title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats på grund av eget beteende

text: Justitiekanslern avslår YBs begäran om ersättning.

text: Bakgrund

text: YB har varit anhållen och häktad under tiden den 20 januari – 19 maj 2016 på grund av misstanke om grov våldtäkt.

text: YB har tillsammans med två andra personer åtalats för en grov våldtäkt. Åtalet prövades av Falu tingsrätt (mål nr B 177-16) som inledningsvis konstaterade att målsäganden hade utsatts för de sexuella handlingar som åklagaren gjort gällande. Tingsrätten fann vidare att de tre åtalade befunnit sig på brottsplatsen och att frågan i målet därför var om de tre tilltalade deltagit i brottets utförande på ett sådant sätt att de var att betrakta som gärningsmän. Tingsrätten ansåg att en person hade utfört det sexuella handlandet och att en annan person hade hållit fast målsäganden under tiden. Tingsrätten ansåg även att en tredje person stått bredvid de övriga personerna och kommunicerat med dem. Tingsrätten fann slutligen att samtliga skulle betraktas som gärningsmän och dömas för grov våldtäkt.

text: Målet överklagades därefter till Svea hovrätt (mål nr B 2815-16) där gärningsbeskrivningen – efter åklagarens justering – angavs enligt följande.

text: ”[…] och YB har tillsammans och i samförstånd tvingat Sekretess A till sexuella handlingar jämförliga med samlag genom att hålla fast henne samtidigt som de försökt tränga in i henne analt samt fört in fingrar i hennes vagina. Det hände den 17 oktober 2015 på Fredsgatan 7, Ludvika, Ludvika kommun.

text: Brottet bör bedömas som grovt eftersom fler än en deltog i övergreppet.

text: YB […] begick gärningen med uppsåt. […] eller YB har i vart fall främjat gärningen med råd och dåd genom att stötta gärningsmännen med sin närvaro, kommunicera med gärningsmännen och i övrigt stödja dem i angreppet.”

text: Hovrätten anslöt sig inledningsvis till tingsrättens bedömning att målsäganden hade tvingats till sexuella handlingar på det sätt åklagaren gjort gällande och att de tre tilltalade befunnit sig på brottsplatsen tillsammans med målsäganden vid tidpunkten för våldtäkten. I likhet med tingsrätten fann hovrätten att endast två av de tilltalade aktivt hade medverkat i övergreppet, medan den tredje hade stått vid sidan av. Hovrätten ansåg däremot att det inte kunde anses utrett att den tredje personen främjat övergreppet på så sätt som åklagaren hade gjort gällande. Hovrätten fann vidare att det inte fanns tillräckligt underlag för att med säkerhet kunna avgöra vilka av de tre tilltalade som deltog i övergreppet. Samtliga tilltalade frikändes därför från åtalet.

text: Begäran m.m.

text: YB har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis och för förlorad arbetsförtjänst med 37 600 kr.

text: Åklagarmyndigheten har lämnat ett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Falu tingsrätts dom i mål nr B 177-16 och Svea hovrätts dom i mål nr B 2815-16.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Av 2 § första stycket 1 och andra stycket frihetsberövandelagen följer att den som har varit berövad friheten som anhållen under en tid av minst 24 timmar i sträck eller häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning bl.a. om det meddelas frikännande dom.

text: YB har friats från den brottsmisstanke som låg till grund för frihetsberövandet. Han är därför som utgångspunkt berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det bör övervägas om det finns skäl att sätta ned ersättningen.

text: Jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ner om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får emellertid inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: Ersättning ska kunna vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådant förhållande till brottet att ett ingripande mot denne varit klart motiverat eller om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att personen har dragit misstankarna till sig. I förarbetena exemplifieras detta bl.a. med situationen att ett skyltfönster krossats av någon i ett större stökigt gäng varefter polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid något brott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning nedsatt, om denne genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar (

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: f.).

text: Ett annat exempel där nedsättning kan vara aktuellt är den situation som förelåg i det s.k. Lindomefallet där en misstänkt person har varit på brottsplatsen tillsammans med en annan person och där det stod klart att ett grovt brott hade begåtts, men det inte kunde utredas vem som begått det aktuella brottet (se

text: SOU 1993:55 s. 214

text: , jfr

text: RH 1991:51

text: I förarbetena framhålls även situationen där en person som har avtjänat straff för rån, och som har varit närvarande vid rånet men efter resningsprövning bedömts inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han ska dömas för brott kan sakna rätt till ersättning (

text: a. prop. s. 55

text: f.).

text: Enligt vad Högsta domstolen uttalat i sitt avgörande

text: NJA 2013 s. 1003

text: måste emellertid de omständigheter som läggs till grund för att sätta ner ersättning med hänvisning till "eget beteende" avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen, dvs. brottspåståendet. Vidare sägs det att anledningen till den frikännande domen saknar betydelse för rätten till ersättning.

text: Det är staten som måste visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda. Jämkning bör endast ske i klara fall av oskälighet och eftersom det rör sig om ett undantag från en grundläggande rättsstatsprincip är det påkallat med en restriktiv tillämpning av bestämmelsen (se

text: a. prop. s. 25

text: f. och s. 55 f.).

text: Bedömningen i detta fall

text: Utöver vad som angivits ovan framgår även följande av tingsrättens dom. Målsäganden har uppgett att övergreppet pågick i omkring 15 – 20 minuter. Hon har även uppgett att hon skrek på hjälp ett flertal gånger, vilket även styrks av vittnesuppgifter. Målsäganden och ett vittne har även berättat att tre personer sprang från platsen när någon efter att ha hört skrik på hjälp frågade vad som pågick.

text: Både tingsrätten och hovrätten har ansett att målsäganden berättat om händelsen på ett trovärdigt sätt. Hovrätten har emellertid menat att målsägandens tillförlitlighet måste bedömas med viss försiktighet, vilket även är utgångspunkten för Justitiekanslerns bedömning.

text: Det har av både tingsrätt och hovrätt ansetts utrett (bl.a. genom DNA-bevisning) att YB har befunnit sig på brottsplatsen. Med ledning av målsägandens och vittnenas uppgifter om hur målsäganden agerat vid tillfället måste det vidare ha stått helt klart för YB att det har förekommit ett brottsligt sexuellt övergrepp. Den omständigheten att YB sprang från platsen när en person frågade vad som pågick talar för att YB insett risken att bli misstänkt för brott. Mot bakgrund av målsägandens uppgifter bör vidare anses utrett att övergreppet – även vid en försiktig bedömning – inte varit alldeles kortvarigt.

text: YB har genom att befinna sig på platsen för ett uppenbart brottsligt övergrepp som inte varit alldeles kortvarigt och där det funnits möjlighet att gå därifrån handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Genom att springa från platsen har han dessutom förstärkt den brottsmisstanke som föranlett frihetsberövandet. Han har därmed stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom framstår som klart motiverat. Det förhållandet att YB inte greps på platsen kan inte föranleda en annan bedömning. Sammantaget har han genom sitt eget agerande försatt sig i en situation där han löpt en överhängande risk att bli misstänkt för brott och därigenom i väsentlig omfattning själv föranlett att han har blivit frihetsberövad.

text: Som angetts ovan har Högsta domstolen i

text: NJA 2013 s. 1003

text: uttalat att de omständigheter som läggs till grund för att sätta ned ersättning med hänvisning till "eget beteende" måste avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen, dvs. brottspåståendet.

text: YB var frihetsberövad på grund av misstanke om grov våldtäkt. Det handlande som här läggs till grund för nedsättning utgör därför – även om det i sig har lett till att misstankar riktats mot honom – annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen. Även om YB hade frihetsberövats på grund av misstanke om medhjälp till grov våldtäkt så utgör det egna beteendet som läggs till grund för nedsättning något annat än det handlande som utgjort misstanken om medhjälp. YB:s närvaro har av nödvändighet varit en del av gärningsbeskrivningen och brottspåståendet, men har inte ensamt lagts till grund för påstående om brott.

text: Förhållandena i

text: NJA 2013 s. 1003

text: skiljer sig dessutom väsentligt från förhållandena i nu aktuellt mål. I 2013 års fall var det fråga om ett mycket speciellt brott som är konstruerat på ett annat sätt än nu aktuell brottslighet. Vidare resulterade bedömningen i uppsåtsfrågan i att något brott i det fallet inte hade förekommit. I nu aktuellt fall är det klarlagt att sökanden befunnit sig på platsen för ett konstaterat grovt brott.

text: Slutligen bör det framhållas att förarbetena tydligt anger att jämkning ska kunna ske i s.k. Lindomesituationer, dvs. där en person genom t.ex. sin närvaro stått i ett sådant nära samband till ett brott att det framstår som oskäligt att utge ersättning. Även med hänsyn till övriga exempel på jämkningssituationer i förarbetena framstår det som klart att lagstiftaren avsett att jämkning ska kunna ske i situationer där den frihetsberövade har varit närvarande vid ett brott även om närvaron i sig inte har varit brottslig. Högsta domstolens avgörande i

text: NJA 2013 s. 1003

text: bör av denna anledning inte förstås på det sättet att omständigheter som i och för sig av nödvändighet har omfattats av ett brottspåstående, men som i sig inte utgör de omständigheter som utgör påståendet om brottet vilka har lagts till grund för frihetsberövandet, inte kan läggas till grund för jämkning.

text: Av ovan angivna skäl är YB:s agerande sådant att han inte kan tillerkännas någon ersättning. Hans begäran ska därför avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot Upplands Väsby kommun med anledning av en begäran om utlämnande av allmän handling

org: jk

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Upplands Väsby kommun för att inte ha uppfyllt det skyndsamhetskrav som enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: gäller vid utlämnande av allmänna handlingar.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Justitiekanslern har tagit emot ett klagomål från AA om att Upplands Väsby kommun inte handlagt hennes begäran om att få ta del av handlingar tillräckligt skyndsamt. Enligt anmälan har det, i strid med

text: tryckfrihetsförordningen

text: , tagit 18 dagar för kommunen att handlägga ärendet. AA har även gjort gällande att kommunen bortsett från en fullmakts juridiska verkan.

text: Social- och äldrenämndens individutskott i Upplands Väsby kommun har inkommit med ett yttrande i ärendet. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: AA begärde att få ta del av handlingar från en tidigare utredning avseende hennes son. En handläggare vid kommunen försökte att hitta ett sätt att kunna tillgodose begäran, trots att AA inte var barnets vårdnadshavare. Handläggaren kontaktade barnets vårdnadshavare, som samtyckte till att AA skulle få ta del av de begärda handlingarna. Det aktuella ärendet har dragit ut på tiden. En korrekt hantering hade varit att fatta beslut utifrån att AA inte var vårdnadshavare och därmed avslå hennes begäran avseende de delar som omfattas av sekretess. Sedan Riksdagens ombudsmän (JO) granskade verksamheten under våren 2017 har en omfattande kvalitetsutveckling och kvalitetssäkring genomförts avseende bl.a. hanteringen av allmänna handlingar. Det finns i dag kompetens hos enhetens arbetsledare rörande den rättsliga regleringen. Det finns även ett nära ledarskap och regelbundna ärendedragningar.

text: Tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav är en del av introduktionen till nyanställda.

text: AA har tagit del av kommunens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Offentlighetsprincipen innebär att var och en har rätt att ta del av allmänna handlingar i enlighet med vad som sägs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Vissa begränsningar framgår av offentlighets- och sekretesslagen.

text: En allmän handling som får lämnas ut ska på begäran genast eller så snart det är möjligt tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen (

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: ). Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En begäran om att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt (

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att myndigheten ska kunna pröva om handlingen är allmän och offentlig. Ett visst dröjsmål kan vidare vara ofrånkomligt om begäran avser eller kräver en genomgång av ett omfattande material.

text: Utredningen i ärendet ger stöd för att det har tagit 18 dagar för Upplands Väsby kommun att handlägga AA:s begäran med stöd av offentlighets-principen. Handläggningstiden har inte varit förenlig med det skyndsamhetskrav som följer av 2 kap. 12 och 13 §§ tryckfrihetsförordningen. Upplands Väsby kommun måste kritiseras för detta. Av kommunens yttrande framgår dock att det finns en medvetenhet om skyndsamhetskravet. Vidare framgår att det bedrivs ett aktivt arbete med att kvalitetssäkra ärenden om utlämnande av allmän handling. Jag utgår från att kommunen genom fortsatta åtgärder säkerställer att varje begäran om utlämnande handläggs med den skyndsamhet som grundlagen kräver.

text: Vad AA i övrigt har anfört i sin anmälan hit föranleder inte någon åtgärd från Justitiekanslern.

type: avgorande


title: Remissyttrande över betänkandet Hemliga tvångsmedel mot allvarliga brott (SOU 2012:44).

text: Inledning

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern har inte i detalj granskat den lagtekniska utformningen av förslagen.

text: Inledningsvis kan konstateras att utredningens förslag samt den analys och de överväganden som ligger till grund för dessa framstår som mycket väl genomarbetade. Som framhålls i betänkandet och som Justitiekanslern har betonat i flera tidigare remissyttranden [1] är det av stor vikt att användningen av hemliga tvångsmedel är rättsligt reglerad och att denna reglering utformas med noggrant beaktande av grundlagarnas krav och Europakonventionens fri- och rättighetsreglering. Vid en avvägning mellan behovet av en effektiv brottsbekämpning (innefattande behovet av att upprätthålla den allmänna säkerheten) mot den grundlagsskyddade rätten till personlig integritet är det sålunda av utomordentligt stor vikt att – vilket utredningen betonar – tvångsmedelsanvändning endast tillåts i de fall där den framstår som nödvändig, proportionell och försvarlig i ett demokratiskt samhälle.

text: [1]Se t.ex. Justitiekanslerns remissyttranden den 30 september 2005 beträffande departementspromemorian Tvångsmedel för att förebygga eller förhindra allvarlig brottslighet (DS 2005:21), den 8 december 2005 beträffande delbetänkandet Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m. (

text: SOU 2005:38

text: ) och promemorian Hemlig rumsavlyssning samt den 15 december 2011 beträffande polismetodutredningens slutbetänkande Särskilda spaningsmetoder (

text: SOU 2010:103

text: Allmänna synpunkter med anledning av utredningens kartläggning

text: En meningsfull bedömning av om möjligheten att använda hemliga tvångsmedel svarar mot de krav som kan ställas förutsätter – som Justitiekanslern har betonat i tidigare remissyttranden – en analys av hur den praktiska tvångsmedelsanvändningen faktiskt gestaltar sig. En mycket ingående och förtjänstfull sådan kartläggning och analys har nu genomförts och redovisat i betänkandet. Genom denna kartläggning har grunden för mycket av den kritik som Justitiekanslern framfört mot tidigare reformförslag när det gäller hemliga tvångsmedel fallit bort.

text: Resultatet av den genomförda kartläggningen ger vid handen bl.a. att den ofta påtalade risken för missbruk genom att de brottsbekämpande myndigheterna skulle använda hemliga tvångsmedel för andra syften än som är tillåtet eller avsett inte har förverkligats. Tvärtom har den faktiska användningen av hemliga tvångsmedel i de sammanhang som nu är aktuella enligt vad som framgår av utredningens redovisning varit förhållandevis, för att inte säga mycket, begränsad och avsett just sådana fall som lagstiftningen varit avsedd att ta sikte på.

text: Att de farhågor som uttryckts inför tidigare utökningar av användningsområdet för hemliga tvångsmedel inte har besannats kan i sig anses tala för att redan genomförda reformer bör kunna permanentas och att det även kan finnas utrymme att ytterligare utöka möjligheten till aktuell typ av tvångs-medelsanvändning. Dock måste konstateras att ett av de starkast bidragande skälen till den för närvarande sparsamma användningen av hemliga tvångs-medel, att döma av den kartläggning som redovisas i betänkandet, synes vara att det är förenat med stora kostnader och praktiska svårigheter att använda åtminstone de mest ingripande av dessa.

text: Eftersom det finns skäl som talar för att den snabba teknikutvecklingen i framtiden kan komma att medföra ökade möjligheter att utnyttja hemliga tvångsmedel, utan att det skulle kräva lika mycket resurser som i dag, finns det anledning att även fortsättningsvis vara uppmärksam på risken för att sådana tvångsmedel skulle kunna komma att utnyttjas i en utsträckning som inte är avsedd. Å andra sidan bör det noteras att den praktiska tillämpningen enligt nuvarande regelverk, att döma av utredningens kartläggning, i allt väsentligt tycks ha anpassats för att så långt som möjligt minska integritetsintrånget. Av utredningens kartläggning framgår det att domstolskontrollen och de offentliga ombudens medverkan har haft en väsentlig funktion att fylla. På motsvarande sätt torde den kontroll som utövas av Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden bidra till att identifiera och motverka missbruk. Det samlade intrycket av den praktiska tvångsmedelsanvändningen enligt gällande regelverk, så som den kartlagts och redovisats i betänkandet, är således att den motsvarar även högt ställda krav på rättssäkerhet och proportionalitet.

text: Närmare om utredningens förslag

text: Som anförts inledningsvis framstår de lämnade förslagen som väl genomarbetade. Mot bakgrund härav och med beaktande av vad Som framkommit vid den kartläggning av den faktiska tillämpningen som utredningen har genomfört kan jag i huvudsak ställa sig bakom utredningens förslag, som i allt väsentligt innebär en rimlig avvägning mellan å ena sidan behovet och nyttan av de hemliga tvångsmedlen och å andra sidan det integritetsintrång som användningen av sådana tvångsmedel kan medföra. I det följande kommer jag att lämna vissa synpunkter beträffande olika delar i betänkandet. I de delar där förslagen lämnas okommenterade kan jag i princip instämma i utredningens överväganden och slutsatser.

text: På vilka brott ska tvångsmedlen få användas? (kap. 8.3.3)

text: Som påpekats av utredningen och även i andra sammanhang framstår den lagtekniska utformningen av straffbestämmelsen i

text: 18 kap. 4 § brottsbalken

text: (olovlig kårverksamhet) som ålderstigen, oklar och mindre ändamålsenlig. Detta är i sig en omständighet som är ägnad att inverka menligt på bl.a. rättssäkerheten när det blir fråga om att använda hemliga tvångsmedel för utredning av misstankar om det brottet. Särskilt mot denna bakgrund instämmer jag i utredningens bedömning att hemliga tvångsmedel inte längre bör få användas vid utredning av brottet olovlig kårverksamhet.

text: I övrigt innebär utredningens förslag en viss utvidgning av tillämpningsområdet för hemliga tvångsmedel. Sålunda föreslås det att hemlig rumsavlyssning ska få användas generellt för utredning av misstankar om brott som kan antas ha ett straffvärde som överstiger fyra års fängelse. Jag har inte något att invända mot en sådan utvidgning, utan konstaterar att intresset av att kunna utreda brott som i det enskilda fallet kan antas ha ett så högt straffvärde som fyra års fängelse typiskt sett får anses uppväga det i och för sig allvarliga integritetsintrång som hemlig rumsavlyssning innebär.

text: Utredningen har dock föreslagit att hemlig rumsavlyssning vid misstankar om vissa brott – spioneri och statsstyrt företagsspioneri – ska få användas även i fall där straffvärdet inte kan antas överstiga fyra års fängelse. Även om det inte finns något att invända mot utredningens analys i frågan om behovet och nyttan av en sådan utökad möjlighet att använda hemlig rumsavlyssning så saknar jag en närmare analys av proportionalitetsaspekten. Sålunda har det – när det gäller övriga brott för vilka hemlig rumsavlyssning kan komma ifråga enligt utredningens förslag – betonats att det är fråga om så allvarlig brottslighet att skälen för att tillåta sådan avlyssning uppväger de integritetsinskränkningar som tvångsmedlet skulle medföra. Jag ställer mig tveksam till om så någonsin kan anses vara fallet när det gäller misstankar om brott som, enligt tillämpliga straffskalor, kan ha ett straffvärde på bötesnivå. Med hänsyn härtill och då enbart behovs- och nyttoaspekterna inte bör tillåtas att bli utslagsgivande bedömer jag att förslaget i nu aktuell del inte bör genomföras.

text: Tillämpningsområdet för preventiva tvångsmedel (kap. 8.4)

text: Utredningens kartläggning och analys får anses bekräfta att möjligheten att använda preventiva tvångsmedel svarar mot ett verkligt behov och att sådan tvångsmedelsanvändning också, i praktiken, medför beaktansvärd nytta. Jag delar därför utredningens bedömning (redovisad i kap. 8.4.2) att preventiva tvångsmedel även fortsättningsvis ska få användas, men att arsenalen av sådana tvångsmedel inte bör utökas med hemlig rumsavlyssning. Däremot ställer jag mig tveksam till förslaget (i kap. 8.4.4.4) om att utöka möjligheten till preventiv tvångsmedelsanvändning till att avse även mindre allvarliga brott än som omfattas av 2007 års preventivlag. Av skäl som redovisats ovan, när det gäller förslaget om att tillåta hemlig rumsavslyssning även vid misstankar om brott som har ett lägre straffvärde än fyra års fängelse, bedömer jag att det av integritetsskäl skulle föra för långt att tillåta preventiv tvångsmedelsanvändning vid misstankar om – i straffvärdehänseende – så förhållandevis lindrig brottslig verksamhet som skulle bli fallet med utredningens förslag.

text: Utredningen har föreslagit att det för tillstånd till preventiva tvångsmedel som huvudregel ska krävas att det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk att en person kommer att utöva brottslig verksamhet eller att det – när påtaglig risk finns att det inom en organisation som personen tillhör kommer att utövas sådan brottslig verksamhet kan befaras att personen ifråga kommer att främja denna verksamhet. I övrigt föreslås rekvisiten för tillstånd till preventiva tvångsmedel vara oförändrade jämfört med vad som gäller enligt 2007 års preventivlag.

text: Som utredningen har framhållit framstår inte det nu gällande rekvisitet ”särskild anledning att anta att en person kommer att utöva brottslig verksamhet” i 2007 års preventivlag som helt ändamålsenligt i detta sammanhang. Den av utredningen föreslagna förändringen till ett mer framåtblickande riskrekvisit framstår därför som en klar förbättring.

text: Det ligger i sakens natur att ett avgränsningsrekvisit sådant som det aktuella – oavsett om det kan sägas vara tillbakablickande, som enligt nuvarande bestämmelse, eller framåtsyftande, som enligt utredningens förslag – inte kan utformas på ett så precist sätt att praktiska gränsdragnings- och tillämpningsproblem helt undviks. En avgränsning till fall där det finns en påtaglig risk för brottslig verksamhet kan inte sägas vara mer otydlig eller vag än vad som följer av den nu gällande regleringen, utan framstår tvärtom som en förbättring i det avseendet. Större skäl till tveksamhet finns det när det gäller den föreslagna möjligheten att använda hemliga tvångsmedel mot personer som kan befaras främja brottslig verksamhet (som det finns en påtaglig risk för att en organisation kommer att utöva).

text: Som utredningen framhållit får riskbedömningen inte bygga endast på spekulationer eller allmänna bedömningar, utan måste den vara grundad på faktiska omständigheter. Med en riskbedömning som utförs i enlighet med de närmare anvisningar som framgår av betänkandet får de föreslagna bestämmelserna om preventiv tvångsmedelsanvändning sammantaget anses uppfylla de krav på proportionalitet etc. som man kan ställa. Detta under förutsättning att möjligheten till preventiv tvångsmedelsanvändning inte utökas till att omfatta även misstankar om mindre allvarlig brottslighet än som omfattas av det nu gällande regelverket.

text: Överskottsinformation (kap. 10)

text: Resultatet av den kartläggning som utredningen genomfört ger vid handen att den faktiska användningen av överskottsinformation är begränsad. Inget har framkommit som tyder på att de brottsbekämpande myndigheterna ansöker om tillstånd till hemliga tvångsmedel i syfte att generera överskottsinformation. Däremot har det framkommit att sådan information om allvarlig brottslighet i vissa fall har genererats men – till följd av de stränga regler som gäller beträffande möjligheten att använda överskottsinformation – inte har kunnat utnyttjas för utredning om eller ingripande mot aktuella brott. Mot bakgrund av vad som framkommit vid den kartläggning som sålunda genomförts tillstyrker jag att regleringen om överskottsinformation enhetligas på sätt utredningen föreslagit.

text: Möjlighet för åklagare att fatta interimistiska tillståndsbeslut (kap. 12.1.3)

text: Den kartläggning som utredningen har genomfört och redovisat ger vid handen att det i vissa fall kan finnas ett påtagligt behov av att fatta mycket snabba beslut om hemliga tvångsmedel och att det därvid kan inträffa att den nu gällande beslutsordningen omöjliggör ett sådant beslutsfattande. Vem som fattar ett tvångsmedelsbeslut har inte i sig någon betydelse för integritetsfrågan, utan berör endast rättssäkerhetsaspekten av tvångsmedelsanvändningen. Som utredningen har anfört kan det accepteras att hemliga tvångsmedel medför relativt betydande integritetsintrång, men inte godtas att regler om och tillämpning av tvångsmedlen brister i rättssäkerhet. Införandet av en möjlighet för åklagare att fatta interimistiska tvångsmedelsbeslut innebär en viss inskränkning i de rättssäkerhetsgarantier som följer av nu gällande krav på domstolsprövning. Eftersom samtliga av åklagare fattade tvångsmedelsbeslut (utom sådana som avser kvarhållande av försändelse) enligt utredningens förslag ska bli föremål för en efterföljande domstolsprövning saknas det skäl att anta att den föreslagna reformen skulle få negativa följder för den enskildes rättssäkerhet. Med hänsyn härtill och då det, i det fåtal fall där det finns behov av mycket snabba beslut, får antas föreligga ett påtagligt allmänt intresse av att sådana också ska kunna fattas, finner jag inte skäl att motsätta mig utredningens förslag i denna del.

text: Utformningen av reglerna om tillträdestillstånd vid hemlig rumsavlyssning (kap. 12.3)

text: Förslaget om att tillträdestillstånd vid hemlig rumsavlyssning ska få avse, utöver den plats som ska avlyssnas, en plats som direkt angränsar till den platsen innebär att personer som helt saknar anknytning till den misstänkte kan komma att bli utsatta för ingrepp i sin privata sfär. Även om dessa utomstående personer inte kommer att drabbas av den övervakning som tvångsmedelsanvändningen innebär så bör det krävas mycket starka skäl för att ett sådant integritetsintgång ska tillåtas. Jag bedömer att de skäl som redovisas för att införa en möjlighet till tillträdestillstånd i andra utrymmen än det som ska avlyssnas inte har en sådan styrka att de kan motivera en sådan möjlighet. Om förslaget ändå skulle genomföras i denna del så bör det övervägas om det inte borde begränsas på så sätt sådana tillträdestillstånd aldrig får avse någon utomstående persons bostad.

text: Utredningen har vidare föreslagit att tillträdestillstånd ska få meddelas för att installera hjälpmedel för kameraövervakning. Det finns inte anledning att ifrågasätta att det kan finnas ett behov för de brottsutredande myndigheterna att bereda sig tillträde till olika utrymmen för att kunna kameraövervaka dessa. Inte heller finns det skäl att ifrågasätta den potentiella nyttan av en sådan möjlighet. Jag bedömer dock att det integritetsintgång som en sådan kameraövervakning kan medföra är så stort att det, trots behovet och nyttan, inte bör införas en möjlighet till tillträdestillstånd för nu angivet ändamål.

text: Frågan om reglerna bör göras permanenta och om deras placering (kap. 13)

text: Jag instämmer i de överväganden som utredningen har redovisat i frågan om de aktuella reglerna nu bör göras permanenta och bedömer, i likhet med utredningen, att samtliga regler om hemliga tvångsmedel (utom dem om preventiva tvångsmedel) bör inarbetas i

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Även om reglerna permanentas finns det dock skäl att framhålla att det, liksom fallet har varit hittills, är viktigt att regelbundet utvärdera det aktuella regelverket och dess tillämpning.


title: Ersättningsanspråk med anledning av att en person var förvarad i häkte i avvaktan på Kriminalvårdens beslut om placering i anstalt m.m

text: Justitiekanslern avslår HA:s skadeståndsanspråk.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden inom ramen för sina tillsynsbefogenheter.

text: Ärendet

text: Bakgrund HA dömdes den 13 februari 2007 av Stockholms tingsrätt till fängelse en månad samt den 20 december 2007 av Hovrätten för Västra Sverige till fängelse ett år och sex månader. Båda domarna överklagades av HA. Den 1 februari 2008 häktades HA av Göteborgs tingsrätt för annan brottslighet och placerades på Häktet Göteborg. Högsta domstolen beslutade den 18 februari 2008 att inte meddela prövningstillstånd avseende hovrättsdomen, varför denna blev verkställbar samma dag. HA var emellertid fortsatt häktad i Göteborgs tingsrätts mål till den 9 maj 2008 då häktningen hävdes. Den 13 maj 2008 hade Häktet Göteborg färdigställt ett placeringsunderlag och initierade samtidigt ett placeringsärende hos Kriminalvårdens placeringsenhet (placeringsenheten). HA förflyttades samma dag till Häktet Karlstad i avvaktan på anstaltsplacering. Den 29 maj 2008 meddelades dom i Göteborgs tingsrätts mål och HA dömdes till fängelse tre år sex månader. Domen överklagades av HA. Den 10 juli 2008 meddelade placeringsenheten ett beslut om anstaltsplacering och den 12 juli 2008 förflyttades HA till Anstalten Kirseberg i Malmö. Anspråk m.m. HA har begärt skadestånd av staten med 27 000 kr för den kränkning han anser sig ha blivit utsatt för genom den långvariga och lagstridiga häktesplaceringen under i vart fall perioden 16 maj – 9 juli 2008. På ersättningen har han, som det får förstås, begärt ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: Som grund för sitt anspråk har HA anfört att hans placering i häkte i avvaktan på anstaltsplacering varade i flera månader och att den därmed var lagstridig. Han har vidare hävdat att häktesplaceringen innebar ett tydligt ingrepp i och en kränkning av hans personliga integritet och att den innefattar brottet tjänstefel. Till stöd för sin uppfattning har han åberopat Justitiekanslerns beslut den 5 mars 2007 i ärendet med dnr

text: . HA har också anfört att Kriminalvården, trots kritik från Justitiekanslern i nämnda ärende, vid upprepade tillfällen har överträtt gällande lagstiftning i flera fall som liknar hans eget. Han har begärt att Justitiekanslern ska inleda en förundersökning avseende i första hand tjänstefel.

text: Aktuella bestämmelser Enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL) får den som ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt för att avtjäna straff i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Enligt

text: 7 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) bör en intagen placeras i en öppen anstalt, om inte placering i en sluten anstalt är nödvändig av bl.a. säkerhetsskäl. Vid bedömningen av om det av säkerhetsskäl är nödvändigt med placering i en sluten anstalt ska bland andra omständigheter beaktas om det finns risk för att den intagne ska avvika eller fortsätta med brottslig verksamhet.

text: Av 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (

text: KVFS 2006:13

text: ) framgår att det inför anstaltsplacering ska upprättas ett placeringsunderlag som ska fastställas av verksamhetsstället och snarast möjligt skickas till placeringsenheten.

text: Inför varje anstaltsplacering ska, enligt 2 § placeringsföreskrifterna, en risk- och behovsbedömning göras där risken för hot och våld, hantering eller missbruk av narkotika och andra droger under verkställigheten, annan fortsatt brottslig verksamhet, rymning/fritagning samt den dömdes individuella behov ska bedömas. Av allmänna råd till denna bestämmelse avseende risk för fortsatt brottslig verksamhet och risk för fritagning/rymning framgår bl.a. att det särskilt bör beaktas om den dömde deltar i nätverk som bidrar till allvarliga ordningsstörningar eller brottslig verksamhet.

text: Den dömdes risk- och behovsprofil ska inför placeringsbeslutet, enligt 3 § placeringsföreskrifterna, fastställas genom en sammanvägning och värdering av vad som framkommit vid risk- och behovsbedömningen.

text: Av allmänna råd till placeringsföreskrifterna gällande val av anstaltsplats framgår bl.a. att en dömd, som deltar i nätverk som bidrar till allvarliga ordningsstörningar eller brottslig verksamhet, bör placeras i den anstaltsavdelning där han eller annan medlem i organisationen inte kan äventyra ordningen och säkerheten.

text: Kriminalvårdens generaldirektör uttalade i en skrivelse den 17 mars 2005 att placeringsunderlag i normalfallet skulle vara färdigställt och överlämnat till placeringsenheten inom tre-fyra arbetsdagar från den dag domen blev verkställbar.

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: följer att staten ska ersätta bland annat ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som avses i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Enligt

text: 2 kap. 3 §

text: ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära, ersätta den skada som kränkningen innebär.

text: Utredningen m.m. Kriminalvården har avstyrkt HA:s anspråk och sammanfattningsvis anfört följande. Placeringsunderlaget rörande HA får anses ha upprättats och överlämnats till placeringsenheten inom godtagbar tid från det att verkställighet av aktuellt fängelsestraff påbörjades. Placeringsärendet initierades i samband med att häktningen av HA hävdes den 9 maj 2008. Normalt finns inte anledning att påbörja en utredning om anstaltsplacering då en intagen är häktad i ett annat mål eftersom förutsättningarna för placeringen är beroende av utgången i den pågående domstolsprocessen. Förhållandena i detta fall skiljer sig därmed från det fall som HA har hänvisat till (JK dnr

text: ) då det i HA:s fall endast är fråga om att förvaring i häkte har skett under tid då utredning om anstaltsplacering pågått och frågan är om staten härigenom har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot honom. HA begär ersättning för kränkning alternativt psykiskt lidande vilket får uppfattas som ett anspråk på ersättning för ideell skada enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Tjänstefel är i och för sig är ett sådant brott som i viss utsträckning har ansetts kunna medföra rätt till kränkningsersättning. Även om Justitiekanslern kommer fram till att tidsutdräkten i placeringsärendet utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening så är detta inte en omständighet av sådan art att det kan utgöra tjänstefel.

text: Kriminalvården har angående handläggningen av det aktuella placeringsärendet uppgett bl.a. följande.

text: […] Kriminalvården [har] att göra en risk- och behovsbedömning inför varje anstaltsplacering. Placeringsutredningen kan vara komplicerad när den dömde har ett stort skyddsbehov på grund av brottets natur (t.ex. sexualbrott) eller är svårplacerad av individuella orsaker. Det är mycket viktigt att placeringsunderlaget är väl underbyggt och att risk- och behovsbedömningen görs noggrant, framför allt vad gäller intagna med behov av högre säkerhet. Denna kategori intagna är särskilt svårplacerade med tanke på det begränsade antal anstaltsplatser som då kan komma ifråga. Det är ur ordnings- och säkerhetssynpunkt också av stor vikt att en olämplig klientkonstellation inte uppstår på den mottagande anstalten. Av denna anledning måste omfattande bedömningar göras av ett antal faktorer rörande ett stort antal klienter, i synnerhet gäller detta för det fall Kriminalvården har indikationer på att den dömde som är föremål för placering har anknytning till ett kriminellt nätverk. Beträffande denna klientgrupp krävs ett mycket noggrant och välbalanserat utredningsarbete med koncentration till att bedöma hot och risker för den aktuella klienten.

text: Kriminalvården hanterar ett växande problem med klienter tillhörande den organiserade brottsligheten och har observerat en markant ökning av det antal intagna som har sådana kopplingar, såväl till mer lösligt sammansatta som till permanenta grupperingar. Denna utveckling har föranlett Kriminalvården att i allt större utsträckning fokusera på att vidta åtgärder för att undvika skapandet av kontaktytor mellan och inom kriminella grupperingar samt för att förhindra att konflikter och andra ordningsstörande situationer uppkommer. Situationen har blivit än mer tydlig sedan de brottsbekämpande myndigheterna intensifierade kampen mot denna typ av brottslighet, genom riktade nationella och lokala insatser, i särskilda projektgrupper och med tyngdpunkt på störningsverksamhet. Kriminalvårdens placeringsenhet tydliggjorde problematiken tidigt under 2007, vilket innebar att myndighetsledningen införde särskilda hanteringsrutiner för dessa klienter. Syftet med rutinerna var att skydda liv och hälsa för klienten och motverka att rivaliserande gäng- och nätverkskonstellationer utövade grov brottslighet under verkställigheten i form av hot och våld mot medintagna och personal. Myndighetens platssituation är redan under normala former ansträngd för klienter som ska avtjäna fängelsepåföljd. Det huvudsakliga anstaltsbeståndet är konstruerat för ett normalklientel där kraven på en inre differentiering är generellt låga. För klienter som utfört brottslig verksamhet för den grova organiserade brottsligheten eller tillhör gäng- eller nätverkskonstellationer föreligger emellertid höga krav på en fullständig inre differentiering på anstalten, vilket även inkluderar sysselsättning, undervisning och bostadsutrymmen med rastgårdar. De omfattande konflikter som kontinuerligt pågår mellan olika gäng- och nätverkskonstellationer har ofta en så pass stark livskraft att den via dekret från ledare eller självmant överförs in i anstalts- och häktesmiljön. Medlemmar och klienter med ambition att ansluta sig till dessa kriminella organisationer kommer således ställas i en komplicerad och farlig situation, med tydliga krav på att utöva hot och våld mot medintagna från rivaliserande parter. Detta fenomen omfattar dessvärre även klienter som inte utfört brottslig verksamhet med koppling till den kriminella organisationen.

text: Kriminalvården vill i sammanhanget betona att lagstiftningen på detta område sedan länge är inaktuell och helt oförenlig med de krav som ställs på dagens kriminalvård. Att gällande rätt behöver ses över har påtalats av Kriminalvården vid flera tillfällen. Med tanke på den beläggningssituation som råder, särskilt vad gäller placering till anstalter av högre säkerhet, är det i dagsläget i många fall närmast en omöjlighet att leva upp till det skyndsamhetskrav som gäller enligt 11 § StidL. Kriminalvården har vidtagit åtgärder för att möta de behov som uppkommit till följd av den rådande situationen. Exempelvis kan nämnas skapandet av nya mindre enheter inom anstalterna där svårplacerade intagna ska kunna vistas i en säker miljö. Det pågår också sedan 2004 ett omfattande utbyggnadsprogram avseende anstaltsplatser. Trots detta kan Kriminalvården förutse att problemet med placering i häkte av intagna som verkställer fängelsestraff kommer att bestå som en akut åtgärd och transitåtgärd under flera år.

text: Kriminalvården har sammanfattningsvis framhållit följande. Det är naturligtvis inte önskvärt att en intagen, som i detta fall, får kvarstanna i häkte i drygt två månader i avvaktan på att utredningen kring lämplig anstaltsplacering pågår. Enligt uppgifter från Kriminalvårdens placeringsenhet var HA:s ärende tidskrävande och svårt att handlägga med hänsyn till den ovan beskrivna problematiken. Placeringsenhetens arbete utfördes i nära samverkan med myndighetens säkerhetsorganisation enligt ovan beskriven metod. Under tidsperioden för HA:s placering hanterades ett mycket stort antal klienter som tillhörde den organiserade brottsligheten. Platssituationen var ansträngd vid anstalter som kunde komma i fråga med hänsyn till påföljd och lämplig säkerhetsnivå. Det var mot bakgrund av det som nu beskrivits nödvändigt att avvakta med anstaltsplaceringen till dess placeringsenheten hade slutfört sin utredning. En inte tillräckligt underbyggd placeringsutredning skulle kunna få mycket allvarliga följder mot bakgrund av risken för såväl den dömdes som annans säkerhet till liv och hälsa.

text: HA har lämnat synpunkter på Kriminalvårdens yttrande och därvid bl.a. tillbakavisat uppgiften om att han skulle tillhöra något kriminellt nätverk.

text: HA har tillagt att han den 23 februari 2009 omplacerades från Anstalten Kirseberg i Malmö till Häktet Göteborg i samband med en huvudförhandling i Hovrätten för Västra Sverige i det mål i vilket han var häktad av Göteborgs tingsrätt fram till den 9 maj 2008 och att han per den 6 mars 2009 alltjämt var placerad där. Enligt HA var även den häktesplaceringen lagstridig och inskärper ytterligare hans tidigare gjorda begäran om att Justitiekanslern bör inleda en förundersökning. HA har dock inte yrkat någon ytterligare ersättning med anledning av den sist nämnda häktesplaceringen men har anfört att denna ska beaktas vid bedömningen av hans ursprungliga skadeståndsyrkande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsfrågan

text: Det finns enligt Justitiekanslern inte något att anmärka mot hanteringen av placeringsfrågan från det att häktningen i Göteborgs tingsrätts mål hade hävts den 9 maj, varvid det tidigare utdömda fängelsestraffet hade aktualiserats, och till dess att ärendet initierades hos placeringsenheten den 13 maj 2008.

text: HA har gjort gällande att kränkningen har pågått i vart fall under tiden från och med den 16 maj, dvs. tre dagar efter det att ärendet initierades hos placeringsenheten, och till och med den 9 juli 2008. Under den tiden och fram till dess att beslutet om anstaltsplacering hade verkställts den 12 juli 2008, var han således placerad i häkte.

text: Det fanns enligt 11 § StidL stöd för att låta HA vara kvar i häkte den 13 maj i avvaktan på ett beslut om anstaltsplacering. En sådan tillfällig förvaring bör dock, enligt ett uttalande i förarbetena till bestämmelsen, inte få pågå längre än någon eller några få dagar (se

text: prop. 1974:20 s. 77

text: ). Detta uttalande har ofta citerats i beslut rörande frågor om dröjsmål med anstaltsplacering (se t.ex. JO 1988/89 s. 99 och JO 2009-04-28, dnr 3236-2008 samt Justitiekanslerns beslut med dnr

text: och

text: ). Den tid som HA var placerad i häkte kom således att väsentligt överstiga vad som där har angetts.

text: Kriminalvården har i sitt yttrande beskrivit de problem som finns och de avvägningar som måste göras i placeringsärenden och har också uppgett att HA:s ärende var ett sådant ärende som var tidskrävande och svårt att handlägga. Det framstår som uppenbart att det utifrån hänsyn till ordning och säkerhet, både i allmänhet och med hänsyn till den person ärendet gäller, kan vara förenat med stora svårigheter att hitta en passande anstaltsplacering och att den utredning som måste göras, särskilt för att tillgodose rimliga krav på säkerhet för den enskilde, många gånger är tidskrävande och grannlaga. De skäl som Kriminalvården har redovisat ger enligt Justitiekanslern stöd för att godta att HA:s placeringsärende krävde avsevärt mer tid än normalt. Att HA fick stanna kvar i häkte i två månader i avvaktan på en anstaltsplacering måste emellertid, även med beaktande av de särskilda omständigheterna i ärendet och särskilt mot bakgrund av de förarbetsuttalanden som ovan redovisats, anses utgöra ett skadeståndsgrundande fel.

text: HA har emellertid begärt ersättning för kränkning. Statens skadeståndsansvar för sådan ideell skada är enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: begränsat till fall där den skadelidande har blivit allvarligt kränkt genom brott som innefattar ett angrepp mot hans eller hennes person, frihet, frid eller ära.

text: Det brott som kan vara aktuellt här är tjänstefel vilket i vissa fall kan vara ett sådant brott som grundar rätt till ersättning för kränkning. Utredningen i ärendet ger dock inte stöd för antagandet att någon anställd inom Kriminalvården vid handläggningen av HA:s placeringsärende har gjort sig skyldig till ett straffbart tjänstefel. En omständighet att beakta är därvid att den långa handläggningstiden enligt vad som framgår av utredningen främst motiverats av hänsyn till HA:s egen säkerhet. Det finns därmed inte grund för att utge kränkningsersättning till honom.

text: Den andra häktesplaceringen

text: När det gäller den fråga HA väckt angående hans vistelse i häkte i samband med huvudförhandlingen i hovrätten våren 2009 konstaterar Justitiekanslern efter att ha inhämtat information från kriminalvården och hovrätten följande. HA kallades att inställa sig personligen till förhandlingen i hovrätten i Göteborg; den 24-26 februari, den 2-5 mars och den 9-10 mars 2009. Den 10 mars var planerad som reservdag. Huvudförhandlingen kom att pågå den 24-26 februari och den 2-5 mars. HA skrevs in på Häktet Göteborg den 23 februari 2009 kl 19.55 och ”avgick” den 10 mars kl 08.28.

text: Enligt 43 § första stycket KvaL ska en intagen inställas vid domstol om domstolen begär det. I anslutning till en sådan inställelse får den intagne tillfälligt placeras i allmänt häkte, om det behövs av säkerhetsskäl. I andra stycket anges att tiden för inställelse som anges i första stycket inräknas i verkställighetstiden.

text: Mot bakgrund av vad som ovan redovisats angående placeringsärendet anser Justitiekanslern att det inte finns anledning att kritisera att HA placerades i häkte under tiden för huvudförhandlingen i hovrätten. Med hänsyn till den kallelse som gällde och det strafftidsbeslut som förelåg samt med beaktande av det förhållandet att HA, såvitt framgått av handlingarna i ärendet, vid den aktuella tidpunkten var bosatt i Göteborg finns det inte heller skäl att inom ramen för Justitiekanslerns tillsyn närmare utreda det förhållandet att han fick kvarstanna på häktet i Göteborg tills han villkorligt frigavs den 10 mars 2009.

text: Tillsynsfrågan

text: Ärendet väcker särskilt frågan om tolkningen och tillämpningen av 11 § StidL och om Kriminalvårdens möjligheter att uppfylla de krav som den bestämmelsen, enligt uttalanden i förarbetena, ställer.

text: Det finns inte anledning att ifrågasätta uppgifterna om att förekomsten av intagna som ingår i den organiserade brottsligheten på senare tid har ökat och att detta påverkar Kriminalvårdens möjligheter att planera för genomförande av straffverkställigheter. Kriminalvården har i detta liksom i tidigare ärenden redogjort för de svårigheter som kan föreligga i placeringsärenden och de hänsyn till motstående intressen som myndigheten därvid har att beakta. Å ena sidan ska beslut meddelas skyndsamt med hänsyn till bl.a. de grundläggande krav som måste ställas utifrån den enskildes fri- och rättigheter. Å andra sidan är förhållandena ibland sådana att beslut inte kan fattas utan omfattande utredningsåtgärder som även innefattar andra intagna än den som placeringsärendet rör.

text: De motivuttalanden som i dessa situationer utgör en måttstock för bedömningen av om Kriminalvården har agerat felaktigt eller försumligt tillkom för mer än 35 år sedan men har som framgått ovan alltjämt betydelse. Kriminalvården har i detta liksom i tidigare ärenden betonat att lagstiftningen sedan länge är inaktuell och helt oförenlig med de krav som ställs på dagens kriminalvård. Man anser sig ha en mycket begränsad förmåga att leva upp till de aktuella kraven och har också vid flera tillfällen efterlyst att gällande rätt ska ses över.

text: I propositionen 2009/10:135 – En ny fängelse- och häkteslagstiftning – som ligger till grund för den nya lagstiftning som börjar gälla den 1 april 2011 har regeringen uttalat att man på sikt avser att initiera en översyn av lagen (

text: ) om beräkning av strafftid m.m.

text: Mot bakgrund av det anförda vill Justitiekanslern betona att det är angeläget att en sådan översyn som Kriminalvården efterfrågar och regeringen synes ha övervägt kommer till stånd. I det arbetet får övervägas vad som krävs för att med bibehållen rättssäkerhet för den frihetsberövade kunna ge Kriminalvården en realistisk möjlighet att möta kraven på både skyndsamhet och säkerhet. Ett exemplar av detta beslut kommer att överlämnas för beaktande i detta översynsarbete.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av en felaktig uppgift om medborgarskap i folkbokföringsregistret

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk.

text: Justitiekanslern kritiserar Skatteverket för den utdragna handläggningen av ansökan om utplånande av en historisk uppgift om AA:s medborgarskap.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA (sökanden) och hennes tvillingsyster folkbokfördes den 5 april 2016 som nyinflyttade till Sverige. Skatteverket registrerade av ett misstag sökanden som mexikansk medborgare i stället för svensk medborgare. Med anledning av vårdnadshavarnas begäran rättade verket den 8 april 2016 uppgiften till svenskt medborgarskap. I folkbokföringsdatabasen finns fortfarande uppgift om att sökanden tidigare varit registrerad som mexikansk medborgare.

text: Sökanden fick under våren 2017 en inbjudan att delta i en medborgarskapsceremoni som anordnades av Stockholm stad.

text: Sökandens vårdnadshavare ansökte den 2 augusti 2017 om utplånande av uppgiften om sökandens mexikanska medborgarskap från folkbokföringsdatabasen. Skatteverket avslog deras begäran den 26 oktober 2018. Vårdnadshavarna överklagade verkets beslut till Förvaltningsrätten i Stockholm, som den 1 mars 2019 (mål nr 26705-18) avslog överklagandet. Vårdnadshavarna har överklagat förvaltningsrättens dom till Kammarrätten i Stockholm. Deras överklagande är fortfarande föremål för prövning där (mål nr 2006-19).

text: Anspråket

text: Sökanden har, genom sina vårdnadshavare, begärt skadestånd av staten. Till stöd för sitt anspråk har sökanden anfört att Skatteverket har vägrat att radera den felaktiga uppgiften om mexikanskt medborgarskap, som fortfarande finns registrerad som en historisk uppgift. Den felaktiga uppgiften har spridits genom uttag från folkbokföringsdatabasen till bl.a. Stockholms stad, som våren 2017 skickade en inbjudan till sökanden att delta i en medborgarskapsceremoni.

text: Sökandens vårdnadshavare begärde sommaren 2017 att den historiska uppgiften om mexikanskt medborgarskap skulle utplånas från folkbokföringsdatabasen. Vid ett telefonsamtal med verkets handläggare upplystes vårdnadshavare om att det inte gick att ta bort den felaktiga uppgiften och att ärendet var avslutat.

text: Vårdnadshavarna har även anfört följande. Idag är en moder och två fäder registrerade för både sökanden och hennes tvillingsyster. Detta stämmer inte överens med de biologiska förhållandena eftersom barnen inte kan ha tre biologiska föräldrar. Av

text: 6 kap. 2 § föräldrabalken

text: framgår att ett barn har två föräldrar. Vårdnadshavarna har efterfrågat Justitiekanslerns inställning i fråga om Skatteverkets registrering av utfallet av Solna tingsrätts beslut i mål nr Ä 5192-16 har skett korrekt.

text: Utredningen

text: Skatteverket har yttrat sig över anspråket och anfört bl.a. följande.

text: I samband med en anmälan om flyttning till Sverige registrerade Skatteverket den 5 april 2016, av misstag, [ sökanden ] som mexikansk medborgare. Skatteverket rättade uppgiften till svenskt medborgarskap den 8 april 2016, men av folkbokföringsdatabasen framgår att [ sökanden ] tidigare varit registrerad som mexikansk medborgare fr.o.m. den 1 april 2016. Vid inflyttningen registrerade Skatteverket den kvinna som fött [ sökanden ] som hennes biologiska mor och ensam vårdnadshavare och den biologiska fadern som hennes far i enlighet med Skatteverkets rättsliga ställningstagande med dnr

text: 131 182694-16/111

text: Med stöd av Solna tingsrätts dom, mål nr T 2762-16, registrerade Skatteverket den 29 juni 2016 [ den biologiska fadern ] som ensam vårdnadshavare fr.o.m. den 1 juni 2016.

text: Solna tingsrätt beviljade den 10 november 2016, mål nr Ä 5192-16, en ansökan om adoption av [ sökanden ] och [ hennes tvillingsyster ] och Skatteverket registrerade därefter även [ AA ] som flickornas far och vårdnadshavare fr.o.m. detta datum.

text: Med anledning av vårdnadshavarnas begäran om utplåning av uppgifter den 1 augusti 2017 registrerade Skatteverket ärendet 18 46075460. Den handläggare som diarieförde ärendet har uppgett att hon i ett telefonsamtal meddelat att uppgiften om det felaktiga medborgarskapet inte kommer att tas bort och att hon skulle återkomma med besked om det ens var möjligt. Någon tjänsteanteckning upprättades inte efter telefonsamtalet och någon ny kontakt togs inte. Den enda anteckningen som finns i ärendet är inkommen skrivelse i augusti 2017. Ärendet är inte avslutat.

text: Skatteverket finner utrett att det i april 2016 skett en sådan felaktig registrering av medborgarskap i folkbokföringsdatabasen avseende [ sökanden ] som kan medföra skadeståndsskyldighet för staten. Uppgiften rättades med det korrekta medborgarskapet inom en vecka, men syns fortfarande i folkbokföringsdatabasen som en historisk uppgift. Uppgift om ändrat medborgarskap har levererats till de myndigheter som hämtat uppgiften från Navet aktuell tid. Såväl vid den felaktiga registreringen som vid rättelsen gällde

text: personuppgiftslagen

text: Skatteverket anser att det ärende, 18 46075460, som vårdnadshavarnas begäran om utplåning av uppgifter sommaren 2017 föranledde inte har handlagts korrekt. Ärendet är även bristfälligt dokumenterat.

text: Eftersom det inte är visat att den felaktiga registreringen eller den bristfälliga handläggningen av ärendet 18 46075460 har orsakat några extra kostnader anser Skatteverket att ersättning inte bör medges för ekonomisk skada, varken med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: eller

text: skadeståndslagen

text: Mot bakgrund av vad som har kommit fram i ärendet anser Skatteverket att aktuell registrering av medborgarskap för [ sökanden ] inte kan betraktas som sådan att den berättigar till ersättning för kränkning med stöd av

text: personuppgiftslagen

text: . Med hänsyn till [ sökandens ] låga ålder får hon antas ha saknat kännedom om den felaktiga registreringen. Även om hon som vuxen skulle få kännedom om den felaktiga registreringen kan den eventuella kränkning som det skulle medföra inte framstå som annat än obetydlig och därmed inte ersättningsbar, jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 4 maj 2017, dnr

text: Omständigheterna har inte heller visats vara sådana att det kan finnas förutsättningar ett medge ersättning för kränkning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Vad gäller Skatteverkets registreringar efter Solna tingsrätts avgöranden har det enligt Skatteverkets uppfattning inte kommit fram annat än att de har skett enligt gällande bestämmelser och rutiner.

text: Skatteverket anser därmed att begäran om skadestånd bör avslås.

text: Avslutningsvis beklagar Skatteverket det som hänt.

text: Sökandens vårdnadshavare har fått del av Skatteverkets yttrande och kommenterat detta samt vidhållit skadeståndsanspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: De grundläggande bestämmelserna om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Skatteverkets handläggning av och beslut i folkbokföringsverksamhet är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd kan också ges ut om Europakonventionen har överträtts, i den utsträckning det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. (Jfr bl.a. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: och numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Skadeståndslagens

text: bestämmelser ska endast tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap. 1 §

text: Bestämmelserna om skadestånd i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL, var tillämpliga i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet fram till den 25 maj 2018 då

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016

text: om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv

text: (EU:s dataskyddsförordning) trädde i kraft. Samma dag upphörde PUL att gälla.

text: I fråga om personuppgiftsbehandling gäller sedan den 25 maj 2018 EU:s dataskyddsförordning liksom lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning. (Samma dag upphörde PUL att gälla.) Enligt artikel 5.1 d i EU:s dataskyddsförordning ska personuppgifterna vara riktiga och, om nödvändigt, uppdaterade. Enligt

text: artikel 82.1

text: har en person rätt till ersättning för materiell eller immateriell skada vid överträdelse av förordningen.

text: Vid behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet tillämpades bl.a.

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL (dåvarande

text: 3 kap. 3 §

text: lagen [2001:182] om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet). Enligt

text: 9 § första stycket g)

text: PUL var den personuppgiftsansvarige skyldig att se till att de personuppgifter som behandlades var riktiga och, om det var nödvändigt, aktuella. Enligt

text: 48 §

text: PUL var den personuppgiftsansvarige skyldig att ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling i strid med PUL hade orsakat.

text: I

text: 13 §

text: PUL föreskrevs att det var förbjudet att behandla personuppgifter som bl.a. avslöjar ras eller etniskt ursprung. Motsvarande bestämmelse finns numera i artikel 9 i dataskyddsförordningen.

text: Regeringen har bedömt att en isolerad uppgift om medborgarskap eller uppgifter om nationalitet eller ursprungsland inte avslöjar vare sig ras eller etniskt ursprung (

text: prop. 2001/02:144 s. 41

text: och

text: prop. 2009/10:85 s. 325

text: , jämför

text: Ds 2013:10 s. 106

text: och

text: SOU 2015:39 s. 328

text: f.), jämför också

text: Ds 2007:43 s. 420

text: f. om signalementsuppgifter och uppgifter om födelseland (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, [2019-07-22, Zeteo], kommentaren till

text: 13 §

text: PUL).

text: Syftet med kränkningsersättning vid en felaktig registrering av personuppgifter är att den ska kompensera känslor hos den skadelidande och ge upprättelse. Ersättningen för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet (se

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). Bl.a. kan beaktas om det funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som hade kunnat innebära något negativt för honom eller henne (se

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: f.).

text: Högsta domstolen har slagit fast att kränkningsersättning enligt

text: personuppgiftslagen

text: ska bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit (

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). I rättsfallet sägs vidare att ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga bör ligga under 5 000 kr, och att ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, normalt bör bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr. Av detta får anses följa att någon ekonomisk ersättning inte krävs när kränkningen framstår som obetydlig. Detta står i överensstämmelse med Justitiekanslerns praxis enligt vilket ett anspråk på ersättning avslås när ingen kränkning anses ha skett eller om kränkningen är försumbar (se t.ex. beslut den 9 maj 2018 i ärende 1159-18-4.2).

text: Enligt 7 § den tidigare gällande

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Motsvarande bestämmelse finns även i

text: 9 §

text: i den gällande

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: Oacceptabla dröjsmål vid behandling av ett ärende kan vara att bedöma som fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. När – som i detta fall – lagen inte anger en viss frist för ett ärendes avgörande, krävs i allmänhet en betydande försening för att ett dröjsmål över huvud taget ska anses föreligga. Vid bedömningen av om ett konstaterat dröjsmål innebär fel eller försummelse är det väsentligt vad allmänheten rimligen kan fordra. Om förseningen beror på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning av vilka ärenden som bör ges förtur, bör staten svara för uppkommen skada. Vidare krävs att det har förekommit perioder när hanteringen, utan att sökanden kan lastas för det, har präglats av inaktivitet. Varje period av inaktivitet är dock inte att bedöma som ett oskäligt dröjsmål (jfr

text: NJA 2005 s. 462

text: Bedömningen i detta fall

text: Felaktig registrering av uppgift om sökandens medborgarskap

text: En uppgift om medborgarskap är i allmänhet inte en uppgift av känslig art. Den felaktiga uppgiften om sökandens medborgarskap förekom i folkbokföringsdatabasen under ca en vecka. Rättelsen skedde i omedelbar anslutning till begäran om rättelse. Den felaktiga uppgiften finns visserligen fortfarande i folkbokföringsdatabasen, dock enbart som en historisk uppgift. Under den tid som den felaktiga uppgiften om medborgarskap var registrerad i folkbokföringsdatabasen som gällande var den tillgänglig för andra myndigheter och användare som haft tillgång till folkbokföringsdatabasen. Stockholms stad fick del av den felaktiga uppgiften och bjöd sökanden att delta i en medborgarskapsceremoni som ägde rum den 6 juni 2017.

text: Den felaktiga registreringen kan inte anses ha medfört några olägenheter utöver att sökandens vårdnadshavare blev tvungna att begära rättelse. Att sökanden fick inbjudan till medborgarskapsceremoni kan, objektivt sett, inte anses ha kunnat medföra någon negativ konsekvens för henne. Vid en samlad bedömning kan det inträffade inte anses ha orsakat sökanden annat än en obetydlig kränkning. Att den felaktiga uppgiften fortfarande finns kvar i folkbokföringsdatabasen som en historisk uppgift kan inte föranleda någon annan bedömning. Sökanden har därmed inte rätt till någon ersättning enligt PUL. En tillämpning av PUL eller EU:s dataskyddsförordning i fråga om den historiska uppgiften om sökandens medborgarskap som fortfarande finns kvar i folkbokföringsdatabasen leder inte till en annan bedömning. Det har i denna del inte heller skett någon överträdelse av Europakonventionen som grundar skadeståndsskyldighet för staten.

text: Handläggningen av ärendet om utplåning av historisk uppgift om medborgarskap

text: Av utredningen framgår att sökandens vårdnadshavare den 2 augusti 2017 ansökte om utplånande av uppgiften om sökandens mexikanska medborgarskap från folkbokföringsregistret. Ärendet får anses ha varit av enkel beskaffenhet. Skatteverket avslog ansökan först den 26 oktober 2018. Beslutet synes ha fattats i anslutning till verkets yttrande i ärendet hos Justitiekanslern. Handläggningen av ansökan om utplånande av uppgiften om sökandens mexikanska medborgarskap pågick i drygt fjorton månader. Bortsett från beslutet den 26 oktober 2018 finns inga andra handläggningsåtgärder registrerade i diariet. Att ärendet blev liggande under så lång tid utan att några som helst handläggningsåtgärder vidtogs är givetvis inte acceptabelt. Skatteverket kan inte undgå kritik för detta.

text: Den utdragna handläggningen av sökandens begäran om utplåning av uppgiften om hennes mexikanska medborgarskap får anses ha innefattat fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Av utredningen framgår dock inte att sökanden i detta avseende har lidit någon ren förmögenhetsskada. Av utredningen framgår inte heller att sökanden under handläggningen har utsatts för något integritetskränkande brott eller att tidsdräkten inneburit någon överträdelse av Europakonventionen som skulle föranleda skadeståndsskyldigheten för staten. Med hänsyn härtill är sökanden inte heller i denna del berättigad till skadestånd.

text: Övrigt

text: Sökandens vårdnadshavare har efterfrågat Justitiekanslerns syn på om Skatteverkets registrering av utfallet av Solna tingsrätts beslut i mål nr Ä 5192-16 om närståendeadoption har varit korrekt.

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är främst inriktad på att denna fullgörs på ett riktigt sätt utifrån de krav som författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet. Avsikten är i första hand att tillgodose den enskildes krav på en rättssäker handläggning. Justitiekanslern kan däremot inte överpröva de beslut som en myndighet fattar inom sitt kompetensområde. Normalt gör Justitiekanslern inte heller uttalanden om de bedömningar eller rättsliga överväganden som har legat till grund för en myndighets eller en domstols ställningstagande.

text: Med hänsyn till det vidtar Justitiekanslern inte någon åtgärd med anledning av Skatteverkets registrering av uppgifter från Solna tingsrätts beslut om närståendeadoption.


title: Remissyttrande - Nya ungdomspåföljder (Ds 2017:25)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Justitiekanslern anser – i likhet med de synpunkter som lämnades i remissyttrandet över betänkandet Nya påföljder (

text: SOU 2012:34

text: ) – att de föreslagna nya påföljderna gör att påföljdssystemet för unga lagöverträdare blir mer heltäckande och möjliggör en påföljdsbestämning som svarar bättre på de allmänna kraven på likabehandling och proportionalitet.

text: Justitiekanslern framförde i det tidigare remissyttrandet synpunkter på förslaget att s.k. helghemarrest skulle införas som förstärkningsinslag till villkorligt fängelse. Synpunkterna gällde möjligheten att tvinga den dömde att bära fotboja även under dagar då det inte finns något övervakningsbehov. Att bära fotboja torde i många sammanhang vara socialt stigmatiserande och det kan därför ifrågasättas om praktiska och ekonomiska skäl för att tvinga den dömde att bära fotboja under hela den tid som övervaknings- och kontrollsanktionen pågår verkligen överväger det integritetsintrång som ett sådant tvång innebär. Detta gäller i synnerhet när det är ungdomar som ska stå under elektronisk övervakning. I denna promemoria anges att den tekniska utvecklingen har gått framåt sedan utredningen lämnade sina förslag och att det numera finns goda tekniska hjälpmedel för att kontrollera olika typer av rörelsebegränsningar. Någon närmare analys kring frågan saknas dock i promemorians förslag varför Justitiekanslern står fast vid sina synpunkter i denna del.


title: Kritik mot Kriminalvården och en rådman vid Gävle tingsrätt med anledning av att en person varit felaktigt frihetsberövad i 28 dagar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Kriminalvården för brister i handläggningen när en dom skulle verkställas och mot en rådman vid Gävle tingsrätt för brister i handläggningen kring upprättande av domsbevis och avräkningsunderlag.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA har varit anhållen och häktad under tiden den 4 augusti – 10 september 2013. Han dömdes den 10 september 2013 av Gävle tingsrätt till skyddstillsyn med särskild behandlingsplan och påbörjade verkställighet av påföljden den 11 september 2013.

text: Den 25 november 2014 anhölls han för ny brottslighet och häktades därefter den 28 november 2014. Den 19 december 2014 hölls huvudförhandling i Gävle tingsrätt och domstolen avkunnade dom samma dag. I domen undanröjdes den tidigare påföljden – skyddstillsyn med särskild behandlingsplan – och påföljden bestämdes istället till tre månaders fängelse som även omfattade den tidigare brottsligheten. I domen angavs att AA skulle vara häktad till dess domen vann laga kraft mot honom, dock inte längre än till sista dag för villkorlig frigivning. I domens avräkningsunderlag var det manuellt ikryssat att det fanns en tidigare dom att ta hänsyn till vid tidsberäkningen.

text: Av domsbeviset som överlämnades till Kriminalvården i samband med avkunnandet, framgick endast att AA skulle vara häktad fram till dess att domen vann laga kraft mot honom. I det avräkningsunderlag som bifogades till domsbeviset saknades uppgifter om att det fanns en tidigare dom att ta hänsyn till.

text: Vid beräkningen av dag för villkorlig frigivning avräknades inte dagarna som AA suttit frihetsberövad i samband med den tidigare domen. Det resulterade i att den preliminära strafftidsberäkningen felaktigt angav att villkorlig frigivning skulle ske i slutet av januari 2015. När det uppmärksammades släpptes AA på fri fot den 16 januari 2015. Han hade då suttit frihetsberövad utan lagstöd i totalt 28 dagar.

text: Handläggningen hos Justitiekanslern

text: AA ansökte hos Justitiekanslern om ersättning enligt

text: frihetsberövandelagen (1998:714)

text: för den tid han suttit frihetsberövad utöver verkställt fängelsestraff.

text: Justitiekanslern beslutade den 4 juli 2017 att tillerkänna AA ersättning för lidande med 21 000 kr och för ombudskostnader med 1 677 kr för frihetsberövandet den 18 december 2014 – 16 januari 2015.

text: Justitiekanslern beslutade även att inleda detta tillsynsärende för att utreda de omständigheter som ledde fram till att AA var frihetsberövad för länge. Justitiekanslern begärde in yttranden från Kriminalvården och Gävle tingsrätt.

text: Kriminalvårdens yttranden

text: Kriminalvården har i sina yttranden hit angett att uppgifterna som registrerades i kriminalvårdsregistret utgått från domsbeviset som tingsrätten överlämnade i samband med att dom avkunnades. Av domsbeviset framgick att AA skulle vara häktad till dess att domen vann laga kraft mot honom. Att häktningen var villkorad och att han inte skulle sitta längre än sista dag för villkorlig frigivning framgick inte. Senare samma dag faxades domslutet till häktet och i det angavs hela förordandet. Domslutet ledde dock inte till någon ändring av registreringen som utgick från domsbeviset.

text: I det avräkningsunderlag som bifogades till domsbeviset saknades uppgifterna om den tidigare domen och dess avräkningsunderlag. Kriminalvården avräknade därför bara de dagar som avsåg den aktuella domen och kontrollerade inte om någon avräkning skulle ske p.g.a. den äldre dom där påföljden hade undanröjts. Felet uppmärksammades i samband med ett utbildningstillfälle. AA släpptes fri efter en noggrann genomgång av underlaget.

text: Ärendet anmäldes till Kriminalvårdens ansvarsnämnd som beslutade att anmäla den aktuella händelsen till åtal den 10 juni 2015. Åklagarkammaren i Gävle beslutade den 7 juni 2016 att lägga ned förundersökningen eftersom det inte gick att bevisa att den misstänkte gjort sig skyldig till brott. Ärendet avskrevs därför av personalansvarsnämnden den 26 oktober 2016.

text: Gävle tingsrätts yttrande

text: Gävle tingsrätt har i huvudsak uppgett följande. I aktuell dom så undanröjdes en tidigare utdömd påföljd och en gemensam påföljd om tre månaders fängelse bestämdes. Rådmannen tog inte hänsyn till att AA varit omhändertagen enligt

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: i sin beräkning av dag för villkorlig frigivning eftersom det inte framgick av domslutet eller avräkningsunderlaget från den tidigare domen. Även i det tidigare målet var AA häktad varför han enligt 19 a § strafftidslagen skulle ha rätt att tillgodoräkna sig det frihetsberövandet inom ramen för den aktuella domen. För att det ska framgå av avräkningsunderlaget att även en tidigare dom ska beaktas vid fastställandet av strafftiden ska en särskild ruta kryssas för i tingsrättens målhanteringssystem Vera. I den digitala domen saknas det krysset. I originaldomen har det kryssats för manuellt och avräkningsunderlaget var även undertecknat. Tingsrätten utgår från att originaldomen skickades till Kriminalvården i enlighet med handläggarens rutiner. Det kan dock inte uteslutas att domsbeviset med bifogat avräkningsunderlag i och för sig varit ofullständigt.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: I 19 a § (

text: ) om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) finns bestämmelser om s.k. obligatorisk avräkning för den som dömts till fängelse på viss tid. Enligt bestämmelsen har den, som på grund av misstanke om brott som prövats genom dom i målet varit anhållen eller häktad under en sammanhängande tid av minst 24 timmar, rätt att avräkna denna tid när fängelsestraffets tid bestäms.

text: Av 20 § strafftidslagen framgår att det ankommer på Kriminalvården att fatta beslut om s.k. obligatorisk avräkning.

text: Om dom meddelas i ett mål där den tilltalade är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt ska en kopia av domen sändas till häktet eller kriminalvårdsanstalten samma dag. Domstolen får skicka ett bevis om utgången i målet som rör den dömde – ett s.k. domsbevis – istället för domen. Om domstolen skickat ett domsbevis ska en kopia av domen sändas en vecka från det att domen meddelades (se 2 § förordning [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål m.m.).

text: Domstolen ska i en särskild handling som fogas till domen anteckna den tid som en person varit frihetsberövad på bl.a. ett sådant sätt som avses i 19 a § strafftidslagen (se 16 § första stycket förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol). Avräkningsunderlaget ska upprättas av rättens ordförande (se 15 a § förordning [1996:381] med tingsrättsinstruktion). Avräkningsunderlag i brottmål ska innehålla uppgifter och utformas i Vera på det sätt som framgår av en bilaga till aktuella föreskrifter. Utformningen kan ske på andra sätt än i Vera om särskilda skäl motiverar annat (se 9 § [

text: DVFS 2016:1

text: ] Domstolsverkets författningssamling).

text: I avräkningsunderlaget ska domstolen endast anteckna de frihetsberövanden som har förekommit i det aktuella målet. Döms den tilltalade till fängelse ska dock tidigare meddelade domar och beslut samt avräkningsunderlag som innehåller uppgift om frihetsberövande som har betydelse enligt 19 a § strafftidslagen bifogas domen eller domsbeviset (se 3 § förordning om underrättelse om dom i vissa brottmål m.m.). Om domstolen samtidigt undanröjer en tidigare dom på t.ex. skyddstillsyn ankommer det på Kriminalvården att lägga samman frihetsberövandena enligt de båda domarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har i tidigare tillsynsärenden där det varit fråga om felaktiga frihetsberövanden betonat vikten av att användningen av tvångsåtgärder sker på ett korrekt sätt för att upprätthålla den enskildes rättssäkerhet. Det bör ställas höga krav på Kriminalvården som har det primära ansvaret för frågor om verkställighet av straff. Utgångspunkten för att Kriminalvården ska fatta rätt beslut är att även underlaget som domstolarna lämnar ska upprätthålla samma höga nivå av noggrannhet.

text: Det kan inledningsvis konstateras att AA vid en korrekt uträkning av frihetsberövandet borde ha försatts på fri fot omedelbart efter huvudförhandlingen vid tingsrätten. Anledningen till felberäkningen hos tingsrätten i detta fall har delvis berott på att det inte framgick av domslutet i den tidigare domen att AA varit omhändertagen enligt

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: . Omhändertagandet framgick istället av domskälen i den domen. Dessutom var det tidigare avräkningsunderlaget utformat så att det inte kunde uppfattas att AA var fortsatt frihetsberövad även efter det att den tidigare domen avkunnats. Eftersom ett omhändertagande enligt

text: 28 kap. 6 b § brottsbalken

text: oftast bestäms i samband med att dom om kontraktsvård som påföljd avkunnas är det ett förordnande som vanligtvis ska framgå av domslutet. Ett förordnande om omhändertagande av aktuellt slag ska enligt förarbetena endast ske i undantagsfall (jfr.

text: prop. 1991/92:109, s. 16

text: ). Det är viktigt att det tydligt framgår när så skett, framförallt då omhändertagandet även ska tillgodoräknas den frihetsberövade vid beräkningen av strafftid. Med hänsyn till att omhändertagandet inte på ett tydligt sätt framgick av den tidigare domen får det i förevarande fall betraktas som ursäktligt att rådmannen inte beaktade det i strafftidsberäkningen.

text: Oavsett omhändertagandet hade AA genom att vara häktad i målen verkställt den utdömda påföljden fram till dag för villkorlig frigivning. Domstolen ska i dessa fall när häktningsfrågan ska avgöras beakta möjligheten till s.k. fakultativ avräkning. Även om det saknas skäl för att förordna att påföljden ska anses helt verkställd, kan det som i aktuellt mål, finnas skäl för att försätta den frihetsberövade på fri fot (jfr.

text: 33 kap. 6 § brottsbalken

text: NJA 1983 s. 610

text: och

text: NJA 1984 s. 559

text: ). Enligt kommentaren till paragrafen är det angeläget att domstolen uppmärksammar när det är fråga om så korta strafftider att de framstår som mer eller mindre betydelselösa och det därför saknas skäl att de ska befordras till verkställighet. Den ansvarige domaren har uppgett att han trodde att AA skulle bli villkorligt frigiven en dag efter avslutad huvudförhandling. Att i en sådan situation inte göra Kriminalvården uppmärksam på detta vid beslut om fortsatt häktning kan inte vara acceptabelt.

text: Det får anses utrett att såväl domsbeviset som det digitala avräkningsunderlaget som tingsrätten vid huvudförhandlingen överlämnade till Kriminalvården var ofullständigt. Ett korrekt underlag skickades emellertid härefter till Kriminalvården samma dag, dock utan att det anmärktes att de handlingar som hade överlämnats vid huvudförhandlingen var ofullständiga. Det överskickade domslutet föranledde dock inte någon ändring från Kriminalvårdens sida. Andra myndigheter sätter stor tilltro till handlingar som kommer från domstolar. Det finns därför ett extra stort ansvar att innehållet i samtliga handlingar, även domsbevis och digitalt avräkningsunderlag, är korrekta. Ett domsbevis ska vidare direkt avspegla ett domslut varför det är viktigt med noggrannhet även om Kriminalvården ska kontrollera domsbeviset mot domen när den mottagits. Om det uppmärksammas av domstolen att uppgifter som har skickats varit ofullständiga har domstolen en skyldighet att underrätta den myndighet som fått del av ett ofullständigt underlag för att misstag ska undvikas. Det inträffade visar på vikten av att domstolen alltid noga kontrollerar uppgifter som har betydelse för beräkning av strafftid.

text: Vad gäller avräkningsunderlaget har Gävle tingsrätt uppgett att rutan med upplysningen om att det finns äldre domar som har betydelse för strafftidsbeslutet endast var ikryssad manuellt. Utgångspunkten måste vara att domen även ska vara fullständig i digital form. I det aktuella ärendet måste det ha noterats att rutan inte varit ikryssad i Vera eftersom det istället gjordes manuellt på själva handlingen. Om det uppmärksammas att något inte är ifyllt i Vera bör detta givetvis åtgärdas.

text: Sammantaget bör den ansvariga domaren med hänsyn till de brister som redogjorts för kritiseras.

text: I fråga om Kriminalvårdens hantering av ärendet borde myndigheten ha uppmärksammat att det fanns skillnader mellan domsbeviset och avräkningsunderlaget som skickades initialt och domslutet som skickades senare samma dag. Handläggaren hade då kunnat ta kontakt med tingsrätten för att reda ut oklarheterna och ett korrekt strafftidsbeslut hade kunnat fattas. Det är allvarligt att AA var felaktigt frihetsberövad i närmare en månad. Kriminalvården förtjänar kritik för brister i handläggningen.

text: Kriminalvården har i sitt yttrande hit angett att det vidtagits utbildningsåtgärder för att personalen som hanterar frågor om beräkning av strafftid ska ha rätt förutsättningar för att utföra sitt arbete. Bland annat finns numera nationellt en e-kurs i strafftidsberäkning. Häktet Gävle har vidare fastställt rutiner för att omhänderta och bevaka klientprocesser samt genomfört en organisationsförändring.

text: Justitiekanslern ser positivt på de åtgärder som Kriminalvården vidtagit med anledning av den uppkomna situationen. Ärendet avslutas med de uttalanden som görs i detta beslut.