse blev inte föremål för kritik. Som framgått ger den lagändring som kort därefter skedde inte något helt klart besked. Jag vill med hänsyn härtill inte rikta någon kritik mot BB för att han beslutat att låta höra barnen vid en muntlig förberedelse.

text: Tingsrättens överväganden och åtgärder inför beslutet Vad först gäller syftet med förhören har BB uppgett att det främst var att genom förhör med de båda äldre barnen utröna vad som var bäst för de två yngsta barnen. Det kan ifrågasättas om ett sådant syfte är godtagbart. Enligt min mening skall syftet med eventuella förhör vara att utreda vårdnadsfrågan för det barn som hörs, vilket i praktiken torde innebära att förhöret bör handla om barnets inställning till var han eller hon skall bo. Att man i det sammanhanget kan komma in på ett syskons förhållanden är en annan sak.

text: När det sedan gäller de åtgärder rätten vidtog för att utreda om barnen kunde ta skada av att höras har BB uppgett att han förlitade sig på att föräldrarna eller ombuden skulle säga ifrån om det var så att barnen skulle ta skada av att höras. Ingen utomstående torde ha bättre kunskap än föräldrarna om barnens mognad och risken för att de på något sätt skulle ta skada av att höras av rätten. Det måste finnas mycket starka skäl för att frångå parternas begäran om att höra inblandade barn i ett vårdnadsmål när föräldrarna och deras ombud begär det. I förevarande fall togs det avgörande beslutet att höra barnen av föräldrarna och deras ombud. Barnen hade, såvitt framgick av socialförvaltningens noteringar, visat en anmärkningsvärd mognad och frimodighet. Det var inte heller något nytt som

text: skulle ske utan barnen skulle endast upprepa vad de tidigare berättat i olika sammanhang. Om det fanns risk att de skulle lida skada av att höras av rätten måste de även ha lidit skada av att höras av socialsekreteraren och polisen. Mot bakgrund av dessa förhållanden och då barnen uppenbarligen inte lidit någon skada tidigare saknades skäl för honom att vidta någon ytterligare utredning i frågan om barnen kunde tänkas ta skada.

text: Jag vill för min del framhålla att den omständigheten att barnen i andra sammanhang hörts om förhållandena i hemmet inte i sig talar för att ytterligare förhör inte skulle kunna skada barnen. Det kan tvärtom hävdas att rätten bör iaktta särskild försiktighet när annan utredning pågår kring barnen.

text: Jag kan inte finna annat än att BB i det närmaste överlåtit på föräldrarna att avgöra om barnen skulle kunna ta skada av att höras inför rätten i en situation då dessa befann sig i en allvarlig konflikt om hur vårdnaden och boendet skulle fungera för barnen. I en sådan situation kan inte föräldrarnas och ombudens uppfattning i frågan få väga så tungt. Om domstolen överväger att höra ett barn bör därför enligt min mening även socialnämnden tillfrågas om sin uppfattning i fråga om barnets mognad och om barnet kan ta skada av att höras innan beslut fattas. En sådan åtgärd kan på intet sätt, som BB hävdat i sitt yttrande hit, anses innebära att domstolen överlämnar till annan myndighet att avgöra vilken bevisning som skall tillåtas. Det är i stället så, att genom en sådan åtgärd breddar domstolen ytterligare underlaget för det beslut som domstolen – och domstolen ensam – har att fatta. Ansvaret för det beslutet kan inte i något fall övervältras på parter, ombud eller socialnämnd. Det är, oberoende av föräldrarnas vilja och önskemål, rättens ansvar att se till att de i lag angivna förutsättningarna för att höra barn är för handen.

text: I förarbetena till bestämmelsen om att barn får höras i vårdnadsmål uttalades också att det under inga förhållanden får komma i fråga att ett barn medverkar i rättegången mot sin vilja. Lagstiftaren synes också ha utgått från att det vanligaste torde vara att ett barn själv tar initiativ till att höras. När så sker kan det bli aktuellt att utreda om detta önskemål är ett uttryck för en verklig vilja från barnets sida.

text: Enligt vad som kommit fram i ärendet vidtog BB inte någon åtgärd för att utreda de båda barnens inställning till att höras inför rätten. Att tillfråga barn i samband med att ett förhör skall inledas är enligt mitt förmenande för sent. De bör tillfrågas i ett tidigare skede och under sådana förhållanden att det framgår att de har en valmöjlighet. Inte heller i denna fråga bör domstolen uteslutande förlita sig på vad föräldrarna uppger. Vem som skall fråga barnen kan variera beroende på situationen. Vanligast borde ändå vara att domstolen även i den frågan tar hjälp av socialnämnden.

text: Genomförandet av förhören De bandupptagningar som JO har haft tillgång till är av dålig kvalitet. Av upptagningarna framgår emellertid bl.a. följande. När förhöret med den

text: fjortonåriga flickan (GG) inleds är hon ledsen och gråter. Vid ytterligare ett par tillfällen gråter eller snyftar hon kortare stunder. En stor del av förhöret med henne ägnas åt om och på vilket sätt hennes mamma skulle ha gjort henne illa. Flickan får från moderns ombud en fråga om varför hon varit orolig för att mamman skulle slå hennes yngre syster och svarar: ”För att hon slagit mig”. När ombudet då ber henne att berätta om när hennes mamma slagit henne frågar flickan om hon måste berätta detta. BB svarar då att ”det är ju det vi vill veta”. Flickan börjar gråta varvid BB säger till henne att eftersom hon har påstått att hennes mamma slagit henne så måste hon ju kunna berätta om det, ”för hur ska vi annars kunna tro på vad du säger” och vidare: ”Det är klart att du måste berätta om det. Kan du svara på advokatens fråga. När slog hon dig senast?” Därefter besvarar flickan frågan.

text: BB har anfört bl.a. följande. Innan förhören med barnen påbörjades förklarade han varför tingsrätten ville höra dem, att det gällde en tvist om vårdnaden om dem och att de bara skulle berätta om det som de hade varit med om. Socialsekreteraren var närvarande vid förhören med barnen och satt på en stol alldeles intill vittnesstolen i vilken barnen satt. Socialsekreteraren antydde inte på något sätt att barnen behövde en paus eller liknande, blev pressade, tog skada av förhöret eller enligt hennes uppfattning inte förstod någon fråga. Barnen visade ingen rädsla. Däremot snyftade flickan till under några korta stunder, bl.a. när moderns ombud frågade vad CC skulle ha gjort mot henne. Av någon anledning ville hon inte besvara frågan. Den frågan måste hon ha fått vid flera tidigare tillfällen av den socialsekreterare som var närvarande, men även av polisen. Därefter snörvlade flickan en del eftersom det inte fanns tillgång till näsduk eller papper så att hon kunde snyta sig.

text: Jag vill erinra om att det, när ett barn hörs inför rätta, är av största vikt att förhöret går till på sådant sätt att barnet inte utsätts för någon direkt press. Av betydelse för bedömningen är vidare att i

text: 36 kap. 6 §

text: RB föreskrivs att vittne får vägra att yttra sig angående omständighet vars yppande skulle röja att vittnet eller någon honom närstående förövat brottslig handling.

text: Att på sätt som skett tvinga en flicka att svara på frågan om hennes mamma slagit henne är definitivt att utsätta henne för en mycket pressande situation. Reglerna i

text: rättegångsbalken

text: om ett vittnes möjlighet att vägra besvara en fråga måste givetvis tillämpas också vid förhör med barn i vårdnadsmål. BB:s uppmaning till flickan att besvara den ställda frågan, trots att hon uttryckligen inte ville svara, är således inte bara synnerligen olämplig utan också lagstridig.

text: Det nu sagda innebär inte att jag saknar förståelse för att frågor rörande misstanke om brott mot barn kan ha intresse för rätten i ett vårdnadsmål. Som BB också har anfört är de förhör som hålls under en förundersökning sekretessbelagda, i vart fall så länge åtal inte har väckts. Det är därför oftast inte möjligt för rätten att i en sådan fråga få tillgång till annan information än den som parterna ger. Att kalla ett barn till förhör i syfte att utreda sådana frågor är emellertid inte acceptabelt. Om det under ett förhör med barn i vårdnadsmål skulle framkomma uppgifter om att

text: modern eller fadern gjort sig skyldiga till en brottslig handling är det i stället av synnerlig vikt att barnet på ett lämpligt sätt upplyses om att han eller hon i det sammanhanget inte behöver berätta om händelserna.

text: Det ligger ett stort ansvar på rättens ordförande för hur förhör med barn inför rätten genomförs. Det får självfallet inte förekomma att ett barn gråter eller snyftar under ett förhör utan att någon åtgärd vidtas. Kallelser till barnen GG och HH kallades till rätten för att höras som vittnen. I kallelserna var de avsnitt i vilka upplystes att vittne som uteblir kan bli skyldig att betala 1 000 kr i vite eller bli hämtad till rätten av polisen samt också bli skyldig att betala rättegångskostnader överstrukna men fullt läsliga.

text: BB har anfört att eftersom båda föräldrarna var närvarande när det bestämdes att barnen skulle höras och när förhören skulle äga rum, utgick han från att AA, som interimistiskt hade vårdnaden om dem, skulle underrätta sina barn om detta. Bestämmelsen om underrättelse till vårdnadshavare i

text: 9 kap. 9 § tredje stycket

text: RB iakttogs således i och med att AA fick besked om förhandlingen vid förberedelsen den 8 oktober 2002. Kallelserna skickades i lösbrev utan delgivningskvitto samt utan vite i enlighet med angivet lagrums bestämmelser. Socialsekreteraren DD underrättades per telefon samma dag och ombads hämta barnen. Även hon bör ha varit i kontakt med barnen innan kallelserna kan ha nått dem på torsdagen den 10 oktober 2002. Mot den angivna bakgrunden uppfattade han kallelserna mest som en upplysning om att barnen skulle höras av tingsrätten i vårdnadsärendet och inte som en formell kallelse.

text: Jag delar BB:s uppfattning att skyldigheten att underrätta vårdnadshavare var uppfylld redan i och med att beslutet fattades i AA:s närvaro. Beträffande de kallelser som skickades till barnen vill jag emellertid framhålla att om vissa avsnitt inte skall vara med i kallelserna bör dessa utelämnas helt och inte stå kvar om än överstrukna.

text: Avslutande synpunkter I ärendet har jag funnit anledning att vara kritisk till flera åtgärder som BB vidtog respektive underlät att vidta inför förhören med barnen. Jag vill här särskilt peka på att han inte på ett bättre sätt utredde om det var uppenbart att barnen inte skulle kunna ta skada av förhören och att han inte såg till att barnen fick möjlighet att före förhören ta ställning till om de ville delta. Allvarligast är emellertid enligt min mening att han under förhöret med flickan pressade henne att svara på frågor om misstankar om misshandel som hon skulle ha varit utsatt för från sin mors sida. Sammantaget anser jag att BB:s handläggning av förhören med barnen förtjänar allvarlig kritik.

text: Jag vill emellertid framhålla att min tolkning av gällande regler om barns hörande inför rätten, dvs. att barn endast kan höras som vittnen vid huvudförhandling i

text: målet, kan medföra vissa problem. Ett sådant är att det eller de interimistiska beslut som en domstol fattar i fråga om vårdnad och inte minst boende är av stor betydelse, dels på så sätt att barnets omedelbara förhållanden – som hemmiljö, kamrater och dagis eller skola – kan komma att förändras, dels på det sättet att en domstol i sitt slutliga avgörande kan antas om möjligt vilja undvika att tvinga barnet att bryta upp från de levnadsförhållanden som då råder. Barnet kan därför behöva komma till tals på ett tidigare stadium än vid huvudförhandling i målet.

text: Mot den bakgrunden bör – om möjligheten att höra barn inför rätten alls bör finnas kvar – övervägas att ge utrymme för att låta barnet ge sin syn på saken redan vid en muntlig förberedelse. Jag finner därför skäl att för kännedom överlämna ett exemplar av detta beslut till Justitiedepartementet.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
God man/förvaltare
Jäv
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Fråga om en överförmyndare varit jävig vid handläggningen av ett förvaltarskapsärende

text: I ett beslut den 31 mars 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan m.m.

text: Sedan överförmyndaren i Lidingö stad, AA, ansökt om anordnande av förvaltarskap för BB beslutade Södra Roslags tingsrätt den 15 december 1998 att interimistiskt anordna förvaltarskap för BB. Förvaltarskapet skulle avse förvaltning av BB:s egendom. Den 14 april 1999 meddelade tingsrätten ett slutligt beslut om förvaltarskap enligt

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: (FB). Tingsrätten förordnade CC att som förvaltare bevaka BB:s rätt, förvalta hennes egendom samt sörja för hennes person.

text: DD har ifrågasatt överförmyndaren AA:s lämplighet som överförmyndare. Hon har därvid anfört bl.a. följande.

text: AA borde på grund av jäv ha avhållit sig från att handlägga förvaltarskapsärendet rörande BB. Anledningen till jävet är att han hade uppträtt som ombud för BB:s motpart i en fastighetstvist, där han bl.a. yrkat skadestånd av BB med ca 450 000 kr. Grunden för skadeståndsyrkandet var att BB enligt köparna, makarna EE, inte hade fullföljt en fastighetsförsäljning och inte låtit makarna EE få tillträde till fastigheten. Tingsrätten meddelade dom i målet den 30 juni 1998. Tingsrätten beslutade att BB enbart skulle betala makarna EE för kostnaderna för dubbelt boende med sammanlagt 129 837 kr jämte ränta. BB kunde inte betala den summan. En god vän till henne övertog betalningen och betalade direkt till BB:s advokat. Pengarna inbetalades dock inte till kronofogdemyndigheten. Därefter vände sig makarna EE till kronofogdemyndigheten med en begäran om utmätning av sin fordran på BB. Den 23 september 1998 fick BB en underrättelse från kronofogdemyndigheten om fastighetsutmätning. BB fick besked om att fastigheten skulle säljas på exekutiv auktion om inte betalning skulle ske. I december 1998 ansökte överförmyndaren AA om fullständigt förvaltarskap för BB hos tingsrätten, varvid han föreslog förvaltarskap gällande förvaltning av hela BB:s egendom omfattande fastigheten. Advokat FF som av tingsrätten förordnats som

text: god man att bevaka BB:s intressen bedömde att det var tillräckligt med godmanskap åt BB.

text: DD har även framfört klagomål mot förvaltaren CC:s sätt att fullgöra sitt uppdrag.

text: Utredning

text: Sedan överförmyndarens akt lånats in och granskats har anmälan remitterats till överförmyndaren för utredning och yttrande. I remissvaret har överförmyndaren AA anfört bl.a. följande. På JO:s begäran översände jag den 9 november 1999 akten avseende rubr. I ett följebrev yttrade jag mig över DD:s antagande om att jag samtidigt skulle ha verkat som ombud för makarna EE och som överförmyndare med tillsyn över en förvaltare för rubr. Såsom jag redan framhållit och kunnat visa bygger DD sitt antagande på felaktiga grunder. Jag avslutade mitt uppdrag för makarna EE i och med att tingsrätten meddelade sin dom den 30 juni 1998. Jag biträdde dem på intet vis i tid därefter. Vad makarna EE således i tid efter sagda datum företagit sig gentemot rubr. har jag endast erfarit på omvägar. När det kom till min kännedom att makarna EE vänt sig till kronofogden med begäran om utmätning av sin fordran och dessutom visste vad tingsrätten hade kommit fram till i sin sagda dom ansåg jag, att rubr. var i behov av en förvaltare för att få sina intressen tillgodosedda. Tingsrätten delade denna min uppfattning och meddelade först ett interimistiskt beslut och sedan ett slutligt beslut om förvaltarskap för rubr. den 14 april 1999. I och med lämnandet av dessa upplysningar och vad jag anfört tidigare anser jag mig ej kunna tillföra frågan om ”samtidighet” mycket mer. DD har kommenterat remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att förvaltare inte står under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att uttala mig i frågor som rör förvaltarens åtgärder. Min granskning omfattar endast överförmyndarens handläggning. Vad som anförts angående CC:s utövande av förvaltarskapet föranleder således ingen kommentar från min sida.

text: Kommunallagens (1991:900)

text: bestämmelser om jäv i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: är tillämpliga vid handläggningen av ärenden hos överförmyndare (

text: FB 19:16

text: ). I

text: 6 kap. 25 § 1

text: -3 upptas sakägar-, intresse- och släktskapsjäv samt ställföreträdar- och ombudsjäv. Dessutom finns en generalklausul, vilken avser vissa situationer, som inte täcks av övriga jävsgrunder, s.k. delikatessjäv (

text: 6 kap. 25 § 4)

text: . Enligt denna bestämmelse är en förtroendevald eller anställd hos kommunen jävig, om det i övrigt finns någon omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Enligt

text: 6 kap. 24 §

text: får den som är jävig inte delta eller närvara vid handläggningen av ärendet. Från jäv bortses enligt

text: 6 kap. 26 §

text: när frågan om opartiskhet uppenbarligen saknar betydelse.

text: DD:s klagomål i denna del går ut på att AA på grund av jäv bort avhålla sig från att handlägga förvaltarskapsärendet rörande BB. Anledningen till jävet skulle vara AA:s agerande kort tid innan frågan om förvaltarskap aktualiserades då han som

text: ombud för BB:s motpart i en fastighetstvist bl.a. yrkat skadestånd av BB med ca 450 000 kr. Den jävsgrund som kan aktualiseras är delikatessjäv.

text: Det grundläggande syftet med jävsreglerna i

text: kommunallagen

text: är att öka förtroendet för den kommunala förvaltningen och skapa garantier för objektivitet och opartiskhet vid handläggningen av ärenden. Överförmyndaren AA hade kort tid innan han väckte frågan om förvaltarskap för BB uppträtt som ombud för hennes motpart i en rättegång som både avsåg stora belopp och som måste ha framstått som mycket väsentlig för BB personligen. Genom förvaltarskapet aktualiserades på nytt frågor om fastighetens försäljning och BB:s möjlighet att själv bestämma över bl.a. fastigheten. Jag tar i detta sammanhang självfallet inte ställning till det berättigade i att ansöka om förvaltarskap. Denna fråga har ju för övrigt avgjorts av domstol. Emellertid borde det – även om formellt jäv inte förelåg – ha framstått som uppenbart för AA att BB kunde uppfatta honom som fortfarande företrädande en motpart och härigenom ha intressen som stred mot hennes personliga. Som tidigare anförts är det av största vikt att tilltron till överförmyndares objektivitet inte kan ifrågasättas. Enligt

text: FB 19:5

text: skall det finnas en ersättare för överförmyndaren. Ett skäl till denna regel är självfallet att möjlighet skall finnas att undvika jävssituationer. Även om – som tidigare anförts – en formell jävssituation inte skulle föreligga borde det ha varit uppenbart för AA hur BB skulle kunna uppfatta situationen. Han borde därför ha överlåtit på sin ersättare att handlägga frågan om förvaltarskapet. För sin underlåtenhet i detta avseende förtjänar han kritik.