avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Expediering
Part
Partsinsyn
Sekretess

title: Anmälan mot Hovrätten för Västra Sverige med anledning av dess underlåtenhet att expediera en bilaga till en dom till en part m.m. samt åtgärden att ställa upp förbehåll när bilagan sedermera lämnades ut

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde advokaten AA, som ombud för BB, klagomål mot Hovrätten för Västra Sverige. AA uppgav att han hade varit offentlig försvarare för BB i ett brottmål i hovrätten. Han var missnöjd med att hovrätten i domskälen inte hade tagit ställning till den bevisning som BB åberopade i hovrätten. Vidare anförde han att varken han eller BB erhöll en sekretessbelagd bilaga till domen när den expedierades. I bilagan redogjordes för de gärningar BB skulle ha begått och vid vilka tillfällen. Först efter en särskild framställning till hovrätten fick AA ta del av bilagan men då med förbehållet att han inte fick förete handlingen för BB.

text: Utredning

text: Dagboksbladet, domen den 5 september 2003 inklusive bilaga C, expeditionslistan och en skrivelse den 23 september 2003 i hovrättens mål B 3243-03 samt Högsta domstolens beslut den 5 november 2003 i mål B 3717-03 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från referenten i målet i hovrätten, hovrättsassessorn CC. Följande framkom.

text: BB dömdes den 19 juni 2003 av Göteborgs tingsrätt för bl.a. grov våldtäkt, sexuellt utnyttjande av underårig och sexuellt ofredande till fängelse sex år.

text: Sedan BB överklagat tingsrättens dom fastställde hovrätten i en dom den 5 september 2003 tingsrättens domslut i de överklagade delarna. Vad gällde omfattningen av de sexuella övergreppen konstaterade hovrätten beträffande målsäganden 1 att denne i hovrätten i vart fall kunnat ange åtta stycken klart avgränsade, tidsmässigt någorlunda fastställbara och i detalj tillräckligt beskrivna tillfällen. Hovrätten fann det tillförlitligen utrett att BB hade gjort sig skyldig till dessa gärningar och hänvisade till att gärningarna framgick av bilaga C. I domslutet förordnade hovrätten att sekretessen enligt

text: 9 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100)

text: avseende bl.a. uppgifterna i bilaga C till domen skulle bestå.

text: Av expeditionslistan framgick inte annat än att domen hade expedierats till den tilltalade och AA.

text: I hovrättens skrivelse den 23 september 2003 ställd till AA angavs att han erhöll bilaga C till domen med följande förbehåll. Så länge sekretess enligt

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen

text: gäller för handlingarna i fråga får de eller uppgift i dem inte lämnas vidare till annan. Med hänsyn till innehållet i

text: 14 kap. 10 § 2 st. sekretesslagen

text: gäller förbehållet dock inte muntlig uppgift till klaganden.

text: Högsta domstolen fann i ett beslut den 5 november 2003 inte skäl att meddela BB prövningstillstånd.

text: CC uppgav att han inte visste vem som beslutade att AA skulle erhålla bilagan med det förbehåll som angavs. Själv hade han varit på kurs vid den tidpunkt då skrivelsen skickades till AA. Han mindes att det i samband med att domen meddelades var tal om att vissa handlingar endast kunde lämnas ut med förbehåll.

text: Ärendet remitterades till hovrätten för upplysningar och yttrande enligt följande.

text: 1. Expedierades bilaga C till BB och AA tillsammans med domen i övrigt? Om så inte var fallet vilken var anledningen till detta.

text: 2. Vilka överväganden föranledde hovrätten att uppställa förbehåll på sätt som gjordes i skrivelsen den 23 september 2003.

text: Hovrätten gav in ett yttrande till vilket bl.a. var fogat upplysningar från hovrättslagmannen DD, ordförande vid målets avgörande, och hovrättslagmannen EE, chef på den avdelning där målet handlades.

text: Hovrättslagmannen DD

text: För att i största möjliga utsträckning begränsa sekretessen beträffande hovrättens dom i målet sammanfördes de uppgifter för vilka sekretess ansågs erforderlig till en bilaga till domen, kallad bilaga C. JO frågar om denna bilaga expedierades till BB och AA tillsammans med domen i övrigt. Detta går i och för sig inte att utläsa ur expeditionslistan, men med all säkerhet har så inte skett. Domstolssekreteraren FF, som verkställde expeditionen av domen, har uppgett följande. Med hjälp av förteckningen över avsända fax har hon erinrat sig att hon den 5 september 2003 kl. 11.10 på begäran av AA översände domen utom bilaga C per fax till denne och per telefon underrättade honom om att bilagan på grund av sekretessen inte kunde faxas. Hon har inte kunnat erinra sig det fortsatta händelseförloppet, men tror att hon sedan kan ha glömt att översända bilagan. JO frågar vidare vilka överväganden som föranledde hovrätten att uppställa förbehåll i samband med att bilaga C översändes den 23 september 2003. Jag kan inte erinra mig att jag över huvud taget var konsulterad i detta sammanhang. Jag tjänstgör inte heller normalt på avdelningen. Domstolssekreteraren GG, som verkställde expeditionen, har inte kunnat erinra sig vilka överväganden som gjordes i samband med att bilagan översändes. Troligt är dock att hon före expeditionen rådfrågat någon av avdelningens ledamöter. Det är dock uppenbart att det saknats grund för förbehållet (

text: NJA 2002 s. 433

text: ). Föredraganden hos JO har i tjänsteanteckning 2004-04-14 angett att hovrättsassessorn CC uppgett att han minns att det i samband med att domen gavs var tal om att vissa handlingar endast kunde lämnas ut med förbehåll. Detta är emellertid en missuppfattning, vilket CC nu bekräftat. De diskussioner som förekommit rörande

text: utlämnande med förbehåll fördes tidigare under målets handläggning i samband med att vissa handlingar som infordrats från bl.a. skolor skulle utlämnas.

text: Hovrättslagmannen EE

text: Själv kan jag inte erinra mig att jag har haft någon befattning med expeditionen i målet. Som DD har anfört är det uppenbart att det inte funnits någon som helst grund för ifrågavarande förbehåll och det är bara att beklaga att felet har uppstått. Hur det har kunnat ske får förbli ett mysterium. Det är emellertid självklart att beslut i sekretessfrågor bör fattas och dokumenteras av en formellt ansvarig befattningshavare. Jag har inte lyckats hitta någon sådan dokumentation vare sig i akten eller på aktkappan eller i dagboken. Jag kan dock inte underlåta att göra den anmärkningen att förbehållet inte tycks ha haft någon verkan, eftersom det angavs gälla så länge sekretessen enligt

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen

text: , d.v.s. förundersökningssekretess, gällde. Detta gör dock knappast felet på något sätt ursäktligt. Det skulle vara värdefullt om det gjordes en genomgång av rutinerna i hovrätten för vad som skall göras när frågor av liknande karaktär uppstår och, inte minst, vem som har att fatta beslut i olika situationer.

text: Hovrätten

text: Det är uppenbart att fel har begåtts i hovrätten vad gäller dels expedieringen till parten av bilaga C jämte domen i övrigt, dels uppställande av förbehåll i skrivelsen den 23 september 2003. I yttrandena av DD och EE har närmare utvecklats hur misstagen kunnat ske. Jag beklagar de fel som begåtts och de olägenheter som de kan ha föranlett. Det är enligt min erfarenhet inte helt ovanligt att

text: sekretesslagens

text: tillämpning vållar problem i domstolarna och att ibland felaktiga sekretessbeslut fattas. Detta är naturligtvis oacceptabelt, men i viss mån förklarligt eftersom lagstiftningen är tämligen sofistikerad och även kan vara svårtillämpad. Mot denna bakgrund hålls det i hovrätten regelbundet undervisning i ämnet offentlighet och sekretess, främst för de yngre domarna som är under utbildning. Även för domstolssekreterarna hålls det intern undervisning, även om det inte varit någon sådan kurs de senaste åren. I Domstolsverkets baskurs för nyanställda domstolssekreterare ägnas en halv kursdag åt sekretessfrågor, och viss sekretessundervisning ges även fiskaler när de genomgår Domstolsverkets obligatoriska fiskalskurs del 2. Också vid regionala chefsdomarmöten som hålls varje år med tingsrättslagmännen och övriga chefsdomare inom hovrättens domkrets tas ibland på förekommen anledning upp frågor med anknytning till

text: sekretesslagens

text: rätta tillämpning. Det är nödvändigt att sekretessfrågorna nu uppmärksammas inom hovrätten i än högre grad än tidigare. Av det skälet har ett arbete påbörjats med att ta fram en tydlig instruktion för handläggningen av sekretessfrågor inom hovrätten (se bifogade utkast till instruktion, här utelämnad, JO:s anmärkning). Därvid skall den nuvarande hanteringen av olika typer av ställningstaganden beträffande sekretess kartläggas och lämpliga rutiner läggas fast. Ett av hovrättsråden, som har särskilt djupa kunskaper på området offentlighet och sekretess, har fått i uppdrag att hålla i projektet. All personal i hovrätten kommer att omfattas av den interna utbildningssatsningen, som kommer att vara regelbundet återkommande.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: BB överklagade en dom meddelad av Göteborgs tingsrätt i vilken han bl.a. hade dömts för grov våldtäkt och sexuellt utnyttjande av underårig. Hovrätten fastställde i sin dom tingsrättens domslut i de överklagade delarna. Av utredningen framgår att hovrätten, när domen expedierades till BB och hans försvarare, inte skickade med en bilaga till domen av vilken framgick vilka gärningar som hovrätten hade funnit styrkta.

text: I 30 kap. 7 § sista stycket

text: rättegångsbalken

text: (RB) föreskrivs att när ett mål avgjorts, skall parterna snarast underrättas skriftligen om utgången i målet.

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: reglerar förhållandet mellan lagens bestämmelser om sekretess och den rätt till partsinsyn i domstolars och förvaltningsmyndigheters handläggning av mål och ärenden som följer av andra regler eller principer. Enligt huvudregeln i första stycket hindrar inte sekretess att en part tar del av handlingar eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda.

text: Av samma bestämmelses andra stycke följer emellertid att sekretess aldrig hindrar att en part tar del av en dom eller ett beslut i målet eller ärendet. Inte heller innebär sekretess någon begränsning i en parts rätt enligt

text: rättegångsbalken

text: En sådan möjlighet som anges i

text: 14 kap. 5 § första stycket sekretesslagen

text: att undanhålla en part viss utredning har ansetts vara främmande för handläggningen vid allmän domstol. Därför har bestämmelsen i andra stycket tillkommit (se

text: prop. 1979/80:2 s. 335

text: ). I fråga om själva rättegången är det vidare en grundläggande princip i svensk rätt att den som är part i ett mål skall ha rätt att ta del av allt material i målet. Denna princip har ansetts så självklar att den inte direkt uttryckts i

text: rättegångsbalken

text: (jfr

text: prop. 1986/87:89 s. 145

text: ). Det anförda innebär att bestämmelsen i

text: första stycket

text: inte är tillämplig i fråga om en parts rätt att ta del av en dom eller ett beslut i målet eller ärendet eller att få del av alla omständigheter som läggs till grund för avgörandet av ett mål eller ärende. Härav följer således att

text: sekretesslagens

text: regelsystem över huvud taget inte kan göras gällande mot part i dessa hänseenden.

text: Hela domen inklusive bilaga C borde således, som hovrätten konstaterat i sitt remissvar, ha expedierats till BB och AA. Av remissvaret framgår att hovrätten inte kunnat klarlägga orsaken till att bilagan inte expedierades med domen i övrigt men att det troligen var ett förbiseende. Ytterligare utredningsåtgärder i denna del framstår inte som meningsfulla.

text: AA begärde, när han inte erhöll domen i sin helhet, att få ta del av den bilaga som saknades. Han fick då denna tillsammans med en skrivelse i vilken angavs att handlingen överlämnades med förbehållet att så länge sekretess gällde enligt

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen

text: för handlingen i fråga fick uppgifterna i den inte lämnas vidare till annan. Förbehållet gällde dock inte muntlig uppgift till klaganden.

text: När en sekretessbelagd uppgift med stöd av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: lämnas till en enskild, får myndigheten ställa upp förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den (

text: 14 kap. 10 § första stycket 1 sekretesslagen

text: ). Av vad som nyss har sagts om innebörden av bestämmelsen i 14 kap. 5 §

text: sekretesslagen

text: följer att det inte är möjligt att ställa upp ett förbehåll i fråga om sådana omständigheter som en part har rätt att få del av enligt

text: rättegångsbalken

text: (se

text: NJA 2002 s. 433

text: samt

text: RH 1994:41

text: och 1999:77). Detta gäller också i fråga om parts rätt att få del av en dom eller ett beslut i ett mål eller ärende. Hovrätten har således saknat rättslig grund för sin åtgärd att ställa upp förbehåll för utlämnandet av bilaga C till domen.

text: Av utredningen har inte heller kunnat klarläggas anledningen till att förbehållet uppställdes och vem som beslutade om detta. Det borde självfallet framgå av akten vem som beslutade i denna fråga. I likhet med EE kan jag också konstatera att förbehållet, eftersom det angavs gälla så länge förundersökningssekretess förelåg, även av den anledningen framstår som märkligt.

text: Sammanfattningsvis förtjänar hovrätten kritik för att bilaga C till domen inte expedierades till BB och AA tillsammans med domen i övrigt samt för att förbehåll uppställdes när bilagan väl tillställdes försvararen.

text: Vad AA i övrigt har anfört och vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Vård- och omsorgsnämnden i Åmåls kommun för brister i hanteringen av en fråga om omedelbart omhändertagande enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU

org: jo

sammanfattning: I beslutet riktar JO kritik mot Vård- och omsorgsnämnden i Åmåls kommun för att nämnden försummade att ansöka hos förvaltningsrätten om att två barn skulle beredas vård enligt LVU inom den frist som anges i 8 § LVU, dvs. inom fyra veckor från den dag då nämnden verkställde besluten om omedelbart omhändertagande av barnen.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Vård- och omsorgsnämnden i Åmåls kommun för bl.a. brister i handläggningen i ärenden som rörde barnen BB och CC. AA uppgav bl.a. att nämnden hade missat att skicka in handlingar om LVU och att utredningen lades ned och gjordes om.

type: stycke

text: Utredning

text: En föredragande hos JO hämtade in journalanteckningar som gällde barnen BB och CC. Av journalanteckningarna kom bl.a. följande fram:

text: Vård- och omsorgsnämnden beslutade den 6 juli 2015 att omedelbart omhänderta barnen BB och CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Besluten verkställdes samma dag. Besluten underställdes förvaltningsrätten, som den 10 juli 2015 fastställde nämndens beslut. Den 4 augusti 2015 uppmärksammade förvaltningsrätten nämnden på att en ansökan om vård av barnen inte hade gjorts inom den tid som anges i

text: 8 §

text: LVU och att de omedelbara omhändertagandena därför hade upphört. Nämndens ordförande fattade samma dag nya beslut om att omedelbart omhänderta barnen. Besluten underställdes förvaltningsrätten och en ansökan om att barnen skulle beredas vård enligt LVU lämnades in till domstolen. I en dom den 19 augusti 2015 beslutade förvaltningsrätten i Göteborg att barnen BB och CC skulle beredas vård med stöd av LVU.

text: JO begärde att nämnden skulle yttra sig över det som hade kommit fram om att nämnden inte inom den frist som anges i

text: 8 §

text: LVU hade ansökt om att barnen skulle beredas vård enligt LVU.

text: I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande:

text: Yttrande

text: Vård- och omsorgsnämnden i Åmåls kommun fattade ett ordförandebeslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU, av BB. Beslutet fastställdes av Förvaltningsrätten 150710. Diskussioner fördes från vilket datum de fyra veckorna skulle räknas och man kom fram till, genom att tolka lagstiftningen, att det var från FR:s fastställelse man skulle räkna och inte ordförandebeslutet, ett extra AU planerades till 150804, då AU hade sin planerade beredning. Samma dag, 150804, fick Vård- och omsorgsnämnden i Åmål, beslut från FR att det omedelbara omhändertagandet enligt

text: 6 §

text: LVU, upphört då de fyra veckorna löpt ut. Ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU fattades av ordförande samma dag, för att inte riskera BB. Vi har nu i efterhand också följt rättsfall på Info Soc, där fler kommuner haft svårt att tolka från vilken dag en verkställighet av ett LVU-beslut ska räknas och också läst att JO kan se att det är svårtolkat. Vård- och omsorgsnämndens tjänstemän har tagit till sig att ansökan till FR om vård enligt LVU gjorts för sent men välkomnar ett förtydligande i lagstiftningen hur verkställighetstid ska tolkas. Nämnden lämnade ett identiskt yttrande i ärendet om barnet CC.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Barn och ungdomar kan under vissa förutsättningar beredas vård utan samtycke med stöd av LVU.

text: Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU). Socialnämnden får besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras (

text: 6 §

text: LVU).

text: Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska underställas förvaltningsrätten inom en vecka från den dag då beslutet fattades (

text: 7 §

text: LVU). Om förvaltningsrätten fastställer ett beslut om omedelbart omhändertagande, ska nämnden inom fyra veckor från den dag då omhändertagandet verkställdes ansöka hos förvaltningsrätten om att den unge ska beredas vård med stöd av LVU. Förvaltningsrätten får medge en förlängning av denna tid, om ytterligare utredning eller någon annan särskild omständighet gör det nödvändigt (

text: 8 §

text: LVU). Ett omedelbart omhändertagande upphör om ansökan om vård inte

text: har gjorts inom den tid som anges i 8 § och det inte heller har begärts en förlängning av tiden (

text: 9 §

text: LVU). Tiden räknas från dagen för det faktiska omhändertagandet och inte från beslutsdagen. Bestämmelsen syftar till att stärka rättssäkerheten i förfarandet och den ställer ett absolut krav på att nämnden iakttar tidsfristen. Om ett omhändertagande har upphört till följd av att en ansökan om vård inte har lämnats in i rätt tid, får nämnden inte fatta ett nytt beslut om omhändertagande på samma grunder som motiverade det tidigare beslutet (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 592).

text: Bedömning

text: Vård- och omsorgsnämndens beslut om omedelbart omhändertagande av barnen BB och CC verkställdes den 6 juli 2015. Nämnden skulle därmed ha lämnat in en ansökan om vård till förvaltningsrätten senast den 3 augusti 2015.

text: Anledningen till att en ansökan om vård inte gjordes i rätt tid var att fristen i

text: 8 §

text: LVU hade tolkats som att den skulle räknas från det datum då förvaltningsrätten hade fastställt nämndens beslut om omedelbart omhändertagande, dvs. den 10 juli 2015. Orsaken till försummelsen har alltså bestått i okunskap om hur bestämmelsen ska tillämpas. Det inträffade är allvarligt eftersom ett beslut om omedelbart omhändertagande upphör när en nämnd försummar att ansöka om vård i rätt tid och ett nytt beslut i frågan i princip endast kan fattas om det har tillkommit nya omständigheter. För försummelsen förtjänar nämnden kritik.

text: När det gäller handläggningen av ärendet efter det att tjänstemännen hade uppmärksammats på att de omedelbara omhändertagandena av barnen hade upphört vill jag peka på nämndens möjlighet att, i stället för att fatta ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande, omgående lämna in en ansökan om vård till förvaltningsrätten och begära att rätten fattar ett beslut om omedelbart omhändertagande (se bl.a. JO:s uttalanden i JO 2007/08 s. 335, dnr

text: och JO 2013/14 s. 427, dnr

text: Det pågår för närvarande en översyn av LVU. I ett yttrande över betänkandet Barns och ungas rätt vid tvångsvård – Förslag till ny LVU (

text: SOU 2015:71

text: ) har JO uppmärksammat lagstiftaren på att JO under flera år har noterat fall där socialnämnden av okunskap, slarv eller rena misstag har försummat att iaktta tidsfristerna och att det kan finnas skäl att överväga behov av att förtydliga lagstiftningen i dessa avseenden (se JO:s yttrande i ärende med dnr R 107-2015 s. 34).

text: Under ärendets handläggning har det kommit fram att AA även har vänt sig till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) med sitt klagomål. IVO fattade beslut i ärendet den 7 april 2016 (dnr 8.2-38351/2015-10). Jag har tagit del av beslutet. Det som AA har uppgett i övrigt ger därför inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Överklagande

title: En åklagares åtgärd att återkalla sitt överklagande när nya uppgifter kom till kunde tyda på att utmätt straff var alltför strängt

sammanfattning: En åklagare överklagade en tingsrättsdom enligt vilken en person dömts för grovt narkotikabrott till fängelse två år. Åklagaren hämtade sedan in ett analysbesked från SKL avseende narkotikans renhetsgrad. När det – sedan överklagandetiden gått ut – visade sig att narkotikan hade en ovanligt låg renhetsgrad, återkallade åklagaren sitt överklagande trots att den tilltalades offentlige försvarare begärde att hon inte skulle göra det. Hovrätten skrev av målet. Jag är kritisk till att åklagaren återkallade överklagandet, med följd att hovrätten inte kunde pröva de nya uppgifternas betydelse för brottets rubricering och/eller straffvärde.

text: En åklagares åtgärd att återkalla sitt överklagande när nya uppgifter kunde tyda på att utmätt straff var alltför strängt

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot kammaråklagare BB vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Luleå, för att hon återkallat ett överklagande till hovrätten sedan det kommit fram nya uppgifter som talade till hans förmån. Han uppgav bl.a. följande.

text: Han dömdes av Luleå tingsrätt för grovt narkotikabrott till fängelse två år. Han förklarade sig nöjd med domen, men kammaråklagare BB överklagade densamma och yrkade straffskärpning. I samband med överklagandet inhämtade åklagaren ett utlåtande från Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) avseende narkotikans renhetsgrad. Sedan det visat sig att narkotikan hade en ovanligt låg renhetsgrad, återkallade åklagaren överklagandet trots att AA:s offentlige försvarare försökte övertala åklagaren att låta hovrätten pröva målet. Eftersom tiden för överklagande hade gått ut, skrev hovrätten av målet. Han beviljades senare resning och dömdes slutligen för narkotikabrott av normalgraden till fängelse ett år och två månader.

text: Utredning

text: Följande handlingar hämtades in. Luleå tingsrätts dom den 14 maj 2009 i mål B 1031-09, Hovrättens för Övre Norrland slutliga beslut den 4 augusti 2009 i ärende Ö 521-09, Luleå tingsrätts dom den 28 augusti 2009 i mål B 2195-09 samt Hovrättens för Övre Norrland dom den 22 oktober 2009 i mål B 708-09.

text: Av de inhämtade handlingarna framkom bl.a. följande. AA dömdes den 14 maj 2009 av Luleå tingsrätt för grovt narkotikabrott till fängelse två år. I domskälen

text: skrev tingsrätten bl.a. följande. ”Åklagaren har dock inte presenterat någon bevisning beträffande amfetaminets renhetsgrad. Med hänsyn härtill och till att AA:s uppgifter om den utspädning som varit inte kan lämnas utan avseende bör den osäkerhet som detta medför i fråga om renhetsgraden komma AA tillgodo vid bedömningen av brottets straffvärde.” AA förklarade sig nöjd med domen, men kammaråklagare BB överklagade densamma till hovrätten och yrkade straffskärpning. I en skrivelse, som inkom till hovrätten den 26 juni 2009, återkallade BB sitt överklagande och anförde att ett analysbesked avseende narkotikans renhetsgrad hade inhämtats efter tingsrättens dom och att beskedet enligt hennes bedömning medförde att straffskärpning inte längre kunde påräknas. Med anledning av återkallelsen skrev hovrätten av målet från vidare handläggning.

text: Sedan AA beviljats resning prövades målet igen, först av tingsrätten som dömde honom för narkotikabrott av normalgraden till fängelse ett år och sedan, efter överklagande av åklagaren, av hovrätten som dömde honom till fängelse ett år och två månader. Hovrätten konstaterade att straffvärdet såvitt avsåg narkotikabrottet motsvarade fängelse i ett år.

text: Åklagarmyndigheten anmodades att lämna upplysningar och yttrande om vilka överväganden som föregick åklagarens beslut att återkalla överklagandet av tingsrättens dom.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren CC) kom in med ett remissvar till vilket var fogat yttranden från kammaråklagaren BB och chefsåklagaren DD.

text: BB upplyste följande.

text: Jag överklagade den 3 juni 2009 Luleå tingsrätts dom av den 14 maj 2009 i mål B 1031-09, eftersom straffskärpning enligt min mening var påkallad med hänsyn till brottets art, typ och mängd narkotika. Tingsrätten hade i sin dom till förmån för AA beaktat, att åklagaren inte presenterat någon bevisning om amfetaminets renhetsgrad. Tingsrättens utgångspunkt blev därvid AA:s egna uppgifter om att han skulle ha blandat ut narkotikan. Detta vann visst stöd av de i tingsrätten då tillgängliga analysbeskeden, varav det framgick, att det i narkotikan fanns koffein som inblandningsämne. Analys av amfetaminets renhetsgrad hade inte tagits fram under polisutredningen, vilket följde gängse utredningsrutiner. AA och hans försvarare har vare sig under förundersökningen, vid slutdelgivning enligt

text: 23 kap 18 § rättegångsbalken

text: eller under eller efter huvudförhandlingen i tingsrätten påfordrat detta. AA förklarade sig den 20 maj 2009 nöjd med tingsrättens dom. På mitt initiativ inför ett eventuellt överklagande från min sida hade jag inhämtat analysbesked från Statens kriminaltekniska laboratorium avseende amfetaminets renhetsgrad. Efter det att tiden för överklagande hade gått ut, fick jag del av analysbesked om renhetsgraden. AA fick genom sin försvarare del av dessa. Jag återkallade överklagandet, eftersom jag inte kunde förvänta mig en straffskärpning utifrån den konstaterade renhetsgraden, och att tingsrätten faktiskt hade beaktat utspädningen vid straffmätningen till AA:s förmån. Osäkerheten ifråga om renhetsgrad hade därvid redan kommit AA till godo vid bedömningen av straffets längd. Dessa överväganden gjorde jag på objektiva grunder utifrån en samlad bedömning av samtliga omständigheter och efter samråd med andra åklagare.

text: Efter det att försvararen hade delgivits analysbeskeden men innan återkallelsen, blev jag uppringd av försvararen. När han fick klart för sig, att jag avsåg att återkalla överklagandet, gjorde han hotfulla och mästrande uttalanden av innebörden att om jag inte gjorde som han sade, d v s lät överklagandet kvarstå skulle han JO-anmäla mig och vända sig till pressen. Det kan rimligtvis inte ligga i åklagarens uppgift att som motpart bistå en försvarare på angivet sätt. Försvararen med främsta uppgift att belysa omständigheter till AA:s förmån har enligt min mening haft möjlighet att tillvarata sin klients intressen genom att begära analysbesked om renhetsgrad under polisutredningen och överklaga med hänvisning till utfallet av sådan analys. Istället har hans klient förklarat sig nöjd med tingsrättens dom. Enligt min mening har jag beaktat samtliga omständigheter i detta mål såväl före som efter avslutad förundersökning och försökt att tillvarata åklagarens och motpartens intressen.

text: DD anförde bl.a. följande.

text: Kammaråklagare BB har i sin analys av aktuell dom nått den bestämda uppfattningen att längden på det fängelsestraff tingsrätten utmätt var för kort, i vart fall om det skulle visa sig – som hon ansåg – att tingsrätten tagit för stor hänsyn till att det omstämda amfetaminet var utspätt och låtit denna hänsyn alltför långt verka till förmån för den tilltalade. Hon har därför överklagat domen och för att hävda sin åsikt vid kommande hovrättsförhandling begärt en analys av amfetaminet. När det sedan visade sig att amfetaminet verkligen var utspätt har BB kommit fram till att straffet var korrekt utmätt. Ingen kritik borde kunna riktas mot hennes beslut då att återkalla sitt överklagande. Beträffande offentlige försvararens roll i saken kan jag bara konstatera att han när domen föll måste ha gjort den bedömningen att den var korrekt och under alla förhållanden inte skulle kunna ändras till hans klients fördel på den grunden att tillräcklig hänsyn inte tagits till att amfetaminet antogs vara utspätt. Det kan inte vara åklagarens uppgift att ”läka” felbedömningar och misstag av offentliga försvarare om det skulle innebära att åklagaren fattar beslut som strider mot den egna uppfattningen om vad som är korrekt.

text: CC gjorde följande bedömning.

text: Enligt artikel 6 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) ska den som är anklagad för brott tillförsäkras en rättvis rättegång. Det är såväl domstolen som åklagaren som ska se till att kravet på en rättvis rättegång tillgodoses. I

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB) föreskrivs att vid en förundersökning ska inte endast de omständigheter, som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom beaktas och bevis, som är till hans förmån, tillvaratas. Utredningen bör så bedrivas att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet. För åklagare gäller alltså, enligt nämnda bestämmelse, ett krav på objektivitet under förundersökningen. Den fråga som nu närmast är aktuell är emellertid vilka krav på objektivitet som gäller därefter – när åtal är väckt, dom har meddelats och överklagats endast av åklagaren samt tiden för överklagande har gått ut – och vilken skyldighet åklagaren då kan ha att agera till den dömdes förmån. När åtal är väckt har ju åklagaren tagit ställning i skuldfrågan och det är, som JO tidigare har framhållit, naturligt att åklagaren under en huvudförhandling främst argumenterar för åtalet (se JO 2007/08 s. 91). Åklagaren har dock en allmän skyldighet att se till att saken blir belyst på ett adekvat sätt. Denna skyldighet är särskilt tydlig när den misstänkte inte företräds av en försvarare. I de fall den misstänkte biträds av en försvarare är det givetvis denne som i första hand ska lyfta fram omständigheter som talar till den tilltalades förmån. Även i dessa fall har dock

text: åklagaren en skyldighet att vid behov gripa in och vidta relevanta åtgärder för att förhindra att en person felaktigt döms för ett brott. En ledstjärna för åklagararbetet måste ständigt vara att åklagare aldrig får främja orätt. Åklagarens objektivitetsplikt gäller under hela det straffrättsliga förfarandet, även om den – som har framgått – tar sig olika uttryck. Således gäller objektivitetsplikten även efter att huvudförhandlingen är avslutad och dom har meddelats. Enligt

text: 20 kap. 2 § tredje stycket

text: RB har åklagaren möjlighet att i högre rätt fullfölja en talan till den misstänktes förmån. Åklagaren, som statens företrädare i straffrättskipningen, har givetvis inte något legitimt intresse av att personer döms felaktigt eller för strängt. I doktrinen har framförts uppfattningen att det är svårt att tänka sig att en åklagare skulle ha rätt att avstå från att överklaga en fällande tingsrättsdom om han eller hon kommit att bli helt övertygad om att den är oriktig. (Se Heuman i Juridisk Tidskrift 2004/05 s. 57 f.). Enligt min uppfattning har en åklagare emellertid inte någon allmän skyldighet att bevaka att tingsrättsdomar som framstår som alltför stränga överklagas av den dömde och att i annat fall själv överklaga till den misstänktes förmån. Endast vid mer uppenbara eller betydande felaktigheter bör det åligga åklagaren att agera på eget initiativ. I annat fall ligger det på den dömde att själv agera om han eller hon vill få sin sak prövad av högre rätt. Den som av en tingsrätt har dömts för brott har alltid en rätt att överklaga domen. I många fall har den dömde också en ovillkorlig rätt till en förnyad prövning av saken i hovrätten. I situationer där den dömde inte längre själv har möjlighet att överklaga domen är åklagaren i ett annat läge än när den dömde själv kan agera för att få sin sak prövad av högre rätt. Om det i detta läge framkommer nya omständigheter som kan antas ha betydelse för målets utgång och den dömde uttryckligen begär att åklagaren ska agera för att tillvarata hans eller hennes rätt, bör utgångspunkten enligt min uppfattning vara att åklagaren ska tillmötesgå den dömdes begäran. I många fall är det i dessa situationer naturligt att den dömdes rätt att få till stånd en prövning i högre rätt tillgodoses av åklagaren. Detta gäller i särskilt hög grad om ett långt fängelsestraff har utdömts. I det nu aktuella fallet har AA av tingsrätten dömts till två års fängelse för bl.a. grovt narkotikabrott bestående i huvudsak av att han hanterat ca 280 gram amfetamin. Av domen framgår att tingsrätten vid bedömningen av brottets straffvärde tagit viss hänsyn till den osäkerhet som rådde beträffande narkotikans renhetsgrad. Hur mycket denna osäkerhet påverkat straffvärdebedömningen är emellertid inte tydligt. Åklagaren har överklagat tingsrättens dom och yrkat straffskärpning. Hon har vidare inhämtat ett analysbesked från Statens kriminaltekniska laboratorium avseende amfetaminets renhetsgrad. Analysbesked inkom till åklagaren sedan tiden för överklagande gått ut och sedan AA hade avgett nöjdförklaring. Av analysbeskedet framgick att halten amfetaminsulfat var ovanligt låg – mellan ca 6 och ca 8 procent. Sedan AA:s försvarare fått del av uppgifterna har han, såvitt framkommit, hos åklagaren begärt att hon skulle låta överklagandet kvarstå. Åklagaren har uppgett att hon återkallade sitt överklagande då hon inte kunde förvänta sig en straffskärpning utifrån den konstaterade renhetsgraden och då tingsrätten faktiskt hade beaktat utspädningen vid straffmätningen till AA:s förmån. Åklagarens uppfattning har uppenbarligen varit att de nya uppgifterna inte kunde förväntas påverka utgången i någon riktning. När det gäller sådana bedömningsfrågor kan det inte sällan finnas fog för olika uppfattningar. Det kan dock i detta fall konstateras att domstolarna senare har gjort en annan bedömning än åklagaren. AA har i den uppkomna situationen inte haft någon egen möjlighet att få sin sak prövad av hovrätten. Den nya omständigheten har, enligt min mening, kunnat antas påverka målets utgång. AA har genom sin försvarare också uttryckligen begärt att åklagaren skulle vidhålla sitt överklagande för att den nya omständigheten skulle kunna bli föremål för hovrättens prövning. Under sådana förhållanden anser jag att åklagaren borde ha tillmötesgått AA:s begäran och låtit överklagandet kvarstå.

text: I ett beslut den 8 september 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att AA dömdes av Luleå tingsrätt för grovt narkotikabrott till fängelse två år. AA förklarade sig nöjd med domen. BB överklagade densamma och begärde av SKL att en analys av narkotikans renhetsgrad skulle genomföras. Analysbeskedet, som kom in till åklagaren efter det att tiden för att överklaga tingsrättens dom hade gått ut, visade att narkotikan hade en ovanligt låg renhetsgrad. Sedan AA:s offentlige försvarare fått del av analysbeskedet – och fått klart för sig att BB avsåg att återkalla överklagandet – begärde han att hon inte skulle göra detta utan låta hovrätten pröva målet. Åklagaren återkallade dock sitt överklagande och angav i skrivelsen till hovrätten att hon inte längre kunde förvänta sig en straffskärpning. Frågan i ärendet är om hennes handlande var korrekt.

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB, ska vid en förundersökning inte endast de omständigheter, som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom beaktas och bevis, som är till hans förmån, tillvaratas. Utredningen bör så bedrivas att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet.

text: Av bestämmelsen framgår inte annat än att objektivitetsprincipen gäller under förundersökningen. I doktrinen har dock ansetts att objektivitetsprincipen för åklagare gäller såväl före som under rättegången. (Se Per Olof Ekelöf, Rättegång I, 8:e uppl., s. 73 f., Thomas Bring m.fl., Förundersökning, 3:e uppl., s. 70 f., Maths Heuman, Brottets beivrande, s. 123 och 126). Även Åklagarmyndigheten har ansett att objektivitetsplikten gäller under hela rättsprocessen.

text: Jag har i ett tidigare beslut (JO 2007/08 s. 87) anslutit mig till nyss nämnda ståndpunkt och jag framhöll då även följande.

text: Åklagaruppgiften består ytterst i att på statsmaktens uppdrag verka för det allmänna intresset av att enskilda som begår brott lagförs och straffas [– – –]. Staten har emellertid inte något legitimt straffanspråk annat än i förhållande till den mot vilken det föreligger övertygande bevisning i skuldfrågan. Det är visserligen i sista hand domstolen som har att avgöra om så är fallet. Det hindrar emellertid inte att var och en som anförtrotts ett uppdrag som syftar till att fullfölja statens anspråk på att straffa den som begått brott måste iaktta objektivitet och saklighet i sin verksamhet. Det gäller vid utredningen av om brott har begåtts och av vem som i så fall bär det straffrättsliga ansvaret, vid bedömningen av om åtal skall väckas och av hur det i så fall bör utformas, vid utförandet av talan inför domstol liksom vid prövning av om nya omständigheter eller bevis kan tala för att en fällande brottmålsdom som vunnit laga kraft är oriktig (s. 91). Jag anser att denna syn på kravet på objektivitet och saklighet – som således har en vidare innebörd än att blott beakta även omständigheter och bevis som talar till den misstänktes förmån – gör sig gällande även i ett fall som det förevarande. Staten har nämligen inte heller något legitimt intresse av att en person ådöms ett för hårt straff. Den, vars roll är att verka för det allmänna intresset i straffrättskipningen,

text: har tvärtom att värna allas likhet inför lagen, dvs. i detta sammanhang närmast principen om ”lika straff för lika brott”. Det får således anses ligga även i åklagaruppgiften att allmänt sett verka för enhetlighet i påföljdsval och straffmätning.

text: Frågan här är då om det med denna utgångspunkt var fel av BB att återkalla sitt överklagande och därmed undandra hovrätten möjligheten att pröva om de nya uppgifterna kunde påverka brottets rubricering och/eller straffvärde i en för den dömde förmånlig riktning.

text: Enligt

text: 20 kap. 2 § tredje stycket

text: RB har åklagaren möjlighet att i högre rätt fullfölja en talan till den misstänktes förmån. Bestämmelsen har inte motiverats med objektivitetsprincipen men väl med åklagarens befogenhet att företräda det allmänna intresset i straffrättskipningen (se NJA II 1943 s. 255).

text: I doktrinen har Lars Heuman ansett att det är svårt att tänka sig att en åklagare skulle ha rätt att avstå från att överklaga en fällande brottmålsdom om han kommit att bli helt övertygad om att den är oriktig (JT 2004-05 s. 57 f.). Även Gunnel Lindberg har i en artikel om åklagaretik uttalat sig om i vilka situationer en åklagare får anses förpliktad att överklaga till den tilltalades förmån (SvJT 1997 s. 217).

text: Jag kan instämma i Åklagarmyndighetens uppfattning att åklagare inte kan anses ha en allmän skyldighet att bevaka att domar som framstår som alltför stränga överklagas, utan att det i de flesta fall ligger på den dömde att själv agera om han eller hon vill få sin sak prövad av högre rätt. Vid uppenbara eller betydande felaktigheter bör det emellertid, vilket jag också uppfattat vara Åklagarmyndighetens ståndpunkt, åligga en åklagare att verka för att en fällande tingsrättsdom överklagas. En sådan åtgärd från åklagarens sida är givetvis i särskilt hög grad påkallad i situationer där det inte är möjligt för den enskilde att agera (se t.ex.

text: RH 2004:89

text: , där åklagare överklagade sedan det framkommit att den dömde avlidit före huvudförhandlingen).

text: I det aktuella fallet hade tingsrätten i sin dom funnit att AA gjort sig skyldig till grovt narkotikabrott och, med hänsyn bl.a. till den osäkerhet som rådde om narkotikans renhetsgrad, dömt honom till det lägsta straffet för sådant brott, två års fängelse. Som Åklagarmyndigheten också anfört framgår det inte tydligt av domen hur mycket denna osäkerhet påverkat bedömningen av brottets straffvärde.

text: Det står klart att det har betydelse för rubricering och straffmätning om narkotikans renhetsgrad är särskilt låg eller hög (se bl.a.

text: NJA 1998 s. 512

text: och

text: RH 2008:14

text: ). Den på åklagarens initiativ, efter tingsrättens dom, företagna analysen visade att narkotikan i detta fall hade en ovanligt låg renhetsgrad. Eftersom det inte klart framgick i hur hög grad straffvärdet påverkats av den osäkerhet om narkotikans renhetsgrad som förelåg i tingsrätten, kunde resultatet av den senare genomförda analysen – som uppenbart talade till den misstänktes fördel – tyda på att det utmätta straffet var alltför strängt. I vart fall i en situation som den förevarande, då

text: den dömde saknade möjlighet att själv överklaga domen, borde åklagaren därför ha tillmötesgått den dömdes begäran och avstått från att återkalla sitt överklagande. Hon förtjänar således kritik för sitt handlande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot kommunstyrelsen i Hässleholms kommun för bristande motivering av ett beslut att inte bevilja parkeringstillstånd

sammanfattning: Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun avslog en begäran om parkeringstillstånd för en rörelsehindrad person. Beslutet var så bristfälligt motiverat att det var omöjligt för personen att förstå varför kommunstyrelsen inte beviljade hans ansökan. Kommunstyrelsen får kritik av JO.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot kommunstyrelsen i Hässleholms kommun med anledning av handläggningen av ett ärende om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Av anmälan framgick bl.a. att kommunstyrelsens tekniska utskott inte hade beviljat AA det sökta parkeringstillståndet samt att Länsstyrelsen i Skåne län och Transportstyrelsen hade avslagit hans överklaganden. AA framförde bl.a. att motiveringen i kommunstyrelsens avslagsbeslut var undermålig.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade handlingarna i kommunstyrelsens ärende 2014.576.521. Av handlingarna framgick att beslut med anledning av AA:s ansökan om parkeringstillstånd meddelades den 4 juni 2014. Beslutet hade följande lydelse (överklagandehänvisningen har här utelämnats):

text: Beslut

text: Tekniska utskottet beslutar avslå rubricerad ansökan med dnr 2014.576.521.

text: Beskrivning av ärendet

text: Beslutet grundar sig på läkarintyget som ingår i ansökan. Beslutet är fattat med utgångspunkt från Transportstyrelsens gällande bedömningsgrunder. Beslutet kan överklagas hos Länsstyrelsen på följande sätt. JO uppmanade kommunstyrelsen att mot bakgrund av

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, yttra sig över utformningen av beslutet.

text: Kommunstyrelsen beslutade den 29 april 2015 att lämna följande remissvar (bilagan har här utelämnats):

text: Av

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att, med vissa nu inte aktuella undantag, ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende skall innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I doktrinen brukar hävdas att kraven på motivering vid gynnande beslut i ansökningsärenden av den typ som det nu handlar om kan ställas lågt och att motivering ofta rent av kan utelämnas i sådana fall. Detta framstår som naturligt när sökanden får det han vill ha. När det handlar om avslag ställer sig saken emellertid annorlunda. Den enskilde har rätt att få en motivering utifrån omständigheterna i just hans fall. Han måste få en möjlighet att kunna göra en bedömning om skälen för avslag framstår som rimliga och om det kan vara meningsfullt att överklaga. Om avslagsbeslutet är välgrundat och välformulerat är chansen större att sökanden accepterar utslaget. På så sätt kan allmänhetens tilltro till myndigheterna stärkas. Kommunen konstaterar att de skäl som redovisats för att avslå AA:s ansökan om parkeringstillstånd inte uppfyller kraven i ovannämnda lagrum. Skälen är allmängiltiga och det går inte att utläsa varför just hans ansökan har avslagits. Sedan den l oktober 2014 har tekniska förvaltningen (tidigare tekniska avdelningen under kommunstyrelsen) ändrat formuleringen av avslagsbeslut, vilket framgår av bifogat exempel, se bilaga. Numera är det tydligt vilka omständigheter som varit avgörande för ställningstagandet. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag klargöra att JO inte kan ändra eller upphäva myndigheters beslut. JO:s granskning är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Jag kommer därför inte att uttala mig om huruvida kommunstyrelsens aktuella beslut är riktigt i sak. Min granskning i detta ärende är i stället begränsad till frågan om beslutet är tillräckligt väl motiverat.

text: När en myndighet avgör ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild ska beslutet innehålla de skäl som har bestämt utgången (

text: 20 §

text: FL). Det finns undantagssituationer när skälen kan utelämnas men någon sådan situation är, som även kommunstyrelsen har konstaterat i sitt remissvar, inte aktuell i det här fallet. Enligt

text: 7 § tredje meningen

text: FL ska myndigheterna sträva efter att uttrycka sig lättbegripligt.

text: Myndigheterna ska utforma sina beslut på ett sådant sätt att den enskilde kan förstå vilka motiv som ligger till grund för myndighetens ställningstagande. Det innebär bl.a. att beslutsmotiveringen ska vara tydlig. Ett grundläggande krav är vidare att myndigheterna i sina beslut anger vilka föreskrifter de har tillämpat. Ofta är det av värde för parten att dessutom få en upplysning om föreskriftens innehåll för att kunna jämföra detta med sitt eget fall. Att motiveringen enbart består av en redovisning av tillämpliga föreskrifter är därför sällan tillräckligt. Av beslutet ska det gå att läsa ut vad som har varit avgörande för utgången i det

text: enskilda fallet (Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3:e uppl., 2010, s. 238.)

text: I det nu aktuella fallet är den tillämpliga bestämmelsen

text: 13 kap. 8 § trafikförordningen (1998:1276)

text: , vilket inte framgår av kommunstyrelsens beslut. Enligt den bestämmelsen kan ett särskilt parkeringstillstånd utfärdas för rörelsehindrade personer. Ett tillstånd får endast utfärdas till en rörelsehindrad som har ett varaktigt funktionshinder som innebär att han eller hon har väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand.

text: I beslutet avslog kommunstyrelsen AA:s ansökan utan någon motivering alls. Det framgår endast att beslutet grundar sig på ett läkarintyg och att det är fattat med utgångspunkt från Transportstyrelsens gällande bedömningsgrunder, men det framgår inte vilka dessa bedömningsgrunder är eller vad de innebär.

text: Av kommunstyrelsens beslut framgår inte vilka föreskrifter som har tillämpats eller under vilka förutsättningar som det sökta parkeringstillståndet kunde ha utfärdats. Vidare framgår inte om kommunstyrelsen bedömde att AA hade ett varaktigt funktionshinder och, i så fall, varför kommunstyrelsen inte ansåg att han hade väsentliga svårigheter att förflytta sig på egen hand.

text: Under dessa förhållanden har det varit omöjligt för AA att avgöra varför kommunstyrelsen inte beviljade hans ansökan. Kommunstyrelsen förtjänar kritik för den bristfälliga motiveringen av beslutet.

text: Vad AA i övrigt har framfört föranleder inga ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Tryck- och yttrandefrihet

title: Anmälan mot Försvarsmakten om åtgärder mot en generalmajor vid myndigheten i strid med det s.k. repressalieförbudet

sammanfattning: En generalmajor inom Försvarsmakten hade uttalat sig i två tidningsartiklar om myndighetens verksamhet. Enligt generalmajoren blev han på grund av dessa uttalanden föremål för ett flertal åtgärder från Försvarsmaktens sida; bl.a. fick han inte tillträda en viss chefsposition. Generalmajoren ansåg att Försvarsmaktens åtgärder bröt mot repressalieförbudet i yttrandefrihetsgrundlagen och tryckfrihetsförordningen. Försvarsmakten anförde å sin sida att åtgärderna var av arbetsrättslig karaktär samt att flertalet av dem var åtgärder som Försvarsmakten hade en skyldighet att vidta. ChefsJO konstaterar i beslutet att när inte reglerna om sekretess utgör något hinder har en anställd inom Försvarsmakten, liksom andra offentligt anställda, frihet att framföra sina synpunkter i olika frågor även om synpunkterna avviker från arbetsgivarens uppfattning. Som JO tidigare har uttalat kan ett sådant agerande emellertid i praktiken leda till att det blir omöjligt för den anställde att utföra sitt arbete på ett sätt som arbetsgivaren kan acceptera. ChefsJO uttalar att detta inte minst bör anses gälla högt uppsatta befattningshavare i chefsställning med uppgift att ansvara för samt genomföra en myndighets ställningstaganden i olika frågor. ChefsJO bedömer att Försvarsmaktens yttrande i ärendet ger uttryck för att bl.a. det förhållandet har varit aktuellt i generalmajorens fall, och chefsJO finner inte stöd att uttala någon kritik mot myndigheten.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 29 oktober 2018 framförde generalmajor AA klagomål mot Försvarsmakten samt överbefälhavaren general BB och generallöjtnant CC där. AA anförde bl.a. följande:

text: Han har tjänstgjort som yrkesofficer i Försvarsmakten sedan 1979. Den 1 januari 2018 utsågs han till chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning i Högkvarteret. Sedan tidigare hade han varit projektledare för övningen Viking18 från den 1 juni 2016 t.o.m. den 30 juni 2018.

text: Den 25 januari 2018 fick han ett sms från överbefälhavarens assistent om att han dagen därpå skulle infinna sig på överbefälhavarens tjänsterum. Han frågade om han behövde förbereda något inför mötet men fick ett nekande svar.

text: Vid mötet närvarade, utöver han själv, överbefälhavaren och CC. Han fick vid mötet besked av överbefälhavaren om att han inte längre skulle arbeta som chef för totalförsvarsavdelningen, att han skulle fullfölja sitt arbete som projektledare för Viking18 t.o.m. den 30 juni 2018 och att han därefter skulle överväga att gå i pension. Överbefälhavaren angav två huvudskäl till sitt beslut: – I en artikel i Dagens Nyheter den 13 januari 2018 under rubriken ”Sveriges armé chanslös vid ett angrepp” hade han på frågan ”Man är chanslös?” svarat ”Ja, det är en slutsats du skulle kunna dra”.

text: – Han var medförfattare till en debattartikel i Svenska Dagbladet som publicerades den 22 januari 2018 med rubriken ”Farligt bygga försvaret på gissningar om sannolikhet”.

text: Överbefälhavaren nämnde också att AA i januari 2016 hade uttryckt att ”vi kan vara i krig om några år”. Överbefälhavaren var mycket tydlig med att anledningen till hans beslut var AA:s uttalanden i och kontakter med medier.

text: Sedan den 16 januari 2018 har Försvarsmakten vidtagit följande åtgärder riktade mot AA och som har samband med överbefälhavarens beslut:

text: 1. Överbefälhavaren skilde honom från befattningen som chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning och försökte påverka honom att gå i pension.

text: 2. Dagarna efter överbefälhavarens beslut gjorde AA en anmälan till Försvarsmakten om kränkande särbehandling. Försvarsmakten anlitade då en advokatbyrå som genom sin utredning fastställde att ingen kränkande särbehandling av honom hade skett. Han uppfattar dock utredningen som en partsinlaga eftersom advokatbyrån arbetade på uppdrag och arvoderades av Försvarsmakten. Myndigheten gavs även tillfälle att tillägga punkter till rapporten innan den fastställdes. Han gavs dock inte samma möjlighet.

text: 3. Den 21 februari registrerade och offentliggjorde Försvarsmakten en sedan tre år nedlagd utredning som rörde anklagelser mot AA om påstådda sexuella trakasserier. Utredningens slutsats var att han inte hade utsatt någon för sexuella trakasserier. Dokumentets sekretesstämplar hade strukits över innan den hade skickats till massmedierna. Han fick ingen förvarning om att detta skulle ske. Utredningen fick massmedial uppmärksamhet och utsatte honom och hans familj för psykisk påfrestning.

text: 4. I april informerades han via e-post om att han inte längre fick vara Försvarsmaktens ledamot i Kungafondens styrelse. Den befattningen hade han haft i flera år, med goda vitsord.

text: 5. Vid ett telefonmöte i maj uppgav CC för honom att han inte skulle delta i den chefsfältövning som skulle genomföras. CC förklarade att han hade tagit del av ett förhandlingsprotokoll rörande tvisten i frågan om att AA inte längre skulle arbeta som chef för totalförsvarsavdelningen. Av protokollet framgick att

text: Försvarsmakten ansåg att det inte fanns förutsättningar för ett fortsatt förtroende mellan myndighetens ledning och AA med anledning av AA:s kontakter med massmedierna. Mot den bakgrunden ansåg CC att det inte var lämpligt att AA skulle delta i chefsfältövningen.

text: 6. Försvarsmakten har påstått att AA ska ha agerat olämpligt i olika avseenden och att han har en ”alltför kraftfull självbild”. Han har begärt ett förtydligande från Försvarsmakten i den frågan men utan framgång. Enligt hans mening rör det sig i stället om insinuationer och påståenden som inte är tillräckligt konkreta för att kunna försvara sig mot.

text: 7. Försvarsmakten fattade i maj ett säkerhetsskyddsbeslut i fråga om honom, vilket uppgavs vara en bedömning av hans lojalitet, pålitlighet och sårbarhet. Beslutet innebar omfattande begränsningar av hans rättigheter och möjligheter som officer. Han fick bl.a. inte längre representera Försvarsmakten, hantera hemlig information eller delta i stabsorienteringar. Han har frågat vad som var grunden till beslutet men informerades om att han inte skulle få tillgång till beslutsunderlaget. Eftersom han inte har haft möjlighet att ta del av de påståenden som utgjort underlag för beslutet har han inte heller kunnat bemöta dessa. Han har inte heller getts möjlighet att begära omprövning eller överklaga beslutet.

text: 8. Försvarsmakten meddelade honom i juni att han fr.o.m. juli skulle tjänstgöra som ”till förfogande” vid Högkvarteret. Myndigheten beslutade även att han skulle vara underställd en överste, alltså två nivåer under hans egen militära grad. Ett sådant lydnadsförhållande saknar motsvarighet inom Försvarsmakten. Hans konkreta arbetsuppgifter skulle vara klarlagda när han återkom från sin semester, men så var inte fallet.

text: Han har som en följd av det inträffade sagt upp sig från sin anställning i Försvarsmakten. Han anser att överbefälhavarens agerande har inskränkt hans rätt till yttrandefrihet och stått i strid med repressalieförbudet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: AA bifogade de två aktuella tidningsartiklarna till sin anmälan.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar från Arbetsdomstolen, som rörde tvisten mellan AA och Försvarsmakten. Av handlingarna framgick bl.a. att AA och Försvarsmakten hade ingått en förlikning varefter målet vid Arbetsdomstolen hade skrivits av. JO hämtade även in vissa handlingar från Försvarsmakten. Anmälan med bilagor remitterades därefter till Försvarsmakten för yttrande. I sitt remissvar anförde Försvarsmakten, Högkvarteret, genom chefen för ledningsstaben, bl.a. följande:

text: Inledning

text: Försvarsmakten har av Justitieombudsmannen (JO) anmodats att yttra sig över vad AA har anfört i en anmälan till JO daterad den 25 oktober 2018. AA:s anmälan till JO avser sammanfattningsvis att AA anser att företrädare för Försvarsmakten har kränkt hans yttrandefrihet och brutit mot repressalieförbudet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och

text: tryckfrihetsförordningen

text: i samband med att AA inte erhöll tjänsteplacering som chef för ledningsstabens totalförsvarsavdelning (C LEDS TF). AA har i sin anmälan till JO uppgett att han upplever att hans yttrandefrihet har kränkts och att han har utsatts för repressalier genom följande påstådda åtgärder från Försvarsmaktens sida; - beslutet att inte placera AA på befattningen C LEDS TF (p. 1 i anmälan till JO), - åtgärden att låta en advokatbyrå utreda AA:s anmälan om kränkande särbehandling (p. 2 i anmälan till JO), - offentliggörandet av en utredning där AA anklagats för att ha begått sexuella trakasserier gentemot en kollega (p. 3 i anmälan till JO), - beslutet att inte föreslå AA för omval som ledamot av Kungafonden (p. 4 i anmälan till JO), - beslutet att AA inte skulle delta i en chefsfältsövning (p. 5 i anmälan till JO), - åtgärden att inte i tillräcklig mån ha redovisat sina skäl till att AA inte erhöll placeringen som C LEDS TF (p. 6 i anmälan till JO), - det av militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST), fattade säkerhetsskyddsbeslutet och omständigheterna kring beslutet, (p. 7 i anmälan till JO), samt - beslutet om placering av AA efter genomfört uppdrag som projektledare för Viking18 (p. 8 i anmälan till JO).

text: Yttrande

text: Bakgrund AA har varit anställd som yrkesofficer hos Försvarsmakten under många år. Under sin anställningstid var AA bland annat placerad som ställföreträdande insatschef och arméchef. Vid tillfället då AA sade upp sin anställning i Försvarsmakten hade han en tillfällig placering vid Högkvarteret. AA:s anställning i Försvarsmakten avslutades den 30 september 2018. Överbefälhavarens (ÖB) beslut att inte placera AA på befattningen C LEDS TF är ett ärende mellan arbetsgivare och arbetstagare och har hanterats därefter. Omständigheterna kring beslutet har varit föremål för arbetsrättsliga förhandlingar mellan parterna, det vill säga Försvarsmakten och AA:s fackliga organisation Officersförbundet. Förhandlingen mellan Försvarsmakten och Officersförbundet avslutades den 4 maj 2018. Därefter valde Officersförbundet att stämma Försvarsmakten till Arbetsdomstolen. I domstolsprocessen var Arbetsgivarverket, enligt

text: 9 § kollektivavtalsförordningen (1976:1021)

text: , ombud för Försvarsmakten. Domstolsprocessen i Arbetsdomstolen avslutades dock genom att parterna ingick en förlikning och Arbetsdomstolen avskrev målet den 13 september 2018. Förlikningen innebar bland annat att AA sade upp sin anställning i Försvarsmakten. I samband med förlikningen återkallade Officersförbundet en lokal pågående tvisteförhandling de påkallat på grund av påstådda föreningsrättskränkningar enligt lagen (

text: ) om medbestämmande i arbetslivet.

text: Placering av yrkesofficerare

text: Yrkesofficerare är tillsvidareanställda militära tjänstemän vid Försvarsmakten och är anställda med stöd av

text: officersförordningen (2007:1268)

text: . När en yrkesofficer befordras eller placeras på olika befattningar sker det inom ramen för en

text: och samma anställning. En yrkesofficer inom Försvarsmakten har en mycket vidsträckt arbetsskyldighet, både avseende arbetsuppgifter och geografisk placering. Som huvudregel har en yrkesofficer ett flertal placeringar under sin anställning hos Försvarsmakten. Vilken placering (befattning) individen erhåller är ett arbetsgivarbeslut. Försvarsmaktens chefsutvecklingssektion hanterar placeringsärenden för, bland annat, yrkesofficerare som har erhållit tjänstegraden generalmajor så som AA. Beslut om placering fattas dock av ÖB i enlighet med 6 kap. 1 § p. 14 Försvarsmaktens interna bestämmelser (FIB 2018:2) med arbetsordning för Försvarsmakten. Av arbetsordningen framgår att ÖB fattar beslut om tillsättning och placering av befattningshavare på nivå OF/CF 6 och 7, det vill säga alla generals- amirals- och avdelningschefsbefattningar, förutom de befattningar som kräver regeringsbeslut.

text: Totalförsvarsavdelningen

text: Totalförsvarsavdelningen inrättades i Försvarsmaktens organisation i början av januari 2018. Totalförsvarsavdelningen består av en totalförsvarssektion och en hållbarhetssektion. Av Försvarsmaktens arbetsordning (FIB 2018:2) framgår bland annat att C LEDS TF ska utveckla, leda och samordna Försvarsmaktens samverkan med det civila försvaret. Vidare ska C LEDS TF utveckla, leda och samordna myndighetens hållbarhetsarbete. I uppgiften ingår att leda och samordna Försvarsmaktens miljöarbete nationellt och internationellt. Därtill ska C LEDS TF utarbeta underlag till inriktning av Försvarsmaktens totalförsvarsarbete och myndighetens Försvarsmaktens Strategiska Inriktning och Försvarsmaktens verksamhetsplan. Genom Försvarsmaktens arbetsordning bemyndigas även C LEDS TF att företräda Försvarsmakten vid kontakt med andra myndigheter, landsting, kommuner och organisationer avseende Försvarsmaktens samordning med det civila försvaret och i hållbarhetsfrågor (8 kap. 45–50 §§ FIB 2018:2).

text: Försvarsmaktens inställning

text: Beslutet att inte placera AA på befattningen chef för totalförsvarsavdelningen AA uttalade sig i media vid två tillfällen under januari 2018. Dels ett uttalande i Dagens Nyheter (DN) den 13 januari 2018 dels en debattartikel publicerad i Svenska Dagbladet (SvD) den 22 januari 2018. I artikeln i DN uttalade sig AA om Försvarsmaktens förmåga och angav bland annat att krigsdugligheten i Försvarsmakten inte är tillräckligt hög samt svarade jakande på frågan om ”man är chanslös?” (”Sveriges armé chanslös vid ett angrepp”, DN, 2018-01-13). I debattartikeln i SvD kritiserade författarna den analys av det säkerhetspolitiska läget som gjorts av Regeringen i samband med ett tal av statsministern i Sälen. I båda artiklarna framhåller AA att han uttalar sig i egenskap av ledamot av kungliga Krigsvetenskapsakademien. Dock undertecknar AA debattartikeln, och anger i DN, att han är generalmajor, en tjänstegrad inom Försvarsmakten. AA:s uttalanden i media tydliggjorde att AA inte delar Försvarsmaktens lednings uppfattning om Försvarsmaktens försvars- och stridsförmåga och om omvärldsläget, samt att AA gjort det offentligt känt att han är av avvikande åsikt. AA anför i sin anmälan till JO att han blev skild från befattningen som C LEDS TF. Försvarsmakten delar inte AA:s uppfattning. AA blev aldrig placerad på befattningen som C LEDS TF. Placeringsbeslut av detta slag fattas av ÖB i enlighet med Försvarsmaktens arbetsordning, och något beslut att placera AA på befattningen fattades aldrig. AA var dock kandidat till den aktuella befattningen. Efter genomförd referenstagning beslutade dock ÖB att han inte hade det förtroende för AA som krävdes för placering som C LEDS TF. ÖB:s beslut grundade sig på en helhetsbedömning av vad som skett, uppgifter som framkommit under referenstagningen och ÖB:s tidigare kännedom om AA. Det framkom bland annat att AA iakttagits berusad i tjänst på allmän plats iförd uniform och att AA anmälts och utretts för olämpligt beteende i tjänsten

text: gentemot en underställd kvinnlig soldat. Därtill fanns kritik kring hur AA hanterat tjänsteresor och traktamenten. Befattningen som C LEDS TF innebär att arbetstagaren har en utpräglad förtroendeställning, och ÖB:s förtroende för AA var, på grund av samtliga ovanstående skäl, skadat. ÖB måste även vara försäkrad om att den person som ska representera Försvarsmakten i egenskap av C LEDS TF på ett objektivt sätt företräder den uppfattning som Försvarsmaktens ledning har. I befattningen C LEDS TF ingår omfattande kontakter med andra myndigheter inom det civila försvaret och det är därför av särskild vikt att den person som innehar befattningen har det förtroende från ÖB som krävs och förmedlar den uppfattning som Försvarsmaktens högsta ledning har. Enligt Försvarsmaktens mening har det för allmänheten uppstått svårigheter att avgöra om AA uttalade sig i media i egenskap av privatperson eller i egenskap av företrädare för Försvarsmakten. Detta särskilt på grund av att AA i både artikeln i DN och i debattartikeln i SvD har använt sig av sin tjänstegrad, generalmajor. AA erhöll tjänstegraden generalmajor i egenskap av anställd hos Försvarsmakten, inte i egenskap av ledamot av kungliga Krigsvetenskapsakademien. Därtill var AA välkänd för allmänheten, i synnerhet genom placeringen som arméchef. Det har därför enligt Försvarsmaktens mening förelegat en identifikationsfara (jmf

text: AD 2015 nr 61

text: ). AA:s uttalanden tilldrog sig även uppmärksamhet från allmänheten. I och med den identifikationsfara som förelåg sammantaget med att AA gjort det offentligt att hans personliga uppfattning avviker från Försvarsmaktens lednings uppfattning fanns en allvarlig risk för att placeringen av AA på befattningen C LEDS TF skulle påverka allmänhetens förtroende för myndigheten Försvarsmakten negativt. (jämför JO:s beslut den 22 juni 2000 dnr 4433-4435- 1999, JO:s beslut av den 25 september 2009 dnr 149-2009 och 567-2009,

text: AD 1991 nr 106

text: och

text: AD 2011 nr 15

text: ). Försvarsmaktens särpräglade uppdrag, att bedriva väpnad strid, innebär enligt Försvarsmaktens mening att det är av största vikt att myndighetens anseende och allmänhetens förtroende för myndigheten är, och förblir, högt. Som nämnts ovan var ÖB:s beslut att inte placera AA på befattningen C LEDS TF resultatet av en helhetsbedömning. AA:s uttalanden i media i januari 2018 var en del av bedömningen, men var inte på något sätt avgörande. Oaktat AA:s uttalanden i media hade han inte placerats som C LEDS TF. Vid mötet mellan AA och ÖB den 26 januari 2018 förklarade även ÖB för AA att ”han hade hela bakgrunden” – det vill säga det var underförstått för både ÖB och AA att det var andra skäl till varför AA inte fick placeringen C LEDS TF än hans uttalanden i media. Det ska även framhållas att AA, vid ett flertal tillfällen under många år, har uttalat sig kritiskt mot Försvarsmakten i media utan att detta på något sätt har påverkat AA:s arbete eller karriär negativt. Bland annat gick AA år 2005 ut offentligt och anklagade Försvarsmakten och MUST för att trakassera anställda med utländsk bakgrund. Den 26 januari 2016 medverkade AA i artikeln ”Sverige kan vara i krig om några år” som publicerades i Expressen. Därtill medverkande AA i ett reportage i Officerstidningen kring hans avgång som arméchef (Officerstidningen nr 3 för 2016). Det stämmer att ÖB vid mötet den 26 januari 2018, som en personlig rekommendation, bad AA överväga pensionsavgång efter att AA avslutat projektet övning Viking18. AA skulle då ha uppnått pensionsålder. ÖB var självfallet medveten om att AA hade rätt att kvarstå i anställning till 67 års ålder i enlighet med lagen (

text: ) om anställningsskydd. AA gick inte heller i pension. Att AA inte skulle delta i Ledningsstabens ledningsgrupp har ett naturligt samband med att han inte placerades på befattningen C LEDS TF. Den person

text: som för tillfället innehar befattningen C LEDS TF är den person som ingår i Ledningsstabens ledningsgrupp. Sammanfattningsvis grundade ÖB beslutet att inte placera AA på befattningen C LEDS TF på en helhetsbedömning av AA:s agerande, uppgifter som framkommit under referenstagningen och ÖB:s tidigare kännedom om AA. ÖB:s förtroende för AA var, på grund av samtliga skäl, skadat och därför erhöll AA inte placeringen som C LEDS TF.

text: Utredningen om kränkande särbehandling AA anmälde att han ansåg sig utsatt för kränkande särbehandling den 1 februari 2018. Med anledning av det beslutade Försvarsmakten i egenskap av arbetsgivare, och i enlighet med Arbetsmiljöverkets föreskrift (

text: AFS 2015:4

text: ) om organisatorisk och social arbetsmiljö, att en utredning skulle genomföras. För att garantera Försvarsmaktens opartiskhet i frågan beslutades att utredningen skulle genomföras av en extern aktör, samt att det skulle vara två utredare. Advokatbyrån Setterwalls genomförde utredningen mellan den 2 februari till den 16 februari 2018 och lämnade sin rapport den 16 februari 2018. Av utredningen framgår att utredarna, på uppdrag av Försvarsmakten, har gjort en oberoende (extern) utredning. Under utredningstiden hade utredarna möten med alla inblandade, däribland AA. AA fick även läsa de anteckningar utredarna fört vid mötet med honom och lämna synpunkter. Det stämmer att Försvarsmakten fick ta del av utredningen innan den färdigställdes för faktagranskning – vilket också framgår av rapporten. I samband med faktagranskningen gjordes vissa mindre justeringar av sådan karaktär att de inte påverkade slutsatserna i rapporten. Försvarsmakten hade ingen möjlighet att påverka utredarnas bedömning. Beslutet att anlita en advokatbyrå för att utreda AA:s anmälan om kränkande särbehandling har inte haft något samband med hans uttalanden i media. AA har därför inte utsatts för någon repressalie. Därtill är Försvarsmaktens inställning att ett beslut att anlita en extern resurs för att utreda en anmälan om kränkande särbehandling inte kan anses vara en repressalie i lagens mening.

text: Utredningen om sexuella trakasserier

text: I februari 2015 fick Försvarsmakten kännedom om att en kvinnlig soldat uppgett att AA hade tagit henne på rumpan under en högtidsmiddag vid Totalförsvarets skyddscentrum den 25 oktober 2014. En utredning påbörjades omedelbart hos aktuellt förband, Totalförsvarets skyddscentrum, och färdigställdes den 11 mars 2015. Att handlingen inledningsvis hade stämplats med en markering om sekretess enligt

text: 39 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: är olyckligt. Försvarsmakten har inte avsett att utredningen skulle omfattas av sekretess enligt ovan nämnda lagrum, i dess tidigare lydelse fram till den 1 januari 2018. En sekretessbedömning måste göras vid varje tillfälle en handling begärs ut. Totalförsvarets skyddscentrum skickade sedan sin utredning till Högkvarteret och chefsjuristen gjorde en slutlig utredning. Utredningen lades således inte ner utan slutfördes. Hela utredningen förvarades därefter hos chefsjuristen. Handlingarna som sådana registrerades inte i myndighetens ärendehanteringssystem vid denna tidpunkt, då de inte ansågs omfattas av sekretess utan de hölls i stället ordnade i enlighet med 5 kap. 1 offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Den 7 februari 2018 erhöll Försvarsmakten en begäran om utlämnande av, bland annat, ovanstående utredning. Försvarsmakten är skyldig att lämna ut allmänna handlingar skyndsamt. Utredningen lämnades ut i sin helhet den 21 februari 2018. Det finns inget krav på att underrätta personer som nämns i handlingen om att denna lämnats ut, trots detta informerade Försvarsmakten AA om att utredningen hade begärts ut. Av praktiska skäl registrerades utredningen i

text: Försvarsmaktens ärendehanteringssystem VIDAR i samband med att ärendet om utlämning hanterades. Beslutet att lämna ut utredningen har inte haft något samband med AA:s uttalanden i media. AA har därför inte utsatts för någon repressalie. Försvarsmaktens inställning är att ett beslut att lämna ut en allmän handling aldrig kan anses vara en repressalie i lagens mening då det är en lagstadgad skyldighet.

text: Kungafonden Kungafonden är en stiftelse som ger ekonomiskt stöd till personer som drabbats av sjukdom eller skada vid tjänstgöring inom eller i samband med totalförsvaret, räddningstjänsten eller verksamhet inom Polisen, Kustbevakningen och Tullverket. Stiftelsen är inte en del av myndigheten Försvarsmakten. Stiftelsens styrelse lyder under 22 huvudmän där statsministern är huvudmännens ordförande och Kung Carl XVI Gustaf är stiftelsens beskyddare. Vilka ledamöter som ska väljas till styrelseledamöter beslutas av huvudmännen i styrelsen. Försvarsmakten lämnar förslag på vilka personer som enligt Försvarsmakten bör bli valda till ledamot i styrelsen respektive som huvudmän. Försvarsmaktens inställning sedan länge är att den person som har uppdraget att vara ledamot i styrelsen bör vara kopplad till Försvarsmaktens insatsstab eller insatsledning. Detta på grund av att den verksamhet som Kungafonden bedriver framförallt är kopplad till Försvarsmaktens insatsverksamhet. När AA valdes som ledamot av styrelsen hade han befattningen ställföreträdande insatschef. AA:s förordnande som ledamot av Kungafondens styrelse löpte ut den 3 maj 2018 efter sex år. Försvarsmakten valde då att, i stället för att föreslå AA för omval, föreslå den person som nu är ställföreträdande insatschef. Skälen till att inte föreslå AA till omval var att Försvarsmakten önskade återgå till ordningen att ledamoten ska ha en naturlig koppling till insatsverksamheten inom Försvarsmakten. Beslutet att inte föreslå AA för omval till uppdraget som ledamot i Kungafondens styrelse har inte haft något samband med hans uttalanden i media. AA har därför inte utsatts för någon repressalie.

text: Chefsfältsövningen Chefsfältsövningen genomfördes mellan den 15 maj och den 17 maj 2018. Beslut om vilka av Försvarsmaktens anställda som ska delta i övningen fattas utifrån verksamhetsskäl och är ett arbetsgivarbeslut. Frågor inom ramen för denna övning är av känslig karaktär och kretsen av deltagare är därför begränsad. Övningsverksamheten är inte kopplad till vilka individer som vid tidpunkten innehar olika befattningar – utan enbart vilka befattningar som ska övas. Beslutet att AA inte skulle delta i chefsfältsövningen hade ett naturligt samband med beslutet att inte placera AA på befattningen C LEDS TF. Det var inledningsvis Försvarsmaktens avsikt att AA skulle delta i övningen, men efter beslutet att inte placera honom på befattningen C LEDS TF fanns inte längre något verksamhetsintresse av AA:s deltagande. Den som meddelade AA att han inte skulle delta i övningen var f.d. chef för ledningsstaben generallöjtnant CC. Det stämmer att tvisteförhandlingsprotokollet från den 4 maj 2018 diskuterades. Då protokollet indikerar ett bristande förtroende från AA:s sida mot Försvarsmaktens ledning var det, även av detta skäl, inte lämpligt att AA skulle delta i chefsfältsövningen. Beslutet att AA inte skulle delta i chefsfältsövningen har inte haft något samband med hans uttalanden i media. AA har därför inte utsatts för någon repressalie.

text: Påståendet att Försvarsmakten inte i tillräcklig mån har redovisat sina skäl till att AA inte erhöll placeringen som C LEDS TF Försvarsmakten har vid ett flertal tillfällen förklarat för AA varför ÖB beslutade att han inte skulle placeras som C LEDS TF. Det var en arbetsrättslig bedömning

text: som ÖB gjorde och skälen därtill finns redovisade i bland annat tvisteförhandlingsprotokollet från den 4 maj 2018. Försvarsmaktens inställning är att skälen har redovisats i tillräcklig utsträckning samt att AA:s påstående om att Försvarsmakten inte tillräckligt redovisat sina skäl inte kan anses vara en repressalie i lagens mening.

text: Säkerhetsskyddsbeslutet

text: Regler kring säkerhetsprövning och säkerhetskyddsbeslut finns i

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: . Därtill finns närmare bestämmelser för säkerhetsprövning i Försvarsmaktens föreskrifter (

text: FFS 2015:2

text: ) om säkerhetsskydd samt i Försvarsmaktens interna bestämmelser (FIB 2015:2) om säkerhetsskydd och skydd av viss materiel. Enligt

text: 4 kap. 2 §

text: FFS 2015:2

text: ska varje myndighet som omfattas av föreskriften fortlöpande pröva pålitligheten hos de anställda från säkerhetssynpunkt genom säkerhetsprövning, särskilt i fråga om de personer som har anställning eller deltar i verksamhet som är placerad i säkerhetsklass. Om det vid en säkerhetsprövning konstateras förhållanden som är av sådan art att en person inte kan placeras i säkerhetsklass, eller att någon annan restriktion ska gälla, fattas vid MUST ett säkerhetsskyddsbeslut i personärende i enlighet med reglerna i

text: 4 kap. 9 §

text: FIB 2015:2. Ett säkerhetsskyddsbeslut i personärende är ett riskhanteringsbeslut. Information som leder till ett sådant beslut kan ha sitt ursprung i säkerhetsprövningsintervju, registerkontroll, säkerhetsrapport, det militära säkerhetsregistret eller övriga uppgifter som kommit till MUST kännedom. Av

text: 4 kap. 9 §

text: FIB 2015:2 följer att när ett sådant beslut har fattats av MUST ska det följas av ansvarig chef. Ett säkerhetsskyddsbeslut är inte överklagbart enligt

text: 50 § säkerhetsskyddsförordningen

text: . MUST fattade ett säkerhetsskyddsbeslut avseende AA i maj 2018. Beslutet delgavs AA den 21 maj 2018. AA har i anmälan till JO angett att han inte har fått reda på skälen till säkerhetsskyddsbeslutet eller det underlag säkerhetskyddsbeslutet fattades på. AA och hans fackliga företrädare från Officersförbundet fick läsa beslutet på plats vid delgivningen den 21 maj 2018. Därtill begärde AA den 4 juni 2018 att få ta del av säkerhetsskyddsbeslutet i personalärendet samt samtliga handlingar i ärendet. Försvarsmakten fattade ett beslut om utlämnade av allmän handling den 26 juni 2018, (FM2018-11683:5) efter AA:s begäran. Försvarsmakten fann att delar av uppgifterna kunde lämnas ut med ett förbehåll enligt

text: 10 kap. 14 §

text: offentlighetsoch

text: sekretesslagen

text: eftersom AA själv lämnat vissa av uppgifterna, medan delar av uppgifterna omfattades av sekretess enligt

text: 15 kap. 2 §

text: och

text: 35 kap. 1 § första stycket 3

text: offentlighets- och sekretesslagen

text: och därmed inte lämnades ut. AA överklagade Försvarsmaktens beslut till Kammarrätten och begärde att han skulle få ta del av säkerhetsskyddsbeslutet i personalärendet gällande honom själv samt samtliga handlingar i ärendet. I andra hand begärde AA att han skulle få ta del av handlingarna i större utsträckning än vad Försvarsmakten beslutat om. I tredje hand begärde AA att förbehållet skulle ändras på så sätt att han och ordföranden och förbundsdirektören vid Officersförbundet i första hand skulle få ta del av samtliga handlingar, i andra hand få ta del av handlingarna i större utsträckning än Försvarsmakten beslutat om. Kammarrätten meddelade dom den 30 oktober 2018 och avvisade då AA:s yrkande om ändring av förbehållet samt avslog överklagandet i övrigt, mål nr 6196-18. Kammarrättens bedömning är att de aktuella handlingarna innehåller uppgifter om den militära underrättelse- och säkerhetstjänstens förmåga och metoder att genomföra en säkerhetsprövning, utredning och säkerhetsbedömningar. Uppgifterna i säkerhetsskyddsbeslutet och underlaget omfattas enligt Kammarrätten därför av sekretess enligt

text: 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . Sekretessbestämmelsen i

text: 39 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: påverkar enligt Kammarrätten inte den bedömningen. Därtill anger

text: Kammarrätten att AA inte heller kan få ta del av de aktuella handlingarna med stöd av bestämmelserna om partsinsyn i

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: . De delar som AA enligt Försvarsmaktens beslut och Kammarrättens dom skulle få ta del av, delgavs honom den 15 augusti 2018. AA har således haft möjlighet att överklaga Försvarsmaktens beslut om utlämnande av allmän handling. Säkerhetsskyddsbeslutet i sig är, som ovan nämnts, inte överklagbart. MUST säkerhetsskyddsbeslut avseende AA saknar helt samband med hans uttalanden i media. AA har därför inte utsatts för någon repressalie. Försvarsmaktens inställning är att ett säkerhetsskyddsbeslut och omständigheterna därikring inte kan anses vara en repressalie i lagens mening eftersom Försvarsmakten enligt

text: 11 § säkerhetsskyddslagen

text: och 4 kap. 2 §

text: FFS 2015:2

text: har en skyldighet att kontinuerligt genomföra säkerhetsprövningar avseende arbetstagare.

text: Placeringen av AA efter Viking18

text: Med anledning av MUST:s fattade säkerhetsskyddsbeslut var Försvarsmakten nödgad att genomföra en omplaceringsutredning av AA enligt det arbetsrättsliga regelverket. Under omplaceringsutredningen sökte Försvarsmakten efter vakanta lämpliga tjänster i en säkerhetsklassnivå som AA kunde vara placerad i, (i enlighet med det ovan nämnda säkerhetsskyddsbeslutet,) och som han hade tillräckliga kvalifikationer för. AA hade befattningen projektledare för övningen Viking18 fram till och med den 30 juni 2018. Vid den tidpunkten fanns det inga lämpliga vakanta tjänster att erbjuda AA. Försvarsmakten beslutade då att fortsätta omplaceringsutredningen men att tillfälligtvis placera AA ”till förfogande vid Högkvarteret” under sommaren 2018. Beslutet och hanteringen av AA:s placering efter utfallet i säkerhetsprövningen motsvarar hur andra anställda skulle hanteras i en liknande situation. Huruvida AA skulle vara underställd en överste eller inte saknar arbetsrättslig betydelse. Syftet var att hitta en placering för AA för att han skulle kunna behålla sin anställning hos Försvarsmakten. Beslutet att genomföra en omplaceringsutredning och att besluta att tillfälligt placera AA ”till förfogande vid Högkvarteret” var en ren konsekvens av säkerhetsskyddsbeslutet och en skyldighet för Försvarsmakten i egenskap av arbetsgivare. AA har därför inte utsatts för någon repressalie.

text: Sammanfattning och avslutande synpunkter

text: De åtgärder som har vidtagits avseende AA har varit av ren arbetsrättslig karaktär. Försvarsmakten, eller företrädare för Försvarsmakten, har inte haft något bestraffande syfte med åtgärderna. Försvarsmakten delar inte AA:s uppfattning att de åtta punkterna i hans anmälan till JO ska anses vara repressalier i

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: mening. Det har inte varit fråga om ingripanden från Försvarsmaktens sida som framstår som bestraffningar eller reprimander. Flertalet av de åtgärder som AA hänvisar till har Försvarsmakten haft en skyldighet att vidta. Här avses att utreda AA:s anmälan om kränkande särbehandling, att utreda påståendet om sexuella trakasserier, att lämna ut en allmän handling, att vidta en säkerhetsskyddsprövning samt att vidta en omplaceringsutredning i syfte att finna en befattning för AA. Beslutet att AA inte erhöll placeringen C LEDS TF var resultatet av en helhetsbedömning av AA:s agerande, uppgifter som framkommit under referenstagningen och ÖB:s tidigare kännedom om AA. ÖB:s förtroende för AA var, på grund av samtliga skäl, skadat. I den utsträckning som uttalandena i media påverkade beslutet, ska detta ses i ljuset av den höga tjänsteställning och

text: förtroendeställning som positionen C LEDS TF innebär och att Försvarsmaktens anseende och förtroende hos allmänheten skulle riskeras att skadas för det fall AA erhöll placeringen. De övriga sju åtgärderna AA lägger till grund för sin uppfattning att hans yttrandefrihet har kränkts har från Försvarsmaktens sida inte haft något samband med hans uttalanden i media. De har antingen varit en naturlig följd av beslutet att inte placera AA på befattningen C LEDS TF, varit baserade på andra skäl än AA:s uttalanden i media eller varit en skyldighet för Försvarsmakten. AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: – Försvarsmakten har i skriftliga handlingar bekräftat att hans uttalanden i medier har varit anledningen till att åtgärder och ingripanden har riktats mot honom. Detta framgår bl.a. av protokollet från den centrala tvisteförhandlingen mellan Officersförbundet och Försvarsmakten. – Av ett beslut fattat av CC den 8 januari 2018 framgår att han var avdelningens chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning, vilket motsäger Försvarsmaktens uppgifter att han endast var kandidat för uppdraget. – Den 19 februari 2018 kontaktades AA av en handläggare vid Högkvarteret som uppgav att en tidning hade begärt ut allmänna handlingar som rörde honom, men de handlingar som i samband med detta visades upp för honom rörde inte den nedlagda utredningen om påstådda sexuella trakasserier. Dagen därpå avslutades tvisteförhandlingarna mellan honom och Försvarsmakten i oenighet. Den 21 februari blev han kontaktad av en chef vid Högkvarteret som uppgav att Försvarsmakten hade lämnat ut den aktuella utredningen till tidningen. – I fråga om hans uppdrag i Kungafonden kan detta inte ha varit beroende av att han inte tillhörde Försvarsmaktens insatsstab eller insatsledning. Han hade inte sedan 2013 haft någon sådan koppling men hade ändå efter Försvarsmaktens förslag blivit omvald som ledamot. – I fråga om hans deltagande i chefsfältövningen blev han den 18 april 2018 kallad att delta i egenskap av projektledare för övningen Viking18. Försvarsmaktens påstående att det finns ett samband mellan besluten att han inte skulle delta i övningen och att inte placera honom som chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning är därför inte sant. – Försvarsmaktens uppgifter och beskyllningar om klandervärt beteende från hans sida är efterhandskonstruktioner i syfte att flytta fokus från att överbefälhavaren har vidtagit åtgärder mot honom på grund av hans uttalanden i medier. – Han har genomgående under sin långa tjänstgöring, bl.a. som arméchef, lovordats för sina insatser av överordnade chefer. Vid hans senaste utvecklingssamtal i juni 2017 framförde CC uteslutande positiva omdömen om honom. Att han därefter i maj 2018 helt plötsligt bedömdes som opålitlig och blev föremål för ett säkerhetsskyddsbeslut kan inte förstås på annat sätt än att det hänger samman med överbefälhavarens beslut att skilja honom från befattningen som

text: chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning. De dokument som rör säkerhetsskyddsbeslutet som han har fått ta del av har varit kraftigt maskerade och gav inte någon möjlighet för honom att förstå orsakerna till beslutet. Han anser att detta styrker uppfattningen att agerandet utgör repressalier mot honom på grund av hans uttalanden i medier. – Den överste som han underställdes var ställföreträdande chef för Högkvarteret. Normalt underställs befattningshavare i Försvarsmakten chefer och inte deras ställföreträdare. Enligt hans mening är detta ytterligare ett sätt att förnedra och bestraffa honom. – Han har under många år aktivt deltagit i försvarsdebatten såväl inom som utanför Försvarsmakten. Hans syfte har alltid varit konstruktivt och att bidra till att beslutsfattare på olika nivåer får bästa möjliga beslutsunderlag. Hans inlägg har mötts av uppskattning från politiker, försvarsmaktsanställda och allmänheten. Det som han har fört fram i debatten har inte varit hemligt. I flera fall har även såväl Försvarsmaktens ledning som ledande politiker kommit till samma uppfattning som han i de frågor som han har tagit upp.

text: AA bifogade vissa handlingar till sin skrivelse, bl.a. utdrag från Försvarsmaktens handbok i sociala medier och myndighetens officiella blogg.

text: Försvarsmakten fick tillfälle att yttra sig över AA:s kommentarer men anförde att myndigheten inte hade något ytterligare att tillägga.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Inledning Vissa kapitel i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) genomgick den 1 januari 2019 språkliga och redaktionella förändringar, varvid flera av bestämmelserna fick ett nytt paragrafnummer. Nedan hänvisas till de lagbestämmelser som numera gäller.

text: Objektivitetsprincipen Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF) ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip som bl.a. innebär att myndigheter inte får ta hänsyn till ovidkommande omständigheter. Yttrandefrihet Enligt

text: 2 kap. 1 § 1

text: RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas genom lag med hänsyn till vissa preciserade ändamål (2 kap. 20–23 och 25 §§ RF).

text: Yttrande- och åsiktsfriheten omfattar även offentligt anställda och utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten i myndigheternas handlande. En offentligt anställd har som utgångspunkt rätt att fritt uttala sig om sådana förhållanden på arbetsplatsen som han eller hon anser bör komma till allmänhetens kännedom. Sekretess och tystnadsplikt i allmän verksamhet I offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, finns bestämmelser om sekretess i det allmännas verksamhet. Dessa regler begränsar den offentligt anställdes rätt att yttra sig om vad han eller hon fått veta i samband med sin tjänst (s.k. tystnadsplikt).

text: JO har tidigare uttalat att det när en myndighet tar upp sekretessfrågor med sina anställda är viktigt att den information som lämnas är korrekt och fullständig. Medarbetarna kan annars få uppfattningen att deras yttrandefrihet är mer inskränkt än vad den i själva verket är (se bl.a.

text: JO 2017/18 s. 170

text: ). Repressalieförbud m.m. En myndighet eller ett annat allmänt organ får inte ingripa mot någon för att han eller hon i ett grundlagsskyddat medium har brukat sin yttrandefrihet eller medverkat till ett sådant bruk (det s.k. repressalieförbudet, se

text: 2 kap. 6 §

text: YGL och

text: 3 kap. 6 §

text: TF). Repressalieförbudet innebär att i princip varje form av myndighetsåtgärd som riktas mot att någon gjort bruk av sin yttrandefrihet är olaglig (se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna [15 aug. 2017, Zeteo], s. 165). Att bryta mot repressalieförbudet genom ett ingripande som består i avsked, uppsägning, disciplinpåföljd eller annan liknande åtgärd är straffsanktionerat (se

text: 2 kap. 7 § första stycket 4

text: YGL respektive

text: 3 kap. 7 § första stycket 5

text: TF).

text: Förbudet mot repressalier gäller som en allmän yttrandefrihetsrättslig princip och tillämpas även utanför

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: tillämpningsområde (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: samt Justitiekanslerns [JK] beslut den 27 december 2016, dnr

text: Varje myndighetsåtgärd som har samband med vad en enskild person yttrat behöver dock inte vara otillåten. Det ska vara fråga om ett ingripande som framstår som en bestraffning eller reprimand mot den som gjort bruk av sin yttrandefrihet (se

text: JO 2010/11 s. 605

text: ). Lojalitetsplikt m.m. Offentligt anställda har en lojalitetsplikt gentemot sin arbetsgivare. Denna gäller skyldigheten att utföra arbetsuppgifterna på ett korrekt sätt samt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv om hur verksamheten ska bedrivas, oavsett vilken uppfattning den anställde har om dessa. Att uttala kritik mot sin arbetsgivare eller det sätt som verksamheten bedrivs på strider för den offentligt anställde inte mot lojalitetsplikten. Rätten att göra det är tvärtom grundlagsskyddad (se bl.a. JK:s beslut den 8 maj 2015, dnr

text: Åsikts- och yttrandefriheten innebär bl.a. att det allmänna som arbetsgivare inte får lägga sig i vilka åsikter de anställda har eller hur de brukar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare kan inte kräva av sina anställda att de utanför tjänsten avhåller sig från att ge uttryck för en viss typ av värderingar. Det gäller även när dessa kan synas helt avvika från det som arbetsgivaren står för. Anspråk från en myndighet på att dess anställda som privatpersoner ska omfatta en viss värdegrund strider mot grundlagens krav på respekt för den enskildes åsikts- och yttrandefrihet (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: och JK:s beslut den 27 december 2016, dnr

text: JO och JK har upprepade gånger uttalat att en myndighet inte får försöka motarbeta att anställda utnyttjar sin yttrandefrihet. En offentlig arbetsgivare får inte genom generella uttalanden eller kritik i enskilda fall försöka påverka de anställda att avstå från att använda sin frihet att yttra sig om den egna myndigheten och dess verksamhet (se bl.a. JK:s beslut den 27 juni 2013, dnr

text: , och

text: JO 2014/15 s. 663

text: JO har dock i flera beslut uttalat att principen att en tjänstemans offentligt uttalade åsikter är en privatsak inte kan upprätthållas fullständigt undantagslöst. En beslutsfattare vars personliga åsikter har tilldragit sig uppmärksamhet kan i allmänhetens ögon t.ex. framstå som mindre lämpad att handlägga vissa typer av ärenden, vilket kan ge myndigheten rätt att vidta åtgärder. Det kan bl.a. handla om att förebygga förtroendeskador av samma slag som de som riskerar att uppkomma vid jävsförhållanden (se bl.a.

text: JO 2010/11 s. 605

text: Säkerhetsskydd Vid tiden för AA:s anmälan till JO gällde

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: . Försvarsmakten har i sitt remissvar redogjort för relevanta delar av dessa författningar. Jag vill för egen del tillägga att nämnda författningar den 1 april 2019 ersattes av

text: säkerhetsskyddslagen (2018:585)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (2018:658)

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO som regel inte utreder klagomål som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare. Det beror på att det finns en särskild ordning för hur sådana tvister ska lösas, nämligen genom fackliga förhandlingar eller genom en rättegång enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om rättegången i arbetstvister. Det har kommit fram att AA även har använt sig av den möjligheten. JO brukar härutöver inte uttala sig om myndigheternas bedömningar och beslut i sakfrågor, såsom beslut enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: . Det är inte heller JO:s uppgift att överpröva sådana beslut. Min bedömning avser därför endast frågan om huruvida de åtgärder som Försvarsmakten har vidtagit avseende AA har inneburit otillåtna repressalier mot honom.

text: AA har redogjort för flera åtgärder som riktats mot honom och som han anser vara repressalier för hans uttalanden i främst två tidningsartiklar. Försvarsmakten har å sin sida anfört att det inte har rört sig om repressalier utan att åtgärderna har varit av arbetsrättslig karaktär, samt att flertalet av dem har varit åtgärder som Försvarsmakten haft en skyldighet att vidta. Beslutet att inte utse AA till chef för Ledningsstabens totalförsvarsavdelning i Högkvarteret grundades enligt Försvarsmakten på en helhetsbedömning av AA, även om hans uttalanden i medier utgjorde en del av den bedömningen.

text: Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan alltså ge uttryck för sin uppfattning om exempelvis den egna arbetsgivarens verksamhet. Utrymmet för en myndighet att vidta någon form av åtgärd mot en anställd med anledning av t.ex. hans eller hennes uttalanden är därmed begränsat. Enligt min mening måste sådana eventuella åtgärder föregås av mycket noggranna överväganden från myndighetens sida.

text: AA var vid tiden för de aktuella händelserna generalmajor i Försvarsmakten och hade bl.a. tjänstgjort som arméchef. Han hade alltså en av de högsta befattningarna inom myndigheten. Jag har tagit del av de tidningsartiklar som nämns i AA:s anmälan. I artiklarna uppges visserligen att AA uttalade sig i egenskap av ledamot i Kungliga Krigsvetenskapsakademien. Det angavs dock även att AA hade titeln generalmajor, alltså en tjänsteställning i Försvarsmakten. Enligt Försvarsmakten har vissa av uttalandena stått i motsats till myndighetsledningens uppfattning om Försvarsmaktens försvars- och stridsförmåga och om omvärldsläget. Jag noterar att AA har gett in ett utdrag från Försvarsmaktens officiella blogg, där det under rubriken ”Majorer i debatten” anges bl.a. följande:

text: I den allmänna diskussionen får en medarbetare underteckna med sin tjänstetitel, till exempel ”major” eller ”sakkunnig”. Detta även om det enbart är en privat uppfattning som framförs eller om uppfattningen är en del av en annan organisations meningsutbyte. En liknande formulering finns i Försvarsmaktens handbok i sociala medier.

text: När inte regler om sekretess utgör något hinder har, som framgått av redogörelsen ovan, en anställd inom Försvarsmakten, liksom andra offentligt anställda, frihet att framföra sina synpunkter i olika frågor även om synpunkterna avviker från arbetsgivarens uppfattning. Som JO tidigare har uttalat kan ett sådant agerande emellertid i praktiken leda till att det blir omöjligt för den anställde att utföra sitt arbete på ett sätt som arbetsgivaren kan acceptera (se JO 1996/97 s. 191 och 2000/01 s. 575). Detta bör inte minst anses gälla högt uppsatta befattningshavare i chefsställning med uppgift att ansvara för samt genomföra en myndighets ställningstaganden i olika frågor. Försvarsmaktens yttrande i ärendet ger uttryck för att bl.a. detta förhållande har varit aktuellt i AA:s fall. Vad som kommit fram ger inte stöd för kritik eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Det som AA anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Jag vill upplysningsvis nämna att jag denna dag har fattat beslut i ytterligare ett ärende som rör frågan om Försvarsmaktens vidtagna åtgärder i förhållande till

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: repressalieförbud, dnr 245-2018.