avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om en stadsdelsförvaltning kunde neka en journalist att närvara vid ett möte mellan en biståndssökande och hennes handläggare vid förvaltningen

text: Anmälan

text: AA är tf chefredaktör och ansvarig utgivare för tidningen Faktum. BB är verkställande direktör för samma tidning.

text: I en anmälan till JO framförde AA och BB klagomål mot Stadsdelsnämnden Kortedala i Göteborgs kommun. De var missnöjda med att en av Faktums reportrar hade förvägrats att som stödperson åt en kvinna närvara vid ett möte på socialkontoret.

text: AA och BB hemställde att JO skulle uttala sig i följande frågor.

text: Har socialtjänsten rätt att neka en stödperson tillträde på ett möte med hänvisning till stödpersonens yrke och/eller arbetsplats? Har socialtjänsten rätt att neka en stödperson tillträde på ett möte med hänvisning till socialsekreterarens integritet och i så fall, i vilka fall är detta tillämpligt? Hade stadsdelsförvaltningen Kortedala rätt att neka Faktums reporter att delta som stödperson på mötet mellan klienten och hennes socialsekreterare?

text: AA och BB anförde bl.a. följande.

text: I juli 2008 kontaktades Faktums redaktion av en kvinna som ville att tidningen skulle skriva om hur socialtjänsten i Kortedala agerat i ett ärende om henne och hennes son. Kvinnan lämnade in en fullmakt till socialkontoret och ”lyfte sekretessen kring sitt ärende”. Faktums reporter träffade kvinnan vid flera tillfällen. Den 4 september 2008 skulle kvinnan träffa sin boendesekreterare, sin ekonomihandläggare och sonens socialsekreterare på ett möte. Kvinnan bad Faktums reporter att följa med som stöd. Samma dag som mötet skulle äga rum kontaktades Faktums reporter av verksamhetschefen CC som gav henne beskedet att hon inte fick närvara på mötet. CC ifrågasatte i vilken roll reportern skulle delta. Faktums reporter gav honom beskedet att hon i första hand skulle delta som ett stöd men att tidningen eventuellt kunde komma att skriva om ärendet. CC menade att detta var högst olämpligt. Han menade att Faktums reporter endast fick delta om hon lovade att inte skriva om

text: fallet. Detta kunde Faktums reporter inte garantera. Efter några turer hänvisade CC reportern till stadsjuristen DD. En annan av Faktums medarbetare tog samma dag kontakt med DD. Denne förklarade att det visserligen inte fanns något stöd i sekretesslagen för att utestänga Faktums reporter från mötet. I stället hänvisade han till JO:s beslut i ärende dnr 1418-2008, som i vissa fall ger socialsekreterare rätt att neka sina klienter att ta upp ljud under möten samt en mer generell möjlighet att slippa bli filmad av sina klienter under möten. DD menade att detta JO-beslut visar att det är viktigt att värna om den enskilda socialsekreterarens personliga integritet. Att låta en journalist närvara under ett klientsamtal skulle, enligt DD, innebära ett stressmoment för handläggaren som hon inte ska behöva utstå om hon inte vill.

text: När kvinnan fick reda på att Faktums reporter inte fick närvara på mötet ringde hon sin sons socialsekreterare och ställde in mötet. Socialsekreteraren uttryckte då förvåning. Samma socialsekreterare skrev sedan följande i sin tjänsteanteckning.

text: Möte med [klienten] är bokat till 13.30 men hon dyker inte upp. När Ut, EE och ekonomihandläggare FF väntat en kvart har [klienten] lämnat ett meddelande på Uts telefonsvarare. Ut ringer upp [klienten] som berättar att de sitter fast då det är stopp i spårvagnstrafiken. Hon säger att de inte kommer till mötet och menar på att Ut sagt att Ut blir kränkt av att en journalist skall medverka i mötet och hon inte vill sitta ensam i mötet. Då det blivit en missuppfattning hos [klienten] kring journalistens deltagande i mötet lämnar Ut över telefonen till verksamhetschefen CC som får förklara för [klienten]. CC har varit i kontakt med stadsjuristen ang journalistens deltagande i mötet och det är även han som pratat med journalisten för att reda ut hennes roll i mötet. Enligt CC har JO sagt att det går att säga nej till att en journalist deltar i ett möte, inte utifrån sekretessen men utifrån att den enskilde handläggarens personliga integritet kan kränkas. Ut har inte sagt något om journalistens deltagande i mötet. Inte heller EE eller FF. Den aktuella klienten hade ett mycket begränsat socialt nätverk. När hon nekades möjligheten att ha med sig Faktums reporter på sitt möte kände hon att hon varken ville eller orkade gå på mötet. Detta visar hur viktigt det är att socialtjänsten inte har veto över klientens val av stödperson då konsekvensen av detta blir att en redan utsatt person känner sig än mer utsatt.

text: På Faktum arbetar flera socialarbetare som bl.a. har som arbetsuppgift att stödja och hjälpa försäljarna i deras kontakter med myndigheterna. CC har uttryckt att beslutet om Faktums reporter även skulle kunna omfatta andra Faktummedarbetares möjlighet att ställa upp som stödpersoner åt socialtjänstens klienter. Detta skulle få ytterst negativa konsekvenser för Faktums möjligheter att bedriva sitt sociala arbete och skulle slå hårt mot försäljarna.

text: I det aktuella fallet hade klienten lyft sekretessen och det fanns inte några formella hinder för Faktums reporter att närvara. Hindret formulerades i stället som att Faktums reporter eventuellt skulle skriva om ärendet. Det är ett skäl som är svårt att acceptera, då det skulle begränsa Faktums och andra mediers möjlighet att granska socialtjänsten.

text: CC:s och DD:s agerande kan ha hotat meddelarfriheten då de, utan att tillfråga de berörda socialsekreterarna, hävdade att Faktums reporter inte kunde närvara för att det skulle kränka socialsekreterarnas integritet. På så sätt begränsade de socialsekreterarnas möjlighet att meddela sig med media.

text: Utredning

text: Stadsdelsnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över det som anförts i AA:s och BB:s anmälan till JO.

text: Som sitt remissvar antog nämnden ett tjänsteutlåtande som hade upprättats av verksamhetschefen CC. I utlåtandet anfördes bl.a. följande (omnämnda bilagor har här utelämnats, JO:s anm.).

text: Bakgrund

text: 080903 meddelar chefen för Familjeenheten undertecknad att en klient berättat att hon kommer att ha med sig en journalist till ett möte med socialsekreterare den 4 september 2008. Se arbetsanteckningar i akten den 080903. 080904 kontaktar undertecknad, informatör GG, stadskansliet, som i sin tur kontaktar DD, direktör på Juridiska enheten, Stadskansliet, om förhållningssätt. Samma dag kontaktar förvaltningens nämndsekreterare juridiska enheten på stadskansliet för rådgivning. Samma dag. Information inkommer från juridiska enheten och kommunikationsenheten på stadskansliet att vi bör kunna neka en journalist tillträde, med hänvisning till skyddet av socialsekreterarens personliga integritet (JO:s beslut 080630, dnr 1418-2007). Samma dag. Undertecknad ringer den namngivna journalisten vid tidningen Faktum och diskuterar i vilken egenskap hon tänker komma. Hon säger att klienten vill ha henne som ombud. Undertecknad förklarar för henne skillnaden mellan ombud, biträde och stödperson. (Jag hänvisar till Socialstyrelsens bok ”Handläggning och dokumentation inom Socialtjänsten” (Socialstyrelsen 2006) och jag ger henne även utdrag ur boken, vid en träff omkring en vecka senare, 080912, på Faktums lokaler. I utdragen framgår det tydligt att en stödperson ska vara just ett personligt stöd och ska kunna vara med på möten på bl.a. socialkontoret). Hon säger att det ”inte är så viktigt vad hon kallas”. Undertecknad förklarar att denna skillnad emellertid är av stor vikt för en företrädare för en myndighet. Då kommer hon fram till att hon nog är stödperson. Undertecknad framhåller också att hon i rollen som stödperson har rätt att närvara. Vi fortsätter samtalet och journalisten säger efter hand att de ännu inte vet om det ska bli någon artikel om ärendet. Då uttrycker undertecknad att hon i så fall egentligen kommer till mötet i rollen som journalist och åtminstone delvis kommer för att undersöka å sitt yrkes vägnar. Undertecknadanser att hon bör vara klar över vilken roll hon har och efter en längre tidssamtal säger hon att hon kommer som journalist. Då säger undertecknad att i egenskap av journalist kan hon inte få komma med hänvisning till JO:s beslut 080630 och att det kan kränka socialsekreterarens personliga integritet. Däremot är hon välkommen att intervjua undertecknad om ärendet om hon vill. Detta erbjudande avböjs. (Senare, måndagen den 8 oktober, skickar journalisten ett mejl där hon i alla fall vill intervjua undertecknad och boendesekreteraren, vilket hon förstås får. Vi träffar henne den 13 oktober, enligt hennes önskemål – se mejl.) Samma dag. Handläggarna på socialkontoret och undertecknad väntar på att klienten ska komma till mötet. Hon kommer inte. Handläggaren ringer upp klienten och talar

text: med henne. Klienten meddelar att hon inte tänker komma eftersom handläggaren anser att hon blir kränkt av att en journalist ska vara med. Eftersom handläggarna inte har varit med i diskussionen, mellan journalisten och undertecknad, lämnas telefonen över till undertecknad som försöker förklara skillnaden mellan att ”socialsekreterarens personliga integritet kan kränkas” och att handläggaren skulle blivit kränkt av klienten. Handläggaren har inte blivit kränkt av klienten. Undertecknad misslyckas med att förklaraskillnaden så samtalet avslutas.

text: Förvaltningens övervägande

text: Det förekommer inte sällan att klienter har med sig en stödperson, både vid samtal på socialkontoret och vid besök i stadsdelsnämndens sociala utskott. En person har givetvis rätt att komma som stödperson oavsett yrke, men personen i fråga bör vara klar över i vilken egenskap han/hon kommer. Tidningen Faktums journalist har fått skillnaden mellan ombud, biträde och stödperson förklarad för sig och hon har inte blivit hindrad att komma som stödperson. Vi har haft en diskussion om att det är viktigt att hon bör vara klar över sin roll och hon har då framhållit att hon kommer som journalist. Undertecknad har då sagt att hon inte kan få komma i rollen som journalist men att hon är välkommen att delta om det är klarlagt att hon kommer i rollen som stödperson. För det fall hon är intresserad av ärendet i rollen som journalist har hon blivit erbjuden att intervjua undertecknad tillsammans med boendesekreteraren, något hon först avböjde men vid senare tillfälle har gjort. Förvaltningen konstaterar att det finns ett visst fog för att anse att journalisten på Tidningen Faktum i första hand kommer i egenskap av just journalist. Dels har klienten sagt det, dels framkommer det i diskussionen med journalisten att hon tänker komma till mötet på socialkontoret för att undersöka om det finns något att skriva om i ärendet. Detta i sin tur gör det troligt att de uppgifter som kommer fram vid mötet kan komma att återges i tidningen Faktum. I JO-beslut daterat 080630, dnr 1418-2007, ansåg JO att det måste anses vara tillåtet för en socialsekreterare att avböja att medverka vid ett samtal tillsammans med klient om denne önskar att spela in samtalet och det kan antas att materialet skulle kunna användas på ett provokativt eller förlöjligande sätt. Också en socialsekreterare i sin yrkesutövning är berättigad till ett visst integritetsskydd. Det måste i det aktuella ärendet anses finnas fog för att journalistens material kan komma att användas på ett sådant sätt att socialsekreterarens personliga integritet riskerar att kränkas. Att ha med sig en journalist vid ett möte är att betrakta som en typ av dokumentation även om det ej sker medelst bandspelare utan med hjälp av penna och papper. Tidningen Faktum har dessutom på ledarplats förklarat att de ”kommer att publiceranamn på de tjänstemän som våra försäljare kommer i kontakt med, och där vi anser att märkliga eller direkt felaktiga beslut fattas.” En enskild socialsekreterare behöver inte, om denne inte så själv önskar, uttala sig för media. Enligt SDF Kortedalas informationspolicy har ”varje chef kommunikations- och informationsansvar för sitt arbetsområde”.

text: SDF Kortedala har inte nekat någon stödperson tillträde med hänvisning till stödpersonens yrke och/eller arbetsplats. Att man som enskild väljer att ta med sig en stödperson till ett möte på socialkontoret eller till stadsdelsnämndens sociala utskott är något som både förvaltning och nämnd ser positivt på. Däremot har förvaltningen, på goda grunder, nekat en journalist tillträde till mötet mellan en klient och hennes socialsekreterare. Detta med hänsyn till skyddet för den enskilde socialsekreterarens personliga integritet. Förvaltningen har därvid samtidigt erbjudit den aktuella journalisten en intervju med socialchefen gällande det aktuella ärendet.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 23 februari 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 9 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, får den som för talan i ett ärende anlita ombud eller biträde. Ett ombud eller biträde företräder den enskilde i juridisk mening och ska inte förväxlas med en s.k. stödperson. Med en stödperson brukar i det sammanhang som nu är i fråga avses en person som följer med den enskilde vid besök på socialförvaltningen eller när den enskilde ska företräda inför socialnämnden.

text: När en enskild framför önskemål om att ha med sig en utomstående person till ett möte måste förvaltningen, bl.a. av ordnings- och sekretesskäl, få veta vem den medföljande personen är och vilken relation han eller hon har till den enskilde. Det måste också klargöras om personen ska fungera som ombud/biträde enligt

text: 9 §

text: FL eller som stödperson.

text: Det är inte en lagstadgad rättighet att ha med sig en sådan stödperson som nu är i fråga (jfr 30 § lagen [1991:1128] om psykiatrisk tvångsvård).

text: Förvaltningslagen

text: lägger dock inte något hinder häremot. Socialstyrelsen anför i sin handbok Handläggning och dokumentation inom socialtjänsten bl.a. följande när det gäller stödpersoner (2 uppl. s. 216).

text: För den enskilde kan det kännas tryggt att ha någon med sig som stöd vid samtal med enskilda tjänstemän och företräde inför nämnden. En stödperson kan vara en anhörig, en vän eller någon av de stödpersoner som omnämns i kapitlet Ställföreträdare, förmyndare, förvaltare och god man. En stödperson har som enda uppgift att ge personligt stöd och kan inte företräda den enskilde i juridisk mening. En stödperson har således som enda uppgift att ge den enskilde personligt stöd. Utgångspunkten är att den enskilde själv väljer någon som han eller hon känner förtroende för som stödperson. En stödperson kan givetvis inte avvisas enbart på grund av att han eller hon tillhör en viss yrkeskategori eller liknande. Däremot ska självfallet en stödperson som stör ordningen, eller som på goda grunder kan antas komma att störa ordningen, avvisas från eller nekas tillträde till mötet.

text: Det kan här tilläggas att den enskilde inte disponerar över sekretessen när det gäller uppgifter som rör någon annan än den enskilde själv. Om det vid ett möte uppkommer frågor som rör annan än den enskilde, eller om det av någon annan anledning behandlas uppgifter som stödpersonen av sekretesskäl inte bör ta del av, kan stödpersonen därför som huvudregel inte tillåtas närvara när de sakerna diskuteras.

text: Jag vill i sammanhanget även framhålla att den enskildes intresse av att ha med sig en stödperson som regel måste anses väga tyngre än tjänstemännens intresse av att inte behöva känna obehag på grund av stödpersonens närvaro. Det beslut av JO (JO:s ämbetsberättelse 2008/09 s. 320) som nämnden har åberopat i sitt remissvar ska för övrigt inte tolkas så vidsträckt som nämnden har gett uttryck för. Förutsatt att det står klart att en utomstående person följer med som stöd för den enskilde kan förvaltningen alltså, enligt min mening, inte neka stödpersonen att närvara med hänvisning enbart till tjänstemännens personliga integritet.

text: Om den enskilde uppger att en viss person följer med som stöd, bör det normalt kunna förutsättas att så är fallet utan någon ytterligare utredning. Skulle det av någon anledning finnas skäl att ifrågasätta syftet med den utomstående personens närvaro bör det emellertid stå förvaltningen fritt att utreda saken närmare. Vid ett samtal mellan den enskilde och hans eller hennes handläggare är det angeläget att det står helt klart på vilken grund andra närvarande personer deltar. Detta kan bl.a. påverka de bedömningar som kan behöva göras när det gäller sekretessen till skydd för andra än den enskilde själv och i vad mån eventuella förbehåll ska uppställas mot vidarespridning av lämnade uppgifter.

text: I förevarande fall har reportern, sedan det konstaterats att hon inte skulle företräda klienten i juridisk mening, uppgett att hon var stödperson för kvinnan. Eftersom reportern samtidigt uppgav att hon skulle komma till mötet i egenskap av journalist hade förvaltningen, enligt min mening, fog för att närmare utreda det egentliga syftet med hennes närvaro. Det kan konstateras att anmälarnas och stadsdelsnämndens uppgifter om vad som framkom i diskussionen mellan reportern och CC om detta inte är helt samstämmiga.

text: Jag anser inte att det på föreliggande material är möjligt att i efterhand avgöra om reporterns huvudsakliga syfte var att i egenskap av stödperson stötta kvinnan eller om hon främst önskade närvara vid mötet som journalist. Det finns dock, bl.a. mot bakgrund av det som anmälarna anfört om att förvaltningens beslut ”begränsade socialsekreterarnas möjlighet att meddela sig med media”, visst fog för antagandet att reportern önskade närvara vid mötet på journalistyrkets vägnar och inte i första hand som stöd för klienten.

text: Som angetts ovan är utgångspunkten att den enskilde som stödperson väljer någon som han eller hon känner förtroende för. Med hänsyn till den oklarhet som i detta fall rådde i fråga om reporterns roll vid mötet har jag emellertid förståelse för att förvaltningen gjorde den bedömningen att journalisten inte kunde betraktas som en stödperson. Någon annan grund för att tillåta journalisten att närvara vid mötet har inte funnits. Jag har noterat att förvaltningen i stället erbjöd journalisten en intervju angående det aktuella ärendet. Sammanfattningsvis anser jag inte att det finns anledning att kritisera förvaltningen.


avgjordAv: Mats Melin

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden om rätten till försvarare - kritik mot polisen med anledning av att en frihetsberövad person inte fick kontakta en försvarare m.m.

org: jo

text: Uttalanden om rätten till försvarare – kritik mot polisen med anledning av att en frihetsberövad person inte fick kontakta en försvarare m.m.

type: rubrik

text: Anmälan

text: Advokaten AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Uppsala län. Enligt anmälan förvägrades AA:s klient, BB, efter att han arresterats av polisen, att ha sin försvarare närvarande vid de förhör som hölls med honom och BB fick inte heller kontakta försvararen. Vidare fick inte AA kontakta BB på grund av att han, enligt polisen, inte var förordnad som offentlig försvarare i ärendet. Enligt AA fanns dock sedan tidigare ett sådant förordnande.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i Åklagarmyndighetens, åklagarkammaren i Uppsala, ärende AM- 157850-08, Uppsala tingsrätts mål B 5597-08 samt polismyndighetens ärenden K34533-08 och K35616-08 infordrades och granskades. Av dessa framkom bl.a. följande.

text: Den 11 oktober 2008 anmäldes BB för grov kvinnofridskränkning alternativt misshandel (K34533-08). Han greps, förhördes och anhölls. Anhållandet hävdes den 13 oktober. Under tiden BB var frihetsberövad förordnades AA som offentlig försvarare, och enligt uppgifter i tillsynsbladet från arresten talades de vid ett par gånger.

text: Den 19 oktober 2008 gjordes en ny anmälan mot BB angående misshandel och olaga hot beträffande samma målsägande (K35616-08). BB anhölls i sin frånvaro den 20 oktober och greps sedan senare samma dag. Förhör hölls med honom den 20 och den 21 oktober. Vid dessa förhör var inte någon advokat närvarande. Enligt uppgifter i tillsynsbladet önskade BB vid något tillfälle tala med advokat, men i handlingen finns noterat ”vi vet ej vem som är hans advokat”. Den 23 oktober häktades BB av tingsrätten.

text: Advokat CC förordnades som offentlig försvarare för BB den 22 oktober. Vid häktningsförhandlingen den 23 oktober företräddes BB av advokaten DD. Sedan AA i slutet av oktober kontaktat tingsrätten entledigades DD och BB företräddes därefter åter av AA.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från inspektören EE som uppgav följande. Den

text: 21 oktober 2008 höll han förhör med BB. Innan förhöret uppgav BB att han hade haft AA som offentlig försvarare förut och önskade denne förordnad igen. Som han uppfattade saken var varken AA eller någon annan advokat då förordnad som offentlig försvarare för BB. Han upplyste BB hur förhöret skulle gå till och att BB kunde välja att avbryta det när han ville. Han frågade också om BB godtog att förhöret hölls utan en försvarare närvarande, vilket han gjorde. BB framförde önskemål om att få komma i kontakt med AA. Han avslog denna begäran med motiveringen att AA inte var förordnad som offentlig försvarare. Dagen före häktningsförhandlingen, den 22 oktober 2008, fick han reda på att CC förordnats som offentlig försvarare. Han ringde under eftermiddagen CC som lovade kontakta BB.

text: Polismyndigheten anmodades att – efter hörande av de inblandade polismännen – lämna upplysningar och yttrande över vad som framkom i anmälan till JO om att BB inte fått kontakta AA och inte heller fått ha honom närvarande vid förhör.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren FF) anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Av handlingarna i ärendet framgår att BB den 20 oktober 2008 greps för grov kvinnofridskränkning. Han var anhållen under perioden 20–22 oktober2008. Enligt tillsynsblanketten från arresten framgår att BB den 21 oktober 2008efterfrågat att få tala med sin advokat. Arrestpersonalen hade då kontaktat inre befäl för att klargöra om BB hade någon offentlig försvarare förordnad. Då ingen offentlig försvarare var förordnad för BB i det aktuella ärendet informerades han om detta. BB har enligt egen utsaga i sin anmälan till Justitieombudsmannen uppgett att han skulle förnekats rätten att ha sin försvarare närvarande alternativt prata med sin försvarare vid ett förhör som hölls den 21 oktober 2008.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Enligt

text: 21 kap 3 a § rättegångsbalken

text: ska en offentlig försvarare förordnas om den misstänkte efterfrågar att så ska ske. Vidare föreskrivs i 8 § samma balk att försvarare för den som är anhållen eller häktad ej må förvägras att sammanträffa med honom. Rätten att träffa sin försvarare är dock möjlig att inskränka i vissa fall. Justitieombudsmannen har i sitt beslut från den 12 september 2008 uttalat att möjligheten att förvägra någon att träffa sin försvarare endast får ske i ytterst begränsade fall efter en individuell bedömning och på objektivt godtagbara grunder. Vad gäller frågan huruvida myndigheten förvägrat BB att få kontakta advokat AA under den tid han suttit i arresten har följande framkommit. Det framgår av tillsynsblanketten att BB den 21 oktober 2008 klockan 16.30 begärt att få tala med advokat. Om BB då specificerat att han ville prata med advokat AA framgår varken av handlingarna eller de samtal som hållits med arrestpersonalen och inre befäl. Myndighetens rutin är dock att alltid tillse att den som efterfrågar att få tala med sin offentliga försvarare snarast möjligt kommer i kontakt med denne för det fall det finns en sådan förordnad. I de fall någon offentlig försvarare inte är förordnad informeras den misstänkte om att denne på egen bekostnad kan få ta kontakt med en försvarare och att en begäran om offentlig försvarare snarast ska lämnas in tilltingsrätten. Av utredningen har det dock inte kunnat fastställas om myndighetens rutin följts i aktuellt fall då involverad personal,

text: med tanke på den relativt långa tid som förflutit, inte säkert kunnat uttala sig om några närmare detaljer kring händelsen. Sedan den 8 december 2008 har Kriminalvården övertagit ansvaret för arrestavdelningen. Detta har medfört att en ny rutin har utformats för att säkerställa att den misstänktes rätt till försvarare iakttas. Ansvarig chef för Kriminalvården GG uppger att noteringar angående om en misstänkt efterfrågar en försvarare noteras på tillsynsblankett och därefter kommuniceras med polismyndigheten. Vidare påstås att BB skulle ha förnekats rätten att tala med sin försvarare vid förhöret som hölls den 21 oktober 2008 med början klockan 18.31. Av myndighetens utredning har följande framkommit. Förhörsledaren i det aktuella ärendet var kriminalinspektören EE. Han förnekar att han i samband med förhöret skulle avslagit BB:s begäran om att få tala med sin offentliga försvarare. Vad BB eventuellt kunde uppfatta som ett avslag på begäran om att få tala med sin offentliga försvarare kan enligt EE vara att han informerat BB om att han inte hade någon offentlig försvarare förordnad i det aktuella ärendet. Av utredningen framgår ej om BB specificerat att han velat prata med AA eller någon annan specifik försvarare. Om så hade varit fallet uppger EE att han enligt gällande rutin skulle informerat BB att han så kunde göra på egen bekostnad. Någon anledning till att förvägra BB möjligheten att tala med sin försvarare uppger EE att det inte fanns. Angående BB:s uppgift att han skulle förvägrats ha sin försvarare närvarande vid förhöret den 21 oktober 2008 klockan 18:31 uppger EE att han vid förhörets inledning som rutin alltid tillfrågar den misstänkte om denne vill ha någon försvarare närvarande vid förhöret och så skedde även vid detta tillfälle. BB ska då ha avsagt sig möjligheten att ha försvarare närvarande. EE uppger då att han tillfrågade BB om han efterfrågade någon speciell försvarare vid en eventuell tingsrättsförhandling. BB ska då ha uppgivit att han efterfrågade advokat AA som offentlig försvarare. Detta har även noterats på förhörsprotokollet. Såsom ansvarig förhörsledare har EE, på förmiddagen den 22 oktober2008, kontaktat åklagarkammaren för att tillse att en offentlig försvarare förordnades åt BB. CC utsågs till offentlig försvarare åt BB samma dag. Under eftermiddagen kom det till EE:s kännedom att den offentliga försvararen inte tagit kontakt med BB vilket föranledde att EE, trots att denne inte längre var i tjänst, tog kontakt med CC för att försäkra sig om att BB fick kontakt med sin offentlige försvarare då BB uttalat en önskan att få träffa sin försvarare före kommande häktningsförhandling vilken skulle hållas påföljande dags morgon. Sammanfattningsvis kan anföras att myndigheten inte anser att BB förvägrats att tala med sin offentliga försvarare eller ha denne närvarande vid förhöret. Angående BB:s uppgift att han förvägrats rätten att tala med sin försvarare under tiden han var anhållen har utredningen inte kunnat fastställa om myndighetens rutin följts eller ej. I och med övergången av ansvaret för arresten till Kriminalvården har nya rutiner utformats angående hur dokumentationen vid en förfrågan om försvar ska hanteras. Myndigheten har även genom Justitieombudsmannens uppmärksammande av den misstänktes rätt till försvarare inlett en utbildningsinsats inom myndigheten för om möjligt höja medvetenheten om de rättigheter den misstänkte har att kontakta sin försvarare.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 9 april 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Med anledning av vad polismyndigheten anfört i fråga om den rättsliga regleringen vill jag inledningsvis framhålla följande.

text: En försvarare för den som är anhållen eller häktad får inte förvägras att sammanträffa med honom. Den som är offentlig försvarare har dessutom en ovillkorlig rätt att samtala i enrum med sin klient (

text: 21 kap. 9 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB).

text: När det däremot gäller en försvarares rätt att närvara vid förhör med den misstänkte föreskrivs i

text: 23 kap. 10 § fjärde stycket

text: RB att denne får närvara om det kan ske utan men för utredningen. Möjligheterna att vägra försvararen att närvara vid förhör med den misstänkte är emellertid ytterst begränsade. En sådan möjlighet kan finnas i undantagsfall, nämligen om försvararen måste antas komma att uppträda på sådant sätt, att förhörets behöriga gång störs eller att ett ordnat förhör till och med omöjliggörs. Detta förutsätter emellertid att försvararen vägrar att rätta sig efter förhörsledarens föreskrifter rörande försvararens rätt att yttra sig under förhöret (JO 1956 s. 96, särskilt s. 116 f. och

text: JO 2009/10 s. 68

text: I doktrinen har framhållits att försvararen har en på det hela taget ovillkorlig rätt att delta i förhör med sin klient (jfr Ekelöf m.fl. Rättegång V, 7:e upplagan, s. 133 och Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 23:45). Fitger nämner också som exempel på när en försvarare inte kan tillåtas att närvara, utöver den nyss angivna situationen, att personen den misstänkte anlitar är allmänt olämplig.

text: Europadomstolen har i flera avgöranden haft att pröva frågan om vägran att låta försvarare närvara vid inledande polisförhör står i strid med artikel 6.1 och 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I ett avgörande som meddelats i tiden efter beslutet i

text: JO 2009/10 s. 68

text: har domstolen i utvidgad sammansättning erinrat om vikten av rätten till rättsligt biträde (access to legal advice) och att den rätten är av särskild betydelse när det gäller allvarliga anklagelser. Domstolen konstaterar att artikel 6.1 som regel kräver att den misstänkte ges tillgång till en försvarare redan under det första polisförhöret, om det inte kan visas att i ljuset av särskilda omständigheter i det enskilda fallet det fanns tvingande skäl (compelling reasons) att begränsa denna den misstänktes rätt. Domstolen uttalar vidare att även om tvingande skäl föreligger får en sådan begränsning – oavsett skälen för den (whatever its justification) – inte otillbörligt skada (unduly prejudice) den misstänktes rättigheter, samt att en oåterkallelig sådan skada i princip uppstår om den misstänkte utan tillgång till försvarare under förhör gör uttalanden som läggs till grund för en fällande dom. (Europadomstolens dom i målet Salduz ./. Turkiet, den 27 november 2008). Domstolen har visserligen ansett att en misstänkt givetvis kan avsäga sig rätten att biträdas av en försvarare, förutsatt att det sker uttryckligt och frivilligt. Ett avstående måste emellertid ske på ett otvetydigt sätt (in an unequivocal manner) och omgärdas av sådana minimigarantier som svarar mot dess vikt (Yoldas ./. Turkiet, dom den 23 februari 2010).

text: Jag har vidare framhållit att det förhållandet att en advokat inte är förordnad som offentlig försvarare inte är ett godtagbart skäl för att vägra honom eller henne att närvara vid ett förhör. Om en misstänkt vill biträdas av en advokat saknar det

text: betydelse om denne är förordnad som offentlig försvarare eller företräder den enskilde som privat försvarare (

text: JO 2009/10 s. 68

text: Sammanfattningsvis gäller således att en försvarare för den som är anhållen eller häktad har en ovillkorlig rätt att få sammanträffa med honom och att möjligheterna att vägra en försvarare att närvara vid förhör med den misstänkte är ytterst begränsade.

text: I anmälan till JO har i huvudsak gjorts gällande att BB, när han frihetsberövades den 20 oktober 2008, inte fick kontakta AA och att denne inte heller fick närvara vid förhör påföljande dag. Anledningen till detta skulle ha varit att AA inte var förordnad som offentlig försvarare, vilket var en felaktig uppgift.

text: Av utredningen framgår att AA förordnades som offentlig försvarare för BB under första hälften av oktober 2008. När polisanmälan som föranledde att det nu aktuella frihetsberövandet gjordes fanns alltså redan en offentlig försvarare förordnad för BB. Jag vill därför framhålla att ett försvararuppdrag inte är strikt begränsat till den eller de gärningar som avses med ett förordnande. Ett sådant uppdrag får anses omfatta även gärningar för vilka huvudmannen senare under förundersökningen kan komma att misstänkas. Förordnandet bör även omfatta gärningar som blir föremål för en ny förundersökning, om avsikten är att åtal för dessa gärningar ska väckas inom ramen för samma brottmålsrättegång (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 21:33 och SvJT 1971 ref. s. 40).

text: När det först gäller påståendet att BB inte fick kontakta AA är det, såvitt kommit fram i ärendet, inte helt klarlagt i vilket skede BB framställde detta önskemål och till vem han riktade sin begäran. I anmälan till JO uppges att önskemålet framställdes redan den 20 oktober, medan det i tillsynsbladet finns en uppgift att BB begärde att få tala med en advokat på eftermiddagen den 21 oktober. Det kan inte uteslutas att BB framställde sin begäran vid upprepade tillfällen.

text: Oavsett hur det förhåller sig med den saken förefaller det som om de polismän som var inblandade inte kände till att AA redan var förordnad som offentlig försvarare för BB. EE har till JO muntligen upplyst att han inte visste att det fanns en offentlig försvarare förordnad för BB. Enligt min mening är detta anmärkningsvärt. BB hade ju nämligen endast en vecka tidigare befunnit sig i arresten och då haft kontakt med AA, som på tillsynsbladet också hade antecknats som offentlig försvarare. I den senare polisanmälan hänvisades även till det tidigare ärendet. Redan vid en snabb kontroll av det ärendet borde rimligen det korrekta förhållandet ha uppmärksammats, och därmed hade också polisen kunnat se till att BB fick kontakt med försvararen när han så begärde. – Det är givetvis av grundläggande betydelse för en frihetsberövad persons rättssäkerhet att polisen ser till att förse sig med korrekt information om huruvida en offentlig försvarare är förordnad för denne. Jag är kritisk till att så inte skedde.

text: Vad sedan gäller att BB ska ha förvägrats rätten att ha AA närvarande vid förhöret den 21 oktober kan noteras att det i förhörsprotokollet har antecknats att BB

text: underrättades om rätten till försvarare och att han vid en eventuell rättegång önskade AA. EE har uppgett att han som rutin alltid tillfrågar den misstänkte om denne vill ha någon försvarare närvarande vid ett förhör och att så skedde även i detta fall. Han har vidare uppgett att BB godtog att förhöret hölls utan att en försvarare närvarade.

text: Utredningen ger vid handen att BB vid i vart fall något tillfälle innan förhöret påbörjades hade begärt att få komma i kontakt med sin försvarare. Särskilt i ljuset av detta anser jag att, oavsett vilken inställning som BB må ha gett uttryck för vid förhörstillfället, förhöret inte borde ha hållits utan att den misstänkte fått möjlighet att låta sig biträdas av försvarare. Jag utgår också från att, om polisen hade tillmötesgått BB:s tidigare begäran om att få kontakta försvararen, det därigenom hade kunnat säkerställas att BB fått rättsligt biträde vid förhöret. Det finns således anledning att rikta kritik mot polisen även i detta avseende.

text: Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Slutligen kan nämnas att jag i ett annat beslut denna dag har uttalat mig om rätten till försvarare vad gäller en misstänkt som inte hade fyllt 18 år (se dnr 3741-2008).

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Långsam handläggning vid Polismyndigheten Dalarna och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, av en förundersökning rörande misshandel av barn

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagaren BB vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, för handläggningstiden i en förundersökning om barnmisshandel.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-58698-08 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från BB och polis-inspektören CC vid Polismyndigheten Dalarna.

text: Av utredningen framgick följande. Två polisanmälningar om misshandel av barn födda på 2000-talet upprättades den 7 april 2008 och en person antecknades som skäligen misstänkt. En vecka senare gav BB polisen direktiv om att förhör med vittnen skulle hållas. Förhör hölls drygt två månader senare, i slutet av juni, och förhörsutskrifterna inkom till åklagarkammaren i mitten av juli. BB begärde då att målsägandena, fyra barn, skulle höras. Han har uppgett att det var angeläget att de hördes vid samma tillfälle. Förhören kom till stånd i början av september. Sedan ett kompletterande förhör verkställts gav BB den 25 oktober direktiv om att tre personer skulle delges misstanke om brott. I mitten av december beslutade han att utredningen skulle slutdelges och ett förundersökningsprotokoll redovisades den 26 januari 2009.

text: BB uppgav vidare att han i mars 2008 tog över relationsvåldsspecialistens rotel och att han samtidigt behöll sina ”gamla” ärenden. Han betecknar personalsituationen vid den tiden som ”krisartad”. Vidare uppgav han att utöver ovanstående kontakter har han skickat e-post till polisen i augusti 2008 vilka meddelanden av misstag inte diarieförts. Han påminde också polisen flera gånger om slutdelgivningen.

text: CC upplyste att han under våren och sommaren 2008 var tillförordnad chef för familjevåldsenheten. Arbetsbelastningen var ”enorm”. Han informerade länspolismästaren om personalsituationen och hade också en dialog med berörda

text: åklagare, bl.a. BB. – Fram till den 25 juni var han antecknad som handläggare hos polisen men under den tiden vidtogs inga förundersökningsåtgärder. Han lyckades under sommaren 2008 att få en erfaren utredningsman från en annan enhet att hålla förhör i ärendet. Sedan förhören redovisats och ärendet förts tillbaka till familjevåldsenheten kom handläggningen åter igång efter sommaren.

text: Bedömning

text: När det, som i det nu aktuella fallet, rör sig om en förundersökning i vilken målsägandena är under 18 år ställs det i 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) upp ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen ska en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Exempel på sådana särskilda omständigheter som kan motivera ett överskridande av den aktuella tidsfristen är att det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning eller att många barnförhör behöver hållas. Personalbrist eller förekomst av ett stort antal andra ärenden av förturskaraktär utgör däremot inte skäl att överskrida fristen (se

text: SOU 2000:42 s. 91

text: Det är undersökningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § FUK).

text: Av utredningen framgår att förundersökningar rörande misstanke om misshandel av barn inleddes den 7 april 2008 och att en person samma dag noterades som skäligen misstänkt. Beslut i åtalsfrågan skulle då, om det inte fanns skäl att överskrida fristen, ha fattats senast den 7 juli 2008. Vid den tidpunkten hade ännu inte några utredningsåtgärder redovisats till åklagaren. Det kom därefter att dröja ytterligare ca 6 månader innan utredningen slutförts och förundersökningsprotokoll redovisades.

text: Såväl CC som BB har hänvisat till att arbets-belastningen varit mycket stor. CC har bl.a. angett att detta är skälet till att det över huvud taget inte vidtogs några åtgärder innan fristen i ärendet i princip löpt ut. Som angetts ovan är brist på utredningspersonal inte en godtagbar anledning att överskrida fristen. Handläggningen hos polisen förtjänar därför kritik.

text: Såvitt gäller BB har han, som förundersökningsledare, haft ett övergripande ansvar för utredningen. Eftersom en särskild frist gällde för handläggningen ställdes särskilda krav på aktivitet från hans sida. Han borde därför, som han själv uppgett, ha påmint polisen om ärendet, inte minst när han under tre månader inte erhöll

text: någon redovisning av åtgärder enligt de direktiv han gett. Han hade också bort dokumentera de kontakter han hade med polisen i augusti och december 2008.

text: Jag har de senaste veckorna kritiserat såväl polisen i Dalarna som åklagarkammaren i Falun för långsam handläggning av två ärenden i vilka särskilda frister gällt för handläggningen (JO:s dnr 576-2008 och 1848-2008). Även i dessa ärenden, i vilka beslut i åtalsfrågan inte hade fattats inom givna frister, hänvisades till en mycket stor arbetsbörda hos såväl polisen som åklagarkammaren. Eftersom bristerna i handläggningen i de ärendena delvis avser tid före den som är aktuell i detta ärende är det givetvis bekymmersamt att arbetssituationen, såvitt framkommit, inte synes ha förbättrats. Jag har övervägt om jag av den anledningen skulle inhämta yttrande från respektive myndighetschef men inte funnit detta vara nödvändigt. Jag utgår emellertid från att det förhållandet att polis och åklagare under kort tid i flera ärenden erhållit kritik föranleder dem att vidta erforderliga åtgärder. Jag noterar att polismyndigheten i ärende 576-2008 angett att myndigheten under år 2008 genomfört en organisationsöversyn där bl.a. frågan om ungdomsgruppernas bemanning och organisatoriska tillhörighet behandlas och utgår från att översynen även omfattar ärenden med målsäganden under 18 år.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Partsinsyn
Serviceskyldighet

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, för att ha tappat bort förundersökningsprotokoll och i ett annat fall ha raderat ett protokoll från en s.k. förundersökningsplatta

sammanfattning: I beslutet redogör JO utförligt för de rättsliga utgångspunkterna när det gäller en intagens tillgång till förundersökningsprotokoll. Den misstänktes rätt till utredningsmaterialet i ett brottmål är en del av den grundläggande rätten till en rättvis rättegång enligt regeringsformen och Europakonventionen. JO uttalar att frågan om intagnas möjligheter att ta del av förundersökningsprotokoll och andra handlingar i pågående rättsliga angelägenheter är en mycket viktig rättssäkerhetsfråga. En intagen som inte får inneha sitt protokoll är helt beroende av att Kriminalvården förvarar och i övrigt hanterar handlingarna på ett betryggande sätt. Enligt JO har myndigheten också ett ansvar för att faktiskt se till att en intagen får tillgång till materialet i den utsträckning och på det sätt som behovs för att han eller hon ska kunna förbereda sitt försvar. Kriminalvården och dess personal har alltså i praktiken en högst väsentlig funktion i dessa sammanhang. I ett av de aktuella ärendena tappade häktet Sollentuna bort delar av ett förundersökningsprotokoll och det dröjde innan häktet såg till att den intagne fick nya kopior av handlingarna. I det andra ärendet visade det sig att en annan intagens förundersökningsprotokoll och anteckningar denne gjort hade raderats från en förundersökningsplatta i samband med en förflyttning. JO uttalar att det är särskilt allvarligt att detta i båda fallen inträffade under en kritisk period i deras förberedelser av sina respektive försvar. Häktet förtjänar enligt JO kritik för hanteringen av förundersökningsprotokollen.

text: Anmälan

text: I varsin anmälan som kom in till JO i juli 2023 klagade AA och BB på hur Kriminalvården, häktet Sollentuna, hade hanterat deras respektive förundersökningsprotokoll.

text: AA (JO:s ärende dnr 5689-2023) förde fram i huvudsak följande. Eftersom han delade cell med en annan intagen förvarade häktet hans förundersökningsprotokoll i en kartong i ett särskilt rum. Varje gång det kom ett nytt tilläggsprotokoll i förundersökningen lades det i kartongen. Den 28 maj 2023 uppmärksammade han personalen på att tilläggsprotokollen inte fanns i kartongen. Personalen letade efter dem i några dagar men sedan glömdes saken

text: bort. Han påminde personalen flera gånger om de borttappade protokollen och hans advokat ringde häktet angående detta. Först den 26 juni 2023 fick han tillgång till protokollen. Det var dagen före sista huvudförhandlingsdagen i det aktuella brottmålet.

text: BB (JO:s ärende dnr 5756-2023) angav i huvudsak följande i sin anmälan. Under tiden han var intagen i häktet hade han tillgång till en surfplatta som han använde för att ta del av förundersökningsprotokoll och skriva anteckningar. I juli 2023 flyttades han till häktet Kronoberg och hans tillhörigheter skulle skickas dit. Häktet Sollentuna eftersände dock inte surfplattan utan raderade i stället innehållet. Därigenom förlorade han åtta månaders arbete med att förbereda sitt försvar i det mål som han var häktad. Detta inträffade bara en månad innan huvudförhandlingen skulle inledas i hovrätten. Det är inte första gången Kriminalvården slarvat bort förundersökningsprotokoll och arbetsmaterial i samband med ett byte av häkte. Under förhandlingen i tingsrätten förflyttades han i december 2022 från häktet Kronoberg till häktet Sollentuna. I samband med den flytten tappades flera hundra sidor material bort vilket ledde till att tingsrätten beslutade om en paus i huvudförhandlingen.

text: Utredning

text: JO:s ärende dnr 5689-2023 En av JO:s medarbetare hämtade in muntliga upplysningar från en vikarierande klienthandläggare vid häktet Sollentuna, som uppgav i huvudsak följande:

text: Hon började som klienthandläggare på den aktuella avdelningen den 19 juni, varför hon inte vet vad som hänt i ärendet innan dess. Hon vet inte om anmälaren hade förundersökningsprotokollet i bostadsrummet eller utanför, men antar att handlingarna förvarades utanför bostadsrummet eftersom anmälaren uppgett att handlingar försvunnit. För det fall förundersökningsprotokollet förvarats utanför bostadsrummet, har det förvarats i ett förråd avsett för förvaring av förundersökningsprotokoll. När hon började som klienthandläggare på avdelningen den 19 juni fick hon information från personalen om att anmälaren uppgett att handlingar är borta. Hon bad då personalen att leta grundligt, bland annat i förrådet, men handlingarna hittades inte. Någon eller några dagar senare kontaktade klienthandläggaren därför polisen för att be om handlingarna på nytt. Handlingarna skickades sedan digitalt från polisen, varpå en tekniker lade över handlingarna på en surfplatta som lämnades till anmälaren. Hon vet inte exakt vilka datum det skedde men det som anmälaren uppgett kan stämma. Såvitt hon vet har de ursprungliga handlingarna inte återfunnits. Därefter remitterades AA:s anmälan tillsammans med tjänsteanteckningen till Kriminalvården för yttrande.

text: I sitt yttrande anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen, följande:

text: Information har inhämtats från ledningen vid häktet Sollentuna Den ordinarie klienthandläggaren uppmärksammades den 13 juni av personal att anmälarens förundersökningsprotokoll saknades. Klienthandläggaren bad då

text: personalen göra en grundlig genomsökning i förrådet som är avsett för förvaring av förundersökningsprotokoll samt i klientens bostadsrum. Klienthandläggaren fick senare samma dag information om att en kollega till honom skulle ha mottagit handlingarna av anmälaren. Vid kontakt med denne visade det sig att så inte var fallet. Klienthandläggaren fick därefter information av någon i personalen att handlingarna var återfunna. Han hörde inte något mer av personalen i frågan innan han gick på semester den 16 juni. För hanteringen därefter hänvisas till den tjänsteanteckning som bifogats med aktuell anmälan. Häktesledningen har försökt att närmare utreda häktets agerande före den 13 juni kring hanteringen av de försvunna dokumenten. Under denna period började ett stort antal sommarvikarier och det är inte någon i personalgruppen som minns att de varit involverad i kontakterna med anmälaren gällande letandet efter handlingarna.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 8 § häktesförordningen (2010:2011)

text: följer att en myndighet som omhändertagit en intagens tillhörigheter ska, om inte något annat är föreskrivet, se till att dessa förvaras på ett betryggande sätt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är klarlagt att anmälarens handlingar har förkommit när de varit i Kriminalvårdens vård. Detta är beklagligt. Kontakten med polisen för att erhålla de försvunna handlingarna borde dessutom ha skett betydligt mer skyndsamt. Häktet Sollentuna har sett över sin praxis kring innehav i bostadsrum av förundersökningsmaterial vid dubbelbeläggning och kommit fram till att det ofta inte föreligger säkerhetsskäl att neka innehav.

text: JO:s ärende dnr 5756-2023 En av JO:s medarbetare hämtade in muntliga upplysningar från en kriminalvårdsinspektör vid häktet Sollentuna, som uppgav i huvudsak följande:

text: Om en intagen har en aktiv rättsprocess och den intagne fått låna tekniska hjälpmedel från Kriminalvården för lagring av förundersökningsmaterial, är rutinen att hjälpmedlen ska följa med till det häkte som den intagne förflyttas till. I detta fall hade anmälaren en dator och en surfplatta med förundersökningsmaterial på. Både datorn och surfplattan borde ha eftersänts till häktet Kronoberg. Datorn eftersändes men surfplattan lämnades i stället av misstag till tekniker, som i enlighet med häktets rutiner raderade allt material på surfplattan. Raderat material kan inte återskapas av sekretesskäl. Förundersökningsmaterialet måste därför lämnas av polisen på nytt. Det är möjligt att skapa anteckningar på surfplattorna men intagna uppmanas att använda penna och papper och förutsättningarna för att få låna en surfplatta är att den intagne endast använder surfplattan för att se eventuella filmer som hör till förundersökningen, lyssna på eventuella ljudfiler och läsa text.

text: Därefter remitterades BB:s anmälan tillsammans med tjänsteanteckningen till Kriminalvården för yttrande.

text: Information har inhämtats från ledningen vid häktet Sollentuna. Den 4 juli 2023 flyttades anmälaren från häktet Sollentuna till häktet Kronoberg. Av säkerhetsskäl var det endast några få tjänstemän inom kriminalvården som i

text: förväg kände till transporten. Av samma skäl följde inte några tillhörigheter med transporten. Anmälarens tillhörigheter packades av personal och skickades till inskrivning för att eftersändas till häktet Kronoberg. Av dokumentationen framgår bl.a. att förundersökningsprotokoll i pappersformat, förundersökningsplatta och en dator innehållande förundersökningsmaterial packades. Personal som lämnade tillhörigheterna till inskrivningen lämnade dock förundersökningsplattan till It-tekniker med information om att den intagne har avgått, i strid med häktets rutiner. För It-teknikern betydde det att den intagne hade avgått till anstalt eller att häktningen hävts. Av den anledningen och i enlighet med gällande rutiner har It-tekniker raderat förundersökningsplattans innehåll. Materialet går ej att återskapas. Resten av tillhörigheterna skickades till häktet Kronoberg och ankom dit den 7 juli. Uppgiften om att förundersökningsplattan inte skickats till häktet Kronoberg kom till häktet Sollentuna den 12 juli. Utöver att utreda vad som gått fel så kontaktades polisen omedelbart för att de skulle lämna det raderade materialet till häktet Kronoberg. Advokaten informerades om händelsen och om de åtgärder som vidtagits, Kronoberg informerades om att polis skulle lämna in de raderade uppgifterna i förundersökningen. Kriminalvården dokumenterar normalt inte när polis överlämnar förundersökningsmaterial för att laddas ned i en förundersökningsplatta. Det har dock inte framkommit någon uppgift om att materialet inte skulle ha lämnats av polis. På morgonmötet dagen efter togs händelsen upp och vikten att följa anvisningar betonades samt vilka konsekvenser det kan medföra om det inte görs. Som framgår av upprättad tjänsteanteckning av JO informeras intagna om att inte föra anteckningar på digital utrustning som lånas ut av Kriminalvården. Uppgiften i anmälan om att förundersökningsmaterial tidigare skulle ha förkommit är en uppgift som inte kriminalvården känner till. Häktet Sollentuna har varit i kontakt med Attunda tingsrätt. De förnekar att förhandlingen pausats under 26 dagar med anledning av detta.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av misstag har en förundersökningsplatta raderats på sitt innehåll. Häktet Sollentuna har skyndsamt vidtagit åtgärder för att minska skadan av sitt handlande. Misstaget har orsakats av att häktets rutiner inte har följts. Vikten av att dessa följs har tagits upp på personalmöte.

text: Anmälarna fick tillfälle att kommentera remissvaren i sina respektive ärenden, vilket BB gjorde. Han anförde bl.a. att det var en förhandling i Södertörns tingsrätt som pausades.

text: BB gav in en ny anmälan till JO i januari 2024 (ärende dnr 714-2024). I den klagade han på att han inte hade fått med sig en dator med bl.a. förundersökningsmaterial när han flyttades från häktet Kronoberg till ett annat häkte den 13 januari 2024. Han angav att han behövde det materialet för att överklaga hovrättens dom, vilken skulle överklagas senast den 19 januari 2024.

text: Sedan en av JO:s medarbetare efterfrågat upplysningar bekräftade häktet Kronoberg BB:s uppgifter och tillade att datorn hade skickats till det andra häktet den 30 januari 2024. Mot bakgrund av att JO redan utredde klagomål om

text: hur Kriminalvården hade hanterat förundersökningsmaterial i samband med tidigare förflyttningar av BB mellan häkten skrevs ärendet av.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Som Kriminalvården har anmärkt ska myndigheten enligt

text: 8 § häktesförordningen (2010:2011)

text: se till att förvara omhändertagna tillhörigheter på ett betryggande sätt. Jag vill tillägga följande med anknytning till frågan om frihetsberövande personers tillgång till förundersökningsprotokoll.

text: Utgångspunkten när det gäller en misstänkts tillgång till utredningsmaterial i ett brottmål är den grundläggande rätten till en rättvis rättegång som slås fast i bl.a.

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: Utmärkande för en rättvis rättegång är att parterna är likställda i processen och att förfarandet inte ska gynna polisen och åklagaren framför försvaret. Principen om parternas likställdhet har ett nära samband med principen om ett kontradiktoriskt förfarande. Ett sådant förfarande innebär att parterna ska ha kännedom om allt material i en process, få tillfälle att framföra sina synpunkter på detta material samt ha lika goda möjligheter att åberopa bevisning och föra sin talan i processen. (Se Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis [2023, version 6, JUNO], s. 310.)

text: I

text: artikel 6.3 i Europakonventionen

text: uppräknas vissa minimirättigheter som alltid ska tillkomma den som anklagas för brott. Dessa rättigheter bör ses som särskilda element i den allmänna rätten till en rättvis rättegång. Enligt artikel 6.3 b ska var och en som blivit anklagad för brott ha möjlighet att förbereda sitt förvar. En viktig förutsättning för att den anklagade ska kunna göra det på ett effektivt sätt är att han eller hon får tillgång till materialet i målet. (Se Danelius m.fl., a.a., s. 406 och 421.)

text: Enligt

text: 23 kap. 21 a § rättegångsbalken

text: har den misstänkte rätt till ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet. I förarbetena till den bestämmelsen uttalades just att tillgången till sådant material många gånger är en förutsättning för att den misstänkte på ett tillfredsställande sätt ska kunna förbereda och föra sin talan (se

text: prop. 2016/17:68 s. 85

text: JO har tidigare uttalat att även om bestämmelsen i

text: 23 kap. 21 a § rättegångsbalken

text: inte är direkt tillämplig i Kriminalvårdens verksamhet är det av yttersta vikt att den som är häktad inte hindras från att tillvarata sina rättigheter. För den som är häktad i avvaktan på huvudförhandling i ett brottmål är möjligheten att ta del av förundersökningsprotokoll och annat processmaterial samt att kunna förbereda sitt försvar av central betydelse. (Se JO:s beslut den 18 januari 2016, dnr

text: , och den 14 november 2023, dnr 4667-2022.)

text: Jag vill också framhålla att enligt

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: ska den som är intagen i häkte bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Av

text: 1 kap. 5 § samma lag

text: framgår att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Kriminalvården har även enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: en skyldighet att lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Enligt

text: 2 kap. 11 § häkteslagen

text: får en intagen ta emot och inneha personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen och säkerheten. Enligt Kriminalvårdens interna anvisningar bör en intagen normalt tillåtas inneha förundersökningsprotokoll som rör det mål i vilket han eller hon är häktad. Ordningen och säkerheten kan dock i enskilda fall motivera vissa begränsningar under gemensamhetstid. (Se Kriminalvårdens handbok om personliga tillhörigheter - Häkte [2013:2], avsnitt 5.6.1.)

text: I sammanhanget finns det vidare anledning att lyfta fram att det av de europeiska fängelsereglerna framgår att intagna ska ha tillgång till, eller tillåtas inneha, handlingar som berör deras rättsliga processer. För häktade gäller därutöver att alla nödvändiga resurser ska ställas till förfogande för att hjälpa dem att bl.a. förbereda sitt förvar. (Se artikel 23.6, 95.2 och 98.2 i bilagan till Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec[2006]2-rev till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna.)

text: Bedömning

text: Inom ramen för min tillsyns- och inspektionsverksamhet har det ofta kommit fram att intagna i häkte inte får inneha förundersökningsprotokoll i sina bostadsrum och inte heller ges möjlighet att ta del av protokollet i rummet under dygnsvilan om det är dubbelbelagt. Det förefaller vara allt vanligare att förundersökningsprotokoll i stället förvaras av häktet på någon annan plats och att intagna är hänvisade till att ta del av sina protokoll i särskilt anvisade rum.

text: En intagen som inte får inneha sitt förundersökningsprotokoll är helt beroende av att Kriminalvården förvarar och i övrigt hanterar protokollet på ett betryggande sätt. Myndigheten har enligt min mening också ett ansvar för att faktiskt se till att en intagen får tillgång till materialet i den utsträckning och på det sätt som behövs för att han eller hon ska kunna förbereda sitt försvar. Kriminalvården och dess personal har alltså i praktiken en högst väsentlig funktion när det gäller häktades rätt till en rättvis rättegång.

text: Av utredningen i de aktuella ärendena framgår att häktet Sollentuna under sommaren 2023 hanterade både AA:s och BB:s förundersökningsprotokoll på ett uppenbart bristfälligt sätt. AA:s protokoll tappades bort och det dröjde innan häktet såg till att han fick nya kopior av handlingarna. BB:s förundersökningsprotokoll och anteckningar han hade gjort raderades från en förundersökningsplatta i samband med att han flyttades till ett annat häkte. Enligt de rutiner som fanns skulle plattan rätteligen ha följt med BB till det andra häktet.

text: Särskilt allvarligt är att detta i båda fallen inträffade under en kritisk period i de intagnas förberedelser av sina respektive försvar. Häktet Sollentuna förtjänar kritik för hanteringen av AA:s och BB:s förundersökningsprotokoll.

text: När det gäller BB vill jag även göra följande uttalanden.

text: BB har gjort gällande att förundersökningsprotokoll och arbetsmaterial slarvades bort även i samband med att han flyttades mellan häkten i december 2022 och att det med anledning av det gjordes en paus i huvudförhandlingen i tingsrätten. Frågan har inte varit föremål för någon närmare utredning men om det stämmer att material kom bort också då är det oacceptabelt. Jag kan notera att Kriminalvården tycks ha kontaktat fel tingsrätt angående frågan om det gjordes en paus i förhandlingen. Jag vill därför påminna Kriminalvården om vikten av att myndigheten sätter sig in i saken så gott som möjligt samt är noggrann vid uppgiftslämnanden till JO.

text: Av upplysningar i det avskrivna ärendet (dnr 714-2024) framgår att BB i januari 2024 i samband med ytterligare ett byte av häktesplacering fick vänta mer än två veckor på att få en dator med bl.a. förundersökningsprotokoll. Jag kan notera att det även i det fallet sägs ha inneburit att BB inte hade tillgång till materialet vid en tidpunkt då han var i stort behov av det för att föra sin talan i brottmålet.

text: Det som kommit fram om hanteringen av BB:s förundersökningsprotokoll är mycket otillfredsställande och ger den oroväckande bilden av att förflyttningar mellan verksamhetsställen är ett klart riskmoment, särskilt när det gäller material som är lagrat digitalt.

text: Inom Kriminalvården finns det centralt framtagna bestämmelser och riktlinjer för hanteringen av en intagens tillhörigheter vid transport, bl.a. om vem som ska packa den intagnes tillhörigheter och hur det ska göras (se t.ex. 2 kap. 18 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte och handboken om personliga tillhörigheter - Transport [2013:3]). Däremot saknas det anvisningar om hur digitalt material ska hanteras i samband med en förflyttning. JO har i ett annat sammanhang upplysts om att det inom Kriminalvården pågår ett arbete med att ta fram ett stödjande dokument med rutiner vad gäller hanteringen av förundersökningsplattor. Mot bakgrund av hur vanligt det numera är med digitalt material i brottmål och vad som har kommit fram om hanteringen av BB:s förundersökningsprotokoll välkomnar jag det arbetet. Därtill finner jag skäl att understryka att det inte räcker med att det finns rutiner utan det måste också säkerställas att de är kända och efterlevs i organisationen samt att den enskilde tjänstemannen även i detta avseende tar ansvar och visar omsorg i arbetsuppgifterna.

text: Jag kan upplysa om att jag i ett annat beslut denna dag har uttalat allvarlig kritik mot häktet Umeå filial för flera anmärkningsvärda brister när det gäller en

text: intagens tillgång till sitt förundersökningsprotokoll (se mitt beslut i ärendet dnr 6346-2023).

text: Avslutningsvis bör framhållas att frågan om intagnas möjligheter att ta del av förundersökningsprotokoll och andra handlingar i pågående rättsliga angelägenheter är en mycket viktig rättssäkerhetsfråga och att jag för närvarande behandlar olika aspekter av detta i andra ärenden. Således utreder jag bl.a. klagomål om att ett häkte inte ska ha handlagt en intagens hemställan att få ta del av sitt förundersökningsprotokoll (se ärendet dnr 7043-2024). Vidare granskar jag anmälningar om brister på ändamålsenliga lokaler i häkte och i anstalt där intagna kan ta del av sådana handlingar (se ärenden dnr 1854-2024 och 7043-2024).

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendena och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Besök
Rätten till domstolsprövning
Sjukvård

title: Kritik mot en psykiatrisk vårdinrättning angående hanteringen av frågor om besök hos en patient som vårdades enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, m.m.

text: Anmälningar

text: I anmälningar till JO framförde AA klagomål mot Rättspsykiatriska kliniken i Säter, Landstinget Dalarna. Han anförde bl.a. följande. Han ansökte den 3 oktober 2008 om ”bevakad permission” i fyra timmar för att besöka sin familj i Borlänge. Överläkaren BB uppgav att denna fråga lämpligen skulle ställas till länsrätten. Länsrätten tog dock inte upp ansökan till prövning. – Den 8 oktober 2008 begärde han att få träffa sin flickvän för att de skulle kunna gifta sig i besöksrummet på kliniken. BB nekade honom detta utan motivering. Trots att han begärde det fick han inte något skriftligt beslut. – Hans bror ringde till kliniken den 29 oktober 2008 för att boka in ett besök hos honom. Senare samma dag kallade överläkaren CC in honom till sitt kontor för ”samtal” och meddelade att hans bror inte längre fick besöka honom på kliniken. När han begärde att få ett skriftligt beslut i saken svarade CC att han skulle utfärda ett besöksförbud. Den 18 november 2008 hade han dock fortfarande inte fått något sådant.

text: Utredning m.m.

text: Inledningsvis inhämtade JO kopia av vissa handlingar, bl.a. delar av AA:s journal, från Rättspsykiatriska kliniken i Säter.

text: Landstingsstyrelsen, Landstinget Dalarna, anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s klagomål till JO såvitt avsåg de frågor som tagits upp under rubriken ”Anmälningar”. Remissvaret skulle även allmänt belysa Rättspsykiatriska klinikens i Säter rutiner när det gällde bl.a. beslut om besöksinskränkningar.

text: AA gav därefter in ett antal skrivelser till JO och framförde ytterligare klagomål mot kliniken. Han anförde bl.a. följande. Den 1, 2 och 3 december 2008 ringde hans flickvän till kliniken för att boka in ett besök hos honom. Hon nekades detta. När han begärde att få ett skriftligt avslagsbeslut fick han kopia av en journalanteckning och debiterades en avgift om 6 kr. Till skrivelserna hade AA fogat en kvittens utfärdad den 4 december 2008.

text: Vissa av AA:s skrivelser översändes till landstingsstyrelsen med uppgift om att även dessa handlingar skulle beaktas vid besvarandet av remissen.

text: AA gav in kopia av en handling. I landstingsstyrelsens remissvar anfördes bl.a. följande.

text: Vad gäller frågan om besökinskränkningar samt beslut i samband därmed hänvisas till vad som anförs i utredningen av överläkare CC. Av utredningen framgår att patienten felaktigt debiterats 6 kr för att utfå kopia av beslut avseende besöksinskränkning. Avgiften har numera återbetalats. – – – Till remissvaret hade bl.a. ett yttrande från överläkaren CC fogats. I yttrandet anfördes bl.a. följande. – – –

text: Patienten önskar 2008-09-11 att få besök av sin flickvän DD. Avdelningspersonal försöker resonera med patienten om att det kanske inte är lämpligt med besök i nuläget. Patienten håller dock fast vid sitt önskemål varför undertecknad fattar beslut om besöksförbud för DD enligt § 3 lag om besöksinskränkning vid viss tvångsvård. Var god se bifogad kopia på daganteckning 200809-11 (bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Lämnar besvärshänvisning tillpatienten och får även skriftlig kopia på denna anteckning. Patienten överklagar detta beslut till länsrätten som i mål nr 2324- 08 den 23 september 2008avgör att det saknas skäl att ändra beslutet om besöksförbud. Kammarrätten beslutar 2009-11-12 ej att bevilja prövningstillstånd varför länsrättens avgörande stod fast. Patienten ingår senare under vårdtiden giftermål med DD. DD önskar härefter att boka besök till patienten. Personal hänvisar till tidigare besöksförbud. Undertecknad har nytt samtal med patienten 2008-12-03 där han önskar besök av DD. Undertecknad bedömer att det fortfarande med tanke på vårdens bedrivande är indicerat med besöksförbud varför undertecknad avslår patientens anmodan. Var god se bifogad journalanteckning 2008-12-03 (bilagan här utelämnad; JO:s anm.). Patienten överklagar detta besöksförbud till länsrätt som vid förhandling 2009-01-15 beslutar att upphäva beslutet om besöksförbud. – – –

text: Beslut om besöksinskränkning är en åtgärd som fattas ytterst sällsynt. Under de 15 år undertecknad har tjänstgjort vid Rättspsykiatriska kliniken i Säter har ett sådant beslut fattats vid uppskattningsvis fyra tillfällen. Det övriga rättspsykiatriska klientelet har erfarenhetsmässigt mycket dålig social förankring och få sociala kontakter. Kontakter med anhöriga är som oftast en tillgång och uppmuntras av oss. Endast i sällsynta fall när sådana kontakter bedöms inverka menligt på vården kan besöksinskränkningar tillgripas. Slutligen angående patientens anmälan om avgift för journalkopior kan vi meddela att landstingets policy är att avgift för kopia av journalhandlingar skall ersättning utgå med 6:- kronor per kopia. Undertecknad har dock gjort bedömningen att det inte var rimligt att patienten skulle betala för att få ut kopia på beslut varför patienten innan undertecknad fick efterremiss har fått återbetalt dessa avgifter. Detta är också i linje med landstingsjurist EE:s uppfattning som vi har fått meddelat. Föredraganden inhämtade per telefon muntliga upplysningar från CC. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret. JO inhämtade kopia av Länsrättens i Dalarnas län dom den 21 januari 2009 i mål nr 3198-08.

text: I ett beslut den 3 mars 2010 anförde JO André bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Hanteringen av en ansökan om ”bevakad permission” I

text: 17 § lagen (1991:1128)

text: om psykiatrisk tvångsvård [LPT], till vilken bestämmelse

text: 6 § lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård [LRV] hänvisar, anges bl.a. att frågor om behandlingen av en patient under vårdtiden ytterst avgörs av chefsöverläkaren.

text: Enligt

text: 25 §

text: LPT får chefsöverläkaren ge en patient tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område. I

text: 9 §

text: LRV finns motsvarande bestämmelser för patienter som genomgår rättspsykiatrisk vård utan särskild utskrivningsprövning. Beträffande patient som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning prövas, enligt

text: 10 §

text: LRV, frågan om tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område av länsrätten efter ansökan av chefsöverläkaren eller patienten.

text: Bestämmelserna i

text: 25 §

text: LPT och 9–10 §§ LRV reglerar endast de situationer när patienter vistas utanför sjukvårdsinrättningens område på egen hand, dvs. utan medföljande vårdpersonal. Det finns inte inom den psykiatriska tvångsvården någon motsvarighet till kriminalvårdens bevakade permissioner (jfr 32 § tredje stycket lagen [1974:203] om kriminalvård i anstalt). Om patienten vistas utanför sjukhusområdet tillsammans med personal är det således inte fråga om permission. Beslut om sådana utevistelser torde rent rättsligt vara att hänföra till beslut enligt

text: 17 §

text: LPT (

text: 6 §

text: LRV) om behandling. Sådana beslut är inte överklagbara. Beslut om permission enligt

text: 25 §

text: LPT eller 9– 10 §§ LRV är däremot överklagbara.

text: Från permission ska skiljas s.k. frigång, vilket innebär att patienten ges tillstånd att på egen hand vistas utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrättningens område. Frågor om detta faller under

text: 18 §

text: LPT samt

text: 10 a §

text: LRV.

text: Beslut rörande permission omfattas – till skillnad från beslut om frigång och annan utevistelse – av bestämmelsen i

text: 25 kap. 10 §

text: OSL om undantag från sekretess och är således alltid offentliga.

text: AA, som vid den aktuella tidpunkten gavs rättspsykiatrisk vård enligt

text: 31 kap. 3 § brottsbalken

text: med beslut om särskild utskrivningsprövning, ansökte den 3 oktober 2008 om att ”inom rimlig tid” få ”bevakad permission” i fyra timmar för att besöka sin familj i Borlänge.

text: Av en journalanteckning den 9 oktober 2008 framgår att AA hade aktualiserat frågan om han tillsammans med personal kunde få åka och hälsa på sin familj.

text: I en svarsskrivelse, daterad den 13 oktober 2008, anförde BB bl.a. följande. – – – 4. Vidare vill du ha ett skriftligt svar på ansökan om ”bevakad permission” 4 timmar för att besöka din familj – denna fråga kan du lämpligen ställa till Länsrätten men annars kommer detta att tas upp vid nästa träff högriskgruppen den 17 nov 2008.

text: – – – AA vände sig till Länsrätten i Dalarnas län och yrkade länsrättens ”tillstånd och tillstyrkande gällande en bevakad permission” (länsrättens mål nr 256008). Genom beslut den 10 oktober 2008 avvisade länsrätten yrkandet om ”bevakad permission” och anförde bl.a. att en vistelse utanför vårdavdelningen i sällskap med personal inte krävde något särskilt tillstånd av länsrätten.

text: I förevarande fall ansökte AA om att få vistas utanför sjukhusområdet tillsammans med personal från kliniken. Det har således inte rört sig om en ansökan om permission. Frågan borde därför ytterst ha avgjorts av chefsöverläkaren vid den klinik där AA vårdades. Landstingsstyrelsen har över huvud taget inte i remissvaret berört klinikens hantering av ifrågavarande ansökan. Det har inte framkommit vad som var skälet till att AA hänvisades till länsrätten. En tänkbar förklaring är att BB felaktigt utgick från att ansökan avsåg permission enligt

text: 10 §

text: LRV. Av utredningen framgår inte heller hur ansökan hanterades efter länsrättens avvisningsbeslut. Det finns inte tillräckliga skäl för mig att vidta någon ytterligare utredningsåtgärd i saken. Jag utgår härvid från att man från klinikens sida – efter att ha fått del av länsrättens beslut – tog ställning till ansökan och underrättade AA om sitt ställningstagande. Frågor rörande besöksrestriktioner Lagen (

text: ) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård gäller beträffande besök på vårdinstitutioner och sjukvårdsinrättningar till dem som är tvångsintagna för vård enligt bl.a. LRV.

text: I 3 § stadgas bl.a. att om det med hänsyn till vårdens bedrivande är nödvändigt med inskränkningar av besök får huvudmannen för vårdinstitutionen eller sjukvårdsinrättningen i särskilda fall besluta om besöksrestriktioner. Ett sådant beslut kan vara generellt eller avse besök av en viss eller vissa personer. Ett beslut om besöksrestriktioner får enligt 5 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

text: I

text: 21 § förvaltningslagen

text: anges bl.a. följande. En sökande, klagande eller annan part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild, om det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han även underrättas om hur han kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelsen ska dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. Denna paragraf tillämpas också när någon annan som får överklaga beslutet begär att få ta del av det.

text: Enligt

text: 22 § förvaltningslagen

text: får ett beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas.

text: I AA:s journal har den 11 september 2008 antecknats bl.a. följande.

text: BESLUT OM BESÖKSFÖRBUD till DD enligt 3 § lagen om besöksinskränkning vid viss tvångsvård. Detta beslut kan överklagas till Länsrätt. Lämnar kopia på denna anteckning till pat. AA överklagade beslutet till Länsrätten i Dalarnas län, som genom dom den 23 september 2008 avslog överklagandet (mål nr 2324-08).

text: Den 8 oktober 2008 framförde AA önskemål om att få träffa DD för att de skulle kunna gifta sig i besöksrummet på kliniken. Han tilläts inte detta och något beslut enligt lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård synes inte ha fattats i saken. Jag anser att så skulle ha skett. Genom att det inte fattades ett formellt beslut, som hade kunnat överklagas till länsrätten, har AA betagits möjligheten att få frågan prövad av allmän förvaltningsdomstol. Handläggningen förtjänar kritik.

text: Det kan här noteras följande. AA vände sig till Länsrätten i Dalarnas län och yrkade ändring av överläkarens beslut om att inte ge tillstånd för hans flickvän att besöka honom för att de skulle kunna gifta sig. I beslut den 5 november 2008 (mål nr 2771-08) anförde länsrätten bl.a. att det inte, utöver beslutet den 11 september 2008, fanns något avgörande rörande den aktuella frågan. Länsrätten gjorde den bedömningen att AA än en gång överklagade beslutet från den 11 september 2008 och avvisade därför hans överklagande. – I början av december 2008 begärde AA och DD att DD skulle få besöka AA. Från klinikens sida fattades ett nytt beslut om besöksrestriktioner, vilket beslut AA överklagade och Länsrätten i Dalarnas län upphävde genom dom den 21 januari 2009 (mål nr 3198-08).

text: AA har vidare uppgett bl.a. följande. Hans bror ringde till kliniken den 29 oktober 2008 för att boka in ett besök hos honom. Senare samma dag kallade CC in AA till sitt kontor för ”samtal” och meddelade att brodern inte längre fick besöka honom på kliniken. AA begärde att få ett skriftligt beslut i saken. Den 18 november 2008 hade han fortfarande inte fått något sådant beslut.

text: Av en anteckning i AA:s journal den 29 oktober 2008 framgår bl.a. följande. Pat har önskat besök av sin broder. [– – –] Bedömer därför att det är olämpligt att pat får ta emot besök av brodern då det kan vara till men för vården. BESLUTAR därför enligt lag om BESÖKSFÖRBUD vid viss tvångsvård att lägga BESÖKSFÖRBUD mot FF. Lämnar besvärs-hänvisan. CC har uppgett att han endast informerade AA, och inte FF, om det nyss nämnda beslutet.

text: Som redogjorts för ovan ska en part som huvudregel underrättas om innehållet i ett beslut, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Underrättelsen ska ske skriftligt, om parten begär det. Det finns inte anledning att ifrågasätta AA:s uppgift om att han, trots begäran, inte erhöll någon skriftlig underrättelse om det aktuella beslutet. Detta är en brist i handläggningen.

text: Vad som har kommit fram väcker även frågor om hur en vårdinrättning bör agera gentemot en enskild som begär att få besöka en patient som vårdas enligt LPT eller LRV. Den presumtive besökaren bör naturligtvis få någon form av besked beträffande sin begäran. Det är dock inte givet att en sådan person har rätt att överklaga ett beslut om besöksrestriktioner. Frågan om vem som ska anses ha klagorätt när det gäller beslut om besöksrestriktioner behandlades särskilt i förarbetena till lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård (se

text: prop. 1995/96:196 s. 18

text: f.). Det ankommer ytterst på allmän förvaltningsdomstol att ta ställning till vem eller vilka som har rätt att överklaga ett beslut om besöksrestriktioner. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att här göra något uttalande i saken. Avgift för tillhandahållande av skriftligt beslut Följande har framkommit. AA begärde att få en skriftlig underrättelse avseende det beslut om besöksinskränkning som meddelats i början av december 2008. Han tillställdes därefter kopia av den journalanteckning där det aktuella beslutet hade dokumenterats och debiterades i samband med det en avgift om 6 kr.

text: AA borde självfallet inte ha debiterats en avgift för den aktuella handlingen. Handläggningen förtjänar kritik. Landstinget har kommit till insikt om det felaktiga i hanteringen samt återbetalat avgiften till AA varför jag anser mig kunna lämna saken.

text: Den 10 juli 2008 beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av LPT och LRV samt lämna förslag till ny lagstiftning på området (

text: dir. 2008:93

text: ). Enligt direktiven ska en utgångspunkt för utredarens arbete vara att göra lagstiftningen så pedagogisk och lättillgänglig som möjligt. Utredaren ska bl.a. se över bestämmelserna i lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård och särskilt överväga om de bör föras in i den nya lagstiftning som föreslås av utredningen.

text: Jag behandlar i detta beslut bl.a. ett fall där patientens ansökan om att tillsammans med personal få besöka sin familj synes ha hanterats som en ansökan om permission. Det kan här tilläggas att jag vid inspektioner av vårdinrättningar där psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk tvångsvård bedrivs har uppmärksammat att det är vanligt förekommande att begreppen avseende de olika formerna av utevistelser inte används på ett korrekt sätt. Att begreppen sammanblandas och att kliniker använder egna uttryckssätt ökar risken för missförstånd och misstag vid den praktiska hanteringen, t.ex. vad gäller frågan om ett beslut är överklagbart. Det kan enligt min mening finnas anledning att, i samband med den översyn av LPT och LRV som nu sker, överväga om bestämmelserna rörande de olika formerna av utevistelser bör förtydligas. Mot den bakgrunden, och då det i förevarande ärende även har aktualiserats frågor som rör tillämpningen av lagen om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård och klagorätt avseende beslut enligt den lagen, finner jag skäl att sända en kopia av mitt beslut till Psykiatrilagsutredningen.

text: Ärendet avslutas.