title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten i Örebro län, som planerat att verkställa en familjs utvisningsbeslut till fel land; även kritik mot Migrationsverket, för fel och brister i en beslutsmotivering

sammanfattning: En asylsökande familj skulle enligt lagakraftvunna utvisningsbeslut sändas till Ryssland. För fadern i familjen angavs även Afghanistan som ett alternativ. Migrationsverket överlämnade verkställighetsärendena till Polismyndigheten i Örebro län. Polisen inriktade, i strid med utvisningsbesluten, sitt arbete på att sända samtliga familjemedlemmar till Afghanistan. Eftersom handläggningen medfört risk för att enskilda asylsökande skulle sändas till fel land är den kritik som riktas mot polismyndigheten av allvarligt slag. Även Migrationsverket, som motiverat ett beslut på ett sätt som kan ha bidragit till det inträffade, kritiseras.

text: Bakgrund

text: Familjen AA, BB, CC, DD, EE och FF ansökte om uppehållstillstånd m.m. i Sverige. Familjen bestod av makarna AA (rysk medborgare) och BB (afghansk medborgare) samt det gemensamma barnet CC och BB:s tre barn från ett tidigare äktenskap; DD, EE och FF.

text: Migrationsverket beslutade den 15 februari 2007 att avslå AA, EE, FF och CC:s ansökningar och att utvisa dem. Utvisningsbeslutet skulle verkställas genom att de reste till Ryssland, om de inte visade att något annat land kunde ta emot dem. Den 16 maj 2008 beslutade Migrationsverket att även avslå BB och DD:s ansökningar och att utvisa dem. Detta utvisningsbeslut skulle verkställas genom att BB och DD reste till Ryssland eller Afghanistan, om de inte visade att något annat land kunde ta emot dem.

text: Migrationsdomstolen avslog familjens överklagande, dock med den ändringen att DD:s utvisningsbeslut skulle verkställas genom att hon sändes till Ryssland, om hon inte visade att något annat land kunde ta emot henne. Den 12 december 2008 beslutade Migrationsöverdomstolen att inte meddela prövningstillstånd. Utvisningsbesluten vann därmed laga kraft.

text: Den 28 april 2009 lämnade Migrationsverket över familjens utvisningsärenden till Polismyndigheten i Örebro län för verkställighet.

text: Polismyndigheten fattade under 2011 beslut om att ta vissa familjemedlemmar i förvar respektive ställa dem under uppsikt.

text: Frågan om verkställighetshinder prövades av Migrationsverket vid flera tillfällen. En sådan prövning skedde bl.a. den 1 november 2011. Beslutet gällde samtliga familjemedlemmar. I beslutsskälen angavs bl.a. följande. Migrationsverket konstaterar att ni har ett verkställbart utvisningsbeslut gentemot både Ryssland och Afghanistan. Ni har nu åberopat att ni inte kan återvända till Afghanistan på grund av att ni kommer att utsättas för hot och fara. Ni har nu inte åberopat några skyddsskäl gentemot Ryssland föreligger det enligt Migrationsverkets bedömning inte heller något hinder att verkställa er till Ryssland. [– – –] Enligt Migrationsverkets uppfattning har det inte framkommit några andra omständigheter som innebär att det finns hinder mot verkställighet enligt 12 kap. 1, 2 och 3 § eller annan grund för att bevilja uppehållstillstånd med stöd av

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: . [– – –] Åtgärderna för att verkställa det lagakraftvunna beslutet skall därför fortsätta. Som ombud för familjen AA, BB, CC, DD, EE och FF framförde GG klagomål mot Migrationsverket och Polismyndigheten i Örebro län. Han anförde i huvudsak följande.

text: Trots att det inte existerar något beslut om att utvisa någon annan i familjen än fadern till Afghanistan har Migrationsverket i beslutet den 1 november 2011 angett att ”ni har ett verkställbart utvisningsbeslut gentemot både Ryssland och Afghanistan”. Migrationsverkets hantering har lett till att gränspolisen inriktat sitt arbete på att verkställa samtliga familjemedlemmar till Afghanistan. Gränspolisen har även beslutat om förvar respektive uppsikt med motiveringen att de berörda personerna inte medverkat till en verkställighet till Afghanistan. Myndigheternas hantering har medfört att medlemmar i familjen riskerat att utvisas till fel land. Hanteringen har även inneburit att frihetsberövanden skett på felaktig grund.

text: Utredning

text: Handlingar från Polismyndigheten i Örebro län och Migrationsverket inhämtades. Muntliga upplysningar lämnades av tjänstemän vid polismyndigheten.

text: Polisinspektören HH uppgav att samtliga familjemedlemmar skulle sändas till Afghanistan. Sedan hon upplysts om att utvisningsbesluten endast avsåg Ryssland, utom såvitt gällde pappan, bad hon att få återkomma. När hon kontrollerat saken argumenterade hon för att utvisning kunde verkställas till annat land än vad som angavs i beslutet. Kommissarien JJ uppgav att verkställighetsarbetet var inriktat mot Afghanistan och att en resebeställning gjorts. Sedan även han upplysts om utvisningsbeslutens innehåll sa han att han skulle gå igenom ärendet och återkomma. Han uppgav dagen därefter att

text: polisen gjort fel och att utvisningsbesluten inte skulle verkställas innan det utretts till vilket land verkställigheten skulle ske. (För de närmare upplysningar HH och JJ lämnade, se bifogade tjänsteanteckning.)

text: Migrationsverket och Polismyndigheten i Örebro län anmodades därefter att yttra sig.

text: Migrationsverket (generaldirektören KK) anförde i huvudsak följande beträffande utformningen av verkets ovan citerade beslut den 1 november 2011. Det andra stycket under rubriken ”Migrationsverkets bedömning” på sid. 4 i beslutet har fått en otydlig och i delar felaktig lydelse genom att det anges ”Migrationsverket konstaterar att ni har ett verkställbart utvisningsbeslut gentemot både Ryssland och Afghanistan.” [– – –] Migrationsverket vill framhäva att uttalandet under skälen inte i sig är ett beslut eller är bindande för någon. Att en felaktighet smyger sig in i beslutsskäl är olyckligt. Migrationsverket beklagar den felskrivning som återfinns på sid. 4 i under skälen för beslutet. Det framgår dock tydligt av själva beslutet att någon ändring av de gällande verkställighetsföreskrifterna inte har gjorts i beslutet. Det kan inte råda någon tvekan om vilka verkställighetsföreskrifter som var gällande. Migrationsverkets bedömning är att felskrivningen inte medfört någon rättsförlust för de sökande. En verkställighet skulle inte kunnat ske till fel land. Migrationsverket anser att det misstag som beslutsfattaren gjort är att se som ringa och inte bör föranleda någon åtgärd. I sitt yttrande redogjorde Polismyndigheten i Örebro län (länspolismästaren LL) för omständigheterna i ärendet enligt följande.

text: När Migrationsverket överlämnade utvisningsärendena till polismyndigheten för verkställighet uppgav verket att makarna vägrat medverka till en utvisning till Afghanistan. Verket uppgav vidare att modern i familjen var rysk medborgare, medan övriga familjemedlemmar var medborgare i Afghanistan. Vid överlämnandet bifogades de lagakraftvunna utvisningsbesluten. Under 2012 framkom att de fyra barnen även betraktades som medborgare i Ryssland.

text: Vid ett möte mellan polisen och makarna AA och BB den 17 februari 2011 informerades makarna om en möjlig verkställighet till antingen Afghanistan eller Ryssland. BB uppgav att han för egen del kunde tänka sig att återvända till Afghanistan, men att det var helt uteslutet för resten av familjen. Makarna ville inte lämna Sverige. De uppmanades att fundera över till vilket land de ville att verkställigheten skulle ske, så att familjen inte skulle behöva splittras.

text: Den 24 augusti 2011 hölls ett återvändandesamtal med samtliga familjemedlemmar. De informerades om att verkställigheten planerades till Afghanistan. BB upprepade att hans familj på inga villkor kunde återvända dit. De tre äldsta barnen uppgav att de inte skulle komma att medverka till en verkställighet till Afghanistan, utan att de hade för avsikt att på nytt skriva till Migrationsverket.

text: Den 1 november 2011 prövade Migrationsverket en framställan från familjen gällande verkställighetshinder. I bedömningen angavs att ” Migrationsverket

text: konstaterar att ni har ett verkställbart utvisningsbeslut gentemot både Ryssland och Afghanistan”. Verket bedömde därefter att det inte förelåg hinder mot verkställighet till Afghanistan eller Ryssland och angav avslutningsvis att ”Åtgärderna för att verkställa det lagakraftvunna beslutet skall därför fortsätta”.

text: Samtliga familjemedlemmar kallades till nytt återvändandesamtal den 2 november 2011, men endast makarna AA och BB kom till mötet. Efter mötet fattades beslut om att ta BB i förvar. Samma dag beslutade polismyndigheten att övriga familjemedlemmar skulle ställas under uppsikt, då de vägrade att samarbeta för en verkställighet till Afghanistan.

text: Efter att de myndiga barnen, DD och EE, den 3 november 2011 underrättats om att de måste återvända till Afghanistan, uppgav de att de inte ville medverka till detta. Polismyndigheten fattade då beslut om att även de skulle tas i förvar. Besluten motiverades med att de vid upprepade tillfällen uppgett att de inte tänkte medverka till en verkställighet till Afghanistan och att det därför bedömdes föreligga en risk för att de skulle avvika och omöjliggöra en kommande verkställighet till Afghanistan.

text: Samtliga förvarsbeslut överklagades till Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen. Den 18 november 2011 avslog domstolen BB:s överklagande. Domstolen konstaterade att BB inte följt det lagakraftvunna beslutet att utvisa honom, utan stannat i Sverige och att han inte heller medverkat i förberedandet av verkställigheten av beslutet om utvisning av familjen. Domstolen upphävde dock polismyndighetens beslut om förvar av DD och EE och förordnade att de i stället skulle ställas under uppsikt. I domskälen noterades ”Migrationsdomstolen vill upplysningsvis påminna om att DD:s lagakraftvunna utvisningsbeslut fastställer att verkställighet ska ske till Ryssland om hon inte visar att något annat land kan ta emot henne”.

text: När polismyndigheten därefter beslutade om uppsikten av DD och EE angavs i skälen att det bedömdes föreligga risk för undanhållande då de två ”vägrar samarbeta till en verkställighet till Afghanistan”.

text: Så snart gränspolisen uppmärksammades på det inte fanns något lagakraftvunnet utvisningsbeslut för verkställighet till Afghanistan för någon annan än BB inriktade sig gränspolisenheten på att verkställa utvisningsbesluten till Ryssland. BB uppgav dock att han för egen del, i valet mellan de två länderna, önskade att bli verkställd till Afghanistan. Detta skedde den 15 december 2011. Vid tidpunkten för yttrandet till JO var det inte klart när utvisningen av den övriga familjen skulle verkställas.

text: Polismyndighetens redogjorde härefter för de upplysningar som berörda befattningshavare hade lämnat och för den rättsliga regleringen på området. Myndigheten gjorde därefter följande bedömning.

text: Polismyndigheten kan inledningsvis konstatera att det i förevarande fall inte finns något lagakraftvunnet utvisningsbeslut till Afghanistan för någon annan än BB. Berörda befattningshavare har som skäl till att verkställighetsarbetet trots detta kommit att inriktas mot Afghanistan åberopat en kombination av olyckliga omständigheter. Bland annat har familjens då kända medborgarskap samt Migrationsverkets överlämnandebeslut och vad som därefter anförts av verket i samband med prövningen av frågan om verkställighetshinder uppgetts ha bidragit till den felaktiga uppfattningen att hela familjen kunde verkställas till Afghanistan. Även om det i viss mån kan anses förståeligt att uppgifterna om medborgarskapet och Migrationsverkets uttalanden kan ha varit en bidragande orsak till det som inträffat, kan inte bortses från att berörda befattningshavare i ärendet även haft tillgång till de ursprungliga utvisningsbesluten. Vidare kan konstateras att migrationsdomstolen i samband med upphävandet av polismyndighetens beslut om förvar av DD och EE särskilt påtalat att DD:s lagakraftvunna utvisningsbeslut endast avser Ryssland. Trots detta har även de beslut som samma dag fattats beträffande uppsikt av de två motiverats med att syskonen vägrar att medverka till en verkställighet till Afghanistan. Gränspolisenheten synes således inte ha uppmärksammat den aktuella skrivningen i migrationsdomstolens dom. Polisens rätt att använda tvång för att säkerställa verkställigheten av utvisningsbeslut utgör i sig ingrepp i enskildas personliga frihet. Felaktigheter eller brister i hanteringen av verkställighetsärenden kan därför också få allvarliga konsekvenser för enskilda. Med hänsyn härtill är det ur ett rättssäkerhetsperspektiv angeläget att ärenden av detta slag handläggs särskilt omsorgsfullt och noggrant. Familjen har i detta fall klart deklarerat att man varken vill utvisas till Afghanistan eller Ryssland. Med hänsyn till vad som har beskrivits så finns i och för sig skäl för tvångsåtgärder för verkställande av utvisning. De omständigheter som anges som skäl för ett beslut måste dock självfallet alltid vara korrekta. Polismyndigheten finner sammantaget att det aktuella ärendet inte har handlagts på ett så omsorgsfullt och noggrant sätt som kan begäras. Den berörda familjen har på grund av detta fått felaktig information om skälen för de beslut som fattats och om den kommande verkställigheten. Det är dock oklart om de brister i handläggningen som uppmärksammats skulle ha kunnat medföra allvarligare konsekvenser i ett senare skede. Detta med hänsyn till att det regelmässigt sker en extra granskning av grunddokument m.m. inför genomförandet av en utvisning. Polismyndigheten bedömer att de brister som uppmärksammats i förevarande fall får anses ha sin grund i en kombination av olyckliga omständigheter och enskilda befattningshavares förbiseenden i en arbetssituation som upplevts som pressad. Berörda befattningshavare har uppmärksammats på allvaret i den uppkomna situationen och är införstådda med vikten av en noggrann ärendehantering. Gränspolisenheten har också tillförts ytterligare resurser, bland annat för att tillförsäkra en snabb och rättssäker ärendehandläggning med bibehållande av en god arbetsmiljö.

text: I ett beslut den 12 december anförde JO Axberger följande.

text: Rättslig reglering

text: I beslut om avvisning eller utvisning som meddelas av Migrationsverket, en migrationsdomstol eller Migrationsöverdomstolen ska det, enligt

text: 8 kap. 18 § utlänningslagen

text: , anges till vilket land utlänningen ska avvisas eller utvisas. Om det finns särskilda skäl, får mer än ett land anges i beslutet.

text: Av

text: 12 kap. 4 § första stycket utlänningslagen

text: framgår att ett sådant beslut ska verkställas genom att utlänningen sänds till det land, eller något av de länder, som anges i beslutet. Enligt tredje stycket samma paragraf får utlänningen emellertid alltid sändas till ett land som han eller hon visar att mottagande kan ske i. Det är den myndighet som verkställer beslutet som ska se till att verkställigheten sker i enlighet med 12 kap. 4 § (8 kap. 1 § utlänningsförordningen).

text: I förarbetena till regleringen framhålls att den verkställande myndigheten inte bör kunna fatta egna beslut om verkställighet till ett annat land än vad som anges i beslutet om avvisning eller utvisning. Anledningen till detta är att den verkställande myndigheten aldrig ska kunna fatta beslut om verkställighet till ett land gentemot vilket en utlännings eventuella skyddsbehov inte har prövats. (Se

text: prop. 2003/04:50 s. 29

text: f.) I förarbetena anges vidare att om utlänningen vill åka till ett annat land än det som anges i beslutet, och kan visa att han eller hon kommer att mottas där, bör det alltid finnas möjlighet att sända utlänningen till det landet. För att så ska få ske krävs dock att utlänningen själv har påtalat att han eller hon vill åka dit. (Se

text: a. prop. s. 32

text: En utlänning som har fyllt 18 år får tas i förvar om det är fråga om att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Ett sådant beslut får meddelas endast om det på grund av utlänningens personliga förhållanden eller övriga omständigheter finns anledning att anta att utlänningen annars kommer att hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet i Sverige (

text: 10 kap.

text: 1 § andra

text: och

text: tredje stycket

text: utlänningslagen

text: , i dess lydelse före den 1 maj 2012).

text: Enligt

text: 10 kap. 6 § utlänningslagen

text: får en utlänning som har fyllt 18 år, under de förutsättningar som anges i 1 §, i stället för att tas i förvar ställas under uppsikt. För barn regleras frågan om uppsikt i

text: 10 kap. 7 § utlänningslagen

text: Bedömning

text: I de lagakraftvunna utvisningsbesluten anges att verkställighet ska ske genom att familjen AA, BB, CC, DD, EE och FF sänds till Ryssland. Endast för fadern anges Afghanistan som ett alternativ.

text: Polismyndigheten i Örebro län har haft i uppdrag att verkställa utvisningsbesluten. Trots detta har myndigheten inte följt dessa, utan inriktat sitt arbete på att sända samtliga familjemedlemmar till Afghanistan. Inte ens när migrationsdomstolen, i domen gällande förvar av bl.a. DD, särskilt påtalade att hennes lagakraftvunna utvisningsbeslut gällde Ryssland förstod man att verkställighetsarbetet var inriktat mot fel land. Först sedan ärendet anmälts till JO och myndighetens tjänstemän härifrån gjorts uppmärksamma på utvisningsbeslutens innehåll lades kursen om. Som en konsekvens av sin missuppfattning motiverade polismyndigheten även flertalet av sina beslut om uppsikt och förvar på ett felaktigt sätt.

text: Felaktigheter och andra brister i hanteringen av verkställighetsärenden kan, som polismyndigheten anfört i sitt yttrande hit, få allvarliga konsekvenser för enskilda. Från rättssäkerhetssynpunkt är det därför utomordentligt angeläget att ärenden av detta slag sköts korrekt och kompetent (se

text: JO 2012/13 s. 263

text: där jag riktade allvarlig kritik mot Polismyndigheten i Gävleborgs län, som sänt en utvisad man till Irak i stället för till Iran). I detta fall hann utvisningsbesluten inte verkställas innan polisen kom till insikt om sitt misstag. Av utredningen att döma förefaller det dock långtifrån uteslutet att medlemmar i familjen AA, BB, CC, DD, EE och FF faktiskt hade kunnat sändas till fel land, om det ursprungliga verkställighetsarbetet hade fortgått. Sett mot denna bakgrund är den kritik som måste riktas mot Polismyndigheten i Örebro län av allvarligt slag.

text: Slutligen kan konstateras att det i Migrationsverkets motivering till beslutet den 1 november 2011 finns felaktigheter och att motiveringen har ett delvis osammanhängande innehåll. Dessa brister ursäktar inte polismyndighetens hantering, men så som påpekats från dess sida kan de ha bidragit till det inträffade. Även Migrationsverket, som har ett ansvar för att de beslut som där fattas inte utformas så att de kan missförstås av verkställande polismyndighet, ska därför kritiseras.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Information Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för utformningen av ett meddelande till svaranden i ett mål om betalningsföreläggande

org: jo

sammanfattning: I ett mål om betalningsföreläggande gav svaranden in en skrift med oklart innehåll efter utslaget men inom återvinningsfristen. Kronofogdemyndigheten valde att inte tolka skriften som en ansökan om återvinning utan skrev till svaranden och frågade hur skriften skulle uppfattas. Myndigheten får kritik för att inte tydligt ha skrivit till svaranden att hans skrivelse inte hade uppfattats som en ansökan om återvinning och för att inte ha informerat svaranden om konsekvenserna av att han inte gav in ett förtydligande.

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Kronofogdemyndigheten med anledning av handläggningen av ett mål om betalningsföreläggande där han var svarande.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i Kronofogdemyndighetens mål 14-141638-12 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick följande. Kronofogdemyndigheten meddelade utslag i målet om betalningsföreläggande den 5 september 2012. Samma dag inkom ett skriftligt bestridande av ansökan från AA. Kronofogdemyndigheten gjorde bedömningen att bestridandet kommit in för sent och informerade AA om det i ett skriftligt meddelande. Myndigheten informerade också om att utslag skulle komma att meddelas och att han, om han var missnöjd med utslaget, hade möjlighet att begära återvinning. Den 17 september inkom en ny skrivelse från AA. Myndigheten meddelade AA att han fick komma in med ett förtydligande över vad skrivelsen avsåg och att skrivelsen lades till arkivet utan ytterligare åtgärder.

text: Ärendet remitterades till Kronofogdemyndigheten som uppmanades att lämna upplysningar om handläggningen av målet, särskilt såvitt avsåg de två skrivelserna från AA och myndighetens meddelanden till honom med anledning av dem. I sitt remissvar, till vilket upplysningar från kronofogden BB vid betalningsföreläggandeenheten i Uddevalla hade bifogats, anförde Kronofogdemyndigheten (genom verksamhetschefen CC och verksjuristen DD) följande.

text: Redogörelse för handläggningen

text: Ansökan i målet om betalningsföreläggande kom in till KFM (Kronofogdemyndigheten; JO:s anmärkning) den 17 augusti 2012 och skickades, tillsammans med ett föreläggande att yttra sig, för delgivning med svaranden, AA, den 20 augusti. Delgivningskvitto undertecknat av AA återkom den 24 augusti. Som delgivningsdatum registrerades den 22 augusti då AA på delgivningskvittot själv angett att han den dagen tagit emot handlingarna. Förklaringstiden, 10 dagar från delgivning av föreläggandet, löpte ut den 3 september eftersom den 1–2 september var lördag–söndag. Utslag meddelades den 5 september. Den 5 september 2012 inkom en bunt handlingar från AA vari av sidan två framgår att han bestämt tillbakavisar alla krav från sökanden i målet (…). Då förklaringstiden löpt ut meddelades AA i skrivelse samma dag att hans bestridande kommit in för sent och att han i stället får begära återvinning av det utslag som nu kommer att meddelas. Den 17 september inkom ny skrivelse från AA. Då det av skrivelsen inte framgick vad han ville med sin skrivelse skickades samma dag en förfrågan till honom om detta, samtidigt som han meddelades att skrivelsen i nuvarande skick lades till arkivet utan åtgärd. Utslaget som meddelades den 5 september vann laga kraft den 8 oktober 2012.

text: KFM:s bedömning

text: I föreläggandet som delgavs den 22 augusti står: ”Ditt eventuella bestridande (din invändning) ska vara Kronofogdemyndigheten tillhanda 10 dagar från det datum du skrivit på delgivningskvittot”. Om en svarande i mål om betalningsföreläggande eller vanlig handräckning bestrider ansökningen i rätt tid ska sökanden underrättas om det,

text: 33 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning (BfL). Detta till skillnad från mål om särskild handräckning där KFM inte är förhindrade att beakta ett efter utsatt tid ingivet bestridande,

text: 43 §

text: BfL och

text: prop. 1989/90:85 s. 132

text: . Den skrivelse som AA skickade in den 17 september, dvs. inom återvinningstiden för utslaget (

text: 53 §

text: BfL), är en kopia av första sidan av den bunt handlingar som han skickade in den 5 september. Detta visar sig direkt när handlingarna jämförs, vilket dock inte gjordes den 17 september. Det finns i vart fall inte dokumenterat att så gjordes. Då kopian som kom in den 17 september uppenbarligen saknade delar och det svårligen gick att utläsa någon uttrycklig viljeyttring från AA, tillfrågades han om vad han ville med sin skrivelse. AA besvarade dock aldrig förfrågan. Skrivelsen kom därför inte att tas upp som en begäran om återvinning utan utslaget vann laga kraft,

text: 64 §

text: BfL. KFM:s bedömning är att hanteringen av de båda aktuella skrivelserna i målet har varit i enlighet med gällande lagstiftning och interna riktlinjer. Det kan inte anses vara ett förbiseende att inte jämföra de båda skrivelserna för att uttolka den senare. KFM kan inte heller regelmässigt göra antagandet att en otydlig skrivelse från svaranden, efter att utslag har meddelats, utgör en ansökan om återvinning. En sådan hantering skulle få vittgående konsekvenser för båda parterna, i ett otvistigt mål, i form av det merarbete och ökade kostnader som en fortsatt rättsprocess innebär. Detta särskilt mot bakgrund av att KFM handlägger över 1 miljon ansökningar om betalningsföreläggande per år. AA upplystes skriftligen om att bestridandet hade inkommit för sent och om möjligheten att ansöka om återvinning samt tillvägagångsättet för detta. Vidare gavs han möjlighet att förtydliga den senare skrivelsen genom att KFM skickade en förfrågan till honom. Därigenom bör den serviceskyldighet enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: som KFM har vid handläggningen av mål om betalningsföreläggande vara fullgjord. KFM får anses ha lämnat råd och upplysningar utan att göra avkall på opartiskheten.

text: AA fick tillfälle att kommentera yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Den som har en fordran som är förfallen till betalning kan ansöka om betalningsföreläggande hos Kronofogdemyndigheten. Processen syftar till att kontrollera om svaranden, dvs. den som betalningsanspråket riktar sig mot, har någon invändning mot sökandens krav. Om svaranden inte har någon invändning, ska sökanden snabbt, enkelt och billigt kunna få ett verkställbart avgörande, ett s.k. utslag, på sin fordran.

text: Enligt

text: 42 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning ska Kronofogdemyndigheten i ett mål om betalningsföreläggande snarast meddela utslag i enlighet med ansökningen om svaranden inte bestritt den i rätt tid. Av

text: 54 §§

text: samma lag framgår att den som är missnöjd med ett utslag kan begära återvinning av det inom en månad från dagen för utslaget för att få saken prövad av domstol. Återvinningsregeln kan ses som en självklar konsekvens av den hårda regeln att förelägganden som inte bestritts genast är användbara för att söka utmätning (se Häggman m.fl., Betalningsföreläggande och handräckning: en kommentar, 2006, s. 15).

text: I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, föreskrivs att en myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Bedömning

text: AA gav in en skrivelse till Kronofogdemyndigheten samma dag som utslaget meddelades, dvs. den 5 september 2012. Kronofogdemyndigheten gjorde bedömningen att skrivelsen, som tydligt utgjorde ett bestridande, hade kommit in för sent och att den därför inte kunde beaktas inför meddelande av utslaget.

text: AA gav därefter in en ny skrivelse till Kronofogdemyndigheten den 17 september 2012, dvs. inom den tidsfrist då han kunde ansöka om återvinning. Kronofogdemyndigheten behandlade emellertid inte skrivelsen som en ansökan om återvinning eftersom den bedömdes som ofullständig och otydlig. I stället skickade myndigheten en förfrågan till AA. Då AA inte svarade på förfrågan vidtog Kronofogdemyndigheten inte några ytterligare åtgärder och utslaget vann laga kraft.

text: Med hänsyn till att ett utslag vinner laga kraft om inte återvinning sker inom föreskriven tid måste kraven på utformningen av en ansökan om återvinning enligt min mening tolkas generöst. Det är t.ex. inte nödvändigt att ordet ”återvinning” förekommer i en ansökan om återvinning, utan det är tillräckligt att det utslag som man är missnöjd med kan identifieras och att Kronofogdemyndigheten med ledning av skriftens ordalydelse kan sluta sig till att personen i fråga inte är nöjd med utslaget.

text: AA hade tidigare gett in ett bestridande av ansökningen om betalningsföreläggande där det klart framgick att han inte ansåg sig betalningsskyldig. Av skrivelsen den 17 september 2012 gick det att utläsa till vilket ärende den nya skrivelsen hörde och att AA ansåg att det fanns felaktigheter i ärendet. Skrivelsen utgjordes av första sidan av den tidigare skrivelsen, vilken hade uppfattats som ett bestridande. Det hade legat nära till hands att tolka skrivelsen den 17 september 2012 som en ansökan om återvinning men jag finner inte tillräckliga skäl att kritisera Kronofogdemyndigheten för att ha gjort en annan bedömning.

text: Däremot var det, enligt min mening, inte tillräckligt att i meddelandet till AA den 17 september 2012 endast tillfråga honom om hur skrivelsen skulle uppfattas och därefter lägga den till arkivet utan ytterligare åtgärder. Kronofogdemyndigheten borde tydligt ha skrivit att AA:s skrivelse inte hade uppfattats som en ansökan om återvinning. Dessutom borde Kronofogdemyndigheten ha informerat AA om konsekvenserna av att han inte gav in ett förtydligande. Kronofogdemyndigheten kan därför inte undgå kritik för de nämnda bristerna i meddelandet till AA den 17 september 2012.

text: Vad AA i övrigt skrivit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Anmälan mot Miljö- och byggnämnden i Gnesta kommun angående handläggningen av begäran om ingripande mot byggnader på grannfastigheten m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO den 14 februari 2002 klagomål mot Miljö- och byggnämnden i Gnesta kommun. Han anförde bl.a. följande. Han äger fastigheten N 1:102. Hans anmälan avseende fastigheten N 1:101 gällde samtliga byggnader som tillhörde fastigheten. Det finns ingen tjänsteanteckning om hans anmälan och anmälan avseende bl.a. garaget behandlades inte av nämnden. Garaget stämmer inte överens med bygglovet som beviljades 1989. Bygglov beviljades i efterhand för två olovliga byggnader men bygglovet upphävdes av länsstyrelsen, senast den 2 februari 2000. I mars 2000 tog han kontakt med stadsarkitekten BB för att höra vad som skulle hända med byggnaderna. BB svarade att ärendet utreddes. Den 13 juni 2000 skickade kommunen en skrivelse till ägaren till fastigheten N 1:101. I skrivelsen uppgav kommunen att om inte de två olovliga byggnaderna hade rivits senast den 1 oktober 2000 skulle ärendet tas upp i miljö- och byggnämnden. Han ifrågasätter när ett överklagbart beslut skulle ha meddelats om inte byggnaderna hade rivits. Den person som är sammanboende med ägaren till fastigheten N 1:101 är anställd av kommunen och placerad i samma byggnad som samhällsbyggnadsförvaltningen.

text: Vid telefonsamtalet med BB i mars 2000 fick han även uppgift om att en granne hade anmält att hans friggebod var för stor. BB uppgav att flygfotografering och kontrollmätning hade gjorts. Denna information fick han trots att han inte hade presenterat sig. Han har senare fått veta att det inte finns någon dokumentation i akten från flygfotograferingen eller kontrollmätningen. Den 13 juni 2000 skickades ett brev till anmälaren, dvs. ägaren till fastigheten N 1:101. Nämnden har fortfarande inte på nytt kontrollerat på plats om hans friggebod är för stor.

text: Till anmälan var fogade bl.a. en skrivelse som kom in till kommunen den 22 februari 2000 från ägaren till fastigheten N 1:101 och kommunens svar den 13 juni 2000.

text: Utredning

text: Miljö- och byggnämnden anmodades att yttra sig över vad som framförts i AA:s anmälan till JO. I remissvaret den 18 april 2002 anfördes bl.a. följande.

text: Anmälan N 1:102 (ägare AA)

text: – – – 2000 02 21 inkommer skriftlig förfrågan om det finns bygglov för uthus på fastigheten N 1:102 från grannen på N 1:10l, CC Bilaga 16 i AA:s anmälan. 2000 06 13 svar från stadsarkitekten. Bilaga 18 i AA:s anmälan. Kommentar: Kontroll på plats av friggebodens storlek är ej utförd. Troligen syftar AA på CC:s skriftliga förfrågan. Nämnden har inte betraktat detta som en anmälan.

text: Bygglov N 1:101 (ägare CC och DD)

text: 1989 06 30 Bygglov lämnas för garage på 30 kvm av tidigare Nyköpings kommun. 1998 04 06 lämnar AA in muntlig anmälan om grannen CC:s fastighet N 1:101. Han anmäler att grannen har 6 byggnader på sin tomt; huvudbyggnad, garage, friggebod, portal, en annan mindre byggnad samt tillbyggnad på garaget (förråd med cyklar mm). Han nämner att en av byggnaderna kan vara placerad utanför tomten och han är inte säker på om CC har byggt/brukar denna. 1998 06 22 tillskrivs CC om att muntlig anmälan inkommit avseende olovligt byggande och anmodas senast 1998 08 03 att inkomma med skriftligt svar. I skrivelsen redogörs för de byggnader/tillbyggnader på fastigheten som saknar bygglov. 1998 07 08 inkommer skriftligt svar från CC. 1998 11 19 fattar dåvarande tekniska nämnden beslut om bygglov i efterhand för uppförande av lusthus samt tillbyggnad av fritidshus samt överlämnar ärendet till länsrätten för prövning av eventuell tilläggsavgift. 1998 12 21 inkommer överklagande från AA. 1998 12 29 vidhåller dåvarande tekniska nämnden beslut om bygglov i efterhand och översänder överklagandet till länsstyrelsen för prövning. 1999 05 06 beslutar länsrätten att förutsättningar för att ta ut tilläggsavgift inte föreligger. 1999 08 09 upphäver länsstyrelsen tekniska nämndens beslut och återförvisar ärendet. 1999 09 06 tillställes berörda grannar möjlighet till yttrande över ansökan om bygglov i efterhand. 1999 Nybyggnadskarta skala 1:500 upprättas av Metria på plan- och byggenhetens uppdrag. Bilaga 1. 1999 10 21 § 130 fattar tekniska nämnden beslut om bygglov i efterhand för lusthus och tillbyggnad till fritidshuset. Kommentar: Nämnden lämnar med hänsyn till lusthusets enkla karaktär, tillbyggnadens placering på fritidshusets baksida samt att fastighetens samlade byggrätt ej överskrids med mer än 1 kvm mindre avvikelse från detaljplan. Nämndens bedömning är alltså att skäl för dispens finns. 1999 11 19 överklagar EE, N 1:105, nämndens beslut. 1999 12 06 översändes handlingar för prövning till länsstyrelsen. 2000 02 02 undanröjer länsstyrelsen nämndens beslut. Länsstyrelsen finner vid en samlad bedömning att den sammanlagda avvikelsen från planen inte kan betraktas som en mindre avvikelse från gällande detaljplan. Bygglov kan därför inte beviljas utan föregående planprövning.

text: 2000 05 04 Brev om besiktning på plats. Kommentar: Miljö- och byggnämndens presidium (tidigare tekniska nämnden) gör ibland besök på plats för att bilda sig en bättre uppfattning om pågående ärenden. Diskussioner hade förts i nämndens presidium om eventuell planprövning. Nämndens ordförande ställde in mötet efter att han kontaktats av EE, N 1:105. 2002 06 upplyses CC i brev om att lusthuset skall undanröjas senast 2000 10 01. Kopia sändes till AA:s för kännedom och borde då också ha sänts till EE för kännedom. Lusthuset rivs av CC sommaren 2000. Kommentar: När en byggnad inte har giltigt bygglov i Gnesta kommun tillskrivs fastighetsägaren med uppmaning att inom en rimlig frist ta bort byggnaden. Om uppmaningen inte följs, skrivs ärendet fram till miljö- och byggnämnden med förslag till beslut om föreläggande att riva byggnaden.

text: Kompletterande upplysningar:

text: Kontakter enligt BB. Vid telefonsamtalet i mars 2000 hade nämndens presidium ännu inte tagit ställning till vad som fortsättningsvis skulle hända i ärendet. Ett möjligt alternativ var att pröva ärendet genom upprättande av detaljplan. Jag talade om för AA att hans granne CC hade skrivit till nämnden och ifrågasatt lovligheten av två av AA:s byggnader. Jag talade också om för honom att Metria har upprättat en nybyggnadskarta för fastigheten N 1:101 men att vi utifrån den inte exakt kan se hur stor friggeboden är. Kontrollmätningar sker bara på den fastighet för vilken nybyggnadskarta upprättats. Plan- och byggenheten har inte genomfört någon kontrollmätning på AA:s fastighet. Det är rätt att AA inte presenterade sig i början av detta telefonsamtal. Jag hade tidigare talat med honom och kände självklart igen honom både på rösten och på sättet att tala Fastighetsägarens (N 1:101) sammanboende. AA syftar vad vi kan förstå på DD som är medicinskt ansvarig sjuksköterska i Gnesta kommun, halvtidsanställd. Hon har kontor på kommunhuset, Elektron, i samma lokaler som plan- och byggenheten. Jävssituation inträffar inte automatiskt om sökandens sammanboende arbetar i samma byggnad som bygglovshandläggaren.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Från samhällsbyggnadsförvaltningen inhämtades de yttranden med bilagor som AA och ägaren till fastigheten N 1:105 gett in till kommunen i september 1999 avseende ansökan om bygglov i efterhand på fastigheten N 1:101.

text: Bedömning

text: JO bör enligt sin instruktion inte utreda förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden, om det inte finns särskilda skäl för det. Jag anser inte att det finns skäl att utreda den del av anmälan som avser förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden från anmälan till JO.

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, skall byggnadsnämnden ta upp frågan om påföljd eller ingripande enligt det kapitlet så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser.

text: JO har i flera tidigare ärenden (se exempelvis ämbetsberättelsen 1990/91 s. 337) uttalat att en byggnadsnämnd är skyldig att behandla en begäran från en fastighetsägare om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL mot åtgärder på en grannfastighet och att meddela ett beslut i saken. Om begäran lämnas utan åtgärd har fastighetsägaren rätt att överklaga beslutet.

text: AA angav bl.a. i yttrande den 23 september 1999 att garaget på fastigheten N 1:101 inte överensstämde med gällande bygglov. AA måste därmed anses ha begärt att kommunen skulle ingripa mot garaget med stöd av bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: PBL.

text: I den skrivelse som kom in till kommunen den 22 februari 2000 uppgav ägaren till fastigheten N 1:101 att han ansåg att en byggnad om 30 kvadratmeter på AA:s fastighet skulle tas bort. Han uppgav också att AA hade en friggebod som låg på mark som inte fick bebyggas. I svaret den 13 juni 2000 från kommunens plan- och byggenhet angavs dels att kommunen beviljat bygglov för nybyggnad av ett uthus på fastigheten, dels att plan- och byggenheten vid tillfälle skulle kontrollera friggeboden.

text: Miljö- och byggnämnden har uppgett att skrivelsen som kom in den 22 februari 2000 inte betraktats som en anmälan. Enligt min uppfattning måste även den skrivelsen anses innefatta en begäran om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL.

text: Jag är kritisk till att nämnden, såvitt utredningen visar, inte har fattat beslut med anledning av dessa framställningar om ingripande med stöd av bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: PBL.

text: I övrigt föranleder AA:s anmälan inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Anmälan mot Regeringsrätten angående långsam handläggning av ett mål enligt lagen (1992:1528) om offentlig upphandling

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 19 november 2008, framförde AA klagomål mot Regeringsrätten angående långsam handläggning av ett mål enligt lagen (

text: ) om offentlig upphandling (Regeringsrättens mål nr

text: ). AA anförde att handläggningstiden, vid tidpunkten för anmälan till JO, uppgick till två år och sju månader. Till anmälan hade vissa handlingar fogats.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades Regeringsrättens dagboksblad i det aktuella målet.

text: JO remitterade därefter anmälan till Regeringsrätten. I yttrande anförde ordföranden regeringsrådet BB följande.

text: Länsrätten i Uppsala län beslutade den 25 november 2005 i mål nr 2298-05 E att avslå AA:s ansökan om överprövning av Uppsala kommuns upphandling av konstnärlig gestaltning i Uppsala konsert- och kongresshus. AA överklagade domen till Kammarrätten i Stockholm. Kammarrätten beslutade i dom den 20 februari 2006 i mål nr 7460-05 att avslå hans överklagande. AA överklagade kammarrättens dom till Regeringsrätten. Överklagandet och bilagor kom in till Regeringsrätten den 10 mars 2006. I beslut expedierat den 21 juni 2006 meddelade Regeringsrätten prövningstillstånd. Uppsala kommun, AA:s motpart, förelades därefter att yttra sig. Yttrande från kommunen inkom den 27 juli 2006. AA gavs möjlighet att yttra sig över kommunens svar, och svar med bilaga kom in den 18 augusti 2006. Kommunen gavs möjlighet att yttra sig över svaret, och yttrande från kommunen kom in den 6 oktober 2006. Regeringsrätten översände svaret till AA för kännedom. Därefter efterfrågade AA vid sammanlagt sex tillfällen via brev, ett e-postmeddelande och ett telefonsamtal när målet skulle komma att avgöras. Han fick svar via brev och telefon av ansvarig regeringsrättssekreterare. Då den regeringsrättssekreterare som var ansvarig för målet slutade på Regeringsrätten den 17 mars 2008 överlämnades målet till en annan regeringsrättssekreterare. Den 15 oktober 2008 överlämnades målet till ytterligare en annan regeringsrättssekreterare. När Justitieombudsmannens begäran om yttrande inkom till Regeringsrätten den 25 november 2008 var målet sedan en tid planerat till föredragning den 26 november 2008. Efter föredragning och sedvanligt efterarbete meddelade Regeringsrätten slutligt beslut den 18 december 2008. Det dröjde alltså drygt två och ett halvt år från det att prövningstillstånd meddelades till dess att målet slutligt avgjordes. Den långa handläggningstiden är beklaglig. Det måste dock beaktas att skriftväxling skedde i målet. Som framgår av det bilagda

text: yttrandet från den slutligt ansvarige regeringsrättssekreteraren CC var målet också av det något svårare slaget, och det fanns vissa problem med att få fram material till rättsutredningen. Detta förlängde handläggningstiden ytterligare. Regeringsrätten har länge haft handläggningstider som inte varit tillfredsställande. Detta har fått till följd att mål, i avvaktan på slutligt avgörande, har blivit liggande längre än vad som är önskvärt. Regeringsrätten arbetar dock mycket hårt för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna, bl.a. genom omfattande rekryteringsinsatser och genom översyn av domstolens arbetsformer. Detta har också gett resultat. Under 2008 har Regeringsrätten avgjort 10 313 mål, jämfört med 9 198 mål under 2007 och 6 979 mål under 2006. Vid utgången av år 2008 var målbalansen 4 932 mål. Vid utgången av år 2007 var denna siffra 6 570 mål och vid utgången av år 2006 var den 7 891 mål. Arbetet med att korta handläggningstiderna och sänka balanserna fortsätter.

text: Regeringsrättssekreteraren CC anförde följande.

text: Den 15 oktober bad kanslichefen mig ta målet. Om målet som sådant kan sägas att det var av det något svårare slaget och hade anknytning till EG-rätten (vilket ju i och för sig är det vanliga vid offentlig upphandling). EG-kommissionen tog upp ett ärende efter ett klagomål liknande vår klagandes. Sverige yttrade sig, genom Finansdepartementet. Detta skedde i mars 2005. Att få reda på vad som hände sedan visade sig inte vara lätt, eftersom vare sig Finansdepartementet eller Konkurrensverket visste. Jag fick skriva till EG-kommissionen för att få reda på vad som hade hänt i det ärendet (jag fick också formellt begära ut en handling, med den trodde jag inte att jag skulle få ut, så jag anmälde målet utan den. Den kom dock i tid till föredragningen). Detta hörde alltså inte till målet som sådant, utan var en del av rättsutredningen.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Från Regeringsrätten inhämtades beslutet från den 18 december 2008.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att det tog cirka två år och nio månader från det att överklagandet kom in till Regeringsrätten till dess att målet avgjordes. Efter det att kommuniceringen hade avslutats i oktober 2006 dröjde det drygt två år innan Regeringsrätten meddelade slutligt beslut. Detta är inte acceptabelt. Vad som har framkommit om målets svårighetsgrad och övriga omständigheter ändrar inte den bedömningen.

text: Eftersom målet numera är avgjort, och då Regeringsrätten – som beklagat dröjsmålet – har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med de långa handläggningstiderna, låter jag saken bero med det uttalande som gjorts.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Dokumentation
Långsam handläggning
Väsentlig försening

title: Bromma stadsdelsnämnd i Stockholms kommun får allvarlig kritik för långsam handläggning i fyra ärenden om personlig assistans enligt LSS, bristande dokumentation och för att ha brustit i sin underrättelseskyldighet enligt 11 § FL

sammanfattning: I fyra ärenden enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, klagade enskilda till JO på att Bromma stadsdelsnämnd i Stockholms kommuns handläggning hade varit för långsam. I ett av ärendena hade handläggningen pågått i tio månader när beslut fattades och i ett annat var den tiden fjorton månader. I två av ärenden uppgick handläggningstiden till ungefär arton månader. I beslutet understryker JO att LSS är en rättighetslag och att det innebär bl.a. att den enskilde har en befogad rätt att få sin sak prövad skyndsamt. JO konstaterar att handläggningstiderna i de fyra ärendena varit för långa och väsentligt överstigit de riktlinjer för ett ärende om personlig assistans som JO tidigare har uttalat. Nämnden har inte drivit ärendena framåt och sett till att beslut kunde fattas inom rimlig tid. I några av ärendena hade det under perioder t.ex. inte vidtagits några, eller enbart ett fåtal, handläggningsåtgärder. Handläggningen har fördröjts och de enskilda fick vänta på sina beslut om personlig assistans orimligt länge. Nämnden har inte handlagt ärendena med den skyndsamhet som förvaltningslagen (2017:900), FL, kräver, vilket JO är kritisk mot. JO är även kritisk mot att nämnden i vissa fall inte har dokumenterat handläggningsåtgärder på det sätt som lagstiftningen kräver. Dokumentationsbristerna har bl.a. medfört att det i efterhand inte har gått att följa handläggningen och att se vilka åtgärder som nämnden har vidtagit. Vidare konstaterar JO att nämnden inte i något av ärendena övervägt om den enskilde skulle underrättas om väsentlig försening enligt 11 § FL. JO är kritisk mot nämndens hantering av ärendena även i det avseendet. Sammantaget anser JO att nämnden förtjänar allvarlig kritik för sin bristfälliga handläggning av de fyra ärendena.

text: Anmälan

text: Under perioden juni–oktober 2024 mottog JO fyra anmälningar mot Bromma stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Klagomålen avsåg bl.a. långsam handläggning i ärenden om personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS.

text: I ärendet med dnr 6087-2024 uppgav AA att en ansökan om utökning av personlig assistans hade gjorts i januari 2023 men att nämnden den 5 juli 2024 ännu inte hade fattat något beslut i ärendet.

text: I ärendet med dnr 7555-2024 uppgav BB att en ansökan om personlig assistans hade gjorts i november 2023 men att nämnden den 30 augusti 2024 ännu inte hade fattat något beslut i ärendet.

text: I ärendet med dnr 9381-2024 uppgav CC bl.a. att ansökan om personlig assistans hade gjorts i januari 2024 men att nämnden den 22 oktober 2024 ännu inte hade fattat något beslut i ärendet.

text: I ärendet med dnr 9542-2024 uppgav CC bl.a. att det i september 2023 hade påbörjats en utredning av en ansökan om personlig assistans men att nämnden den 22 oktober 2024 ännu inte hade fattat beslut i ärendet.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in vissa handlingar avseende de fyra ärendena från stadsdelsförvaltningen. Därefter begärde JO att nämnden skulle yttra sig över anmälningarna. Nämnden skulle även besvara ett antal frågor.

text: Nämnden redogjorde i sina yttranden för handläggningen av ärendena och uppgav bl.a. att handläggningstiderna i samtliga ärenden hade varit för långa.

text: AA, BB och CC fick möjlighet att kommentera nämndens yttranden i sina ärenden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Handläggningstid i ärenden enligt LSS I LSS finns bestämmelser om vissa insatser som personer som omfattas av lagen har rätt till om de behöver sådan hjälp i sin livsföring och behovet inte tillgodoses på annat sätt. Målet med LSS är att den enskilde ska få möjlighet att leva som andra. (Se 1, 5 och 7 §§ LSS och

text: prop. 1992/93:159 s. 50

text: Verksamhet enligt LSS ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av lagen. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Verksamheten ska vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmanderätt och integritet, och den enskilde ska i största möjliga utsträckning ges inflytande och medbestämmande över insatser som ges. Den enskilde ska genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor, och insatserna ska vara varaktiga och samordnade. De ska även anpassas till mottagarens individuella behov samt utformas så att de är lätt tillgängliga för de personer som behöver dem och stärker deras förmåga att leva ett självständigt liv. (Se 5, 6 och 7 §§ LSS.)

text: LSS är en rättighetslag. Jag har tidigare i år i ett annat beslut mer utförligt redovisat vad detta innebär (se JO:s beslut den 13 februari 2025, dnr 5244- 2023).

text: Det finns inte någon särskild bestämmelse som reglerar inom vilken tid en nämnd ska fatta beslut med anledning av en ansökan om insats enligt LSS. De generella bestämmelserna om ärendehandläggning i

text: förvaltningslagen

text: är dock tillämpliga. Det innebär bl.a. att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 § förvaltningslagen

text: [2017:900], FL). Nämnden måste alltså se till att ärendet drivs framåt och utföra de handläggningsåtgärder som krävs för att ärendet ska kunna avgöras inom en rimlig tid.

text: Det ligger i sakens natur att beslut i ärenden enligt LSS är av stor betydelse för den enskilde. JO har tidigare uttalat bl.a. följande om handläggningstider i ärenden om personlig assistans. En handläggningstid om tre till fyra månader är ett rimligt riktmärke för ett ärende som rör personlig assistans. Alla ärenden kommer dock inte kunna avgöras inom en sådan tidsperiod. För att en längre handläggningstid ska anses godtagbar krävs att det föreligger omständigheter som kan motivera det. Avgörande för bedömningen är förhållandena i det enskilda fallet. Är det t.ex. fråga om ett komplext ärende där en rad utredningsåtgärder varit nödvändiga kan en utredningstid om sju till åtta månader vara nödvändig. Är det i stället fråga om ett ärende av relativt enkel beskaffenhet som dragit ut på tiden till följd av att nämnden inte drivit utredningen framåt kan någon annan bedömning inte göras än att handläggningen varit bristfällig. Handläggningstider som uppgår till ett år eller mer ska inte behöva förekomma annat än i mycket speciella undantagsfall. (Se JO 2019/20 s. 588, dnr

text: Dokumentation Handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om olika slags insatser enligt LSS ska dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. (Se

text: 21 a §

text: LSS.)

text: Journalanteckningar och andra handlingar som upprättas och som hör till den enskildes personakt ska vara väl strukturerade och tydligt utformade. Åtgärder som vidtas vid handläggningen av ett ärende ska fortlöpande och utan oskäligt dröjsmål dokumenteras i journalen. Av journalen ska det framgå bl.a. när en handling av betydelse för handläggningen har kommit in eller upprättats i ärendet. (Se 4 kap. 8 och 9 §§ Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: SOSFS 2014:5

text: ] om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS.)

text: Det är av flera anledningar viktigt att ett ärende journalförts på ett korrekt och rättvisande sätt. Dokumentationen skapar förutsättningar för den enskilde att följa handläggningen av sitt ärende och är även viktig för att andra, t.ex. JO och domstolar, i efterhand ska kunna förstå vad som hänt i ärendet.

text: Underrättelse om väsentlig försening Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen. (Se

text: 11 §

text: FL.)

text: JO har tidigare uttalat att det kan variera vad som är en normal handläggningstid och att den bedömningen får göras av myndigheten mot bakgrund av bl.a. ärendets komplexitet. En underrättelse om väsentlig försening ska lämnas på myndighetens initiativ och så snart den bedömer att den faktiska handläggningstiden kommer att markant överstiga den förväntade handläggningstiden och detta främst beror på att myndighetens handläggning varit passiv en längre period. De överväganden som en myndighet gör i fråga om huruvida den ska underrätta den enskilde bör dokumenteras. (Se t.ex. JO 2023 s. 351, dnr 6473-2021 med vidare hänvisningar.)

text: Syftet med bestämmelsen i

text: 11 §

text: FL är främst att minska risken för att bristande information om handläggningen leder till onödig irritation hos den enskilde. Det är god förvaltning att inte hålla den enskilde ovetande om vad som händer i ärendet. En myndighet bör därför lämna information om handläggningen så tidigt som möjligt, och om det redan vid tidpunkten för ansökan står klart att avgörandet kommer att bli väsentligt försenat måste myndigheten lämna en sådan underrättelse då. (Se JO 2023 s. 368, dnr 7262-2022 och 7266-2022.)

text: Bedömning

text: Handläggningen i JO:s ärende dnr 6087-2024 Av journalanteckningarna framgår bl.a. följande. DD var beviljad personlig assistans enligt ett tidigare beslut och ansökte den 23 januari 2023 om att tiden för insatsen skulle utökas. Utredningen kommunicerades den 17 maj 2023. Den 26 oktober 2023 genomfördes ett besök på DD:s dagliga verksamhet och den 17 november samma år kommunicerades utredningen på nytt. I juni 2024 påpekade AA, som är god man för DD, att utredningen hade pågått i mer än ett och ett halvt år. Den 18 juli 2024 avslog nämnden ansökan med motiveringen att DD inte uppfyllde kriterierna för insatsen.

text: Utöver vad jag redovisat går det inte att se om några ytterligare utredningsåtgärder vidtogs med anledning av ansökan om personlig assistans. I sitt yttrande har nämnden emellertid uppgett att det i april 2023 kom in underlag

text: i ärendet och att den enskilde lämnade synpunkter på beslutsunderlaget vid de två tillfällen när det kommunicerades. Enligt nämnden genomfördes det även ett telefonmöte med AA i november 2023. Inte något av detta framgår av journalanteckningarna i ärendet.

text: Som nämnden också har konstaterat visar genomgången av journalanteckningarna att det finns brister i dokumentationen av ärendet. Dokumentationsbristerna har medfört att det i efterhand inte har varit möjligt att följa handläggningen och att se vilka åtgärder som har vidtagits. Det har inte heller varit möjligt att skapa sig en bild av ärendets omfattning och om nämnden har drivit utredningen framåt. Den undermåliga dokumentationen har inte levt upp till lagstiftningens krav och har försvårat min granskning av ärendet. Det är inte godtagbart.

text: Enligt journalanteckningarna fattades beslut i ärendet den 18 juli 2024. Det innebär en sammantagen handläggningstid om arton månader. Det är en oacceptabelt lång handläggningstid i ett ärende om personlig assistans. Nämnden har inte gjort gällande att ärendet varit av komplex natur eller krävt sådana omfattande utredningsåtgärder att en längre handläggningstid varit nödvändig. Jag har noterat att det under perioder, t.ex. från det att beslutsunderlaget kommunicerades i slutet av november 2023 till dess att beslut fattades i juli 2024, överhuvudtaget inte vidtogs några utredningsåtgärder i ärendet. Nämnden har inte lämnat någon förklaring till detta. Det är enligt min mening uppenbart att fördröjningen av ärendet till stor del berott på passivitet från nämndens sida, vilket naturligtvis är oacceptabelt.

text: I sitt yttrande har nämnden uppgett att det inte finns någon förklaring till varför utredningen tog så lång tid. Nämnden har dock anfört att ärendets handläggare slutade och att det förekom brister i informationsöverföringen till den nya handläggaren om vilka åtgärder som behövde vidtas i ärendet. Jag vill med anledning av detta understryka att kravet i

text: 9 §

text: FL självklart gäller även om ärendet omfördelas till en ny handläggare. Nämndens uppgift är att säkerställa att förvaltningen har de förutsättningar som behövs för att ärenden om personlig assistans ska kunna handläggas korrekt och utan dröjsmål. Det innebär att det är nämnden som måste se till att ärenden hanteras och drivs framåt även vid byte av handläggare. Det finns även anledning att i detta sammanhang framhålla att en tydlig dokumentation är viktig för att nya handläggare snabbt ska kunna sätta sig in i ärendet.

text: Enligt nämndens uppfattning var den långsamma handläggningen till den enskildes fördel eftersom ansökan avsåg en fortsättning på en redan beviljad insats som fortlöpte under hela utredningstiden. Det framgår också av journalen att nämnden vid några tillfällen beslutade att förlänga den tidigare beslutade

text: insatsen. Ett beslut om att förlänga en tidigare beviljad insats kan givetvis vara till fördel för den enskilde som annars skulle stå utan insats under den tid som utredningen pågår. Den enskilde kan trots det ha ett intresse av att få sin ansökan prövad utan onödigt dröjsmål. Det gäller särskilt i de fall, liksom i detta, då den enskilde ansöker om att den personliga assistansen ska utökas. Jag finner anledning att understryka att det naturligtvis inte får förekomma att en nämnd använder sig av tillfälliga beslut för att genomföra utredningen av en ansökan om personlig assistans mindre skyndsamt. (Se JO 2019/20 s. 588, dnr

text: och JO:s beslut den 27 juni 2025, dnr

text: Jag kan sammanfattningsvis konstatera att nämndens handläggning av ärendet inte har bedrivits med den skyndsamhet som

text: förvaltningslagen

text: föreskriver. Handläggningen har präglats av passivitet och handläggningstiden överstiger väsentligt de riktlinjer för ett ärende om personlig assistans som jag tidigare har redovisat. Det har medfört att DD har fått vänta på beslutet under en alldeles för lång tid. Jag är mycket kritisk mot detta.

text: I sitt yttrande har nämnden uppgett att den under handläggningen inte övervägde om den enskilde skulle underrättas om väsentlig försening enligt

text: 11 §

text: FL. Utifrån vad som framkommit om den långsamma handläggningen kan jag konstatera att gränsen för när en myndighet måste bedöma om ett avgörande blir väsentligt försenat passerades i det aktuella ärendet. Nämnden borde alltså ha gjort en sådan bedömning och underrättat DD om förseningen och vad den berodde på. Någon sådan bedömning gjordes emellertid inte och således lämnades det inte heller någon information om den saken. Nämnden har därför brustit i sin underrättelseskyldighet enligt

text: 11 §

text: FL, vilket jag är kritisk till.

text: Jag ser mycket allvarligt på de brister i nämndens handläggning av ärendet som framkommit.

text: Handläggningen i JO:s ärende dnr 7555-2024 Av journalanteckningarna framgår bl.a. följande. BB:s dotter var beviljad personlig assistans till och med den 31 december 2023. Den 9 november 2023 gjordes en förnyad ansökan om insatsen. Den 4 december 2023 genomfördes ett möte i dotterns skola och ungefär två veckor senare kom ett läkarutlåtande in. Den 25 januari 2024 hölls ett telefonmöte med dotterns lärare och samma dag kommunicerades beslutsunderlaget. I slutet av februari samma år meddelade BB att det inte fanns några synpunkter på utredningen.

text: Utöver vad som framkommer av journalanteckningarna har nämnden i sitt yttrande redogjort för att det genomfördes ett möte angående ansökan den 30 november 2023 och att det kom in ytterligare information den 3 april 2024. Beslut i ärendet fattades den 30 augusti 2024.

text: Som jag redan har påpekat är det viktigt att de åtgärder som vidtas i ett ärende dokumenteras så att det av journalen går att följa ärendet och få en bild av dess gång. Även om journalanteckningarna i detta fall ger en överskådlig bild av nämndens handläggning är det en brist att mötet i november 2023 och den information som kom in till nämnden i april 2024 inte registrerades i journalen.

text: Handläggningstiden av ärendet uppgick till nästan tio månader. För att en sådan handläggningstid ska vara godtagbar krävs att en omfattande utredning har varit nödvändig och att nämnden hela tiden har bedrivit ett aktivt utredningsarbete. I det aktuella ärendet vidtogs enbart några få utredningsåtgärder från det att ansökan hade kommit in till den 25 januari 2024 när beslutsunderlaget kommunicerades. Efter att BB i slutet av februari 2024 hade meddelat att hon inte hade några synpunkter på beslutsunderlaget till dess att beslutet fattades ett halvår senare, dvs. under huvuddelen av handläggningstiden, vidtog nämnden inte någon åtgärd i ärendet. En sådan passivitet är naturligtvis oacceptabel. Nämnden har inte funnit någon förklaring till detta. Det är uppenbart att nämndens passivitet under den perioden har orsakat den allt för långa handläggningstiden. Handläggningen har inte varit förenlig med skyndsamhetskravet i

text: förvaltningslagen

text: . Jag är kritisk till detta.

text: I sitt yttrande har nämnden uppgett att den under handläggningen inte har övervägt om den enskilde skulle underrättas om väsentlig försening enligt

text: 11 §

text: FL. Utifrån vad som framkommit om ärendets långsamma handläggning kan jag konstatera att den gräns för när myndigheten måste bedöma om ärendet kommer att bli väsentligt försenat har passerats. BB och hennes dotter har trots det inte fått någon information om att avgörandet i ärendet bedömts bli väsentligt försenat eller vad förseningen berott på. Nämnden har därför brustit i sin underrättelseskyldighet enligt

text: 11 §

text: FL, vilket jag är kritisk till.

text: Handläggningen i JO:s ärende med dnr 9381-2024 Av journalanteckningarna framgår bl.a. följande. Den 16 januari 2024 kom det in en ansökan om personlig assistans avseende EE. Den 28 februari samma år genomfördes ett hembesök hos EE. Den 6 mars 2024 kom ett egenvårdsintyg in och den 20 mars samt 25 april kontaktade socialtjänsten EE:s skola. Den 6 maj 2024 genomfördes ett möte i skolan. Den 17 juni 2024 kommunicerades beslutsunderlaget och drygt en vecka senare meddelade CC att vårdnadshavarna inte hade några synpunkter på utredningen och att nämnden kunde fatta beslut i ärendet. I slutet av augusti samma år genomförde stadsdelsförvaltningen ett möte med en av vårdnadshavarna och en representant för assistansbolaget. Den 20 september 2024 kom nya uppgifter in om behovet av personlig assistans. Nya möten hölls med EE:s skola och ett telefonsamtal med EE:s föräldrar genomfördes i oktober samma år.

text: I sitt yttrande har nämnden uppgett att utredningen kommunicerades på nytt i slutet av november 2024, efter att utredningen hade kompletterats med information som saknades, och att den enskilde kom in med sina synpunkter på det nya beslutsunderlaget den 10 december samma år. Beslut i ärendet fattades den 11 mars 2025.

text: CC har i sin anmälan till JO uppgett att hon i egenskap av ombud för EE och företrädare för assistansbolaget haft flera kontakter med stadsdelsförvaltningens handläggare och hon har även bifogat ett flertal e-postkonversationer som hon haft med dem. Av dessa framgår bl.a. att en handläggare den 29 maj 2024 skickade e-post med frågor om ärendet till CC. Det går dock inte att av journalen utläsa att e-posten skickats och inte heller om det kom in något svar på de frågor som handläggaren ställde. Även om journalanteckningarna i detta ärende ger en överskådlig bild av handläggningen finns det således vissa brister i dokumentationen som medför att journalen inte helt avspeglar ärendets gång.

text: Handläggningstiden i ärendet uppgick till fjorton månader. Liksom i ovan redovisade fall är det fråga om en tidsåtgång som är oacceptabel. Det har inte framkommit att ärendet varit av komplex natur eller krävt sådana omfattande utredningsåtgärder att en längre handläggningstid varit nödvändig. Nämnden har uppgett att utredningen kommunicerades innan beslutsunderlaget var fullständigt vilket medförde att ärendet behövde kompletteras med ytterligare information och därefter kommuniceras på nytt. Enligt nämndens bedömning borde den information som saknades ha hämtats in innan beslutsunderlaget kommunicerades. Som nämnden också har konstaterat är det en självklarhet att beslutsunderlag ska kommuniceras först när nämnden har genomfört den utredning som ärendet kräver och när beslutsunderlaget enligt nämndens bedömning är klart. Att nämnden inte förvissade sig om att beslutsunderlaget var fullständigt bidrog till att ärendet försenades, vilket jag ser allvarligt på.

text: Av nämndens yttrande framgår att ärendet var klart för avgörande i december 2024. Trots att ärendet vid den tidpunkten redan hade försenats dröjde det ytterligare tre månader innan beslutet fattades. Nämnden har inte lämnat någon förklaring till detta. Det kan konstateras att handläggningen inte heller i detta fall har varit förenlig med skyndsamhetskravet i

text: förvaltningslagen

text: . Jag är mycket kritisk till detta.

text: 11 §

text: FL. Med tanke på den långa handläggningstiden i ärendet kan jag konstatera att nämnden borde ha gjort en bedömning av om avgörandet skulle komma att bli väsentligt försenat. I det sammanhanget har jag noterat att det av e-postmeddelanden som CC har bifogat framgår att hon vid flera tillfällen

text: frågade stadsdelsförvaltningen om när ärendet förväntades bli klart och att hon redan den 15 juli 2024 fick besked om att beslut skulle skickas under den då innevarande veckan, vilket inte skedde. EE och hennes vårdnadshavare fick trots det inte någon underrättelse om att avgörandet i ärendet bedömts bli väsentligt försenat eller vad förseningen berodde på. Nämnden har därför även i detta fall brustit i sin underrättelseskyldighet enligt

text: 11 §

text: FL, vilket jag är kritisk till. Handläggningen i JO:s ärende med dnr 9542-2024 Av journalanteckningarna framgår bl.a. följande. Den 23 augusti 2023 ansökte FF:s mamma muntligt om personlig assistans för FF. I mitten av september samma år uppgav företrädare för assistansbolaget att de skulle hjälpa mamman att förtydliga ansökan i vissa avseenden. Den 8 november 2023 genomfördes ett digitalt möte med mamman som informerades om att utredningen om personlig assistans pågick. En skriftlig ansökan om personlig assistans med beskrivning av FF:s behov och ett läkarutlåtande kom in till nämnden den 5 december 2023. Den 6 maj 2024 besökte stadsdelsförvaltningen FF i skolan och den 18 juni samma år skickades beslutsunderlaget för kommunicering. I slutet av augusti 2024 genomfördes ett möte med mamman och assistansbolaget för att gå igenom utredningen och den 4 oktober 2024 hölls ytterligare ett möte med FF:s skola.

text: I sitt yttrande har nämnden uppgett att utredningen kommunicerades den 2 december 2024 och att det även genomfördes ett samtal med mamman dagen efter kommuniceringen. Den 24 januari 2025 mottog nämnden en bekräftelse på att även den andra vårdnadshavaren stod bakom ansökan om personlig assistans samt två nya intyg. Beslut i ärendet fattades den 5 mars 2025.

text: Även i detta fall har CC i sin anmälan uppgett att hon i egenskap av ombud för FF och assistansbolaget haft flera kontakter med stadsdelsförvaltningens handläggare och hon har även bifogat ett flertal e-postkonversationer med dem. Av dessa framgår bl.a. att CC den 26 juni 2024 kom in med synpunkter på utredningen. Detta har inte redovisats i journalanteckningarna. Nämnden har alltså även i det här ärendet brustit i sin dokumentation. Bristen är dock inte sådan att den enligt min bedömning försvårat granskningen av ärendet.

text: CC är även gjort gällande att hon i samband med att beslutsunderlaget kommunicerades i juni 2024 påpekade att nämnden upprepade gånger i utredningen hade angett ett felaktigt namn på den enskilde. Nämnden har medgett detta och uppgett att det berodde på den mänskliga faktorn. Jag vill med anledning av vad som framkommit understryka att det givetvis är en självklarhet att en myndighet säkerställer att den enskildes namn anges korrekt i en utredning och att eventuella slarvfel rättas innan materialet expedieras.

text: Handläggningstiden av ärendet uppgick till drygt 18 månader. Det är alltså även i detta fall fråga om en mycket lång handläggningstid. Det har inte framkommit att ärendet varit av komplex natur eller krävt sådana omfattande utredningsåtgärder att en längre handläggningstid varit nödvändig. Jag noterar att handläggningsåtgärderna i ärendet är relativt få och att det dröjt lång tid emellan att de olika åtgärderna vidtogs. Från det att den skriftliga ansökan kom in i december 2023 till besöket i skolan i maj 2024 hände överhuvudtaget inte någonting i ärendet. Nämnden har inte lämnat någon förklaring till det. Det är enligt min uppfattning uppenbart att den långa perioden av passivitet är en av orsakerna till fördröjningen av ärendet. Det är oacceptabelt. Jag ser allvarligt på detta. Även i det här fallet har nämnden redovisat att utredningen kommunicerades innan beslutsunderlaget var fullständigt vilket medförde att ärendet behövde kompletteras med ytterligare information och kommuniceras ytterligare en gång. Det är tydligt att även det har medfört att handläggningen dragit ut i tiden.

text: Nämnden har inte lämnat någon förklaring till varför ett beslut inte kunde fattas i december 2024 när den enskildes synpunkter på beslutsunderlaget hade kommit in. I yttrandet framkommer emellertid att nämnden bedömde ansökan som komplett först i januari 2025 när den andre vårdnadshavaren ansökte om samma insats. Varför nämnden inte kontrollerade om båda vårdnadshavarna samtyckte till insatsen redan i september 2023 när FF:s mamma lämnade in sin ansökan är oklart. Jag kan dock konstatera att nämnden inte vid den tidpunkten, och inte heller vid något annat tillfälle under handläggningens gång, verkar ha ansett att det förelåg något formellt hinder mot att utreda ärendet. Det finns anledning att understryka att det naturligtvis är en utgångspunkt för den fortsatta utredningen att vårdnadshavares samtycke kontrolleras inledningsvis i handläggningen av ett ärende.

text: Det är sammanfattningsvis uppenbart att nämnden inte har levt upp till

text: förvaltningslagens

text: krav på skyndsamhet. Jag är mycket kritisk mot detta och nämndens passiva handläggning av ärendet.

text: 11 §

text: FL. Utifrån vad som framkommit om ärendets långsamma handläggning kan jag konstatera att den gräns för när myndigheten måste bedöma om ärendet kommer att bli väsentligt försenat har passerats. Även i detta fall har CC vid flera tillfällen frågat stadsdelsförvaltningen om när ärendet förväntades bli klart och hon fick redan den 15 juli 2024 besked om att beslut skulle skickas under den då innevarande veckan vilket alltså inte skedde. FF och hennes vårdnadshavare har trots det inte fått någon information om att avgörandet i ärendet bedömts bli väsentligt försenat eller vad förseningen berott på.

text: Nämnden har därför även i detta fall brustit i sin underrättelseskyldighet enligt

text: 11 §

text: FL. Jag är kritisk mot detta.

text: Nämnden får allvarlig kritik för sin långsamma och bristfälliga handläggning av de fyra ärendena Jag har i det här beslutet redovisat flera brister i fyra ärenden om personlig assistans. I samtliga ärenden har handläggningstiden varit för lång och väsentligt överstigit de riktlinjer för ett ärende om personlig assistans som jag tidigare har redovisat. I två av ärendena har handläggningen pågått i ett och ett halvt år vilket är mycket bekymmersamt.

text: Som jag redogjort för inledningsvis är LSS en rättighetslag. Det innebär bl.a. att den enskilde har en befogad rätt att få sin sak prövad skyndsamt. Nämnden har inte drivit ärendena framåt och sett till att beslut kunde fattas inom rimlig tid. I några av ärendena hade det under perioder t.ex. inte vidtagits några, eller enbart ett fåtal, handläggningsåtgärder. Handläggningen har fördröjts och de enskilda fick vänta på sina beslut om personlig assistans orimligt länge. Ärendena har inte handlagts med den skyndsamhet som

text: förvaltningslagen

text: kräver. Nämnden förtjänar sammantaget allvarlig kritik för detta.

text: Min granskning visar på liknande brister i alla fyra ärenden som har handlagts av nämnden under i huvudsak samma tidsperiod. Det ger ett starkt intryck av att nämnden saknar sådana grundläggande kunskaper om

text: förvaltningslagen

text: och LSS som krävs för att ärenden om personlig assistans ska kunna hanteras rättssäkert och korrekt. Det är oroväckande. Jag förutsätter att nämnden vidtar nödvändiga åtgärder för att säkerställa att ärenden handläggs med den skyndsamhet och på det sätt som lagstiftningen kräver. Jag avser att följa upp den saken.

text: Mot bakgrund av de brister som framkommit finner jag skäl att skicka det här beslutet till Inspektionen för vård och omsorg för kännedom.

text: Det som i övrigt har framkommit i ärendena föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Maria Karlströms har föredragit ärendet och byråchefen Christina Fredin har deltagit i beredningen.