title: Fråga om den s.k. databasregeln i yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig på TV3:s hemsida

text: Justitiekanslern återlämnar anmälningen till Åklagarmyndigheten för de åtgärder som den kan föranleda där.

text: Ärendet

text: Åklagarmyndigheten (kammaråklagaren SL vid City åklagarkammare i Stockholm) har till Justitiekanslern lämnat över en anmälan om uppgifter på en hemsida med adress www.tv3.se. Den anmälda publiceringen – en text med en bild – har skett med anledning av programmet Insider i TV3 den 3 november 2005. Anmälaren har anfört att han känner sig mycket kränkt av publiceringen.

text: En utskrift från hemsidan med den aktuella publiceringen finns i ärendet.

text: Justitiekanslern har besökt hemsidan och har från Radio- och TV-verket inhämtat följande upplysningar. Radio- och TV-verket har inte utfärdat något utgivningsbevis för hemsidan www.tv3.se (jfr

text: 1 kap. 9 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: , YGL, och 3 kap. 19 § lagen [1991:1559] med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden). Inte heller har det till verket gjorts någon s.k. databasanmälan avseende hemsidan (jfr

text: 1 kap. 9 § första stycket

text: YGL och

text: 3 kap. 18 §

text: lagen med föreskrifter på

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden).

text: Justitiekanslern har haft kontakt under hand med företrädare för koncernen Modern Times Group MTG AB (nedan MTG), vilken bl.a. sänder program i TV3 och tillhandahåller informationen på hemsidan www.tv3.se .

text: Justitiekanslerns bedömning

text: YGL innehåller bestämmelser bl.a. om yttrandefrihet och om ansvar för uppgifter i radioprogram. Bestämmelserna i YGL om radioprogram gäller även program i TV (

text: 1 kap. 1 §

text: YGL). Det är dock inte alla sändningar som omfattas av YGL (jfr nedan).

text: YGL:s föreskrifter om radioprogram tillämpas även i vissa fall där uppgifter ur en databas tillhandahålls t.ex. via en hemsida. Sålunda skall enligt

text: 1 kap. 9 § första stycket

text: YGL föreskrifterna om radioprogram tillämpas bl.a. i fall där uppgifter ur en databas tillhandahålls av ”redaktionen för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå”. För att YGL skall vara tillämplig enligt bestämmelserna i

text: första stycket

text: krävs även att vissa ytterligare förutsättningar är uppfyllda.

text: Av

text: 1 kap. 9 § andra stycket

text: YGL framgår att grundlagen är tillämplig också i fall där det finns ett utgivningsbevis för en sådan verksamhet som sägs i första stycket. Denna möjlighet till s.k. frivilligt grundlagsskydd infördes genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2003.

text: Justitiekanslern är ensam åklagare på de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga områdena, dvs. på de fält som regleras av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) respektive av YGL. Utanför dessa områden gäller däremot att det är allmän åklagare som har att pröva bl.a. frågan om en brottsanmälan skall leda till en förundersökning. Jag är således behörig att handlägga detta ärende i sak endast om reglerna i YGL är tillämpliga på den anmälda publiceringen.

text: Eftersom Radio- och TV-verket inte har utfärdat något utgivningsbevis för hemsidan www.tv3.se kan inte bestämmelserna i 1 kap. 9 § andrastycket YGL leda till att grundlagen tillämpas på den nu aktuella publiceringen. Frågan är dock om informationen på hemsidan skall anses ha tillhandahållits under sådana omständigheter som avses i

text: 1 kap. 9 § första stycket

text: YGL och således om grundlagen är tillämplig för den skull. (I det följande kallar jag bestämmelsen i 1 kap. 9 § första stycket för ”databasregeln”.) Vad frågan nu närmast gäller är huruvida informationen på hemsidan skall anses tillhandahållen av en ”redaktion … för radioprogram” i den mening som avses i databasregeln. Ett jakande svar på den frågan är med andra ord en nödvändig – men dock inte tillräcklig – förutsättning för att YGL skall vara tillämplig i det här fallet.

text: Av de uppgifter som har lämnats från MTG:s sida till Justitiekanslern och av den övriga utredningen i ärendet framgår följande. MTG är moderbolag i en koncern med medieföretag och är noterat på Stockholmsbörsen. Koncernen består i övrigt av svenska men även av utländska företag. Koncernen är indelad i fyra affärsområden. Ett av områdena kallas Broadcasting. Programmet Insider produceras av Strix Television AB, vilket är ett dotterbolag till MTG. Programmet sänds i kanalen TV3. Sändningar i den kanalen anses utgå från Storbritannien (jfr nedan). – För hemsidan www.tv3.se svarar MTG Interactive AB, som ingår i koncernen. Syftet med hemsidan är att marknadsföra utbudet i TV3, således Insider och andra TV-program. En person fungerar som ett slags redaktionschef för hemsidan, medan en annan är operativt ansvarig för sidan. Dessa båda personer var vid tiden för den aktuella publiceringen anställda hos TV3 AB, som är ett annat av bolagen i MTG-koncernen, men är numera anställda hos MTG Interactive AB. Någon ansvarig utgivare för hemsidan finns inte. Såväl de personer som ingår i redaktionen för hemsidan som de personer som ingår i redaktionen för programmet Insider arbetar i Stockholm. I ärendet har det inte framkommit något som visar att de som producerar hemsidan har med produktionen av programmet Insider att göra. Servrarna för hemsidan finns i Stockholm.

text: Här bör följande inflikas. Som har antytts är YGL tillämplig på vissa sändningar av TV-program. När det gäller program som förmedlas genom satellitsändningar är YGL:s regelsystem tillämpligt endast på sådana sändningar som utgår från Sverige, se 1 kap. 6 § andra stycket. Högsta domstolen har bedömt att TV3:s sändningar, vilka förmedlas hit via satellit, i yttrandefrihetsrättsligt hänseende inte kan anses utgå från Sverige (se rättsfallet

text: NJA 2002 s. 314

text: , som gällde det i Sverige producerade programmet Efterlyst). Högsta domstolens bedömning innebar bl.a. att YGL:s ansvars- och straffbestämmelser inte var tillämpliga på den i det fallet aktuella sändningen. – Justitiekanslern har intagit samma ståndpunkt som Högsta domstolen i frågan och således funnit att YGL inte är tillämplig på sändningar i TV3 (se t.ex. beslutet den 31 oktober 2005 i ärendet med dnr

text: , som gällde ett påstått yttrandefrihetsbrott i programmet Insider).

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2001 s. 445

text: bedömt att YGL:s ansvarighetsregler skall anses tillämpliga i ett fall när redaktionen för en svensk periodisk skrift har tillhandahållit informationen via Internet (en databas), oberoende av att informationen har förmedlats genom sändning från en server utanför Sverige. Högsta domstolens prövning avsåg visserligen databasregeln i dess lydelse före den 1 januari 2003 men är av intresse även i det här ärendet, eftersom regeln är i sak oförändrad från de synpunkter som är aktuella nu. I rättsfallet anförde Högsta domstolen bl.a. följande.

text: ”Det framstår emellertid som tydligt att viss anknytning till Sverige måste föreligga för att

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: ansvarighetssystem, som bl.a. förutsätter att utgivare kan utses enligt reglerna i

text: 4 kap.

text: , skall vara tillämpligt på sådana databassändningar som avses i

text: 1 kap. 9 §

text: . När det som i förevarande fall gäller informationsöverföring från redaktionen för en tryckt periodisk skrift innebär redan det förhållandet att skriften omfattas av

text: tryckfrihetsförordningens

text: regler om periodiska skrifter en tillräcklig sådan anknytning, och detsamma måste gälla när informationen tillhandahålls av redaktionen för ett radioprogram som sänds från Sverige. I övriga fall som omfattas av paragrafen får i avsaknad av närmare reglering ledning sökas i allmänna principer för räckvidden av offentligrättslig lagstiftning, varvid det i linje med vad Justitiekanslern hävdat kan ha betydelse om företaget är verksamt i Sverige och materialet är avsett för en svensk publik. Däremot kan det inte [– – –] ha någon avgörande betydelse om sändningen sker från en server i Sverige.”

text: Jag konstaterar att det enligt vad som har kommit fram i ärendet är ett svenskt bolag och personer som är anställda hos detta och är verksamma i Sverige som tillhandahåller informationen på hemsidan www.tv3.se. Vidare framstår det som tydligt att informationen på hemsidan är avsedd för TV-publiken i Sverige; detta gäller åtminstone programmet Insider, vilket synes rikta sig enbart till allmänheten i Sverige. Även redaktionen för TV-programmet finns här. Främst från dessa synpunkter och med beaktande av att servrarna finns i Sverige föreligger en betydande anknytning hit (jfr Högsta domstolens nyss citerade uttalanden i 2001 års rättsfall).

text: Till det nu sagda kommer att mycket tyder på att det ytterst är redaktionen för programmet Insider som tillhandahåller den information om programmet som publiceras på hemsidan www.tv3.se och att det således förefaller finnas en stark koppling mellan programredaktionen och hemsidan. Det förhållandet att TV-programmet produceras av ett bolag och hemsidan av ett annat bolag inom MTG-koncernen kan enligt min mening inte tillmätas avgörande betydelse vid bedömningen av om databasregeln skall anses tillämplig eller ej (jfr

text: prop. 2001/02:74 s. 44

text: f., särskilt s. 46 f.).

text: Inte desto mindre finns det enligt min åsikt övervägande skäl för ståndpunkten att den aktuella publiceringen inte skall anses ha tillhandahållits av redaktionen för ett radioprogram i den mening som avses i databasregeln. Förarbetena tyder sålunda på att – i de hänseenden som är aktuella nu – avsikten med databasregeln har varit att tidningsföretag, TV-företag och andra vilkas ”kärnverksamhet” omfattas av ansvarighetsreglerna i TF respektive YGL skall ha en möjlighet att sprida information även via t.ex. en databas; i det sammanhanget har lagstiftaren pekat på behovet av ett skydd för nyhetsförmedlingens källor oberoende av i vilken form informationen vidarebefordras av massmedieföretaget (se

text: prop. 1990/91:64 s. 63

text: f. och s. 112). Däremot finns det ingenting i förarbetena som indikerar att lagstiftaren har avsett att databasregeln skall omfatta information som tillhandahålls av andra aktörer, t.ex. som i det här fallet av ett massmedieföretag vars TV-sändningar inte omfattas av ansvarighetsreglerna i YGL. (Jfr Carlén–Wendels, Nätjuridik, 3 uppl. s. 63 f.)

text: Den nu angivna innebörden av databasregeln är enligt min mening också den som ligger närmast till hands vid en tolkning enligt ordalydelsen. Därtill kommer att innebörden framstår som den mest naturliga med hänsyn till regelns bakgrund och utformning.

text: För tydlighets skull får jag lägga till följande. Jag har nyss hänfört mig till en bedömning av uttrycket ”redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram”, som finns i databasregeln. Som framgått anges i regeln även andra aktörer som också omfattas av denna, nämligen ”företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå”. Jag bedömer att informationen på hemsidan www.tv3.se inte tillhandahålls vare sig av något ”företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar” eller av en nyhetsbyrå.

text: Sammanfattningsvis kommer jag till slutsatsen att databasregeln inte kan anses gälla för den anmälda publiceringen. Jag finner således att YGL inte är tillämplig i ärendet och att det därför inte är en uppgift för mig utan för allmän åklagare att pröva vad anmälningen skall leda till för åtgärder. Jag återlämnar därför denna till Åklagarmyndigheten.


publisher: Justitiekanslern

title: Uttalanden av Justitiekanslern med anledning av ett hovrättsavgörande om skadestånd vid våldtäkt och den kritik som riktats mot avgörandet

org: jk

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden rörande det aktuella avgörandet och den kritik som har framförts mot det, men vidtar i övrigt inte någon åtgärd i ärendet.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Eskilstuna tingsrätt (mål nr B 1653-05) dömde den 5 september 2005 en person som här benämns Ö för våldtäkt mot barn till fängelse två år. Enligt åklagarens gärningsbeskrivning, som tingsrätten fann styrkt, hade Ö vid ett tillfälle haft samlag med målsäganden, en flicka född i september 1990, trots att han hade insett eller haft skälig anledning att anta att målsäganden inte hade fyllt 15 år. Vidare förpliktade tingsrätten Ö att utge skadestånd till målsäganden med 85 000 kr, varav 75 000 kr för kränkning och 10 000 kr för sveda och värk.

text: Ö överklagade tingsrättens dom. I en dom den 16 november 2005 (mål nr B 6927-05) ändrade hovrätten tingsrättens dom endast på det sättet att det skadestånd som Ö skall utge till målsäganden för kränkning sattes ned till 50 000 kr.

text: AQ, riksdagsledamot för Centerpartiet, har i en skrivelse hit framfört klagomål mot att Svea hovrätt i den nämnda domen har satt ned ersättningen för kränkning. Hon har i skrivelsen anfört i huvudsak följande. Motiveringen till sänkningen var ”att det inte går att jämställa kränkningen för ett våldtaget barn med kränkningen för en våldtagen vuxen”. En anledning till barnkonventionens tillkomst och att Sverige ratificerat densamma var just barns utsatthet och beroendeställning till vuxna. Man har i domskälen tydligt visat att man inte haft kunskap, kännedom eller insikt om barns utsatthet. Hade man haft detta borde det i stället ha varit motiv för en höjning i stället för en sänkning av skadeståndet. I detta fall är det kompetens på området som saknas och det rör sig därför om ett systematiskt fel.

text: Justitiekanslern har tagit del av Svea hovrätts och Eskilstuna tingsrätts domar i det aktuella målet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet följer lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina uppgifter. För denna tillsyn gäller dock vissa begränsningar. En sådan begränsning är att ett klagomål från en enskild skall prövas endast om frågan ger Justitiekanslern anledning att ta upp saken till prövning. Det betyder att Justitiekanslern främst granskar sådana klagomål som tyder på att det finns allvarliga brister i rättssäkerheten eller systemfel.

text: I enlighet med vad som nu har sagts uttalar sig Justitiekanslern normalt inte om de bedömningar som en domstol eller en myndighet har gjort i ett visst fall. Sådana bedömningar skall domstolen respektive myndigheten göra självständigt. Mot bakgrund av den uppmärksamhet som det aktuella avgörandet från Svea hovrätt har rönt och den omfattande kritik som har framförts, finner jag dock anledning att något kommentera avgörandet liksom de reaktioner som det har föranlett.

text: När en domstol skall bestämma med vilket belopp en kränkning skall ersättas är det nödvändigt att göra nyanserade bedömningar utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Omständigheter som därvid särskilt skall beaktas framgår av

text: 5 kap. 6 § skadeståndslagen

text: . Vid bedömningen är det ofta ofrånkomligt att jämföra handlingar som var och en för sig har utgjort mycket allvarliga kränkningar av de personer som blivit utsatta för dem. Detta innebär inte att domstolen ifrågasätter allvaret i kränkningarna som sådana, utan är i stället ett uttryck för det självklara förhållandet att alla allvarliga angrepp på den personliga integriteten inte är lika allvarliga. Att på ett nyanserat sätt väga olika omständigheter som talar för och emot en viss utgång, liksom att jämföra olika fall med varandra där omständigheterna är likartade men inte identiska, är i själva verket grundläggande element i dömande verksamhet. Insikten om detta är central för förståelsen av domstolens roll.

text: Svea hovrätt har i det aktuella avgörandet, såsom förutsätts i

text: skadeståndslagen

text: , gjort en bedömning av kränkningen i det enskilda fallet. Hovrätten har också i överensstämmelse med

text: skadeståndslagen

text: tagit hänsyn till ett flertal olika omständigheter, såsom förekomsten av våld eller hot, barnets utsatthet m.m. Hovrätten har vidare beaktat den strängare syn på den aktuella typen av sexualbrott som har kommit till uttryck genom ny lagstiftning och därför funnit att kränkningsersättningen bör bestämmas till ett belopp som innebär en markant höjning i förhållande till vad som tidigare högst hade kunnat utgå för en motsvarande gärning. Med hänsyn till att det inte hade gjorts gällande att gärningsmannen hade tilltvingat sig samlag med våld eller hot eller genom utnyttjande av offrets hjälplösa tillstånd, fann emellertid hovrätten att kränkningsersättningen inte borde vara så hög som tingsrätten hade funnit.

text: Sammantaget har hovrätten enligt min mening resonerat rättsligt och intellektuellt oklanderligt. Därmed uttalar jag inte någon uppfattning om vilken bedömning i skadeståndsfrågan som i sak är den riktigaste. Men det står klart att den kritik som har riktats mot domen för att den skulle innebära att ”barn inte anses lika kränkta som vuxna” är illa underbyggd och orättmätig.

text: Av allt att döma grundar sig kritiken i detta fall på oriktig medierapportering. När ogrundad kritik framförs från ansvarigt politiskt håll, riskerar förtroendet för domstolarna att utan fog urholkas. Jag kan inte underlåta att uttala min oro för detta och min förhoppning att kritiken mot domstolarna framdeles blir mer ansvarsfull.

text: Jag avslutar ärendet med de uttalanden som jag sålunda har gjort.

type: avgorande


title: Remissyttrande över betänkandet Förbudet mot dubbla förfaranden och andra rättssäkerhetsfrågor i skatteförfarandet (SOU 2013:62)

text: (Departementets diarienummer Fi2013/3266) Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern har därför främst granskat förslagens förenlighet med Europakonventionens förbud mot dubbla förfaranden och dubbla straff. Justitiekanslern har inte i detalj granskat den lagtekniska utformningen av förslagen. Yttrandet följer i huvudsak förslagen som de presenteras i avsnitt 9 i betänkandet. Detta yttrande omfattar inte de övriga frågor som tas upp i betänkandet och där remissvaren ska lämnas senast den 23 januari 2014.

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslern tillstyrker utredningens förslag om införandet av en ny lag om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol, ändringar i rättegångsbalken och anpassningar av den skatte- respektive tullrättsliga lagstiftningen syftande till att frågan om skatte- eller tulltillägg, i förekommande fall, ska handläggas tillsammans med brottsmisstankar avseende skattebrott respektive vissa tullbrott av åklagare och i allmän domstol.

text: För att den föreslagna nya ordningen ska kunna fungera är det av avgörande betydelse att Ekobrottsmyndigheten och Skatteverket respektive Tullverket kontinuerligt samråder med varandra under handläggningen av enskilda ärenden och att det även på ett övergripande plan skapas förutsättningar för ett kontinuerligt kunskapsutbyte.

text: Justitiekanslern understryker vikten av att förslagen genomförs utan dröjsmål.

text: Justitiekanslern framhåller att systemet också fortsättningsvis måste bli föremål för en kontinuerlig uppföljning i syfte att undvika att oklarheter på nytt uppkommer om Europadomstolens eller EU-domstolens praxis hänförlig till förbudet mot dubbla förfaranden och dubbla straff förändras.

text: Närmare om skälen för Justitiekanslerns ställningstagande

text: Bakgrunden till och utgångspunkten för förslagen

text: Som utredningen konstaterar bör Europakonventionens förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff, efter Europadomstolens förändrade praxis i avgörandet den 10 februari 2009 i Zolotukhin v. Russia (Application no. 14939/03), anses utgöra den yttersta gränsen vid bedömningen av hur det nationella systemet bör utformas.

text: Med hänsyn till att såväl Europakonventionens som EU-stadgans innebörd kan bli föremål för ytterligare utveckling i praxis finns det skäl att understryka vikten av att lagstiftaren kontinuerligt följer utvecklingen i Europadomstolen och EU-domstolen.

text: Justitiekanslern delar utredningens analys att det nuvarande svenska systemet brister främst i det att förfarandet för uttag av skattetillägg inte är tillräckligt samordnat med lagföringen för skattebrott. Justitiekanslern konstaterar att Europakonventionens förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff inte reglerar hur strängt straffet för ett visst brott (gärning) får vara och i princip inte heller förbjuder att två påföljder åläggs den enskilde om detta sker i ett och samma förfarande. Att – som utredningen föreslår – den enskilde även fortsättningsvis ska kunna åläggas både skattetillägg och påföljd för skattebrott med anledning av samma oriktiga uppgiftslämnande (felaktighet eller passivitet) kan därför i sig inte antas komma i konflikt med konventionens förbud. Europakoventionen kräver inte att ett renodlat ”vägvalssystem” införs. En ordning som innebär att det i varje enskilt fall sker ett val mellan skattetillägg och straffrättslig lagföring för skattebrott framstår visserligen som en enklare ordning att genomföra och tillämpa men något konventionsrättsligt hinder mot att även fortsättningsvis kunna ålägga en och samma person såväl skattetillägg som straff för skattebrott föreligger inte utan valet är ytterst lagstiftarens. Justitiekanslern har inte någon erinran mot att ett system med dubbla sanktioner tillämpas även fortsättningsvis.

text: Justitiekanslern framhåller därtill att innebörden och räckvidden av Europakonventionens förbud mot dubbel lagföring inte är klarlagt när det gäller icke slutliga avgöranden. Enligt sin ordalydelse gäller förbudet i artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonventionen mot att ett nytt förfarande inleds mot den som har blivit slutligt frikänd eller dömd för ett visst brott (gärning). I nuläget är det inte tydligt att t.ex. Skatteverkets beslut att påföra den enskilde skattetillägg – så länge skattetillägget inte har vunnit laga kraft – innebär att ett senare inlett parallellt straffrättsligt förfarande avseende skattebrott kommer i konflikt med förbudet mot dubbla förfaranden. Kärnan i det skydd som förbudet syftar till att upprätthålla är att den som har lagförts för ett brott ska kunna förlita sig på att den slutliga domen i det förfarandet är just slutlig. Den enskilde ska alltså inte behöva oroa sig för att på nytt bli lagförd när saken har prövats slutligt. I Zolotukhin-avgörandet uttrycks det nyss sagda enligt följande.

text: § 83. The guarantee enshrined in Article 4 of Protocol No. 7 becomes relevant on commencement of a new prosecution, where a prior acquittal or conviction has already acquired the force of res judicata. At this juncture the available material will necessarily comprise the decision by which the first “penal procedure” was concluded and the list of charges levelled against the applicant in the new proceedings. […] The Court emphasises that it is irrelevant which parts of the new charges are eventually upheld or dismissed in the subsequent proceedings, because Article 4 of Protocol No. 7 contains a safeguard against being tried or being liable to be tried again in new proceedings rather than a prohibition on a second conviction or acquittal […].

text: Vid en extensiv tolkning av förbudet mot dubbel lagföring kan visserligen hävdas att parallella förfaranden som inte i tillräcklig utsträckning är samordnade med varandra skulle kunna anses otillåtna trots att ingetdera av dem har innefattat en slutligt prövning. För närvarande finns det dock inte något konventionsrättsligt svar på frågan vilken tidpunkt som ska utgöra brytpunkten (”the juncture”) för när ett nytt förfarande inte får inledas, när det inte föreligger ett första slutligt avgörande. Att konventionens förbud idag skulle omfatta även icke slutliga avgöranden är alltså inte tydligt och konventionen kan därför i sig inte anses utesluta att en prövning av frågor om skattetillägg respektive skattebrottsåtal handläggs i parallella – men tydligt samordnade – förfaranden. Därmed är dock inte sagt att en sådan ordning med beaktande bl.a. av annan nationell reglering är en lämplig lösning för anpassningen av det svenska systemet.

text: I likhet med utredningen bedömer Justitiekanslern att bokföringsbrott inte är att jämställa med skattebrott vid tillämpningen av Europakonventionens förbud mot dubbel lagföring och dubbla straff. (Se Högsta domstolens avgörande den 11 juni 2013 i mål nr B 4946-12 samt jfr Högsta domstolens mål nr

text: B 5191-13

text: där prövningstillstånd meddelades den 13 november 2013 med anledning av Riksåklagarens överklagande.)

text: Som utredningen anför är likheterna mellan systemen för dels skattetillägg och straffrättslig påföljd för skattebrott, dels tulltillägg och tullrättsliga straffbestämmelser sådana att liknande överväganden gör sig gällande. Samma utformning bör därför väljas i fråga om systemet för tulltillägg som för skattetillägg.

text: En samlad sanktionsprövning

text: Med utgångspunkt i att både skatte- respektive tulltillägg och straffrättslig påföljd även fortsättningsvis ska kunna åläggas den enskilde med anledning av samma gärning (oriktiga uppgiftslämnande, felaktighet eller passivitet) delar Justitiekanslern utredningens bedömning att den samlade sanktionsprövningen ska ske i allmän domstol. På de skäl som utredningen har anfört är det inte lämpligt att den straffrättsliga lagföringen för skattebrott överlämnas till förvaltningsdomstol.

text: Bedömningen av om ett skatte- respektive tulltillägg avser samma felaktighet eller passivitet som en till åklagare anmäld brottsmisstanke – dvs. om fråga är om samma brott (gärning) i den mening som avses i Europakonventionen – kommer många gånger att bli komplicerad. Avgränsningarna av gärningsbegreppen inom skatterätten och straffrätten är inte desamma. För att systemet med bl.a. successiv förundersökningsbegränsning och återupptaget skatterättsligt förfarande ska fungera i praktiken krävs ett nära samarbete mellan åklagare och Skatteverket respektive Tullverket.

text: Den omständigheten att skattetillägg vid en samlad sanktionsbedömning kommer att prövas i allmän domstol bör inte föranleda att den administrativa sanktionsprövningen i samtliga fall flyttas till allmän domstol. Detta innebär att även om allmän domstol i de fall detta blir aktuellt kommer att självständigt pröva skattetilläggsfrågan så måste allmän domstol noga följa utvecklingen i förvaltningsdomstolarna, där huvudlinjerna i den administrativa praxisen alltjämt kommer att fastställas.

text: Det kan visserligen inte anses klarlagt att Europakonventionen kräver att, om ett skattetillägg har påförts en juridisk person och en fysisk person har krävts på betalning av skattetillägget genom ett rättsligt förfarande, åtal enligt

text: skattebrottslagen

text: inte får väckas mot honom eller henne för den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för skattetillägget. Justitiekanslern finner dock inte skäl att motsätta sig att som föreslås i betänkandet även denna situation ska omfattas av de anpassningar som nu föreslås.

text: Justitiekanslern instämmer i utredningens bedömning att Skatteverkets anmälningsskyldighet enligt

text: 17 § skattebrottslagen

text: inte bör förändras, dvs. att anmälan ska ske så snart det finns anledning att anta att brott enligt skattebrottslagen har begåtts. Som utredningen föreslår bör också motsvarande regel införas när det gäller Tullverket.

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att Europakonventionen inte kräver att Skatteverket och Tullverket ska vara förhindrade att ta ut skatte- eller tulltillägg, om en utredning om brott avslutas genom åklagarens beslut att inte inleda förundersökning, att lägga ner förundersökningen/inte väcka åtal eller om förundersökningsbegränsning. Justitiekanslern har därför inte någon erinran mot att förfarandet för uttag av skatte- eller tulltillägg i sådana situationer kan återupptas under den förutsättning som föreslås, nämligen att beslutet om skatte- eller tulltillägg fattas inom den föreskrivna tidsfristen, dvs. i någorlunda nära anslutning till det beslut genom vilket brottsutredningen avslutades.

text: Justitiekanslern instämmer i att det föreslagna systemet av försiktighetsskäl bör utformas med utgångspunkten att ett beslut om åtalsunderlåtelse är ett sådant beslut som hindrar ny lagföring. Som utredningen konstaterar bör ett sådant beslut dock normalt inte komma i fråga om gärningen också kan utgöra grund för skattetillägg eller tulltillägg.

text: Som framgår i avsnitt 9.14 i betänkandet avgränsas saken på olika sätt i skattetilläggsprocessen och brottmålsprocessen. Inom skatteförfarandet anses oriktig uppgift lämnad i och med att inkomstdeklarationen avlämnas men i res judicata-hänseende görs åtskillnad mellan olika felaktigheter eller passiviteter i deklarationen. Brottmålsdomens rättskraft omfattar däremot samtliga felaktigheter eller passiviteter som kan ha förekommit i en och samma inkomstdeklaration. Utredningen bedömer att det inte kommer i konflikt med Europakonventionen att felaktigheter eller passiviteter som i och för sig skulle omfattas av brottmålsdomens rättskraft men som inte varit föremål för straffrättsligt lagföring kan medföra skatte- eller tulltillägg. Justitiekanslern instämmer i och för sig i den bedömningen. Det finns dock skäl att understryka att Skatteverket och Tullverket i dessa avseende kommer att ställas inför komplicerade gränsdragningsfrågor, att det inte kan uteslutas att konventionens innebörd i detta hänseende kan komma att utvecklas och att den föreslagna ordningen därför måste utvärderas kontinuerligt.

text: Ett nära samarbete mellan åklagare och Skatteverket respektive Tullverket är en förutsättning för att det nya systemet ska kunna fungera på avsett sätt. Bestämmelserna om underrättelse i den föreslagna förordningen om skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol m.m. bör om de noggrant åtföljs kunna säkerställa detta. Innan åtal har väckts, och saken i brottmålsprocessen har preciserats, förefaller det dock osäkert om nuvarande reglering av åklagarens beslutsfattande och motiveringsskyldighet i praktiken kommer att göra det möjligt för Skatteverket och Tullverket att avgöra om det är möjligt att gå vidare för att ålägga skattetillägg eller tulltillägg avseende andra felaktigheter eller passiviteter som kan ha förekommit inom ramen för den inkomstdeklaration som förundersökningen avser.

text: Handläggingen i allmän domstol

text: Justitiekanslern tillstyrker förslaget att frågan om skattetillägg och tulltillägg ska handläggas inom ramen för brottmålsrättegången, att handläggningen ska styras av de straffprocessuella reglerna i

text: rättegångsbalken

text: men att de materiella frågorna regleras av

text: skatteförfarandelagen

text: och

text: tullagen

text: . De olika beviskrav som gäller i fråga om ansvar för skattebrott respektive för att besluta om skattetillägg måste förutsättas kunna hanteras av allmän domstol. Det kan därvid understrykas att detta inte är en ny företeelse i allmän domstol; skilda beviskrav förekommer således regelmässigt när ett enskilt anspråk på skadestånd ska prövas tillsammans med ett åtal inom ramen för ett brottmål. Justitiekanslern vill dock särskilt understryka att domstolen, om frikännande dom meddelas men den enskilde påförs skattetillägg, tydligt måste ange vad som ha föranlett de skilda utgångarna (jfr vad Justitiekanslern uttalat i beslut den 24 september 2013 i dnr

text: med där angivna hänvisningar till Europadomstolens praxis.)

text: Det framstår visserligen som mindre ändamålsenligt att ett överklagande som enbart avser skattetilläggsfrågan ska prövas i hovrätt och utan krav på prövningstillstånd. Detta blir dock en nödvändig följd av att något krav på prövningstillstånd inte gäller vid ett överklagande till kammarrätt och då någon möjlighet att överlämna mål mellan domstolsslagen inte föreligger.

text: Ersättning för kostnader för ombud, biträde eller utredning

text: Utredningen föreslår inte några ändringar i den offentlige försvararens uppdrag när frågan om skattetillägg handläggs tillsammans med skattebrottsmisstanken. Justitiekanslern har mot den bakgrunden inte någon synpunkt på förslaget i den delen men kan, med hänsyn till Justitiekanslerns särskilda roll enligt lagen (

text: ) om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut – bl.a. såvitt avser ersättning till offentliga försvarare – behöva återkomma till ersättningsfrågorna i samband med yttrandet över kvarvarande frågor som behandlas i betänkandet.

text: Avslutande synpunkter

text: Högsta domstolens ställningstaganden i sina avgöranden från juni och juli 2013 samt Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i oktober 2013 visar tydligt på de svårigheter som uppkommer och på rättstillämpningens begränsningar när nationell lagstiftningen kommer i konflikt med internationella åtaganden. Även om den nationella domstolen är behörig och inte kan avstå från att fatta beslut när det står klart att den nationella lagstiftningen inte längre är förenlig med Europakonventionen eller unionsrätten, kan en sådan situation endast i undantagsfall få en tillfredsställande lösning i rättstillämpningen. Det sagda illusteras väl här. Att Högsta domstolen, i de fall skattetillägg tidigare har påförts den enskilde, har funnit att hinder föreligger för straffrättslig lagföring i tiden efter Europadomstolens avgörande i målet Zolotukhin den 10 februari 2009 får till följd att många av de mest straffvärda gärningarna under en period om mer än fyra år inte kan föranleda straffrättsligt ansvar. Högsta domstolens beslut i juli 2013 innebär dessutom att resning i regel torde komma att beviljas. I sådana situationer föreskrivs för den som har avtjänat bl.a. fängelsestraff i

text: 4 § lag (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder en rätt till ersättning av staten (för lidande, utgifter och inkomstförlust under frihetsberövandetiden). Motsvarande principer har av Högsta förvaltningsdomstolen ansetts tillämpliga om den straffrättsliga lagföringen har utgjort det första förfarandet, med resultat att ett skattetillägg som har påförts efter att åtal för skattebrott väckts har undanröjts. Följden i dessa fall kan då bli att ingen sanktion utgår för ett förfarande som har bedömts som så klandervärt att skattetillägg inte ensamt ansetts tillräckligt.

text: Som framgår av de förslag som lämnas i betänkandet är det fullt möjligt att utforma ett system som i allt väsentligt utgår från samma principer som gäller idag och som innebär att två sanktioner påförs om bara förfarandena samordnas. Följden av att ett sådant system ännu inte har införts är rättsolikhet och sannolikt också omfattande skadeståndskrav mot staten, trots att förutsättningarna för enskilda i allt väsentligt har varit helt förutsebara och sanktionerna varken var för sig eller sammantaget har kommit i konflikt med Sveriges åtaganden enligt Europakonventionen.

text: Mot denna bakgrund är det angeläget att de nödvändiga anpassningarna nu genomförs utan dröjsmål och att rättsutvecklingen i Europadomstolen och EU-domstolen fortsättningsvis kontinuerligt följs upp och analyseras.


title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten för en personuppgiftsbehandling inom kriminalunderrättelsetjänst

text: Justitiekanslern tillerkänner AA ersättning med 20 000 kr. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Polismyndigheten för att uppgifter avseende AA har behandlats inom ramen för kriminalunderrättelseverksamhet avseende allvarlig brottslighet under över tio års tid utan att myndigheten kunnat peka på något konkret behov av behandlingen.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: På begäran av AA kontrollerade Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) om Polismyndigheten eller Säkerhetspolisen hade behandlat uppgifter om honom på ett sätt som stred mot lag eller annan författning.

text: Vid SIN:s kontroll framkom att AA hade varit föremål för Polismyndighetens personuppgiftsbehandling och att uppgifter om AA hade behandlats utan att det varit nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. I en underrättelse den 17 oktober 2019 konstaterade SIN att personuppgiftsbehandlingen hade skett i strid med

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: och att denna omständighet skulle kunna medföra skadeståndsansvar för staten. SIN gjorde därför en anmälan till Justitiekanslern enligt

text: 20 § andra stycket förordningen (2007:1141)

text: med instruktion för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden.

text: Följande har framkommit om den aktuella personuppgiftsbehandlingen efter att Polismyndigheten yttrat sig först till SIN och därefter hit.

text: AA:s personuppgifter i form av namn och personnummer har behandlats inom ramen för kriminalunderrättelseverksamhet och varit tillgängliga för fler än ett fåtal inom Rikspolisstyrelsen och inom Polismyndigheten. Det har inte gått att få klarhet i när behandlingen påbörjades, dock har det framkommit att uppgifterna från och med någon gång i tiden före 2009 fanns i en databas rörande viss brottslighet. Uppgifterna om AA fördes i januari 2009 in i ett Exceldokument när ett nytt IT-stöd kom till hos kriminalunderrättelsetjänsten vid dåvarande Rikskriminalpolisen. I Exceldokumentet fanns personuppgifter av samma slag rörande ett stort antal andra människor. I samband med ytterligare ett byte till ett nytt IT-stöd flyttades Exceldokumentet den 10 maj 2013 till det nya IT-stödet och kopplades till uppgiftssamlingar rörande viss allvarlig brottslighet. Under 2017 flyttades personuppgifterna ytterligare en gång till nya uppgiftssamlingar, åter avseende allvarlig brottslighet. Behandlingen av AA:s personuppgifter upphörde delvis i mars 2019 och helt i maj 2019, då det aktuella Exceldokumentet togs bort i sin helhet.

text: Anspråket

text: Sedan AA beretts tillfälle att framställa ett anspråk mot staten har han yrkat ersättning för ideell skada med 1 500 000 kr.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Under den tid som AA:s personuppgifter har behandlats har flera olika lagar avseende Polismyndighetens personuppgiftsbehandling varit gällande:

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , 1998 års polisdatalag (

text: ), 2010 års polisdatalag (

text: ) samt slutligen

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: och lagen (

text: ) om polisens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område (PBDL). Fram till att Polismyndigheten bildades den 1 januari 2015 var Rikspolisstyrelsen personuppgiftsansvarig för den aktuella behandlingen, därefter Polismyndigheten (se numera

text: 1 kap. 4 §

text: PBDL). Polismyndigheten svarar för den skada som kan ha vållats av dess föregångare Rikspolisstyrelsen.

text: Enligt den numera upphävda

text: 48 § personuppgiftslagen

text: ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har förorsakat. Skadeståndsansvaret enligt

text: personuppgiftslagen

text: är strikt. Den 1 augusti 2018 trädde

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: i kraft. Skadeståndsansvaret regleras numera i

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: . Där framgår att ersättning ska lämnas för skada och kränkning av den personliga integriteten under samma förutsättningar som tidigare. Sedan den 1 januari 2019 finns även PBDL, som i

text: 7 kap. 2 §

text: hänvisar till

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: vad gäller skadestånd för personuppgiftsbehandling i strid med PBDL.

text: Grundläggande krav på behandling av personuppgifter fanns tidigare i

text: 9 § personuppgiftslagen

text: och finns numera i

text: 2 kap.

text: brottsdatalagen

text: . Enligt

text: 9 § personuppgiftslagen

text: skulle den personuppgiftsansvarige se till bl.a. att personuppgifter behandlades bara om det var lagligt, att personuppgifter alltid behandlades på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed, att personuppgifter samlades in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål samt att personuppgifter inte behandlades för något ändamål som var oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. När det gäller gallringstiden innehöll både 1998 och 2010 års polisdatalagar en särreglering i förhållande till

text: 9 § personuppgiftslagen

text: . Enligt 13 § i 1998 års polisdatalag skulle uppgifter som inte längre behövdes för sitt ändamål gallras och på motsvarande sätt gällde enligt 2 kap. 12 § i 2010 års polisdatalag att personuppgifter inte fick bevaras under längre tid än vad som behövdes för något eller några av de i lagen angivna ändamålen. Att uppgifter i enlighet med dessa regler gallras så fort det inte längre är nödvändigt att behandla dem brukar kallas behovsgallring. En motsvarande regel om behovsgallring finns även i

text: 2 kap. 17 § brottsdatalagen

text: Brottsdatalagen

text: gäller i fråga om skadestånd med anledning av skadefall som inträffat efter den 1 augusti 2018, medan

text: 48 § personuppgiftslagen

text: tillämpas på skadefall som har inträffat dessförinnan. I detta fall aktualiseras båda lagarna.

text: Det har ännu inte utvecklats någon rättspraxis rörande nivån på ersättning som ska utgå enligt

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: . Förarbetsuttalanden och rättspraxis som hänför sig till bestämmande av skadestånd enligt den upphävda

text: 48 § personuppgiftslagen

text: bör dock kunna vara vägledande vid prövning av rätten till ersättning enligt

text: 7 kap. 1 § brottsdatalagen

text: prop. 2017/18:232 s. 343

text: f.).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Har det funnits ett behov att behandla AA:s personuppgifter?

text: Det är oklart när behandlingen av AA:s personuppgifter inom ramen för polisens kriminalunderrättelseverksamhet inleddes. Det får dock antas ha varit efter 1998, när

text: personuppgiftslagen

text: började gälla.

text: Enligt 14 § i 1998 års polisdatalag gällde inom kriminalunderrättelseverksamhet en särreglering i förhållande till

text: personuppgiftslagen

text: , vilken innebar att personuppgifter fick behandlas i sådan verksamhet endast om en särskild undersökning hade inletts under ledning av Rikspolisstyrelsen eller en polismyndighet och om det fanns anledning att anta att allvarlig brottslighet hade utövats eller kunde komma att utövas. En särskild undersökning var enligt

text: 3 §

text: en undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet som innebar insamling, bearbetning och analys av uppgifter i syfte att ge underlag för beslut om förundersökning eller om särskilda åtgärder för att förebygga, förhindra eller upptäcka brott. Uppgifter om en enskild person som det inte fanns någon misstanke mot skulle i en särskild undersökning förses med en upplysning om detta förhållande. När Rikspolisstyrelsen eller en polismyndighet inledde en särskild undersökning skulle det ske genom ett beslut om behandling av personuppgifter som bl.a. skulle innehålla uppgifter om ändamålet med behandlingen (

text: 15 §

text: ). När den nya

text: polisdatalagen

text: infördes 2012 fortsatte de äldre reglerna om särskilda undersökningar enligt övergångsbestämmelserna att gälla intill utgången av 2014.

text: Efter att Exceldokumentet innehållande AA:s uppgifter i maj 2013 överfördes till nya uppgiftssamlingar upphörde övergångsbestämmelserna att vara tillämpliga och i stället gällde 2010 års polisdatalag för behandlingen av AA:s uppgifter. Där fanns en mer allmän formulering avseende behovet när det gällde kriminalunderrättelsetjänst. Personuppgifter fick enligt 2 kap. 7 § behandlas bl.a. om det behövdes för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, dvs. om behovet förelåg inom ramen för kriminalunderrättelseverksamhet.

text: Slutligen gällde under tiden för personuppgiftsbehandlingen fr.o.m. den 1 augusti 2018

text: brottsdatalagens

text: och PBDL:s reglering av behovet. Enligt

text: 2 kap. 1 § i brottsdatalagen

text: och

text: 2 kap. 1 §

text: PBDL får personuppgifter behandlas bl.a. om det är nödvändigt för att Polismyndigheten ska kunna utföra sin uppgift att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet (dvs. en formulering som åter avser kriminalunderrättelseverksamhet). Med nödvändigt avses att personuppgiftsbehandlingen behövs för att Polismyndigheten ska kunna utföra en arbetsuppgift på ett effektivt sätt, i detta fall arbetsuppgiften att bedriva kriminalunderrättelseverksamhet (se Lindblom,

text: Brottsdatalagen

text: 2 kap. 1 §

text: , Karnov [JUNO] [besökt 2020-11-05]). Enligt

text: brottsdatalagen

text: gäller vidare att personuppgifter får behandlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: ). Om det ändamål för vilket personuppgifterna behandlas inte framgår av sammanhanget eller på annat sätt, ska det enligt

text: andra stycket

text: tydliggöras genom en särskild upplysning. Motsvarande regel som den sistnämnda fanns tidigare i

text: 3 kap. 3 §

text: i 2010 års polisdatalag.

text: Det är en självklar utgångspunkt att Polismyndigheten vid en granskning i efterhand närmare måste kunna ange och beskriva både behovet av en viss personuppgiftsbehandling och för vilket konkret ändamål behandlingen sker och har skett. Lika självklart är det att Polismyndigheten måste ha behovet klart för sig och bestämma ändamålen redan när personuppgifterna behandlas första gången. Av

text: personuppgiftslagens

text: och senare

text: brottsdatalagens

text: krav på att ändamålet ska vara särskilt följer att det måste vara tillräckligt preciserat för att det ska vara möjligt att avgöra om de personuppgifter som behandlas är relevanta för ändamålet med behandlingen. En alltför allmänt hållen ändamålsangivelse kan alltså inte godtas. Ändamålet får inte heller vara så vagt eller omfattande att en prövning av ändamålets rimlighet för en utomstående granskare i praktiken blir omöjlig. Ändamålet behöver i och för sig inte vara skriftligt nedtecknat, men både

text: personuppgiftslagen

text: och

text: brottsdatalagen

text: innehåller som nämnts ett krav på att det ska vara uttryckligt angivet, och den personuppgiftsansvarige är skyldig att uppge ändamålet om SIN begär det. Om personuppgifterna behandlas inom ramen för underrättelsearbete avseende viss brottslighet, är det en grundläggande förutsättning att det måste anges närmare vad det rör sig om för brottslighet. I kommentaren till

text: brottsdatalagen

text: nämns att det framför allt är i underrättelseverksamhet som det inte alltid framgår av omständigheterna för vilket ändamål personuppgifter behandlas och där det därför behöver tydliggöras genom en särskild upplysning. (Se i denna del Törngren,

text: Personuppgiftslagen

text: 9 §

text: Karnov [JUNO] [besökt 2020-11-05], Lindblom,

text: Brottsdatalagen

text: 2 kap. 3 §

text: , Karnov [JUNO] [besökt 2020-11-05] och Sandén,

text: Brottsdatalagen

text: [30 sept. 2019, JUNO], kommentaren till

text: 2 kap. 3 §

text: När det gäller hanteringen av detta ärende hos SIN och Justitiekanslern bör det betonas att Polismyndigheten inte kan åberopa någon sekretess i förhållande till någon av dessa myndigheter. Polismyndigheten är således skyldig att lämna fullständig information för att det ska vara möjligt att rätt bedöma behovet av registreringen och ändamålen (se 4 § lagen [2007:980] om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet respektive 10 § lagen [1975:1339] om justitiekanslerns tillsyn). Om det vid olika tidpunkter har funnits underrättelser som talar för att AA hade någon viss koppling till de olika typer av brottslighet som avses med de olika uppgiftssamlingarna, hade det således varit högst relevant med information om innehållet i dessa underrättelser för att rätt kunna bedöma behovet. Polismyndigheten har dock inte kunnat nämna en enda sådan underrättelse, utan har i stället i allmänna ordalag angett att det är mycket vanligt att det under tiden som misstänkt brottslig verksamhet pågår tillkommer nya uppgifter avseende personers anknytning till den brottsliga verksamheten samt att detta får förutsättas ha skett i det aktuella fallet. Polismyndigheten har också påstått att detta skulle ha varit skälet till att uppgifterna fortsatte behandlas efter utgången av 2018. Myndigheten har emellertid samtidigt medgett att det inte varit möjligt att närmare bedöma vilka skälen varit att förlänga tidsfristen och därmed även medgett att gallring skett för sent. Vid bedömningen av behovet av registreringen måste utgångspunkten vara att det inte funnits några underrättelser, eftersom Polismyndigheten inte har kunnat nämna några sådana.

text: Av Polismyndighetens remissvar till SIN och till Justitiekanslern framgår att de personuppgifter som behandlats avseende AA har varit desamma sedan de fördes in i det aktuella Excelarket. Några nya uppgifter direkt knutna till AA har alltså, åtminstone såvitt beskrivits av Polismyndigheten, inte tillförts under hela den tid som personuppgiftsbehandlingen pågått. Det enda som hänt är att Exceldokumentet flyttats runt i polisens handläggningssystem och länkats till olika typer av uppgiftssamlingar och därmed till olika typer av brottslighet. Vilket det ursprungliga behovet av behandlingen varit och vilka ursprungliga ändamål som föranlett registreringen har Polismyndigheten inte alls kunnat svara på. Såväl yttrandet till SIN som yttrandet till Justitiekanslern innehåller förutom den kursiverade formulering som nämnts i föregående stycke flera liknande svepande formuleringar av typen att det är sannolikt att Polismyndigheten bedömde att AA:s uppgifter kunde antas ha samband med misstänkt brottslig verksamhet av visst slag samt att det får förutsättas att ett behov förelåg för behandlingen.

text: Det kan visserligen vara så att ändamålet i många situationer kan framgå redan av att uppgifterna finns i ett särskilt register eller i en viss uppgiftssamling som skapats för ett visst ändamål (jfr Sandén,

text: Brottsdatalagen

text: [2019-09-30], kommentaren till

text: 2 kap. 3 §

text: ). Att en uppgiftssamling inom kriminalunderrättelsetjänsten avser viss brottslighet med en ganska allmänt formulerad beskrivning kan dock inte vara tillräckligt för att det närmare ändamålet ska vara klarlagt för alla personuppgifter i samlingen och än mindre säger det något om behovet i varje enskilt fall. Behovet av respektive personuppgiftsbehandling och ändamålet med den måste konkretiseras betydligt mer än så. Det framgår inte heller på något sätt vilket skäl Polismyndigheten haft att under årens lopp koppla AA:s uppgifter till fler och fler uppgiftssamlingar och dessutom uppgiftssamlingar avseende annan brottslighet än den som uppgifterna var kopplade till genom namnet på den ursprungliga databasen.

text: Polismyndigheten har inte ens med säkerhet kunnat ange om AA:s personuppgifter från början fanns i en särskild undersökning, utan bara anfört att detta är mycket sannolikt. Än mindre har Polismyndigheten klarlagt om AA:s uppgifter åtföljdes av en sådan upplysning som i en särskild undersökning skulle finnas avseende personer som inte var misstänkta för brott eller om han vid den tidpunkten i stället var misstänkt för brott, och i sådant fall hur länge en sådan misstanke kvarstod eller vad som hände med misstanken.

text: Behovet av det aktuella Exceldokumentet kan ifrågasättas, särskilt med hänsyn till att Polismyndigheten i samband med SIN:s granskning gallrade hela dokumentet. Ett fortsatt behov ansågs således saknas inte bara avseende AA:s personuppgifter, utan även i fråga om ett stort antal andra personer, vars personuppgifter också fanns i dokumentet. Det framstår som anmärkningsvärt att behovet av registrering av samtliga uppgifter skulle ha upphört just vid denna tidpunkt. Förfarandet talar i stället för att Polismyndigheten under lång tid underlåtit att pröva frågan om en eventuell behovsgallring av personuppgifterna i dokumentet.

text: Det nu anförda innebär att det framstår som mycket tveksamt om Polismyndigheten kan sägas ha påvisat något behov av att behandla AA:s personuppgifter. Något beslut om en särskild undersökning med uppgifter om ändamålet med behandlingen har Polismyndigheten inte kunnat uppvisa, och det framstår som mycket oklart när en sådan undersökning där AA:s uppgifter behandlades i så fall inleddes. Inom ramen för en särskild undersökning gällde dessutom som utgångspunkt en snäv gallringstid. Enligt 16 § i 1998 års polisdatalag skulle uppgifterna i en särskild undersökning således gallras senast ett år efter det att beslutet om behandlingen av personuppgifter fattades. Om det var av särskild betydelse för att den särskilda undersökningen skulle kunna avslutas fick dock uppgifterna behandlas under längre tid. Polismyndigheten har inte förklarat varför det skulle ha varit av särskild betydelse att inte gallra AA:s uppgifter inom ett år (dvs. inom ett år från den okända tidpunkt då behandlingen och den särskilda undersökningen inleddes).

text: Med hänsyn till den mycket begränsade information som Polismyndigheten kunnat lämna om personuppgiftsbehandlingen finner Justitiekanslern att utgångspunkten måste vara att det saknades ett tillräckligt behov av personuppgiftsbehandlingen redan vid den första tidpunkt som Polismyndigheten med någon säkerhet kunnat fastställa att behandling förekom, dvs. i januari 2009. Det har inte framkommit att någon information efter denna tidpunkt skulle ha tillkommit som gjort att ett behov senare uppkommit. Personuppgiftsbehandlingen har således skett utan att det varit nödvändigt och därmed i strid med lag från och med åtminstone januari 2009 och fram till att behandlingen upphörde i maj 2019.

text: Vilken skada har AA lidit av den felaktiga personuppgiftsbehandlingen?

text: För skadeståndsanspråk gäller enligt

text: 2 § första stycket preskriptionslagen (1981:130)

text: en preskriptionstid på tio år. AA vände sig till SIN den 16 november 2018, vilket får anses vara en preskriptionsbrytande åtgärd. Hans anspråk är således preskriberat endast i den del som rör tiden före den 16 november 2008. Det har inte gått att utreda när personuppgiftsbehandlingen inleddes och det kan därför inte med säkerhet sägas att personuppgiftsbehandlingen alls pågick redan i november 2008. Skadeståndet bör därför begränsas till perioden från januari 2009 till maj 2019. Skador som uppkommit på grund av personuppgiftsbehandlingen under denna period är inte till någon del preskriberade.

text: Ersättning för kränkning ska uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Det som kan ha betydelse är bl.a. att personuppgifter spridits eller att det funnits risk för otillbörlig spridning av integritetskänsliga eller felaktiga personuppgifter. En annan omständighet kan vara att den registrerade drabbats av beslut eller andra åtgärder som fått eller kunnat få negativa konsekvenser för honom eller henne.

text: Syftet med kränkningsersättning vid felaktig personuppgiftsbehandling är att ersättningen ska ge upprättelse och kompensera för känslor av obehag hos den skadelidande. Ersättningen ska bestämmas utifrån en bedömning av vilken kränkning som typiskt sett får anses ha uppkommit. Högsta domsto-len har slagit fast att ett sådant betraktelsesätt i stor utsträckning leder till bruk av schabloner, vilket bl.a. underlättar skaderegleringen till fördel för den skadelidande (se

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). Ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, bör normalt bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: De uppgiftssamlingar där AA:s uppgifter förekommit avser allvarlig brottslighet, vilket innebär att en felregistrering sällan eller aldrig kan bedömas som obetydlig. Uppgifter om namn och personnummer är visserligen inte känsliga i sig, men i och med att behandlingen skett i flera olika uppgiftssamlingar avseende olika typer av allvarlig brottslighet blir det ändå fråga om en väldigt känslig behandling, innefattande uppgifter om att personen har någon form av koppling till sådan brottslighet. Eftersom Polismyndigheten inte kunnat påvisa något behov eller nämna några underrättelser med koppling till AA måste utgångspunkten vid skadeståndsbedömningen också vara att det varit felaktigt att koppla AA till allvarlig brottslighet. Polismyndigheten har inte heller klargjort att AA haft en markering såsom inte misstänkt i den påstådda, särskilda undersökningen. Utgångspunkten måste mot den bakgrunden vara att han åtminstone någon del av tiden utan grund har behandlats som misstänkt för brottslighet. Kränkningen blir särskilt allvarlig genom att personuppgiftsbehandlingen pågått i över tio års tid utan att vara förenlig med personuppgiftslagstiftningen. Uppgifterna var gemensamt tillgängliga för en relativt stor krets personer, först inom Rikspolisstyrelsen och därefter inom Polismyndigheten. Dessutom flyttades uppgifterna flera gånger aktivt mellan olika uppgiftssamlingar. Det finns visserligen ingen utredning som visar att uppgifterna fått någon större, faktisk spridning inom myndigheterna. Kränkningen ökas dock något av att Polismyndigheten efter att SIN ställt frågor om behandlingen inte omedelbart gallrade uppgifterna, utan i stället dröjde en inte obetydlig tid med att gallra uppgifterna från alla uppgiftssamlingar.

text: Med beaktande av omständigheterna i det aktuella fallet och den praxis som finns i ärenden av detta slag, finner Justitiekanslern att kränkningsersätt-ningen till AA bör bestämmas till 20 000 kr.

text: Tillsyn

text: Polismyndigheten har i sina remissvar både i ärendet hos SIN och här ansett att det är tillräckligt att det i efterhand kan förutsättas ha funnits ett behov eller att det räcker att efteråt kunna anta att ett behov funnits för att rättfärdiga en personuppgiftsbehandling inom ramen för kriminalunderrättelsearbete avseende allvarlig brottslighet. Denna inställning ser jag som bekymmersam. Det är oroande att Polismyndigheten inte förefaller se det högst problematiska i att myndigheten inte kunnat peka på något konkret behov för personuppgiftsbehandlingen.

text: De enda medgivanden Polismyndigheten har gjort i ärendet här är dels att uppgifterna har gallrats något för sent avseende en viss del av behandlingen, dels att det varit olämpligt med en så stor samling av personuppgifter i ett samlat dokument. Myndighetens inställning avseende gallringen bygger på att någon behovsgallring aldrig skulle ha varit aktuell samt på att en ny gallringsfrist skulle ha börjat löpa när myndigheten flyttade dokumentet i sina handläggningssystem 2013 och knöt det till nya uppgiftssamlingar. Nya rättsliga grunder skulle därmed ha uppkommit för behandlingen, nya närmare angivna ändamål skulle ha börjat gälla och nya gallringsfrister skulle ha börjat löpa. Det problematiska med detta resonemang är dock att Polismyndigheten inte på något sätt kunnat förklara varför det var nödvändigt att koppla dokumentet till nya uppgiftssamlingar. Det framgår således över huvud taget inte varför AA:s personuppgifter just i samband med att systemen ändrats (vilket också i tiden sammanföll med att ny lagstiftning skulle börja gälla) bedömts ha samband med andra typer av brottslighet än tidigare. Det ligger nära till hands att anta att AA:s namn och personnummer har ingått i en stor samling av personuppgifter som flyttats runt och knutits till olika uppgiftsamlingar avseende allvarlig brottslighet, utan att någon gjort en närmare analys av behovet. Mycket talar enligt min mening för att någon egentlig behovsprövning i AA:s fall inte gjorts sedan någon gång i tiden före 2009 (om någon behovsprövning skett dessförinnan går inte att bedöma på det föreliggande materialet, men jag får hoppas att en sådan skett).

text: Omständigheterna vid tillskapandet av Exceldokumentet i januari 2009 ger vid handen att det inte heller då gjordes någon behovsprövning. Dokumentet synes ha utgjort en ren tömning av personuppgifter ur ett tidigare datasystem. Detta är i linje med vad Polismyndigheten har angett i detta avseende, nämligen att dokumentet skapades av tekniska skäl vid bytet av underrättelsesystem för att befintliga underrättelser och kunskap inte skulle gå förlorade.

text: Det råder inget tvivel om att det är mycket olämpligt att upprätta ett dokument med ett stort antal personuppgifter där det inte av dokumentet går att utläsa vare sig i vilket sammanhang personuppgifterna har sammanställts eller syftet med sammanställningen. Tankarna går snarast till Exceldokumentet som innehöll det s.k. Kringresanderegistret. Polismyndigheten har dock påpekat att dokumentet avviker både när det gäller utseende och hur personuppgifter normalt behandlas inom myndigheten. Detta låter i och för sig betryggande. Jag förutsätter att det inte finns ytterligare dokument och att sådana fortsättningsvis inte kommer att upprättas.

text: Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för att uppgifter avseende AA har behandlats inom ramen för kriminalunderrättelseverksamhet avseende allvarlig brottslighet under över tio års tid utan att myndigheten kunnat peka på något konkret behov av behandlingen.

text: Jag har för avsikt att vid något tillfälle framöver särskilt följa upp Polismyndighetens personuppgiftsbehandling inom ramen för kriminalunderrättelseverksamheten, antingen i samband med att något ärende som överlämnas från SIN ger anledning till detta eller genom egna tillsynsåtgärder.


title: Anmälan mot en advokat angående ifrågasatt brott mot tystnadsplikt

text: 1. Förundersökningen läggs ned.

text: 2. Beslaget hävs (Polismyndigheten i Gävleborgs län, dnr 2102-K67-06).

text: 3. En kopia av anmälan – jämte de handlingar som har varit föremål för beslag – lämnas över till Sveriges Advokatsamfunds disciplinnämnd.

text: Ärendet

text: En person anmälde den 1 januari 2006 till Polismyndigheten i Gävleborgs län att handlingar från en advokatbyrå hade hittats i en sopcontainer. Polisen anträffade på den uppgivna platsen en större mängd handlingar i containern. Handlingarna härrörde från advokaten TE. Vissa av handlingarna innehöll personuppgifter som kunde antas vara föremål för sekretess. Polisen tog de aktuella handlingarna i beslag och inledde därigenom en förundersökning.

text: Polismyndigheten har härefter lämnat över ärendet till Justitiekanslern.

text: TE har angett att han inte har något anspråk på de beslagtagna handlingarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Beslaget består av en mycket stor mängd handlingar, bl.a. domar, beslut och olika yttranden. Till största delen är handlingarna iturivna. Flera av handlingarna innehåller vad som kan bedömas vara känsliga personuppgifter.

text: Enligt

text: 8 kap. 4 § första stycket andra meningen rättegångsbalken

text: är en advokat skyldig att förtiga vad han får kännedom om i sin yrkesutövning när god advokatsed kräver detta. Överträdelser av denna tystnadsplikt kan beivras enligt vad som föreskrivs i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: om brott mot tystnadsplikt.

text: Brott mot advokaters tystnadsplikt får enligt 8 kap. 7 § sista stycket

text: rättegångsbalken

text: inte åtalas av någon annan än Justitiekanslern. Åtal får väckas endast om det är påkallat från allmän synpunkt.

text: Enligt vad som uttalas i förarbetena till

text: 8 kap.

text: och

text: 7 §§

text: rättegångsbalken

text: bör ingripanden i disciplinär ordning vara det normala sättet att beivra en advokats brott mot tystnadsplikt. Möjligheten att väcka åtal för en sådan gärning bör i regel utnyttjas bara i de fall där en advokat har brutit mot sin tystnadsplikt genom att meddela uppgifter för publicering eller genom att offentliggöra uppgifter i massmedia. För att betona det straffrättsliga förfarandets undantagskaraktär har Justitiekanslern getts en exklusiv kompetens att besluta om åtal i mål av här avsett slag (jfr

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 397).

text: Jag vill också nämna att Justitiekanslerns exklusiva kompetens omfattar just åtalsfrågan. Det har således inte förelegat något hinder för polismyndigheten att – på det sätt som har skett här – besluta om beslag och inleda förundersökning.

text: I ärendet rör det sig helt klart inte om att en advokat skulle ha brutit mot tystnadsplikten genom att meddela uppgifter för publicering eller genom att offentliggöra uppgifter i massmedia. Med hänsyn till den restriktivitet som lagstiftaren förutsatt skall iakttas för att väcka åtal mot en advokat för brott mot tystnadsplikt i andra fall, finner jag inte anledning att fullfölja förundersökningen. Jag beslutar därför med stöd av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: att förundersökningen skall läggas ned. Till följd härav skall beslaget hävas.

text: Jag överlämnar – utan ställningstagande i sak – en kopia av anmälan till Sveriges Advokatsamfunds disciplinnämnd, som enligt

text: 8 kap. 6 § rättegångsbalken

text: utövar tillsyn över advokatväsendet, för den åtgärd som kan anses erforderlig. I samband härmed skall de handlingar som har varit tagna i beslag lämnas över till disciplinnämnden.

text: Ärendet avslutas här.