title: Justitiekanslerns yttrande avseende betänkandet effektivare signaler (SOU 2008:72)

text: Justitiekanslern har granskat förslagen i betänkandet utifrån de synpunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Genomgången ger inte anledning till några andra synpunkter än de som redovisas nedan.

text: Uppfyller tillståndsförfarandet i

text: 3 kap. 8 § lagen (2003:389)

text: om elektronisk kommunikation, LEK, förutsättningarna i

text: 3 kap. 2 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen

text: , YGL?

text: Av

text: 3 kap. 1 §

text: LEK framgår bl.a. att det krävs tillstånd för att här i landet få använda en radiosändare.

text: Tillstånd för radioanvändning som huvudsakligen avser utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: YGL beviljas enligt

text: 3 kap. 6 §

text: LEK. Antalet tillstånd som beviljas inom ett frekvensutrymme får enligt

text: 3 kap. 7 §

text: LEK begränsas, om det är nödvändigt för att garantera en effektiv användning av radiofrekvenser. Vid tilldelning av frekvenser för sådan radioanvändning ska det allmänna, enligt

text: 3 kap. 2 § andra stycket

text: YGL, eftersträva att radiofrekvenserna tas i anspråk på ett sådant sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet.

text: När det uppkommer fråga om tillstånd att använda radiosändare för nya eller väsentligt ändrade radioanvändningar som inte huvudsakligen avser utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: YGL och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill bedriva sådan verksamhet, ska prövning ske genom allmän inbjudan till ansökan, om inte särskilda skäl föranleder annat (

text: 3 kap. 8 § första stycket

text: LEK).

text: I kommittédirektiven Radiofrekvensanvändning och elektronisk kommunikation (

text: Dir. 2007:11

text: ) anges bl.a. att konvergensen inom sektorn för elektronisk kommunikation har medfört att man i allt högre utsträckning kan använda olika typer av tekniker för att leverera samma typ av innehåll. Det är t.ex. numera möjligt att se på TV i mobiltelefonen och ”tala i telefon” genom datorn. Detta gör det mer problematiskt att föreskriva vilken form av tjänst som ska tillhandahållas inom ett visst frekvensutrymme. Möjligheten att definiera vad som är en ny eller väsentligt ändrad radioanvändning blir som en följd av konvergensen allt svårare.

text: I betänkandet anförs att alternativa distributionsformer av radio- och TV-utbudet ökar i andel samt att olika former av distribution av audiovisuellt material har utvecklats specifikt för mobiltelefoner och andra mindre terminaler. TV- och radioprogram sänds i allt större omfattning över mobilnätet. Samma utveckling sker inom mobilt bredband (jfr s. 80 f. i betänkandet).

text: Utredningen synes dock i sina överväganden om ändringar i

text: 3 kap. 8 §

text: LEK inte ha beaktat denna utveckling. Utredningens lagförslag tycks ha utgått ifrån den ”klassiska” mobiltelefon- och Internettrafiken, dvs. utan beaktande av det audiovisuella innehåll (mobil-TV, radio samt överföring av ljud, bilder och texter) som redan nu har blivit ett vanligt förekommande inslag i utbudet i de mobila telefon- och bredbandsnäten.

text: Det framgår dessutom av utredningen att det audiovisuella utbud som redan nu tillhandahålls i de mobila telefon- och bredbandsnäten får anses vara i vart fall delvis riktat till allmänheten i den bemärkelse som avses i

text: 1 kap. 6 §

text: YGL. Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att utredningen borde ha belyst frågan huruvida förfarandet i

text: 3 kap. 8 § första stycket

text: LEK tillgodoser kravet i

text: 3 kap. 2 § andra stycket

text: YGL på att tilldelning av frekvenser ska ske på ett sätt som leder till vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet.

text: Är det ändamålsenligt att behålla bestämmelsen i

text: 3 kap. 8 § andra stycket 1

text: LEK?

text: Av

text: 3 kap. 8 § andra stycket 1

text: LEK framgår att tillståndsförfarandet i lagrummets första stycke inte ska tillämpas på den radioanvändning som huvudsakligen avser utsändning till allmänheten av program i ljudradion eller annat som anges i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: YGL.

text: Av utredningen framgår att ett audiovisuellt utbud (mobil-TV, radio samt överföring av ljud, bilder och texter) redan ingår i trafiken i de mobila telefon- och bredbandsnäten och att dess andel i den sammanlagda trafiken förväntas öka inom den närmaste framtiden.

text: Utredningen innehåller inte några närmare uppgifter om andelen av det audiovisuella utbudet i den sammanlagda trafiken i de mobila telefon- och bredbandsnäten och det får antas att en sådan uppskattning inte låter sig göras. Dessutom ter det sig naturligt att andelen av sådana inslag varierar både över tiden och från leverantör till leverantör, dock med en uttalad ökningstendens. Med hänsyn till utvecklingen ställs frågan huruvida det numera är möjligt att med någon större grad av säkerhet fastställa om en viss radioanvändning huvudsakligen avser utsändning till allmänheten i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1§ tredje stycket YGL eller om tjänster som inte har något samband med den nyss nämnda bestämmelsen utgör det huvudsakliga inslaget.

text: Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att huvudsaklighetsrekvisitet i

text: 3 kap. 8 § andra stycket 1

text: LEK kan komma att skapa gränsdragningsproblem när det gäller frågan om tilldelning av frekvenser i ett mobilt telefon- eller bredbandsnät ska prövas enligt 3 kap. 8 § första stycket eller 3 kap. 6 § LEK. Detta kan i sin tur leda till otillfredsställande resultat som möjligtvis inte överensstämmer med kravet i

text: 3 kap. 2 § andra stycket

text: YGL och kan även leda till snedvridning i konkurrenshänseende mellan olika leverantörer av mobila telefon- och bredbandsnät.

text: Justitiekanslern anser att det i denna del behövs ytterligare utredning för att med beaktande av den utveckling som sker inom mobila telefon- och bredbandsnät åstadkomma en lösning i fråga om tillståndsgivning som tillgodoser kravet i

text: 3 kap. 2 § andra stycket

text: YGL och samtidigt garanterar konkurrensneutralitet oavsett vilken andel det audiovisuella utbudet har i ett enskilt mobilt telefon- eller bredbandsnät.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättningsanspråk mot staten med stöd av 36 kap. 17 § andra stycket brottsbalken

org: jk

text: Justitiekanslern förordnar, med stöd av

text: 36 kap. 17 § andra stycket brottsbalken

text: , att staten till Swedish Tobaksgrossisten AB ska betala 300 000 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 4 § tredje stycket

text: och

text: 6 §

text: räntelagen (1975:635)

type: stycke

text: Ersättningen ska betalas av Justitiekanslern.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Swedish Tobaksgrossisten AB (Tobaksgrossisten) bedriver affärsverksamhet i lokal på Nobelvägen i Malmö och säljer som grossist värdebevis för telefonkort samt tobaksvaror. En man vid namn AM hade kommit att bli bekant med de anställda i butiken sedan han som timanställd hos en restaurang hämtat beställda varor hos Tobaksgrossisten. Under hösten 2012 började AM komma med frukost till de anställda i butiken flera gånger i veckan, som han dukade upp på den hurts i vilken värdebevis förvarades och han rörde sig tämligen fritt i butikslokalen. Under våren 2013 fattade bolaget misstankar om att stölder förekom. Vid kontroll av övervakningsfilmer observerades att AM vid ett antal tillfällen hade öppnat lådor i hurtsen och tillgripit värdebevis. Polisanmälan gjordes och husrannsakan ägde rum i AM:s bostad. I en garderob i hallen påträffades en jacka tillhörig AM i vilken tre sedelbuntar anträffades. Buntarna bestod av sedlar till ett sammanlagt värde om 570 000 kr. Sedlarna togs i beslag. AM frihetsberövades den 24 maj 2013.

text: Tobaksgrossisten ansökte den 25 juni 2013 om att Malmö tingsrätt skulle förordna om kvarstad på så mycket av AM:s egendom att Tobaksgrossistens fordran om 2 700 000 kr kunde antas bli täckt vid utmätning. Yrkandet justerades senare till att kvarstaden skulle avse ett belopp om 600 000 kr. Som grund för kvarstadsyrkandet anfördes i huvudsak att AM var häktad misstänkt för att ha tillgripit kontantkort och andra varor från Tobaksgrossisten samt att det vid husrannsakan hos AM hade påträffats 570 000 kr i kontanter. Genom interimistiskt beslut den 27 juni 2013 förordnade tingsrätten om kvarstad på så mycket av AM:s egendom att Tobaksgrossistens fordran om 570 000 kr kunde antas bli täckt vid utmätning. Beslutet fastställdes den 10 juli 2013 efter att AM beretts tillfälle att yttra sig.

text: Den 28 juni 2013 åtalades AM vid Malmö tingsrätt för grov stöld avseende värdebevis för telefonkort till ett sammanlagt värde av i vart fall 350 000 kr, tillgripna i Tobaksgrossistens lokaler under perioden från den 4 maj till den 20 maj 2013.

text: Den 12 juli 2013 dömdes AM av tingsrätten för den åtalade gärningen. Av domen framgår att tingsrätten ansåg att det var styrkt att AM hade tillgripit värdebevis för ett sammanlagt värde av i storleksordningen 300 000 kr under den i gärningsbeskrivningen angivna tiden. De 570 000 kr i kontanter som hade tagits i beslag hos AM förklarades, med stöd av

text: 36 kap. 1 b § brottsbalken

text: , förverkade såsom utbyte av brottslig verksamhet samtidigt som Tobaksgrossisten förklarades äga bättre rätt till ett antal i beslag tagna värdebevis för telefonkort. Tingsrättens dom vann laga kraft den 2 augusti 2013.

text: Den 9 augusti 2013 väckte Tobaksgrossisten talan mot AM och yrkade att AM till bolaget skulle betala 5 123 000 kr jämte ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen

text: till dess full betalning sker. Tobaksgrossisten yrkade vidare bl.a. att den av tingsrätten beslutade kvarstaden skulle bestå. Som grund för talan angavs att AM under perioden från den 1 oktober 2012 till den 20 maj 2013 hade stulit värdebevis för telefonkort och frimärken från Tobaksgrossisten till ett värde av yrkat belopp och att AM därmed hade orsakat Tobaksgrossisten skada motsvarande det yrkade beloppet.

text: AM medgav att till Tobaksgrossisten betala 300 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 21 maj 2013 till dess betalning skedde, vilket uppgavs avse tillgripna värdebevis för telefonkort under perioden den 4 maj till den 20 maj 2013. Han bestred i övrigt käromålet.

text: I deldom den 21 oktober 2013 dömde Malmö tingsrätt AM att till Tobaksgrossisten betala 300 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: från den 21 maj 2013 till dess betalning sker. Deldomen har vunnit laga kraft. I dom den 7 maj 2014 ogillade tingsrätten därefter Tobaksgrossistens kvarstående talan i målet samt hävde kvarstadsbeslutet i målet. Tingsrätten angav därvid bl.a. att rätten ansåg att Tobaksgrossisten varken styrkt att det hos Tobaksgrossisten under angiven period hade stulits värdebevis för telefonkort och frimärken i den omfattning som påståtts i målet, eller att AM utfört några stölder utöver de han dömts för i brottmålet. Tobaksgrossisten har överklagat tingsrättens dom till hovrätten.

text: Anspråket

text: Tobaksgrossisten har hos Justitiekanslern begärt att staten till bolaget ska betala 570 000 kr jämte ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: från den 4 augusti 2013 till dess betalning sker. Som grund för sitt anspråk har Tobaksgrossisten angett att det är bolagets uppfattning att hela det hos AM beslagtagna och sedermera till staten förverkade beloppet om 570 000 kr hade sitt ursprung i stölderna hos Tobaksgrossisten samt att beloppet därför med stöd av

text: 36 kap. 17 § brottsbalken

text: bör betalas ut till bolaget.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har från Hovrätten över Skåne och Blekinge inhämtat att hovrätten ännu inte fattat beslut om prövningstillstånd ska meddelas beträffande Tobaksgrossistens överklagande av tingsrättens dom från den 7 maj 2014.

text: På ansökan av Tobaksgrossisten försattes AM i konkurs den 7 maj 2014. Av konkursbouppteckningen framgår att AM saknar utmätningsbara tillgångar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Syftet med bestämmelsen i

text: 36 kap. 17 § brottsbalken

text: är att ett anspråk som en målsägande kan ha och som svarar mot brottsutbytet ska ha företräde framför statens rätt till det förverkade beloppet.

text: AM har genom Malmö tingsrätts dom i ovannämnda brottmål befunnits skyldig till stölder hos Tobaksgrossisten till ett sammanlagt värde av i storleksordningen 300 000 kr. Han har också sedermera i Malmö tingsrätts deldom den 21 oktober 2013 ålagts att ersätta Tobaksgrossisten med detta belopp. Däremot har Tobaksgrossistens talan om att AM skulle utge ytterligare ersättning på grund av tillgreppsbrott ogillats. Domen har dock inte vunnit laga kraft. Under sådana förhållanden bör bolaget nu ha rätt till 300 000 kr av det förverkade beloppet framför staten. Detta belopp ska därför betalas ut till Tobaksgrossisten.

text: Tobaksgrossisten har yrkat ränta på ersättningen från den 4 augusti 2013. På fordringar som avser skadestånd eller annan liknande ersättning som inte kan fastställas utan särskild utredning utgår enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen

text: ränta på förfallet belopp från den dag som infaller trettio dagar efter det att krav på ersättning har framställts. Trettiodagarsfristen räknas från den dag då borgenären har avlämnat eller avsänt sitt krav (se

text: prop. 1975:102 s. 122

text: f). Bolaget ansökan om ersättning från staten är daterad den 12 augusti 2013. Ränta ska därmed utgå från den 11 september 2013 till dess betalning sker.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till felaktig hantering av ansökan om gårdsstöd m.m.

text: Ärendet

text: Bakgrund m.m.

text: Ärendet gäller Jordbruksverkets respektive Länsstyrelsen Skånes hantering och beslut gällande en lantbrukares stödrätter och ansökan om gårdsstöd för år 2015.

text: På Jordbruksverkets webbplats (www.jordbruksverket.se) finns bl.a. följande information om gårdsstöd och stödrätter.

text: Gårdsstöd är ett inkomststöd för lantbrukare som följer av en EU-förordning. För att få gårdsstöd krävs stödrätter. En stödrätt är en slags värdehandling som ger rätt till gårdsstöd och gäller för all typ av jordbruksmark som är godkänd för gårdsstöd. Det krävs lika många stödrätter som antal hektar mark för att få gårdsstöd. För att få gårdsstöd krävs minst fyra hektar jordbruksmark och stödrätter för minst fyra hektar. Hur mycket gårdsstöd som beviljas beror på värdet av stödrätterna.

text: Gårdsstöd söks genom en så kallad SAM-ansökan hos Jordbruksverket.

text: Den sista ansökningsdagen för gårdsstöd år 2015 var den 12 maj 2015 och den sista ändringsdagen den 15 juni samma år (7 och 8 §§ i Jordbruksverkets föreskrifter (

text: ) om ansökan om jordbruksstöd).

text: Av Jordbruksverkets och Länsstyrelsen Skånes yttranden i ärendet framgår i övrigt följande bakgrundsinformation.

text: År 2015 var det fortfarande möjligt att skicka in en SAM-ansökan på en pappersblankett adresserad till en scanningscentral som hanterade ansökningar till Jordbruksverket och länsstyrelserna. Länsstyrelsen Skåne skulle enligt en överenskommelse handlägga alla SAM-ansökningar som avsåg länsstyrelsen Blekinges SAM-ansökningar.

text: Den 11 maj 2015 kom sökandens SAM-ansökan om gårdsstöd in i pappersform till den scanningscentral som hanterar ansökningar till Jordbruksverket och länsstyrelserna. Ansökan borde ha skannats in och skickats till Länsstyrelsen Skånes scanningsinbox, men skickades felaktigt till Länsstyrelsen Blekinges scanningsinbox.

text: Vid tidpunkten för ansökan 2015 hade sökanden 31,91 stödrätter, som tilldelats honom. Sökandens ansökan avsåg gårdsstöd motsvarande 31,02 hektar mark.

text: I skrift den 18 april 2016 till Länsstyrelsen Skåne angav sökanden att hans SAM-ansökan för 2015 inte hade kommit fram, men att han ansåg att den hade kommit in till länsstyrelsen i behörig ordning.

text: Den 21 april 2016 köpte sökanden 34,03 nya stödrätter.

text: Den 3 juni 2016 gick Jordbruksverket manuellt in i Länsstyrelsen Blekinges scanningsinbox och vidarebefordrade sökandens SAM-ansökan för gårdsstöd 2015 till Länsstyrelsen Skåne. Samma månad lade Länsstyrelsen Skåne upp sökandens SAM-ansökan för 2015 i systemet Kundakt, som är ett system där alla beslut som rör SAM-ansökan läggs upp och som lantbrukaren också kan ta del av genom att logga in på Mina sidor på Jordbruksverkets webbplats.

text: I september 2016 beslutade Jordbruksverket att sökandens alla stödrätter från 2015 (31,91 stycken) skulle sluta gälla eftersom det inte fanns någon registrerad SAM-ansökan i systemet Jorden, där alla SAM-ansökningar registreras. Att ansökan var registrerad i systemet Kundakt kunde inte påverka beslutet om stödrätter som upphört att gälla, utan för det krävdes registrering i systemet Jorden. Sökanden har inte överklagat beslutet, men beslutet har under augusti 2019 ändrats av Jordbruksverket, se vidare nedan.

text: Under 2016 och 2017 ansökte sökanden om gårdsstöd för mindre antal stödrätter än sökanden innehade. Sökanden beviljades också gårdsstöd dessa år.

text: Under 2017 överlät sökanden en del av de stödrätter han förvärvat år 2016. Överlåtelsen avsåg 9,74 stödrätter. Jordbruksverket bedömde att det även efter överlåtelsen fanns grund att dra in sökandens stödrätter och beslutade därför i maj 2018 om indragning av sökandens stödrätter för år 2017. De indragna stödrätterna motsvarade 4,8 hektar. Beslutet motiverades av att sökanden inte hade använt sig till fullo av stödrätterna de två senaste åren efter inköpet av stödrätter i april 2016. Sökanden överklagade detta beslut, men Förvaltningsrätten i Jönköping avslog överklagandet i april 2019.

text: I maj 2018 meddelade Länsstyrelsen Skåne beslut avseende sökandens ansökan om gårdsstöd för år 2015. Länsstyrelsen biföll sökandens ansökan delvis. Sökanden fick gårdsstöd för totalt 28,06 hektar mark jämfört med ansökta 31,02 hektar mark. Genom beslutet tillerkändes sökanden totalt 50 686 kr i gårdsstöd. Sökanden fick även beslut om förgröningsstöd.

text: I juni 2018 betalade Jordbruksverket ut gårdsstöd och förgröningsstöd till sökanden avseende år 2015 i enlighet med länsstyrelsens beslut.

text: Sökanden har sökt och fått gårdsstöd för år 2018.

text: Den 20 augusti 2019 ändrade Jordbruksverket sitt beslut från september 2016. Genom beslutet återfördes sökanden stödrätter som motsvarade 28,06 hektar. Som skäl för ändringen angavs att sökandens godkända areal för gårdsstöd 2015 hade ändrats.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har, som han slutligt bestämt sin talan, begärt skadestånd från staten med 92 472 kr. Som det får förstås gör han efter utbetalningen av gårdsstöd i juni 2018 inte längre gällande att han inte fått tillräckligt gårdsstöd för år 2015, men han begär ersättning för sitt köp av nya stödrätter (motsvarande 34,03 hektar) år 2016. Till stöd för anspråket har han gjort gällande att hans samtliga stödrätter felaktigt drogs in, vilket berodde på att hans SAM-ansökan för år 2015 felaktigt inte registrerats som inkommen. Till följd av detta orsakades han kostnader med begärt belopp, eftersom han blev han tvungen att köpa stödrätter för 89 895 kr med tillkommande omkostnader om 2 577 kr.

text: Jordbruksverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. Justitiekanslern har även hämtat in ett kompletterande yttrande från verket. Jordbruksverket har avstyrkt sökandens anspråk och anfört att sökanden inte har visat att han har lidit någon ekonomisk skada. Jordbruksverket har påtalat att sökanden genom länsstyrelsens beslut år 2018 fick för mycket i stöd för år 2015.

text: Justitiekanslern har också hämtat in yttranden från Länsstyrelsen Blekinge och Länsstyrelsen Skåne.

text: Länsstyrelsen Blekinge har uttalat att länsstyrelsen inte alls har varit delaktig i hanteringen av sökandens SAM-ansökan för år 2015. Länsstyrelsen Blekinge har inte haft tillgång till inboxen Blekinge län och har inte heller på annat sätt fått ansökan tillsänd sig.

text: Länsstyrelsen Skåne har avstyrkt sökandens anspråk. Länsstyrelsen har bl.a. framhållit att sökanden fick ett för högt stödbelopp utbetalat för år 2015 och att de fel länsstyrelsen gjort sig skyldig till inte är så allvarliga att de är skadeståndsgrundande. Länsstyrelsen har också framhållit att sökanden inte har lidit någon ekonomisk skada.

text: Sökanden har återkommit med synpunkter på myndigheternas yttranden. Han har då bl.a. anfört att han agerat på inrådan av Länsstyrelsen Skåne då han köpte de nya stödrätterna år 2016.

text: Jordbruksverket har därefter återkommit till Justitiekanslern med information om verkets beslut den 20 augusti 2019, om återförande av sökandens stödrätter, respektive om beslutet om indragning av sökandens stödrätter från maj 2018. På Justitiekanslerns begäran har Jordbruksverket även lämnat information om sökandens överlåtelse av stödrätter under år 2017 och om hans möjligheter att sälja stödrätter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Sökanden har begärt skadestånd för ren förmögenhetsskada. Han har inte tydliggjort vilken rättslig grund som åberopas till stöd för anspråket.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Jordbruksverkets och länsstyrelsernas handläggning av och beslut i ärenden om gårdsstöd är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. (Jfr bl.a. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: och numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Staten kan också bli skadeståndsskyldig vid överträdelse av unionsrätten. Enligt EU-domstolens fasta praxis (den s.k. Francovich-doktrinen) har enskilda en rätt till ersättning för den skada som en stat har orsakat dem genom överträdelse av unionsrätten som kan tillskrivas staten under förutsättning att samtliga följande tre kriterier är uppfyllda.

text: En sökande som begär skadestånd med hänvisning till en unionsrättslig överträdelse kan välja om anspråket ska grundas på

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: eller direkt på den s.k. Francovich-doktrinen.

text: Oavsett vilken rättslig grund som åberopas till stöd för ett skadeståndsanspråk ankommer det på den enskilde att bevisa att staten är skadeståndsskyldig och att skadan uppgår till begärt belopp. För att få skadestånd med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: är det inte tillräckligt att den enskilde visar att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande utan det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. För att få skadestånd på unionsrättslig grund ska den enskilde visa att samtliga tre kriterier enligt Francovich-doktrinen är uppfyllda. I samtliga fall kan även skadeståndsrättsliga principer – till exempel att den enskilde är skyldig att visa rimlig aktsamhet för att förhindra skadans uppkomst eller begränsa dess omfattning – aktualiseras.

text: Relevanta bestämmelser om förutsättningarna för att få gårdsstöd framgår av

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1307/2013 av den 17 december 2013

text: om regler för direktstöd för jordbrukare inom de stödordningar som ingår i den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av

text: rådets förordning (EG) nr 637/2008

text: och

text: rådets förordning (EG) 73/2009

text: Av

text: artikel 21.1

text: följer att en förutsättning för att jordbrukare ska kunna få direktstöd är att jordbrukaren har fått stödrätter tilldelade sig. I

text: artikel 21.2

text: stadgas att stödrättigheter som tidigare tilldelats upphör att gälla den 31 december 2014.

text: Jordbrukare som är berättigade till direktstöd ska få stödrätter tilldelade under förutsättning att de ansöker om stöd senast sista ansökningsdag 2015 och att de har rätt till stödet de söker för (

text: artikel 24.1

text: ). Det antal stödrätter som tilldelas en jordbrukare under 2015 ska motsvara det antal stödberättigande hektar som jordbrukaren deklarerade i sin stödansökan för 2015 och som denne förfogar över vid det datum som fastställts av medlemsstaten som det senaste datum för ändring av en sådan stödansökan (

text: artikel 24.2

text: Överväganden

text: Skadestånd

text: Justitiekanslern prövar sökandens anspråk först utifrån

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Den första frågan att då ta ställning till är om staten har gjort sig skyldig till något skadeståndsgrundande fel eller försummelse.

text: Såväl Länsstyrelsen Skåne som Jordbruksverket har vidgått att det har förekommit felaktig hantering och felaktiga beslut avseende sökandens SAM-ansökan för 2015. Båda myndigheterna har ansett att staten har försummat sina skyldigheter genom att sökandens ansökan skannades in och skickades felaktigt och därför inte registrerades på ett korrekt sätt i maj 2015. Justitiekanslern instämmer i denna bedömning. En följd av denna felaktiga hantering var att Länsstyrelsen Skåne inte fick del av sökandens ansökan från maj 2015 förrän i juni 2016 sedan sökanden tillskrivit länsstyrelsen.

text: Jordbruksverket anser också att verkets beslut från september 2016, genom vilket sökandens samtliga stödrätter från 2015 upphörde att gälla, är felaktigt med hänsyn till att verket inte beaktade sökandens SAM-ansökan från 2015 vid beslutet. Att beslutet är felaktigt till den del det avser indragning av stödrätter motsvarande 28,06 hektar mark står enligt verket klart sedan länsstyrelsen i maj 2018 prövat ansökan och tillerkänt sökanden gårdsstöd för 2015 motsvarande denna areal. Enligt Jordbruksverket fattades det felaktiga beslutet att dra in sökandens samtliga stödrätter på grund av att sökandens ansökan från 2015 inte var inregistrerad i systemet Jorden, utan endast i systemet Kundakt. Länsstyrelsen Skåne har anfört att Jordbruksverket år 2016 inte tillhandahöll något IT-stöd som möjliggjorde en manuell registrering av ansökningar som kommit in i pappersform. Justitiekanslern anser att det under sådana förhållanden ålegat länsstyrelsen att underrätta verket om problemen med att registrera ansökan på ett korrekt sätt. Justitiekanslern konstaterar även att Jordbruksverket får anses ha haft kännedom om sökandens ansökan från 2015 vid tidpunkten för beslutet i september 2016, eftersom verket hade skött vidarebefordringen av ansökningshandlingarna till Länsstyrelsen Skåne. Sammantaget anser Justitiekanslern att både Jordbruksverket och Länsstyrelsen Skåne får anses ha agerat försumligt sedan sökandens ansökan från 2015 återfunnits år 2016. Försumligheten består dels i att ansökan inte registrerades eller i vart fall hanterades på ett sådant sätt att Jordbruksverket kunde beakta den vid tidpunkten för beslutet i september 2016, dels i att Jordbruksverket fattade ett beslut på felaktiga grunder i september 2016.

text: Sammantaget innebär den felaktiga hanteringen av ansökningshandlingarna under 2015 och 2016 och det felaktiga beslutet som Jordbruksverket meddelade i september 2016 sådana fel eller försummelser som i och för sig är skadeståndsgrundande enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Det kan också framhållas att såväl Länsstyrelsen Skåne som Jordbruksverket delar uppfattningen att länsstyrelsens beslut från maj 2018, då sökandens SAM-ansökan för år 2015 prövades, är felaktigt eftersom sökanden tillerkändes ett för högt belopp. Enligt Länsstyrelsen Skåne har detta fel skett på grund av att stödet räknades fram manuellt och att länsstyrelsen då använde sig av fel stödrättsvärden. Justitiekanslern konstaterar att detta fel inte kan grunda något skadeståndsansvar för staten; sökanden har inte heller påstått att så är fallet. Det har inte framkommit att någon myndighet har rätt att kräva återbetalning av det för högt utbetalade beloppet från sökanden. Mot den bakgrunden – och då sökanden inte längre gör gällande att han fått för lite stöd utbetalat – saknar beslutet relevans för sökandens anspråk mot staten.

text: Nästa fråga att ta ställning till är om statens konstaterade fel eller försummelser har orsakat sökanden ersättningsgilla kostnader för inköpet av nya stödrätter i april 2016.

text: Det har redan konstaterats att Jordbruksverkets och Länsstyrelsen Skånes försumliga hantering av sökandens ansökan från 2015 ledde till att sökandens samtliga stödrätter från 2015 felaktigt drogs in av Jordbruksverket i september 2016. Om sökandens SAM-ansökan från 2015 hade hanterats korrekt hade Jordbruksverket låtit sökanden behålla 28,06 stödrätter från 2015. Eftersom innehav av stödrätter är en förutsättning för att få gårdsstöd, innebar beslutet från september 2016 – då Jordbruksverket felaktigt drog in 28,06 av sökandens stödrätter – att sökanden därefter inte hade varit berättigad till stöd för hela den areal mark som han kunde få stöd för, om han inte hade köpt nya stödrätter. Jordbruksverket har för sin del också antagit att sökandens köp av stödrätter i april 2016 skett med anledning av att han blivit informerad eller själv varit medveten om att en utebliven SAM-ansökan 2015 skulle innebära att alla hans stödrätter från 2015 slutade att gälla. Vid en samlad bedömning anser Justitiekanslern att sökandens köp i april 2016 av stödrätter motsvarande 28,06 hektar mark är en adekvat följd av Jordbruksverkets och Länsstyrelsen Skånes konstaterade försumlighet vid hanteringen av sökandens ansökan från 2015. Justitiekanslern noterar också att köpet av nya stödrätter har medfört att sökanden inte har gått miste om stöd under den tid då stödrätterna från 2015 (motsvarande 28,06 hektar) var indragna genom Jordbruksverkets felaktiga beslut, dvs. till och med återföringen av stödrätterna i augusti 2019. Köpet av nya stödrätter har på så sätt även varit rimligt för att begränsa sökandens skada. Utredningen ger dock inte stöd för att myndigheternas konstaterade fel eller försummelser har orsakat att sökanden år 2016 behövde köpa fler stödrätter än motsvarande 28,06 hektar mark. Staten kan därför inte anses ha orsakat sökandens köp av stödrätter till den del det överstiger 28,06 stödrätter. Sammantaget innebär detta att staten i princip är ersättningsskyldig gentemot sökanden för köp av 28,06 stödrätter i april 2016.

text: För att sökandens anspråk ska kunna bifallas krävs också att det är klarlagt att sökanden har lidit en ekonomisk skada genom köpet i april 2016 av 28,06 stödrätter. Skadeståndet syftar till att den skadelidande ska försättas i samma situation som om felen inte inträffat. Om sökandens SAM-ansökan från 2015 hade hanterats och registrerats korrekt hade Jordbruksverket inte dragit in sökandens stödrätter från 2015 motsvarande 28,06 hektar mark. Sökanden hade då inte behövt köpa 28,06 nya stödrätter. Genom Jordbruksverkets beslut i augusti 2019 har dock stödrätter motsvarande 28,06 hektar mark återförts sökanden. Värdet av dessa stödrätter är enligt Jordbruksverket svårt att uppskatta innan en försäljning har skett. Enligt Jordbruksverket har sökanden möjlighet att sälja de återförda stödrätterna och verket kan då överföra dem till en ny ägare under en viss period från februari till mitten av juni under i vart fall åren 2020 respektive 2021. Justitiekanslern konstaterar att en försäljning av de återförda stödrätterna skulle kunna innebära att sökanden blir fullt ersatt eller i vart fall begränsar den skada han i princip är berättigad till ersättning för. Jordbruksverket har även informerat Justitiekanslern om att sökanden överlåtit 9,74 av de stödrätter han köpte i april 2016 till ett okänt värde. Med hänsyn till att sökanden har möjlighet att försöka sälja de stödrätter som nu återförts till honom och till att han överlåtit en del av de stödrätter som hans anspråk avser, står det inte klart att han har lidit någon slutlig ekonomisk skada till följd av att ha köpt 28,06 stödrätter i april 2016. Justitiekanslern är mot den bakgrunden inte beredd att i nuläget besluta om någon ersättning till sökanden. Sökandens anspråk kan därför inte bifallas med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Utredningen ger inte heller stöd för att det är fråga om någon överträdelse av Europakonventionen eller att anspråket kan bifallas på unionsrättslig grund.

text: Anspråket ska därför avslås. Sökanden har dock möjlighet att återkomma till Justitiekanslern och då presentera en utredning – t.ex. underlag från en försäljning av hans stödrätter – som visar att han har lidit skada till följd av köpet av 28,06 stödrätter i april 2016 och att han inte blivit fullt ut kompenserad genom återföringen av 28,06 stödrätter i augusti 2019. Justitiekanslern kan då ompröva och ändra detta beslut.

text: Tillsyn

text: I ärendet har framkommit att sökandens SAM-ansökan för gårdsstöd 2015 inte har hanterats på ett korrekt sätt av Jordbruksverket och Länsstyrelsen Skåne, eftersom ansökan inte har blivit korrekt registrerad i de system som krävts för att ansökan ska kunna handläggas korrekt. Det är naturligtvis av vikt att myndigheter hanterar ansökningar från enskilda på ett sådant sätt att beslut kan fattas på grundval av ansökan inom rimlig tid. Såvitt Justitiekanslern har uppfattat det har rutinerna numera förändrats, eftersom jordbrukare numera ansöker om stöd digitalt. Detta innebär att Justitiekanslern inte ser anledning att ytterligare utreda myndigheternas hantering av ansökningar om EU-rättsligt stöd. Jordbruksverket och Länsstyrelsen Skåne kan dock inte undgå kritik för de brister i hanteringen av sökandens ansökan som har konstaterats.


title: Fråga om uppgifter om resultatet av en DNA-analys borde ha gallrats ur det s.k. utredningsregistret tidigare än vad som skedde

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men finner inte skäl att kritisera polisen med anledning av hur uppgifter om en DNA-analys har hanterats i det s.k. utredningsregistret.

text: Ärendet

text: En privatperson (CA) har i en anmälan hit begärt att Justitiekanslern ska granska varför resultatet av en DNA-analys rörande honom inte gallrades i polisens utredningsregister när åklagaren avskrev den brottsmisstanke som låg till grund för beslutet att det skulle tas ett DNA-prov på honom.

text: CA har hänvisat till korrespondens med Rikspolisstyrelsen av vilken det framgår bl.a. att uppgifterna om resultatet av DNA-analysen fanns kvar i utredningsregistret efter det att utredningen angående den aktuella brottsmisstanken hade lagts ned.

text: Justitiekanslern har begärt att Rikspolisstyrelsen ska yttra sig över CA:s anmälan.

text: Av Rikspolisstyrelsens yttrande framgår att det togs ett prov för DNA-analys från CA den 4 april 2006 med anledning av en viss brottsmisstanke mot honom. När förundersökningen avseende denna brottsmisstanke lades ned var CA misstänkt för andra brott som han sedermera åtalades för. Tingsrätten dömde honom den 14 november 2008 för ett av dessa andra brott till fängelse ett år men ogillade åtalet beträffande övriga åtalspunkter. Hovrätten fastställde tingsrättens dom den 9 december 2009. Hovrättens dom vann laga kraft den 8 februari 2010.

text: Rikspolisstyrelsen har bekräftat att uppgifterna om CA:s DNA-analys låg kvar i utredningsregistret efter det att den ursprungliga brottsmisstanken hade avskrivits. Rikspolisstyrelsen har hänvisat till att man inte anser att det är rimligt att ta ett DNA-prov för varje brott när, som i detta fall, en person är misstänkt för flera brott på vilka fängelse kan följa. Rikspolisstyrelsen har tolkat gallringsbestämmelsen i

text: 27 § andra stycket polisdatalagen (1998:622)

text: på så sätt att resultatet av ett DNA-prov som har tagits från den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa får finnas kvar i utredningsregistret så länge som den berörda personen är misstänkt för något brott av det slag beträffande vilket DNA-prov får tas.

text: CA har kommit in med synpunkter på Rikspolisstyrelsens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingade kroppsliga ingrepp. Begränsningar i denna grundläggande fri- och rättighet får endast göras genom lag (se

text: 2 kap. 12 § första stycket regeringsformen

text: ). Att ta salivprov för DNA-analys mot den enskildes vilja anses som ett påtvingat kroppsligt ingrepp i

text: regeringsformens

text: och Europakonventionens mening (se

text: prop. 2005/06:29 s. 19

text: Bestämmelser om kroppsbesiktning genom tagande av salivprov, s.k. registertopsning, i annat syfte än för brottsutredning finns i

text: 28 kap. 12 a § rättegångsbalken

text: (RB). I bestämmelsen anges att salivprov får tas på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, om syftet är att göra en DNA-analys av provet och att registrera uppgifter om resultatet av analysen i det DNA-register eller i det utredningsregister som förs enligt

text: polisdatalagen

text: Kroppsbesiktning får bara beslutas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse (proportionalitetsprincipen). Förordnande om kroppsbesiktning meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Om det föreligger fara i dröjsmål kan beslut fattas av polisman. Över åtgärden ska föras protokoll. (Se

text: 28 kap. 13 § första stycket

text: RB jämförd med 28 kap. 3 a, 4 och 9 §§ RB.)

text: Det s.k. utredningsregistret får enligt

text: 24 a § polisdatalagen

text: innehålla uppgifter om resultatet av DNA-analyser som har gjorts med stöd av bestämmelserna i

text: 28 kap.

text: RB och som avser personer som är skäligen misstänkta för ett brott på vilket fängelse kan följa.

text: Det s.k. DNA-registret får enligt

text: 23 § polisdatalagen

text: 28 kap.

text: RB och som avser personer som genom lagakraftvunnen dom har dömts till annan påföljd än böter, eller som har godkänt ett strafföreläggande som avser villkorlig dom.

text: Enligt

text: 27 § andra stycket polisdatalagen

text: ska uppgifter i utredningsregistret gallras senast när uppgifterna om den registrerade får föras in i DNA-registret eller när förundersökning eller åtal läggs ned, åtal ogillas, åtal bifalls men påföljden bestäms till enbart böter eller när den registrerade har godkänt ett strafföreläggande som avser enbart böter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Är det möjligt att avstå från att gallra en uppgift om resultatet av en DNA-analys med hänvisning till att det föreligger andra brottsmisstankar?

text: I

text: 27 § andra stycket polisdatalagen

text: anges när uppgifter i utredningsregistret om en DNA-analys senast ska gallras. Det ska ske bl.a. när förundersökning eller åtal läggs ned. Frågan är hur denna bestämmelse ska tolkas när, som är fallet i detta ärende, förundersökningen avseende den brottsmisstanke som låg till grund för beslutet om registertopsning läggs ned samtidigt som den enskilde vid denna tidpunkt är skäligen misstänkt för andra brott med fängelse i straffskalan.

text: Lagtexten ger inte något klart svar. I förarbetena till bestämmelserna om registertopsning sägs beträffande de DNA-profiler som förs in i utredningsregistret att dessa ”bör gallras ur registret om den misstänkte sedermera inte döms för brottet eller döms till enbart böter”. Där anges vidare att kvarstående misstankar inte bör medföra att uppgifterna får finnas kvar i registret (Se

text: prop. 2005/06:29 s. 30

text: ff.) Dessa uttalanden tar, såvitt kan bedömas, sin utgångspunkt enbart i den brottsmisstanke som låg till grund för beslutet om registertopsning. Lagstiftaren har däremot inte uttalat något om hur man ska se på den situationen att personen i fråga vid den tidpunkt när gallring ska ske enligt

text: 27 § andra stycket polisdatalagen

text: är skäligen misstänkt för andra brott.

text: I doktrinen har förordats en pragmatisk tolkning av lagen i aktuellt avseende. Där anförs att reglerna om gallring inte tar hänsyn till att den från vilken provet har tagits kan vara skäligen misstänkt för ett nytt brott vid den tidpunkt då gallring ska ske och att det då förefaller vara en ”väldigt omständlig väg att i detta läge ta ett nytt salivprov” om övriga förutsättningar för registertopsning är uppfyllda (se Fitger, Rättegångsbalken, s. 28:30).

text: Jag delar det synsätt som Fitger ger uttryck för. Bestämmelsen i

text: 27 § andra stycket polisdatalagen

text: bör således kunna tolkas på så sätt att om situationen är sådan att det finns förutsättningar för att genomföra en ny registertopsning, så ska det inte vara nödvändigt att först gallra den registrerade DNA-profilen för att sedan omedelbart genomföra en ny registertopsning med de extra olägenheter som detta skulle medföra för den enskilde.

text: Det är emellertid viktigt att betona att enbart den omständigheten att personen i fråga är misstänkt för ett brott med fängelse i straffskalan inte per automatik innebär att DNA-analysen ska ligga kvar i utredningsregistret efter det att den ursprungliga brottsmisstanken har avskrivits. Uppgifterna ska naturligtvis gallras i de fall då det med hänvisning till proportionalitetsprincipen skulle ha saknats grund för att genomföra en registertopsning med anledning av de kvarstående eller nytillkomna brottsmisstankarna.

text: Av förarbetena framgår att proportionalitetsprincipen så som den har kommit till uttryck i

text: 28 kap. 3 a §

text: RB bl.a. innebär att registertopsning inte bör ske när det brott som misstanken omfattar ter sig så bagatellartat att påföljden kan förväntas stanna vid böter (se

text: prop. 2005/06:29 s. 23

text: och

text: ). JO har med hänvisning till proportionalitetsprincipen uttalat att den som fattar beslut om registertopsning bör göra en summarisk bedömning av vilken påföljd som kan förväntas i det enskilda fallet. Om straffskalan för brottet är böter eller fängelse i högst sex månader, bör enligt JO utgångspunkten vara att registertopsning inte ska ske. Och om straffskalan är böter eller fängelse i ett år eller mera, kan enligt JO en tillämpning av proportionalitetsprincipen ofta ge anledning till att avstå från registertopsning (se JO:s beslut den 23 december 2009 i ärendet med dnr 2703-2008).

text: Jag anser att de principer som JO har gett uttryck för även bör gälla när man avgör om uppgifterna om en DNA-analys ska få ligga kvar i utredningsregistret med hänvisning till andra brottsmisstankar än de som låg till grund för beslutet om registertopsning. I enlighet med grunderna för bestämmelserna i

text: 28 kap.

text: RB om vem som får besluta om registertopsning, bör ett beslut av nu aktuellt slag fattas av undersökningsledaren eller av en åklagare. Det ska givetvis också dokumenteras.

text: Var det fel att inte gallra uppgifterna om CA:s DNA-profil i utredningsregistret?

text: Av utredningen framgår att polisen den 4 april 2006 gjorde en registertopsning av CA för analys av hans DNA och att uppgifterna om resultatet av DNA-analysen fördes in i det s.k. utredningsregistret. Det är vidare utrett att förundersökningen avseende det brott som låg till grund för beslutet om registertopsning lades ned av åklagaren den 20 februari 2007 och att CA vid denna tidpunkt var misstänkt för annan allvarlig brottslighet.

text: Med den tolkning av lagen som jag har gjort i det föregående fanns det förutsättningar att låta uppgiften om CA:s DNA-profil ligga kvar i utredningsregistret fram till dess att domen på ett års fängelse vann laga kraft den 8 februari 2010 och att därefter överföra uppgifterna till DNA-registret med stöd av 23 § polisdatalagen.

text: CA har påpekat att det brott som han sedermera dömdes för ansågs ha begåtts år 2005, dvs. innan bestämmelserna om registertopsning i

text: 28 kap. 12 a §

text: RB och

text: 24 a § polisdatalagen

text: trädde i kraft den 1 januari 2006. Det kan dock inte anses stå i strid med förbudet mot retroaktiv lagstiftning att genomföra registertopsningar med anledning av brottsmisstankar som hänför sig gärningar som ligger i tiden före lagens ikraftträdande om utredningen alltjämt pågår sedan lagen trätt i kraft (jfr

text: prop. 2005/06:29, s. 37

text: f.).

text: Av övergångsbestämmelserna till

text: 23 § polisdatalagen

text: framgår att äldre bestämmelser ska gälla om provet för DNA-analys har tagits före ikraftträdandet eller om den dom som ger stöd för att registrera resultatet av en DNA-analys i DNA-registret har meddelats före ikraftträdandet. Den omständigheten att den aktuella brottsmisstanken låg i tiden före lagändringen år 2006 innebar således inte något hinder mot att uppgiften om CA:s DNA-analys överfördes till DNA-registret när domen mot honom vann laga kraft.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att utredningen inte ger underlag för att uttala någon kritik mot polisen med anledning av hur man hanterat uppgifterna om CA:s DNA-analys i utrednings- och DNA-registret.

text: Avslutande synpunkter

text: Registreringen av en persons DNA-profil är givetvis känslig ur integritetssynpunkt. Det är därför av största vikt att polis och åklagare följer det regelverk som gäller på detta område och att hanteringen sker på ett sådant sätt att det i efterhand går att kontrollera vilka beslut som fattats och grunden för dessa.

text: Jag vill betona vikten av att undersökningsledaren eller åklagaren i varje enskilt fall gör en bedömning av om det med hänsyn till proportionalitetsprincipen finns förutsättningar att låta en uppgift om en DNA-analys finnas kvar i utredningsregistret när den brottsmisstanke som har legat till grund för DNA-analysen har avskrivits men det förekommer andra kvarstående eller nya brottsmisstankar mot personen i fråga. I enlighet med grunderna för vad som gäller beträffande beslut om registertopsning, bör enligt Justitiekanslerns mening undersökningsledarens eller åklagarens beslut materialiseras i ett protokoll (jfr 28 kap. 9 och 13 §§ RB).

text: Jag har i detta ärende inte funnit skäl att närmare granska vilken dokumentation som skedde och vilka överväganden som polis och åklagare gjorde när man lät CA:s DNA-analys ligga kvar i utredningsregistret efter det att den ursprungliga brottsmisstanken mot honom hade avskrivits. Jag förutsätter dock att Rikspolisstyrelsen och Åklagarmyndigheten med anledning av de uttalanden som har gjorts i detta ärende överväger om det finns behov att se över myndigheternas interna regelverk och rutiner.

text: Med dessa uttalanden avslutar Justitiekanslern ärendet.


title: Ersättningsanspråk med anledning av ett byte av pensionsfonder inte har kunnat genomföras vid en viss tidpunkt

text: Justitiekanslern avslår GW:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Fondbolaget Robur genomförde utdelning i samtliga fonder den 7 december 2006. Vid den tidpunkten hade GW innehav i fem av bolagets fonder, vilket berättigade honom till utdelning. Genom ett fondbyte som GW beställde den 26 december 2006 upphörde hans innehav i de aktuella fonderna. PPM fördelade andelar på pensionsspararnas konton med anledning av Roburs utdelningar mellan den 8 och den 11 januari 2007. Eftersom GW då inte längre hade kvar sitt innehav i de aktuella fonderna måste hans andelar säljas och nya fondandelar i enlighet med hans senast valda fördelning köpas. Varje försäljning av fondandelar genererar en separat så kallad fondhandelscykel. I GW:s fall måste fyra på varandra följande fondhandelscykler genomföras. Av den anledningen var hans konto upptaget med fondhandel under perioden 16 januari – 1 mars 2007.

text: Den 21 januari 2007 beställde GW ett fondbyte via PPM:s webbplats. Eftersom hans konto då inte var tillgängligt för egna fondbyten kunde hans fondbyte påbörjas först den 2 mars och avslutades den 12 mars 2007.

text: Anspråket m.m.

text: GW har i en skrivelse till PPM begärt ersättning för en kursförlust som han anser har uppkommit till följd av att han inte har kunnat byta fonder på grund av att hans konto var låst under en period.

text: PPM, som tillsammans med ett eget yttrande har lämnat över GW:s anspråk till Justitiekanslern för prövning, har avstyrkt att ersättning utgår.

text: PPM har anfört bl.a. följande.

text: ”En av PPM:s huvudsakliga uppgifter är att hantera individuella konton för pensionsmedel i olika värdepappersfonder och att placera pensionsspararnas premiepensionsmedel på det sätt pensionsspararen begär genom val och byte av fond.

text: PPM:s kontoadministrativa datasystem som hanterar fondval och fondbyten har en systemlösning som av bland annat säkerhets- och avstämningsskäl inte medger att det görs ett nytt fondbyte på kontot innan all handel i ett föregående fondbyte genomförts. Handel sker endast på bankdagar.

text: När en fond har utdelning hanteras det enligt följande i PPM:s system. Samtliga pensionssparare som har innehav i en fond en bestämd dag (avstämningsdagen) är berättigade till utdelning. Placering på premiepensionskontot av andelar sker normalt i nära anslutning till avstämningsdagen. I de fall där pensionsspararen fortfarande har innehav i fonden genomförs ingen fondhandel på kontot. Pensionsspararen tilldelas andelar direkt på kontot utan att det påverkar tillgängligheten. Har däremot pensionsspararen sålt sitt innehav i fonden efter avstämningsdagen måste andelarna säljas och nya andelar köpas i enlighet med den nya valda fondfördelningen. Det innebär att handel sker på kontot och att kontot inte är tillgängligt för egna fondbyten.

text: Under vissa månader har PPM dessutom så kallade storkörningar i systemet. Så var fallet i december 2006. PPM placerade då medel motsvarande nya pensionsrätter på pensionsspararnas konton samt genomförde årsomräkning på pensionärernas konton. För pensionsspararnas del innebar det att tillgängligheten till premiepensionskontot begränsades. PPM ansåg det viktigt att inte begränsa tillgängligheten under alltför lång tid. Myndigheten ville också ha tid för att rätta eventuella fel i samband med storkörningarna. Av dessa anledningar senarelades de placeringar på konton som var hänförliga till utdelningar i december månad år 2006 till januari månad år 2007. Omkring 2,5 miljoner pensionssparare berördes av utdelningarna och ett antal pensionssparare hann genomföra byten mellan avstämningsdagen och tiden för utdelningarna i PPM:s system vilket medförde fondhandel på deras konton.

text: Hanteringen av GW:s konto har skett i enlighet med gällande ordning och rutiner. Beslutet att skjuta upp utdelningarna till januari 2007 måste anses välgrundat då det fattades utifrån vad PPM ansåg vara bäst för hela pensionsspararkollektivet. PPM anser mot denna bakgrund att den påstådda förlusten inte har orsakats genom fel eller försummelse från myndighetens sida. GW är därför enligt PPM:s mening inte berättigad till skadestånd.”

text: GW har fått del av PPM:s yttrande och beretts tillfälle att lämna synpunkter på det.

text: Justitiekanslern har haft kontakt under hand med PPM inför detta beslut. PPM har informerat att myndigheten planerar att under maj 2008 införa en ny rutin som innebär att handel med anledning av utdelningar i fonder som en pensionssparare inte längre har ett innehav i kommer att göras mot PPM:s interna handelslager. Utdelningar kommer då, i likhet med när pensionsspararen har kvar sitt fondinnehav, i princip att kunna genomföras utan att det låser spararens fondkonto.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: I

text: 8 kap. 5 § lagen (1998:674)

text: om inkomstgrundad ålderspension anges att PPM på begäran av en pensionssparare ska placera om spararens fondmedel på det sätt spararen anger. Någon tid inom vilken PPM ska verkställa ett byte anges inte i denna lag och inte heller i någon annan författning. Av motiven till den aktuella bestämmelsen framgår dock att byten ska genomföras så snabbt som möjligt och att en längre tidsutdräkt än tre till fem bankdagar för myndighetens hantering inte bör godtas (se

text: prop. 1997/98:151 s. 726

text: Om det i något fall skulle ta längre tid för PPM att genomföra ett fondbyte än vad som nu har sagts innebär det emellertid inte att staten automatiskt blir skadeståndsskyldig gentemot pensionsspararen. För att skadeståndsskyldighet ska föreligga för staten krävs bl.a. att fördröjningen har orsakats genom fel eller försummelse hos myndigheten.

text: Den period som GW:s premiepensionskonto inte har varit tillgängligt för fondbyten, har – mot bakgrund av förarbetsuttalandena och det intresse som en pensionssparare har av att kunna placera om sina fondmedel – enligt min mening varit längre än man bör kunna kräva av PPM. Frågan är då om dröjsmålet kan anses innefatta fel eller försummelse från PPM:s sida.

text: Orsaken till att GW:s premiepensionskonto var låst är att det pågick handel på hans konto. Jag har i tidigare ärenden gjort bedömningen att PPM:s datasystem i allt väsentligt får anses motsvara vad pensionsspararna rimligen kan fordra av det. Detta gäller även vid en bedömning av systemet vid den aktuella tidpunkten. Det förhållandet att ett premiepensionskonto är låst och att inga fondbyten kan genomföras innan alla tidigare transaktioner på ett konto har slutförts är alltså inte att betrakta som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Av utredningen framgår att handeln på GW:s konto berodde på att PPM i januari 2007 genomförde utdelningar i fem fonder som han inte längre hade något innehav i. Utdelade andelar måste därför säljas och nya andelar köpas i enlighet med den nya fondfördelning som GW hade valt. Att GW inte längre hade något innehav i de aktuella fonderna är en omständighet som PPM inte har haft någon möjlighet att påverka. Jag noterar dock att om PPM hade genomfört utdelningarna före den 26 december 2006 skulle andelarna ha kunnat placeras direkt på GW:s konto utan att påverka tillgängligheten till kontot. GW hade före detta datum fortfarande kvar sitt innehav i de aktuella fonderna. Av PPM:s yttrande framgår att skälet till att man valde att vänta med att göra utdelningar på pensionsspararnas konton till januari 2007 var att tillgängligheten till kontona var begränsad under december 2006 med hänsyn till s.k. storkörningar i systemet och att man ville undvika att begränsa tillgängligheten ytterligare. Vidare ville PPM ha tid att rätta eventuella fel i samband med storkörningarna. PPM har, vid kontakter under hand inför detta beslut, tillagt att det var ett omfattande arbete att placera alla fastställda pensionsrätter på pensionsspararnas konton i december 2006 och att man därför försökte frigöra så mycket kapacitet som möjligt, både i systemet och bland personalen. Det saknas, enligt min mening, anledning att ifrågasätta PPM:s bedömning att det av ovan angivna skäl var lämpligt att vänta med att göra utdelningarna till januari 2007. Det är naturligtvis beklagligt att GW mellan avstämningsdagen och tiden för utdelningarna hade hunnit genomföra fondbyten med följd att hans konto under en period var låst på grund av handel. Detta kan dock inte, enligt min mening, läggas PPM till last som fel eller försummelse.

text: Sammantaget anser jag således att den tämligen långa tid som kontot har varit otillgängligt för fondbyten, med den fördröjning av ett beställt fondbyte som det har inneburit, i detta fall får accepteras. Av utredningen framgår inte annat än att det fondbyte som GW begärde under den tid då hans konto inte var tillgängligt verkställdes inom godtagbar tid sedan kontot väl hade öppnats igen.

text: Min slutsats är alltså att staten inte är skadeståndsskyldig mot GW med anledning av det inträffade.

text: Avslutningsvis vill jag dock framhålla att det, mot bakgrund av fondspararnas intresse av att kunna placera om sina pensionsmedel, är angeläget att tillgängligheten av fondspararnas konton inte begränsas mer än nödvändigt. Jag noterar därför med tillfredställelse att PPM har informerat att man avser att under maj 2008 införa en ny rutin som innebär att utdelningar när spararen inte har kvar fonden ska ske mot PPM:s handelslager. Eftersom utdelningen då genomförs utan någon extern handel kommer kontot i princip inte att behöva låsas.


title: Ifrågasatt yttrandefrihetsbrott (hets mot folkgrupp) JK inleder inte förundersökning men gör vissa uttalanden om prövningen av frågor som gäller påstådda yttrandefrihetsbrott

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning, men gör vissa uttalanden om utgångspunkterna för den rättsliga prövning som ska göras vid påstådda yttrandefrihetsbrott.

text: Ärendet

text: En person har gjort en anmälan hit om hets mot folkgrupp med anledning av en debattartikel av avdelningsstyrelsen för Färgelanda Center och Centerkvinnor som publicerades på Bohusläningens webbplats (www.bohuslaningen.se) den 11 januari 2013. Debattartikeln, som har rubriken ”Släng Stureplansförslaget i papperskorgen”, innehåller bl.a. kritiska synpunkter på Centerpartiets idégrupps förslag om fri invandring.

text: Enligt anmälaren innehåller debattartikel svepande omdömen om gruppen invandrare som inte bidrar till den allmänna debatten på ett konstruktivt sätt.

text: Anmälan avser följande uttalande. ”Om idéprogrammets vision går igenom kommer Sverige att överbefolkas av illiterata storfamiljer som i brist på arbete – produktionsapparaten har slagits ut på grund av lågprisimport – löser arvsskiften med kalasjnikovs”.

text: Justitiekanslern har tagit del av debattartikeln på Bohusläningens webbplats.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Bohusläningens webbplats omfattas av

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL) bestämmelser och det ankommer därmed på Justitiekanslern att ta ställning till anmälan.

text: Inledningsvis bör framhållas att det är den ansvarige utgivaren som svarar för innehållet på en webbplats. I händelse av att något uttalande skulle innefatta yttrandefrihetsbrott är det alltså utgivare och inte de personer som har skrivit debattartikels som bär ett straffrättsligt ansvar för dess innehåll. Författarna till artikel som införts på webbplatsen åtnjuter i princip meddelarfrihet och svarar därmed inte för de uttalanden som har gjorts, jfr 1 kap. 2 § och 5 kap. 3 § YGL.

text: Det tryckfrihetsbrott som anmälan avser är hets mot folkgrupp. Detta brott innefattar att någon hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning, jfr

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämförd med

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och 16 kap. 8 § brottsbalken.

text: Yttrandefrihetsrättsliga utgångspunkter

text: När det gäller att bedöma innehållet i en tryckt skrift eller ett medium som omfattas av YGL har Justitiekanslern som åklagare att vid sin prövning om något visst uttalande kan anses brottsligt eller inte beakta att den genom YGL grundlagsfästa principen om yttrandefrihet utgör en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. En sådan utgångspunkt utgör i själva verket en av demokratins hörnstenar.

text: Syftet med lagstiftningen om hets mot folkgrupp har inte varit att motverka kritik av folkgrupper eller av skilda företeelser knutna till grupperna. Begreppet missaktning måste därför tolkas med viss försiktighet, vilket bl.a. innebär att inte alla förnedrande eller nedsättande yttranden är att bedöma som hets mot folkgrupp. Att det finns olika åsikter i samhället om det befogade i ett kritiskt yttrande är en omständighet som saknar betydelse för frågan om yttrandet är straffbart. Även för sådana yttranden som av en bred allmänhet uppfattas som stötande eller direkt missvisande finns det ett vidsträckt utrymme (jfr Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s. 16:36 f., och Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 209 f.).

text: Bedömningen av om ett yttrande eller något annat meddelande utgör straffbart hets mot folkgrupp ska också göras med tillämpning av de principer och bedömningar som Europadomstolen har utvecklat i sin praxis (jfr

text: NJA 2007 s. 805

text: I och II). Det innebär bl.a. att ett yttrande inte kan anses brottsligt om detta skulle innebära ett oproportionerligt intrång i yttrandefriheten.

text: Utöver meddelandets innehåll ska särskilt beaktas vem det riktar sig till, dess syfte samt i vilket sammanhang det sprids. Yttrandefriheten är i princip starkare när ett meddelande har spritts i ett grundlagsskyddat medium än annars. Och yttrandefriheten är särskilt stark när det gäller politiska yttranden och debatt i frågor av allmänt intresse.

text: Till det anförda ska slutligen läggas att Justitiekanslern i sin roll som åklagare skyldig att beakta den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 5 §

text: YGL. Enligt denna klassiska regel (jfr

text: 1 kap. 4 §

text: TF) har den som är satt att vaka över yttrandefriheten att alltid uppmärksamma syftet mera än framställningssättet och i fall av tveksamhet hellre fria än fälla.

text: Bedömningen i detta fall

text: Vid tillämpningen av de här angivna utgångspunkterna kan jag konstatera att den fråga som berörs i debattartikeln avser det förslag till ett reviderat partiprogram för Centerpartiet som nyligen har lagts fram och som milt uttryckt vållat en mycket omfattande debatt under senare tid. Debattartikeln rör alltså vid kärnan av demokratin, ett idéprogram som avses vara styrande för ett politiskt parti i framtiden. Det säger sig självt att en sådan viktig fråga för vårt samhällsskick måste få belysas och debatteras inom mycket vida ramar innan något ingripande däremot kan tänkas förekomma.

text: Dessa utgångspunkter får också antas ha tett sig beaktansvärda eller rent av styrande när den ansvarige utgivaren hade att ta ställning till om debattinlägget skulle publiceras eller inte. Det torde få konstateras att det haft ett betydande nyhetsvärde att till läsekretsen förmedla de tämligen oförblommerade uttalanden som görs om det kritiserade partiprogrammet., särskilt som de gjordes av medlemmar i partiet på lokal nivå och att dessa använde sig av ett sådant språkbruk.

text: För egen del anser jag mig ha friheten att uttala att jag själv anser att formuleringarna i artikeln går för långt, inte i kritiken mot idéprogrammet som sådant, men i ordvalet och de uttalanden om invandrare som där görs. De måste enligt min mening helt klart anses ge uttryck för missaktning mot gruppen invandrare. Jag vill vidare som min personliga mening uttala att de syften som bär upp yttrandefrihet, t.ex. när det gäller politisk- eller annan samhällsdebatt, lika väl och med samma kritiska skärpa hade kunnat uppnås med ett modestare och för invandrare mindre kontroversiellt språkbruk.

text: Som jag redan inledningsvis har berört är det emellertid inte Justitiekanslerns roll att vara smakdomare eller göra lämplighetsöverväganden vid sin prövning av om yttrandefrihetens gränser har trätts för när eller inte. Jag har att göra en rent straffrättslig prövning av om de ramar som riksdagen har dragit upp kring yttrandefriheten har överträtts eller inte, se

text: 7 kap.

text: TF och

text: 5 kap.

text: YGL. Jag har därvid att beakta de förarbetsuttalanden som har gjorts och den tillämpning av straffstadgandet som kommit till uttryck i Högsta domstolens praxis, jfr

text: NJA 2005 s. 805

text: Åke Green målet). Min prövning ska därvid styras av den i instruktionen fastlagda principen att mer se till syftet än till framställningssättet vid övervägande av om något ingripande ska ske.

text: Slutsats

text: Min slutsats av det här anförda är att en jury vid prövningen av det anmälda uttalandet inte skulle komma att finna att detta var brottsligt. Jag kan alltså inte på objektiva grunder emotse en fällande dom. Någon förundersökning ska följaktligen inte inledas i ärendet, som istället avslutas med de här gjorda uttalandena.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att Försäkringskassan lämnat ut sekretessbelagda uppgifter och för lång handläggningstid

text: Justitiekanslern tillerkänner LK ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Försäkringskassan att se till att beloppet betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Under våren 2008 skickade Försäkringskassan en beställning om s.k. kombinerad försäkringsmedicinsk utredning till rehabiliteringsaktören Lernia AB för ställningstagande avseende arbetslivsinriktad rehabilitering av LK. Viss utredning bifogades. Enligt Lernia AB:s slutrapport bedömdes LK vara aktuell för arbetslivsinriktad rehabilitering i samverkan med Arbetsförmedlingen. I februari 2009 genomfördes ett s.k. trepartsmöte med LK, Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen. Försäkringskassan lämnade i samband med detta ut vissa känsliga uppgifter om LK till nämnda aktörer, utan att det var klarlagt att hon lämnat sitt samtycke till det.

text: Den 7 april 2009 ansökte LK om sjukersättning fr.o.m. juni månad 2009. LK:s då pågående sjukersättningsperiod tog slut den sista maj 2009. Försäkringskassan mottog ett läkarutlåtande om hälsotillstånd den 22 april och skickade den 11 maj ett bekräftelsebrev till LK om att hennes ansökan om sjukersättning hade mottagits. Den 20 maj ringde LK och bad om ett snabbt beslut alternativt ett provisoriskt beslut. Den 21 juli ringde hon igen och uppgav att hon behövde få ett besked snarast eftersom hon levde på socialbidrag. Samma dag gjorde handläggaren bedömningen att förutsättningarna för förlängning av pågående sjukersättningsperiod inte var uppfyllda och lämnade ett förslag på avslag till beslutsfattaren. Den 23 juli lämnades ärendet för kvalitetssäkring. Den 28 juli fick handläggaren tillbaka ärendet för vidare utredning och komplettering. Den 29 juli bedömde handläggaren att det fanns behov av medicinsk utredning, att det sannolikt fanns skäl för fortsatt rätt till sjukersättning samt att ett provisoriskt beslut skulle fattas för viss period. Något sådant beslut fattades inte. Därefter gjordes viss kompletterande utredning och vissa handläggningsåtgärder vidtogs. Försäkringskassan beslutade den 23 november 2009 att LK hade rätt till hel sjukersättning för viss period. Beslutet verkställdes den 3 december 2009.

text: Den 11 oktober 2011 avslog Försäkringskassan LKs begäran om sjukpenning avseende perioden den 16 oktober−den 20 december 2011. I en skrivelse som Försäkringskassan tog emot den 6 december 2011 begärde LK omprövning av avslagsbeslutet. Omprövningsenheten skickade ett bekräftelsebrev till LK den 13 december 2011. Den 26 april 2012 fattade Försäkringskassan ett omprövningsbeslut som innebar att avslagsbeslutet stod fast. Däremellan vidtog kassan inga handläggningsåtgärder. LK överklagade omprövningsbeslutet till Förvaltningsrätten i Härnösand, som meddelade dom den 10 juli 2012.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har beträffande de händelser som nu är i fråga kritiserat Försäkringskassan för att utan den försäkrades samtycke ha lämnat ut sekretesskänsliga uppgifter till olika rehabiliteringsaktörer och för långsam handläggning (beslut den 3 juni 2013, dnr 1743-2012). Vidare har Försäkringskassan kritiserats för bristande service och för att den – när handläggningen drog ut på tiden och då förutsättningarna ansågs vara uppfyllda – inte fattade något provisorisk beslut. Beslutet har ingått i underlaget för Justitiekanslerns beslut.

text: Anspråket

text: LK har i en skrivelse hit, med hänvisning till det nämnda JO-beslutet, begärt skadestånd av staten och gjort gällande att Försäkringskassan har gjort sig skyldig till fel i tre fall, enligt följande.

text: För felaktigt utlämnande av sekretessbelagda uppgifter yrkas ersättning med ett icke preciserat belopp för ideell skada avseende kränkning och oro. Hon har med anledning av de flertalet fel som begåtts tappat tilltron till myndigheter. Hon vågar inte längre lita på att den sekretess som finns efterlevs. Att hennes uppgifter har lämnats ut känns skrämmande och kränkande.

text: För långsam handläggning m.m. i ärendet om sjukersättning yrkas ersättning med, som det får förstås, 41 506 kr. Av beloppet avser 20 218 kr kostnader för lån till bl.a. hyror och inkassokostnader som hon annars inte skulle ha haft, och 21 288 kr avser ränta. Vidare begärs ideell ersättning med ett opreciserat belopp för kränkning, lidande, psykisk stress och olägenheter, bl.a. i form av betalningsanmärkningar och att hon blev bostadslös under sex månader. På grund av dröjsmålet om sju månader förlorade hon sin bostad och fick hyresskulder m.m., vilket i sig försvårat hennes tillvaro. Detta hade kunnat undvikas om Försäkringskassan hade fattat det interimistiska beslut som hon begärt och som myndigheten nämnt att den skulle besluta om. Hon har varit tvungen att be vänner och familj om hjälp med telefon, internet och borgenärskap, vilket är kränkande. Under de sex månader som hon var utan bostad mådde hon mycket dåligt på grund av all oro och psykisk stress som det innebar.

text: För långsam handläggning i ärendet om omprövning av beslutet om sjukpenning yrkas ersättning med, som det får förstås, 12 000 kr för kostnader för lån som hon tvingats ta för att kunna betala hyra och övriga räkningar under tiden. Vidare begärs ersättning med ett opreciserat belopp för psykiskt lidande och eller kränkning. Det tog drygt 20 veckor för Försäkringskassan att besluta om omprövning, vilket är alldeles för lång tid. Om hon inte hade haft hjälp av nära och kära under den tiden hade hon blivit bostadslös igen. Försäkringskassans hantering av hennes ärende orsakade henne merkostnader och innebar att hon fick lägre ekonomiskt stöd från socialtjänsten under en period.

text: Utredningen

text: Försäkringskassan har i ett eget yttrande till Justitiekanslern tillstyrkt att LK beviljas ett ideellt skadestånd till följd av att Försäkringskassan felaktigt har lämnat ut sekretessbelagda uppgifter om henne till Lernia AB och Arbetsförmedlingen, men har i övrigt avstyrkt anspråket. Försäkringskassan har sammanfattningsvis anfört följande i sak.

text: Felaktigt utlämnande av uppgifter

text: Som framgår av ingivna journalanteckningar och av beslutet från JO har Försäkringskassan, utan att det varit klarlagt att LK lämnat sitt samtycke till det, lämnat ut sekretessbelagda uppgifter om henne till rehabiliteringsaktören Lernia AB och till Arbetsförmedlingen. Försäkringskassan tillstyrker att LK tillerkänns ideellt skadestånd i enlighet med bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: och

text: brottsbalken

text: eftersom ett typiskt sett integritetskränkande brott (brott mot tystnadsplikt) har begåtts vid myndighetsutövning av Försäkringskassan.

text: Sjukersättnings- och omprövningsärendet

text: LK har inte närmare redogjort för hur och när hennes ekonomiska skador har uppkommit och inte heller närmare förklarat sambandet mellan påstådd skada och Försäkringskassans myndighetsutövning. Försäkringskassan anser heller inte att det förekommit allvarligt fel eller försummelse i Försäkringskassans myndighetsutövning på ett sådant sätt som nämns i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Försäkringskassan avstyrker därför att LK tillerkänns ekonomiskt skadestånd för påstådd förmögenhetsskada.

text: Det har inte framkommit att LK har utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Hon har därför inte rätt till ideellt skadestånd enligt bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: För att staten ska bli skadeståndsskyldig för ideell skada med hänvisning till Europakonventionen krävs att LK:s rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt artikel 6.1 har åsidosatts. Från det att Försäkringskassan mottog LK:s ansökan om sjukersättning tills dess att Försäkringskassan slutligen avgjorde ärendet tog det cirka sju och en halv månad. Ärenden om sjukersättning är generellt sett komplexa och utredningskrävande. I LK:s ärende fanns även behov av att ta in kompletterande medicinsk utredning. Försäkringskassan anser därför att den totala handläggningstiden inte inneburit att LK:s rätt till domstolsprövning kan anses ha blivit oskäligt fördröjd. Det rör sig alltså inte om ett kvalificerat dröjsmål där det förekommit längre perioder av inaktivitet (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 10 februari 2009, dnr

text: Den sammanlagda tiden, från det att Försäkringskassan fattade sitt grundbeslut den 11 oktober 2011 att avslå ansökan om sjukpenning tills dess att Förvaltningsrätten slutligt avgjorde frågan i omprövningsärendet i dom den 10 juli 2012, uppgick till cirka nio månader.

text: Sammanfattningsvis anser Försäkringskassan att LK:s rätt till domstolsprövning inom skälig tid inte kan sägas ha blivit oskäligen fördröjd eller anses ha kränkts. Hon har därför inte rätt till ideellt skadestånd på denna grund.

text: LK har lämnat synpunkter på Försäkringskassans yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för, t.ex. Försäkringskassans verksamhet. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. När en sekretessregel uppställd till skydd för enskilds intresse har överträtts kan brott mot tystnadsplikt vara ett sådant brott som kan föranleda ersättning enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: prop. 1972:5 s. 571

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt artikel 13 i konventionen. Vad som åsyftas är skyldigheten att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs, förutom att det har förekommit en skadegörande handling eller underlåtenhet som utgör fel eller försummelse, alternativt en konventionsöverträdelse, att detta kan anses ha vållat, d.v.s. direkt orsakat, skada för den enskilde. Vidare gäller enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer att det ankommer på den som begär ersättning att visa att en skada har uppkommit och hur omfattande den är samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadegrundande händelsen och den skada som anspråket avser.

text: Felaktigt utlämnande av uppgifter

text: LK:s ersättningsanspråk i denna del avser ideell skada (lidande och kränkning) och grundas på ett påstående om att handläggare hos Försäkringskassan lämnat ut sekretessbelagda uppgifter om henne till rehabiliteringsaktören Lernia AB och till Arbetsförmedlingen.

text: Enligt

text: 28 kap. 1 § 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: gäller sekretess hos Försäkringskassan för uppgift om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden om det kan antas att den uppgiften rör eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i ärende om allmän försäkring. Lagen trädde i kraft den 30 juni 2009 och ersatte då

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . En motsvarande bestämmelse fanns i

text: 7 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100)

text: , som gällde vid tidpunkten för de händelser som nu är i fråga.

text: Den som röjer en uppgift för vilken råder sekretess enligt t.ex. det nämnda stadgandet kan dömas för brott mot tystnadsplikt (

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Om en sådan gärning har begåtts av oaktsamhet och är att bedöma som ringa är den dock inte brottslig. Frågan om en gärning ska bedömas som ringa ska avgöras med hänsyn till samtliga omständigheter i det konkreta fallet (se

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 404). Försäkringskassan har vidgått att myndigheten, utan att det har varit klarlagt att LK lämnat sitt samtycke till det, har lämnat ut sekretessbelagda uppgifter om henne till rehabiliteringsaktören Lernia AB och Arbetsförmedlingen. Sekretessens räckvidd begränsas av det krav på men för den enskilde som är en förutsättning för att sådan sekretess ska gälla. Justitiekanslern finner dock att kravet på men får anses vara uppfyllt i detta fall.

text: Sekretessbelagda uppgifter har således röjts på sätt som förutsätts i straffstadgandet om brott mot tystnadsplikt (

text: 20 kap 3 § brottsbalken

text: ). Det får anses vara fråga om oaktsamt brott som inte är ringa. Med beaktande av uppgifternas ömtåliga och känsliga natur och Försäkringskassans bristfälliga rutiner i fråga om dokumentation och hantering i övrigt kring utlämnandet utgör handlandet ett sådant fel som medför skadeståndsskyldighet för staten. LK är därmed berättigad till ersättning för den kränkning som det felaktiga utlämnandet har förorsakat henne.

text: Det saknas skäl att ifrågasätta att LK har känt oro m.m. av att hennes uppgifter har lämnats ut. Ersättning för kränkning på grund av brott ska emellertid huvudsakligen fastställas enligt objektiva kriterier (se

text: 5 kap. 6 § skadeståndslagen

text: ). Av betydelse är då att uppgifterna i och för sig har varit av känslig natur, men att de har lämnats ut till en professionell aktör inom rehabilitering och till Arbetsförmedlingen. Risken för att uppgifterna skulle hanteras på ett ovarsamt sätt och att andra utomstående skulle kunna få del av dem får därmed betecknas som liten. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att ersättningen till LK i denna del bör bestämmas till skäliga 5 000 kr.

text: Långsam handläggning

text: Allmänt

text: LK:s ersättningsanspråk avser både ren förmögenhetsskada och ideell skada. De grundas i huvudsak på ett påstående om att handläggningen av hennes ansökan om sjukersättning och begäran om omprövning av beslutet om sjukpenning har varit långsam. Långsam handläggning kan utgöra skadeståndsgrundande fel och försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: och en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Rättssäkerhetsgarantierna enligt artikel 6.1 innefattar bl.a. att en person vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter har rätt till domstolsprövning inom skälig tid. För att garantierna enligt artikel 6.1 ska aktualiseras krävs enligt Europadomstolens praxis att det föreligger en reell och seriös tvist avseende anspråket och att tvisten gäller en civil rättighet som har sin grund i den nationella rätten.

text: När lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär fel eller försummelse är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan kräva. Om förseningen beror på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur bör staten svara för uppkommen skada. Vidare kan skadeståndsskyldighet föreligga när det har förekommit längre perioder då hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet utgör dock inte ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: ). Bedömningen ska även ske i ljuset av Europadomstolens praxis. Därvid ska särskilt – utöver den totala handläggningstiden – beaktas faktorer som målets komplexitet, parternas ageranden och målets vikt och betydelse för den enskilde.

text: Sjukersättningsärendet

text: Handläggning av ärenden om sjukersättning får anses innefatta en prövning av LK:s civila rättigheter i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . För att tidsfristen i artikel 6.1 avseende rätten till domstolsprövning inom skälig tid ska börja löpa krävs – när det är fråga om beslut som fattas i administrativ ordning innan domstolsprövning kan ske – normalt sett att ett avslagsbeslut har meddelats (se Europadomstolens dom den 28 februari 2006, appl. no. 47473/99,Hellborg v. Sweden, punkt 59, med hänvisningar). Före den tidpunkten har enligt Europadomstolens synsätt någon tvist således inte uppkommit.

text: Omständigheterna i detta fall är inte sådana att det finns skäl att beräkna den angivna tidsfristen på något annat sätt. Det innebär att tidsfristen enligt artikel 6.1. ännu inte hade börjat löpa i sjukersättningsärendet och att artikeln inte är tillämplig. LK:s krav på ersättning för ideell skada kan därför inte bifallas med stöd av Europakonventionen redan av det skälet. Utredningen ger inte heller belägg för att LK genom Försäkringskassans hantering i denna del har utsatts för något sådant typiskt sett integritetskränkande brott som fordras för att kränkningsersättning ska kunna utgå enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: På grund av det anförda ska LK:s anspråk på ideellt skadestånd i denna del avslås.

text: Vad gäller anspråket på ekonomisk skada gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: När Försäkringskassan handlade LK:s ansökan om sjukersättning fanns relevanta bestämmelser om sjukersättning i den då gällande lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL). Varken i AFL eller i den nu gällande

text: socialförsäkringsbalken (2010:110)

text: finns bestämmelser om hur lång tid en ansökan om sjukersättning som längst får ta att handlägga. Av

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår dock att myndigheter, där enskild är part, ska handlägga ärenden så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersatts. Försäkringskassan har enligt ett serviceåtagande som bl.a. finns på myndighetens hemsida, angett att handläggningstiden är cirka fyra månader.

text: LK:s ansökan om fortsatt sjukersättning fr.o.m. maj 2009 inkom till Försäkringskassan den 7 april 2009. Såvitt framgår vände sig LK den 20 maj 2009 och flera gånger därefter till Försäkringskassan för att få svar på frågor och få till stånd ett provisoriskt beslut. Såvitt framgår skulle ett provisoriskt beslut för viss kortare period fattas under utredningstiden. Slutligt beslut i ärendet fattades, efter viss kompletterande utredning, den 23 november 2009. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick därmed till omkring sju månader. Handläggningstidens längd är diskutabel, men framstår inte som anmärkningsvärd med hänsyn till att viss ytterligare utredning skulle inhämtas. Vidare kan handläggningen såvitt avser ett eventuellt provisoriskt beslut ifrågasättas. Oavsett om fel eller försummelse skulle anses föreligga har LK emellertid inte lagt fram någon utredning till styrkande av de kostnader som hon begär ersättning för.

text: Sammantaget ska LK:s anspråk rörande kostnader m.m. således avslås.

text: Omprövningsärendet

text: Utredningen ger inte något stöd för att LK genom Försäkringskassans hantering har utsatts för ett sådant brott som krävs för att kränkningsersättning ska kunna utgå (jfr ovan).

text: Frågan är då om handläggningen av omprövningsärendet innefattar ett sådant dröjsmål som grundar skadeståndsskyldighet för staten för ekonomisk eller ideell skada i övrigt. Inledningsvis kan konstateras att omprövningsärendet inleddes efter att Försäkringskassan den 11 oktober 2011 beslutat att avslå LK:s begäran om sjukpenning. Vid denna tidpunkt har en tvist som innefatta en prövning av LK:s civila rättigheter uppkommit och tidsfristen i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: således börjat löpa.

text: Frågan hur lång tid en begäran om omprövning får ta är inte reglerad i lag. Som tidigare nämnts följer av

text: 7 § förvaltningslagen

text: att myndigheter, när enskild är part, ska handlägga ärenden så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Försäkringskassans riktlinjer när det gäller handläggningstid framgår av dess Vägledning 2001:7 (version 10) "Omprövning, ändring och överklagande av Försäkringskassans beslut", med vidare hänvisning till Försäkringskassans allmänna råd (FKAR 2010:7). Enligt dessa dokument bör en omprövning göras inom sex veckor från det att begäran om omprövning kom in till Försäkringskassan, om det inte finns särskilda skäl mot det. Sådana särskilda skäl kan vara att den försäkrade behöver anstånd för att komma in med en kompletterande utredning. JO har i flera beslut understrukit betydelsen av detta och betonat att varken omorganisation eller ökad ärendeinströmning utgör sådana särskilda skäl som motiverar en utdragen handläggning. JO har vidare uttalat att den enskilde måste ha möjlighet att inom en rimlig tid få sin sak prövad av domstol och det är därför av stor vikt att Försäkringskassan driver ärendet framåt och omprövar ärendet inom en godtagbar tid.

text: LK:s begäran om omprövning kom in till Försäkringskassan den 6 december 2011. Försäkringskassan meddelade sitt omprövningsbeslut den 26 april 2012. Handläggningstiden uppgick därmed till drygt 20 veckor och kan, mot bakgrund av vad som anförts ovan och vad ärendet gäller, ifrågasättas. Vid en samlad bedömning har det emellertid inte rört sig om något sådant mer utdraget dröjsmål eller sådan mer påtaglig inaktivitet som krävs för att handläggningstiden i sig ska kunna grunda skadeståndsskyldighet för staten. Justitiekanslern har då särskilt observerat att handläggningen avslutades genom domstols dom cirka nio månader efter det att avslagsbeslutet meddelades, vilket är fullt acceptabelt.

text: På grund av det anförda ska LK:s anspråk på ekonomiskt och ideellt skadestånd avslås även avseende omprövningsärendet.

text: Det kan tilläggas att LK inte heller i denna del har åberopat någon utredning till stöd för sitt yrkande om ersättning för kostnader. Hon har därför inte heller av det skälet rätt till skadestånd för ekonomisk skada.

text: Sammanfattning

text: LK har rätt till ersättning för ideell skada med 5 000 kr orsakat av Försäkringskassans felaktiga utlämnande av sekretessbelagda uppgifter. Hennes anspråk i övrigt ska avslås.


title: Fråga om jämkning av ersättning beträffande en person som var omhändertagen för vård med stöd av lagen om rättspsykiatrisk vård under den period han också var anhållen och häktad

text: Justitiekanslern avslår GC begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: GC anhölls den 23 mars 2008 på grund av misstanke om försök till våldtäkt mot barn. Han häktades den 26 mars 2008. Häktningen hävdes i samband med att en frikännande dom meddelades den 9 april 2008.

text: Av ett arrestantblad i förundersökningsprotokollet framgår att GC omhändertogs i sin bostad med stöd av

text: 47 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård den 23 mars 2008, LPT. Samma dag utfärdade en läkare ett vårdintyg enligt

text: 5 § lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård, LRV. Han vårdades på sjukhus under hela frihetsberövandetiden. Efter den frikännande domen återvände GC till sjukhuset. Vården upphörde kl. 16.00 samma dag som den frikännande domen meddelades.

text: GC har begärt ersättning för lidande med 22 100 kr och för förlorad arbetsförtjänst med 22 657 kr. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 2 700 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande och därvid avstyrkt att ersättning utbetalas. I yttrandet har åklagaren angett att det enligt hans mening är tveksamt om GC har utsatts för något beaktansvärt lidande eller förlorat någon inkomst med anledning av det straffprocessuella frihetsberövandet eftersom han samtidigt varit och oberoende av brottsmisstanken skulle ha varit frihetsberövad enligt lagstiftning till skydd för psykiskt sjuka personer.

text: Vid beredningen av ärendet här har Justitiekanslern haft tillgång till vissa handlingar avseende vården vid Sahlgrenska universitetssjukhuset samt Göteborgs tingsrätts akt (mål nr B 3038-08).

text: De hänvisningar som görs i beslutet till LRV resp. LPT avser bestämmelserna i den lydelse som gällde vid frihetsberövandet. LRV resp. LPT har härefter i vissa avseenden ändrats, se SFS 2008:415 resp. 2008:416 vilka trädde i kraft den 1 september 2008.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den som har varit häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det meddelas en frikännande dom. GC är således i princip berättigad till ersättning.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan emellertid ersättning vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att en misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: GC har under frihetberövandetiden beretts psykiatrisk tvångsvård med stöd av bestämmelser i LRV. Frågan är om det med hänsyn härtill är oskäligt att ersättning lämnas. Vad som därvid ska bedömas är om GC skulle ha varit föremål för tvångsvård och därmed frihetsberövad även om han inte skulle ha varit anhållen eller häktad.

text: När det gäller kravet på psykisk störning är kravet detsamma i LRV som i LPT. Det krävs således att personen lider av en allvarlig psykisk störning.

text: För rättspsykiatrisk vård krävs också att personen med hänsyn till sitt psykiska tillstånd och sina personliga förhållanden i övrigt har behov av psykiatrisk vård, som kan tillgodoses genom att han är intagen på en sjukvårdsinrättning. I LPT är motsvarande krav formulerat så att det ska föreligga ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdinrättning för kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård. Vidare krävs både enligt LRV och LPT att personen motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke (se

text: 4 §

text: LRV resp.

text: 3 §

text: LPT).

text: När det gäller vårdbehovet och hur det ska kunna tillgodoses är således kravet något annorlunda formulerat i LRV jämfört med LPT. Detta har samband med att tvångsvården avser en person som redan är frihetsberövad i annan ordning (se

text: prop. 1990/91:58 s. 213

text: Såväl i LRV som i LPT finns bestämmelser om att när det inte finns förutsättningar för tvångsvård ska chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas genast besluta att tvångsvården ska upphöra. Frågan om tvångsvårdens upphörande ska övervägas fortlöpande (se

text: 27 §

text: LPT resp.

text: 12 §

text: LRV).

text: Justitiekanslern har tagit del av bl.a. vårdintyget och tingsrättens dom samt ett läkarintyg enligt

text: 7 § lagen (1991:2041)

text: om särskild personutredning i brottmål, m.m. Av det sistnämnda läkarintyget (i den del som inte är sekretessbelagd) framgår att undersökningsläkaren gjorde bedömningen att GC led av en allvarlig psykisk störning vid gärningen, att det förelåg en allvarlig psykisk störning vid undersökningen (som enligt intyget skedde den 7 april 2008) samt att det förelåg förutsättningar för rättspsykiatrisk vård. Som jag tidigare har angett kom vården enligt LRV att upphöra först i samband med tingsrättens dom och således efter det att häktningsbeslutet hade hävts.

text: De handlingar Justitiekanslern har tagit del av visar att GC har varit föremål för tvångsvård på grund av en allvarlig psykisk störning. Även i övrigt har förutsättningarna för tvångsvård med stöd av LRV ansetts uppfyllda. Tvångsvården har pågått under hela den tid som GC även var berövad friheten på grund av brottsmisstanken. Mot bakgrund härav och innehållet i de handlingar som jag har tagit del av får det anses sannolikt att GC skulle ha varit tvångsvårdad under motsvarande tid med stöd av LPT om han inte hade blivit föremål för ett straffprocessuellt frihetsberövande. Vid sådant förhållande får det anses oskäligt att ersättning lämnas. GC begäran om ersättning ska därför avslås.