avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Häkte Omplacering Partsinsyn

title: Handläggningen av en häktads begäran om "akt- och partsinsyn" i ett ärende om placering på viss avdelning i häktet

text: Handläggningen av en häktads begäran om ”akt- och partsinsyn” i ett ärende om placering på viss avdelning i häktet

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 3 juli 2007, framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Huddinge. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande. I ett beslut den 25 juni 2007 avslog häktet AA:s begäran om förflyttning till gemensamhetsavdelning med hänvisning till säkerhetsskäl samt olämplig klientkonstallation som framkommit efter ”inhämtande av information”. AA begärde samma dag ”akt- och partsinsyn” i ärendet. Han hänvisade därvid till

text: 16 § förvaltningslagen

text: och 14 kap. 5 § sekretesslagen och begärde att häktet bl.a. skulle svara på vilken information som hade inhämtats och hur detta skett. I ett svar den 28 juni 2007 på AA:s begäran anförde häktet följande: ”I ditt fall har vi kontrollerat säkerhet och skötsamhet samt gjort en översikt av nuvarande klientel på gemensamhetsavdelningen och därefter fattat ett beslut.” AA ifrågasatte om häktet genom svaret hade tillgodosett hans rätt till ”akt- och partsinsyn”.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över det som AA hade framfört. I remissvaret anförde Kriminalvården, genom generaldirektören BB, följande. – – –

text: Sakförhållanden m.m.

text: AA begärde den 22 juni 2007 att få flytta från den häktesavdelning han var placerad på till en viss annan avdelning där en viss angiven person var placerad. Med anledning av AA:s begäran inhämtade häktet uppgifter från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation. Informationen gav, som framgår av häktets beslut den 25 juni, för handen att det var olämpligt att AA och den andre intagne vistades tillsammans. Beslutets motivering återges av AA i JO:s aktbilaga 2. AA:s begäran om akt- och partsinsyn, som utgör JO:s aktbilaga 2, lämnades in till Kriminalvården den 27 juni. Den 28 juni besvarades AA:s begäran genom den skrivelse som utgör JO:s aktbilaga 3. AA var i juni 2007 inte belagd med restriktioner, men var inte placerad på avdelning med gemensamhet.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: skall den som häktas utan dröjsmål föras till häkte. Enligt

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen) skall en häktad, som vill vistas tillsammans med en eller flera andra häktade, ges tillfälle till det. Mer än en häktad får också förvaras i samma rum, om det är synnerligen påkallat av utrymmesskäl eller annan särskild anledning. Gemensam vistelse och gemensam förvaring får dock inte äga rum, om det innebär fara från säkerhetssynpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Om en häktad förvaras i en annan lokal än häkte, får möjligheterna till gemensam vistelse begränsas med hänsyn till lokalförhållandena. Enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: (1986:223, FL) skall varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Enligt

text: 16 §

text: FL har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av uppgifter gäller med de begränsningar som följer av 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100, SekrL). Av

text: 17 §

text: FL framgår att ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild med vissa angivna undantag inte får avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten bestämmer om underrättelsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt. Underrättelseskyldigheten gäller också här med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL. Enligt

text: 20 §

text: FL skall ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Enligt

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL hindrar inte sekretess att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos myndighet tar del av handling eller annat material i ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Förvaltningsprocesslagen

text: (1971:291, FPL) gäller enligt dess

text: 1 §

text: rättsskipningen i de allmänna förvaltningsdomstolarna och är således inte tillämplig på Kriminalvårdens handläggning av ärenden. AA:s hänvisning till

text: 43 §

text: FPL saknar således relevans i detta sammanhang. Såväl

text: rättegångsbalken

text: som häkteslagen saknar bestämmelser om var en häktad skall vara placerad. I 3 § häkteslagen regleras under vilka förutsättningar en intagen får vistas i gemensamhet med andra intagna. Kriminalvården uppfattar dock inte AA:s begäran som en begäran om vistelse i gemensamhet utan som en begäran om placering på viss häktesavdelning. Frågan torde således inte omfattas av regleringen i 3 § häkteslagen och som följd härav torde ett beslut i fråga om placering på viss avdelning inte vara ett sådant beslut enligt häkteslagen som är överklagbart (jfr 19 § häkteslagen och Länsrättens i Stockholms län dom den 5 september 2006 i mål 17447-06, vilken bifogas).

text: AA ställde i sin skrivelse den 25 juni fem frågor till Kriminalvården. Endast fråga 1, som berör vilken information som inhämtats, är relevant vid bedömningen om Kriminalvården har fullgjort sin enligt AA förekommande skyldighet att underrätta honom om vilka uppgifter som tillförts ärendet. Fråga 2, angående hur informationen inhämtades, berör inte beslutsunderlaget utan Kriminalvårdens arbetssätt och torde snarast falla under

text: 4 §

text: FL, som enligt Kriminalvårdens uppfattning inte ger något utrymme för upplysningar om Kriminalvårdens säkerhetsarbete i ett enskilt ärende. Inte heller frågorna 3–5, angående vilka säkerhetsskäl som åberopas, på vilket sätt dessa har bedömts och på vilket sätt den påstådda klientkonstellationen är olämplig, berör vad som har tillförts ärendet utan hur beslutet motiverats. För att de i angivna aspekter aktuella bestämmelserna i FL – 16, 17 och 20 §§ – skall vara tillämpliga krävs emellertid att fråga är om ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. Vad som avses med begreppet myndighetsutövning är inte helt klart. I

text: 3 § förvaltningslagen (1971:290)

text: definierades myndighetsutövning som en ”myndighets utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande”. Vid införandet av FL avsågs inte någon förändring i sak av innehållet i begreppet myndighetsutövning (

text: prop. 1985/86:80

text: sid. 55). Frågan om placering på viss häktesavdelning faller inte naturligt under någon av dessa punkter. I fråga om förvaringen av häktade torde i stället rättens beslut att häkta någon vara det beslut som utgör myndighetsutövning medan Kriminalvårdens förvaring av den häktade i första hand bör ses som verkställighet av ett beslut innefattande myndighetsutövning eller, med ett inom kriminalvården vanligt förekommande uttryck, behandlingsåtgärder. Mot denna bakgrund kan det ifrågasättas om 16, 17 och 20 §§ FL är tilllämpliga i ett ärende som det aktuella. I sammanhanget bör observeras att

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL ger inte någon självständig rätt för en part att få insyn i ett ärende utan att sådan rätt måste i stället hänföras till någon annan reglering. Sammantaget finner Kriminalvården därför inte skäl att kritisera häktet Huddinge för hur AA:s begäran om förflyttning hanterats.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 22 december 2008 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Inledning Kriminalvården har i remissvaret redogjort för de relevanta bestämmelserna på området.

text: Bestämmelsen i

text: 16 § förvaltningslagen

text: , enligt vilken en sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild, gäller endast pågående ärenden. AA:s ärende var avslutat när han, med hänvisning till bl.a.

text: 16 § förvaltningslagen

text: , framställde sin begäran om partsinsyn. Det kan visserligen finnas en rätt till partsinsyn enligt praxis och allmänna rättsgrundsatser även sedan ett ärende avslutats. Jag finner dock inte skäl att här närmare gå in på den frågan.

text: Även om AA således inte hade någon rätt till partsinsyn enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: i det avslutade ärendet, finns det ändå anledning att ta upp frågan om Kriminalvårdens handläggning av AA:s ansökan om förflyttning till gemensamhetsavdelning innefattade myndighetsutövning mot enskild eller inte. Om ett ärende avser myndighetsutövning mot en enskild gäller nämligen flera

text: andra viktiga bestämmelser i

text: förvaltningslagen

text: . Av intresse i detta fall är reglerna i

text: 15 §

text: om anteckning av uppgifter, i

text: 17 §

text: om myndighets skyldighet att underrätta part om uppgifter som tillförts ärendet av någon annan och i

text: 20 §

text: om motivering av beslut. Myndighetsutövning Syftet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser rörande handläggningen av ärenden är att bidra till att ge ett så korrekt underlag som möjligt för förvaltningsbesluten och därmed till att besluten blir riktiga i sak (

text: prop. 1971:30 s. 285

text: ). Enligt vad som anfördes i propositionen föreligger det största behovet av regler för handläggningen vid förvaltningsverksamhet som innefattar myndighetsutövning. Det var också sådan verksamhet som man främst hade haft i tankarna när man efterlyst en uniformering och komplettering av förfarandereglerna för förvaltningsärenden. De regler som infördes rörande aktinsyn, kommunicering och beslutsmotivering m.m. ansågs fylla centrala rättsskyddsfunktioner.

text: Utmärkande för all myndighetsutövning är att det rör sig om beslut eller andra åtgärder som ytterst är ett uttryck för samhällets maktbefogenheter i förhållande till medborgarna. Myndighetsutövning kan förekomma både i form av missgynnande beslut, t.ex. förbud, föreläggande eller liknande, och gynnande beslut, t.ex. tillstånd att bedriva viss verksamhet. Karakteristiskt är emellertid att den enskilde befinner sig i ett slags beroendeförhållande. Är det fråga om ett missgynnande beslut måste den enskilde rätta sig efter beslutet, eftersom denne annars riskerar att tvångsmedel av något slag används mot honom. Rör det sig om ett gynnande beslut, kommer beroendeförhållandet till uttryck på så sätt att den enskilde måste vända sig till myndigheten för att få t.ex. en viss förmån och att myndighetens tillämpning av de föreskrifter som gäller på området får avgörande betydelse för honom. För att myndighetsutövning ska föreligga krävs även att myndigheten grundar sin befogenhet att bestämma om ett visst förhållande på en författning eller något annat beslut av riksdagen eller regeringen.

text: En ytterligare avgränsning av begreppet myndighetsutövning görs på så sätt att endast ärenden som mynnar ut i bindande beslut omfattas av begreppet. Ärenden som uteslutande avser lämnande av råd, upplysningar eller andra oförbindande besked innefattar således inte myndighetsutövning. (Jfr Hellners-Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2 u. 2007, s. 27.) Innefattar placering på viss häktesavdelning myndighetsutövning? Kriminalvården har i remissvaret gett uttryck för uppfattningen att Kriminalvårdens förvaring av häktade i första hand bör ses som verkställighet av domstols beslut innefattande myndighetsutövning. Kriminalvården har i sammanhanget använt uttrycket ”behandlingsåtgärder”.

text: Lagen (

text: ) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (häkteslagen) utgör en avvägning mellan å ena sidan behovet av att förbättra situationen för de häktade m.fl. och å andra sidan intresset av att kunna förverkliga de ändamål som ligger bakom häktningsinstitutet och andra tillfälliga frihetsberövanden som omfattas av lagstiftningen (

text: prop. 1975/76:90 s. 36

text: ). Såvitt gäller häktade är det

text: huvudsakligen tre aktörer som är inblandade – allmän domstol, åklagare och Kriminalvården. Kriminalvården ansvarar för själva häktesverksamheten. För genomförandet av denna verksamhet har Kriminalvården givits befogenhet att vidta en mängd åtgärder som utgör myndighetsutövning. Här kan som exempel nämnas kroppsvisitation, tagande av kroppsprover och brevgranskning. Själva vidmakthållandet av frihetsberövandet utgör också myndighetsutövning. En annan sak är att det inom Kriminalvårdens verksamhetsområde finns anledning att göra en åtskillnad, när man talar om tillämpningen av olika förvaltningsrättsliga regler, mellan faktiskt handlande inom kriminalvården och andra åtgärder. Den frågan gäller dock egentligen distinktionen mellan ärendehandläggning och annan förvaltningsverksamhet och tar således sikte på begreppet ”ärende” i

text: förvaltningslagen

text: snarare än begreppet ”myndighetsutövning”. Brevgranskning är t.ex. en åtgärd som bör karakteriseras som faktiskt handlande och inte som handläggning av ett ärende (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 144).

text: Placering på en häktesavdelning, vilken som helst, innefattar normalt inte myndighetsutövning. I det aktuella fallet hade emellertid AA – som jag uppfattar det – begärt förflyttning från en häktesavdelning där intagna inte vistas gemensamt till en gemensamhetsavdelning. Det var alltså inte fråga om förflyttning mellan två likvärdiga avdelningar, utan om att AA ville ha en placering som för honom uppenbarligen framstod som mer förmånlig. Handläggningen av AA:s ansökan måste mot den bakgrunden, enligt min mening, anses utgöra myndighetsutövning. AA hade därmed rätt att bli underrättad om det material som hade tillförts hans ärende, såvida det inte av hänsyn till något allmänt eller enskilt intresse var av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjdes (

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL). Eftersom häktet såvitt framkommit inte hade denna intresseavvägning för ögonen vid handläggningen av ärendet, har jag inte funnit meningsfullt att närmare utreda vad de inhämtade upplysningarna avsåg. Jag nöjer mig med att konstatera att häktet brustit i sin tillämpning av

text: förvaltningslagen

text: . Jag är kritisk till detta.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO, som kom in den 15 juli 2004, framförde AA kritik mot Polismyndighetens i Stockholms län, City polismästardistrikt, handläggning av ett trafikärende. Av anmälan framgick bl.a. följande. I november 2002 skadades en kvinna i samband med en trafikolycka. Kvinnan stod på en trottoar och väntade på en taxi då en bil utan förvarning backade på henne varvid hon kastades till marken. Kvinnan fick kvarstående men av de skador hon erhöll vid tillfället. Det fanns vittnen till händelsen men åtal har inte väckts varför målsäganden berövats möjligheten att föra skadeståndstalan genom åklagaren.

type: stycke

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet T45366-02 granskades.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från polismästaren BB (här utelämnade).

text: Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: Den 19 november 2002 skadades AA i samband med en trafikolycka. Enligt anmälan till JO stod hon på trottoaren vid Kungsgatan utanför Konserthuset och väntade på en taxi hon beställt då en bil utan förvarning backade bakåt och hon kastades till marken. I samband med fallet ådrog hon sig personskador. En polispatrull kom till platsen och AA fördes i ambulans till sjukhus där hon vårdades i en månad. Hon har enligt uppgift kvarstående men. AA, anmälare och sambo med den skadade, ifrågasätter handläggningen av trafikärendet hos polismyndigheten och anför att då åtal inte har väckts har AA berövats möjligheten att föra skadeståndstalan genom åklagare.

text: Inhämtade upplysningar

text: Polismästare BB har lämnat upplysningar om ärendets handläggning. Av skrivelsen framgår att en polispatrull kom till platsen sju minuter efter att olyckan inträffat och att förundersökning inleddes dagen efter olyckan, den 20 november 2002. Några dagar senare infordrade polismyndigheten skriftliga berättelser angående det in-

text: träffade från AA och ett vittne. De begärda berättelserna kom in till myndigheten den 4 december 2002 respektive den 20 januari 2003. Vittnet kompletterade sedan sin berättelse i en skrivelse som kom till myndigheten den 19 februari 2003. En handläggare i ärendet utsågs den 11 april 2003 och efter detta synes inga ytterligare utredningsåtgärder ha vidtagits.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. Av dessa bestämmelser framgår bl.a. att en förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats, om det inte är uppenbart att brottet inte går att utreda (1 §). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger och finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (4 § andra stycket). Av kommentaren till

text: rättegångsbalken

text: (Gullnäs m.fl. s. 23:27) framgår att motivet till att förundersökningen skall bedrivas skyndsamt är utredningens effektivitet och att straffet följer snarast efter brottet. Av

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att förundersökningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall även ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet (

text: 1 a § andra stycket

text: Bedömning

text: Av City polismästardistrikts yttrande framgår att den aktuella förundersökningen synes ha blivit liggande utan att någon utredningsåtgärd vidtagits från den 11 april 2003 till i början av september 2004, dvs. nästan ett och ett halvt år. Polismyndigheten delar City polismästardistrikts uppfattning om att detta inte är acceptabelt, särskilt med hänsyn till att de eventuella brotten i ärendet har en relativt sett kort preskriptionstid. Som distriktet anför riskerar utdragna handläggningstider att urholka allmänhetens förtroende för polisens förmåga att förhindra och beivra brott. Långsam handläggning medför dessutom i regel negativa konsekvenser för den enskilde målsäganden. Den aktuella förundersökningen är av ett sådant slag att den leds av polismyndigheten. Förundersökningsledaren har enligt

text: förundersökningskungörelsen

text: det yttersta ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Detta innebär att det är undersökningsledarens ansvar att dra upp riktlinjer för arbetet och att genom direktiv och andra styrmedel se till att förundersökningen bedrivs effektivt. För de fall då en handläggare har utsetts har denne givetvis samtidigt det omedelbara ansvaret för att de tilldelade ärendena utreds. Det är polismyndighetens uppfattning att förevarande förundersökning inte har bedrivits med vederbörlig effektivitet och sådan skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Polismyndigheten vill dock framhålla att City polismästardistrikt har, som framgår av yttrandet, återupptagit arbetet med förundersökningen och distriktet försäkrar att man kommer att kunna slutredovisa ärendet till åklagare innan preskription inträder i november 2004. Enligt uppgift vidtar man dessutom åtgärder inom trafikenheten för att något liknande inte skall inträffa igen. Polismyndigheten beklagar att handläggningen av ärendet har dragit ut på tiden såsom gjorts i detta fall. Som polismästardistriktet redovisat kan dock ärendet förväntas handläggas med större drivkraft fortsättningsvis.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Därefter inhämtades från polismyndigheten och Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, att polisen redovisade utredningen till åklagaren den

text: 26 oktober 2004 och att åklagaren lade ned förundersökningen den 24 november 2004 med motiveringen att brottet var preskriberat.

text: Bedömning

text: Utredningen ger vid handen att det aktuella ärendet låg obearbetat under närmare ett och ett halvt års tid. Den utdragna handläggningstiden bidrog således till att preskription kom att inträda innan beslut i åtalsfrågan hann fattas.

text: Jag delar polismyndighetens bedömning att det är oacceptabelt att ett ärende inte åtgärdas under så lång tid som nu varit fallet. Polismyndigheten förtjänar alltså kritik för den långa handläggningstiden. Jag noterar att polismyndigheten uppgivit att åtgärder skall vidtas inom trafikenheten för att något liknande inte skall inträffa igen.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Preskription

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, för långsam handläggning av en förundersökning m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 1 juli 2005, klagomål mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm. Han var missnöjd med att en förundersökning hade lagts ned med motiveringen att åtal inte var påkallat ur allmän synpunkt. Han var vidare missnöjd bl.a. med att handläggningen av förundersökningen, sedan överåklagaren beslutat om dess återupptagande, dragit ut på tiden i sådan utsträckning att brotten hade preskriberats innan förundersökningen hunnit avslutas.

text: Utredning

text: Diarieblad och en skrivelse från dåvarande chefsåklagaren BB, ställd till bl.a. kriminalinspektören CC, i ärende C11-13-3364-03 vid City åklagarkammare i Stockholm infordrades.

text: Av infordrade handlingar samt handlingar som AA bifogat sin anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 12 augusti 2003 beslutade kammaråklagaren DD att inte väcka åtal i ett ärende som avsåg bl.a. vållande till kroppsskada eller sjukdom med anledning av en händelse som inträffat den 25 mars 2002 (ärende C11-13-3364-03). Sedan AA, som var en av målsägandena i ärendet, begärt överprövning beslutade vice överåklagaren EE den 1 december 2003 att förundersökningen skulle återupptas för i vart fall skadegörelse och/eller vårdslöshet i trafik. Överåklagarens beslut inkom till City åklagarkammare i Stockholm den 3 december 2003 och ärendet kom att handläggas av BB.

text: BB framställde i en skrivelse ställd till bl.a. kriminalinspektören CC önskemål om ett sammanträffande ”för genomgång av föreliggande och kommande kompletterande utredning”. Skrivelsen var ursprungligen daterad den 15 december 2003, men datumet hade genom en handskriven anteckning ändrats till den 20 april 2004. Något sammanträffande ägde emellertid inte rum mellan åklagare och polis i det

text: aktuella ärendet sedan förundersökningen återupptagits. Den 13 juli 2004 beslutade BB att lägga ned förundersökningen på grund av att brotten var preskriberade.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från BB och CC.

text: BB upplyste i huvudsak följande.

text: Han brukar regelmässigt vidta åtgärder omedelbart i ärenden där överåklagaren beslutat att återuppta en förundersökning. I det aktuella ärendet finns en skrivelse från honom till polisen daterad den 15 december 2003. Datumet hade emellertid strukits över och sedan för hand ändrats till den 20 april 2004. Exemplaret i akten var endast undertecknad med hans initialer och på en gul ”post-it-lapp” fanns anvisningar om att överåklagarens beslut och en skrivelse från målsäganden skulle bifogas. Allt detta tydde på att skrivelsen till polisen expedierats den 15 december 2003. Av förbiseende diariefördes emellertid inte detta av vare sig honom själv eller hans sekreterare. När han sedan gjorde en genomgång av alla sina ärenden, vilket han gjorde var tredje eller var fjärde månad, upptäckte han att han inte hade erhållit något besked från polisen med anledning av skrivelsen. Den skickades då åter till polisen, men hans sekreterare strök över datumet och angav den 20 april 2004 i stället. Av förbiseende uppmärksammade han beklagligtvis inte att brotten hade preskriberats. Att han förbisåg detta berodde på hans stressade arbetssituation och höga arbetsbelastning.

text: CC upplyste bl.a. följande.

text: I polismyndighetens akt finns en skrivelse från åklagaren med önskemål om sammanträffande för genomgång av föreliggande och kommande kompletterande utredning. Skrivelsen var ursprungligen daterad den 15 december 2003, men datumet hade strukits över och i stället hade den 20 april 2004 angetts. Skrivelsen kom in till polismyndigheten den 22 april 2004. Något annat hade inte hänt i ärendet från det att överåklagaren beslutade att förundersökningen skulle återupptas till dess att åklagaren beslutade att lägga ned förundersökningen p.g.a. preskription. I åklagarens skrivelse var polismyndighetens diarienummer felaktigt. Han kan därför inte helt utesluta att skrivelsen – för det fall den skickades tidigare – kom på avvägar hos polismyndigheten.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i det aktuella ärendet efter det att överåklagaren beslutat att förundersökningen skulle återupptas.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från dåvarande chefsåklagaren FF vid City åklagarkammare i Stockholm.

text: FF uppgav bl.a. följande. Vice överåklagaren EE vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm beslutade den 1 december 2003 att återuppta en förundersökning för ”i vart fall skadegörelse och/eller vårdslöshet i trafik”. Beslutet avsåg en händelse som inträffat den 25 mars 2002. Påföljden för de aktuella brottsrubriceringarna är böter eller fängelse sex månader, vilket innebär en preskriptionstid om två år. Den kompletterande utredning som skulle göras i anledning av beslutet måste därför vara färdigställd inom en

text: kortare tid samt – för det fall att åtal skulle väckas – att den misstänkte delgetts utredning och åtal före den 25 mars 2004. Ärendet omlottades den 4 december 2003 för att handläggas av chefsåklagaren BB fortsättningsvis. Av tjänsteanteckningar som bifogats ärendet från JO framgår att BB yttrat sig angående sin handläggning av ärendet. Även förundersökningsledaren polisinspektören CC vid Citypolisens trafikgrupp har lämnat en redogörelse. Det saknas anledning att upprepa vad som där framkommit. Klart är att BB upprättat en skrivelse daterad 2003-12-15 ställd till polisen med information om att förundersökningen återupptagits med önskemål om ett sammanträffande för en genomgång av den kompletterande utredning som skulle göras. Av misstag har ett felaktigt diarienr hos polisen angivits nämligen T 1157-02 istället för T11557-02. Skrivelsen har inte diarieförts i Brådis – åklagarmyndighetens diariesystem – vilket skall göras beträffande utgående skrivelser och direktiv. Det kan därför i efterhand inte utrönas om skrivelsen verkligen expedierats till polisen eller ej. Den 20 april 2004 har samma skrivelse omdaterats och expedierats till polisen, vilket diarieförts. Som inledningsvis konstaterades var det ifrågasatta brottet begånget den 25 mars 2002 varför preskription under angivna rubriceringar redan inträtt. Jag beklagar att ärendets handläggning på grund av olyckliga omständigheter blivit bristfällig. Så till frågan om uppföljning och bevakning av mål där risk för preskription föreligger. I första hand åligger det den handläggande åklagaren att bevaka att åtgärder vidtas så att utredningen fullföljs före preskriptionstidens utgång. Någon särskild varning eller bevakning med tanke på preskriptionstid för olika brott läggs inte in i diariesystemet i motsats till de rutiner som förekommer vid frihetsberövade. Balansuppföljning brukar göras hel- och halvår. Det innebär att balanslistor tas fram för samtliga tjänster och lämnas till åklagarna för genomgång av de ärenden som finns på tjänsten dvs. även till rätten instämda mål. Någon månad därefter lämnas balanslistorna till kammarchefen med notering om vad som hänt i ärendena. För att det inte skall bli en arbetstopp i samband med årsskiftet brukar balanslistor tas ut i oktober - november. Listorna från 2003 finns inte längre kvar. Det innebär att någon allmän balansgenomgång inte förekom på kammaren under de i rubricerade ärende aktuella månaderna. En rutin för bevakning av ärenden med preskriptionsrisk kommer att initieras på kammaren.

text: Åklagarmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Efter att vice överåklagaren EE vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Stockholm i överprövningsärende den 1 december 2003 beslutat att återuppta förundersökningen kom målet den 4 december 2003 att tilldelas chefsåklagare BB vid City åklagarkammare. I beslut den 13 juli 2004 lade BB ned förundersökningen under motivering att brotten var preskriberade. Det skall noteras att åtalspreskription inträtt den 25 mars 2004. I åklagarakten finns en skrivelse benämnd Komplettering i överprövningsärende, T1157-02. Skrivelsen är daterad den 15 december 2003 ställd till en enhet vid Polismyndigheten i Stockholms län och undertecknad av BB. I skrivelsen anges bl.a. att BB önskar ett sammanträffande för genomgång av föreliggande och kompletterande utredning. Vidare anges att målsägandens skrivelse med tillhörande skrivelser bifogas. Klarlagt är att denna skrivelse inte blivit diarieförd i Åklagarmyndighetens brottmålsdiarium (BRÅDIS). Däremot är det oklart om skrivelsen jämte bilagor kommit polismyndigheten tillhanda. Av diariet framgår att skrivelsen den 20 april 2004 expedierats till polismyndigheten. Den gamla dateringen 15 december 2003 - har

text: strukits över och nytt datum anges till den 20 april 2004. Som ovan angivits hade preskription redan inträtt den 25 mars 2004. Om skrivelsen expedierats utan att diarieföring skett är detta naturligtvis inte korrekt. Enligt

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Ansvaret härför åvilar förundersökningsledaren. Skyndsamhetskravet gör sig särskilt gällande i mål där preskription inträder inom en inte alltför lång framtid. När åklagaren är förundersökningsledare har han ansvaret för att utredningen bedrivs med sådan skyndsamhet att preskription i görligaste mån kan förhindras. Kammarchefen har i sitt yttrande lämnat en redogörelse för den s.k. balansuppföljningen. BB har i telefonsamtal med JO bl.a. uppgivit att han brukar göra en genomgång av sina ärenden var tredje eller var fjärde månad. Det kan konstateras att varken kammarens allmänna rutiner eller BB:s rutiner när det gäller uppföljning av balanserade mål inte förhindrat att åtalspreskription inträtt i nu aktuellt mål. I mål där preskription inträder inom en inte alltför lång framtid är det naturligtvis så att åklagaren måste vara särskilt uppmärksam på tidsaspekten. Man kan därvid inte ha en allmän rutin som innebär att man följer upp målen en gång i kvartalet eller i tertialet. I sin skrivelse till polismyndigheten anger BB att han önskar ett sammanträffande med utredningsmannen för en genomgång av ärendet. Skrivelsen får förstås så att BB hade för avsikt att ge närmare direktiv till polisen om vad som skulle utredas och att någon utredning därvidlag inte skulle komma att påbörjas förrän mötet kommit till stånd. Att preskription dessutom var förhållandevis nära förestående torde var något som BB varit medveten om även om BB inte särskilt anger detta i sin skrivelse till polismyndigheten. Som en konsekvens härav borde BB rimligen i nära anslutning till det att han daterat skrivelsen efterhört med polismyndigheten när sammanträffandet kunde ske. Att BB inte förrän i april 2004 uppmärksammar målets existens är oacceptabelt och förtjänar kritik. Det noteras med tillfredsställelse att kammarchefen i sitt yttrande uppger att en rutin för bevakning av ärenden med preskriptionsrisk kommer att initieras. Avslutningsvis vill jag peka på vad jag nyligen i några tidigare ärenden upplyst om, nämligen att det inom kort kommer att påbörjas ett arbete med att utfärda riktlinjer för hur åklagarorganisationen och enskilda åklagare skall agera som förundersökningsledare gentemot polisen då utredningsresurser inte ställs till förfogande eller då utredningsåtgärder drar ut på tiden.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Med anledning av AA:s klagomål såvitt avser DD:s beslut att inte väcka åtal vill jag inledningsvis nämna att JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och deras befattningshavare följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med granskningen är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Detta innebär att JO inte brukar ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. DD:s beslut att inte väcka åtal i ärendet föranleder mot denna bakgrund inte något uttalande från min sida.

text: Jag övergår härefter till frågan om handläggningstiden i det aktuella ärendet sedan överåklagaren beslutat att förundersökningen skulle återupptas.

text: En förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned. Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]). Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet.

text: Förundersökningen i det aktuella ärendet återupptogs genom ett beslut av överåklagaren den 1 december 2003. BB, som tilldelades ärendet den 4 december 2003, upprättade den 15 december 2003 en skrivelse i vilken han framförde önskemål om ett sammanträffande med polisen. Det har inte gått att utreda om skrivelsen översändes till polismyndigheten i anslutning till att den upprättades. Några ytterligare utredningsåtgärder i denna del synes inte meningsfulla. Jag kan i sammanhanget endast konstatera att skrivelsen, för det fall den expedierades till polisen, naturligtvis borde ha diarieförts.

text: Det är klarlagt att något sammanträffande mellan åklagaren och polisen inte ägde rum med anledning av skrivelsen den 15 december 2003. Av utredningen framgår vidare att det dröjde fyra månader efter det att skrivelsen ursprungligen upprättades till dess åklagaren vidtog nästa åtgärd i ärendet. När skrivelsen den 20 april 2004 översändes till polisen hade emellertid de brott som förundersökningen avsåg kommit att preskriberas. Det dröjde därefter ytterligare nästan tre månader innan åklagaren beslutade att lägga ned förundersökningen på grund av att preskription inträtt. Under tiden från det att förundersökningen återupptogs till dess att brotten preskriberats vidtogs inte några utredningsåtgärder som förde förundersökningen framåt.

text: BB har uppgett att han av förbiseende inte uppmärksammade att brotten preskriberats när han den 20 april 2004 översände skrivelsen till polisen. Som skäl härför har han hänvisat till en stressad arbetssituation och hög arbetsbelastning.

text: JO har i ett stort antal ärenden under de senaste åren kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i RB. Jag är således väl medveten om att arbetssituationen inom såväl åklagarväsendet som polisväsendet är ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. I ett fall som det nu aktuella, där förundersökningen återupptagits och den avser brott med kort preskriptionstid, är det emellertid självfallet angeläget att åklagaren vidtar åtgärder för att driva ärendet framåt så att inte en utdragen handläggningstid medför att brotten preskriberas innan saken hunnit prövas. Såsom Åklagarmyndigheten konstaterat i remissvaret måste åklagaren således i sådana ärenden vara särskilt uppmärksam på tidsaspekten.

text: I likhet med Åklagarmyndigheten anser jag att BB i nära anslutning till att han upprättade skrivelsen den 15 december 2003 borde ha efterhört med polismyndigheten när sammanträffandet kunde äga rum. Det är, med hänsyn till den korta preskriptionstiden i ärendet, helt oacceptabelt att BB inte följde upp den skrivelse

text: han upprättat eller vidtog någon annan åtgärd i ärendet innan preskription inträdde. Det är vidare anmärkningsvärt att BB inte tidigare uppmärksammade att de brott som avsågs med förundersökningen hade preskriberats. För den bristfälliga handläggningen av ärendet förtjänar han kritik. Jag noterar med tillfredsställelse upplysningen om att en rutin för bevakning av ärenden med preskriptionsrisk kommer att initieras på åklagarkammaren. Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, Norrorts åklagarkammare i Stockholm, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 15 juni 2006, framförde AA kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, Norrorts åklagarkammare i Stockholm, med anledning av handläggningen av en förundersökning rörande misshandel.

text: Utredning

text: Diarieblad i åklagarkammarens ärende 101-3308-03 och Södra Roslags tingsrätts dom i mål B 2052-03 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från kammaråklagaren BB, dåvarande tf. chefs-åklagaren CC och chefsåklagaren DD.

text: Av handlingarna och upplysningarna framgick bl.a. följande. EE polisanmälde den 25 maj 2003 sin f.d. man för misshandel. Hon anmälde också att han misshandlat deras fyra gemensamma barn, födda 1990, 1991, 1993 och 1995. Ärendet lottades in på åklagarkammaren. Under återstoden av år 2003 och i början av år 2004 vidtogs vissa utredningsåtgärder. Den 11 augusti expedierades nya direktiv till polisen och den 13 augusti inkom med anledning av direktiven ett tilläggsprotokoll från polisen. Den 28 oktober 2005 väcktes åtal för misshandel. Tingsrätten fann att de delar av åtalet som kunde anses styrkta var att bedöma som ringa misshandel och därmed preskriberade, varför åtalet ogillades i sin helhet. – Det framkom att olika åklagare varit ansvariga för handläggningen.

text: BB uppgav att han upplevde den aktuella tiden som en ”tuff arbetsperiod” och att han påtalat för DD att ärenden låg i balans.

text: Arbetsbelastningen under år 2004 fram till den sista maj 2005 var, enligt CC, hög på kammaren. Situationen blev därefter ännu mer ansträngd. Vidare framhöll hon att även de mindre erfarna åklagarna, dit BB då kunde räknas, fick handlägga svåra och omfattande mål, eftersom det fanns alltför få erfarna åklagare vid kammaren.

text: DD upplyste att han vid den tid som avses med anmälan var chef för Norrorts åklagarkammare. Han kunde inte dra sig till minnes att BB talat med honom om att

text: han upplevde sin arbetssituation som pressad men han hade ingen anledning att ifrågasätta denna uppgift.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle särskilt framgå anledningen till att den i

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK föreskrivna tidsfristen överskridits, vilka åtgärder som åklagaren vidtagit för att påskynda handläggningen, vilka eventuella åtgärder som vidtagits från handläggande åklagares respektive kammarledningens sida när det uppdagades att ärendet ”låg i balans”, samt vilka bevakningsrutiner som funnits på åklagarkammaren beträffande denna kategori av ärenden.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren FF) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren GG.

text: GG

text: Ärendet har handlagts på åklagarkammaren sedan 030525. Åtal väcktes 051028, nästan två och ett halvt år senare. Den långa handläggningstiden är naturligtvis inte acceptabel, särskilt inte med målsägande under 18 år. Den konkreta anledningen till att just detta ärende tagit så lång tid att handlägga har för mig inte varit möjligt att utreda. Flera åklagare har mer eller mindre varit inblandade i ärendet. HH har uppgivit att hon inte varit ansvarig för själva utredningen utan endast väckt åtal. Hon kan därutöver möjligen ha givit direktiv om slutdelgivning. HH har inte någon kunskap om varför handläggningstiden i just detta ärende blivit så lång. Ärendet har sedan 050530 enligt diariet handlagts på JJ:s rotel. Hon har dock inte något minne av att hon rent faktiskt handlagt ärendet utan detta har skötts av annan eller andra åklagare – – –. Enligt uppgift från kansliet har det under åren 2003 och 2004 funnits en bevakningsrutin för ärenden med målsägande under 18 år. Respektive åklagare hade då att på en lista (tillgänglig genom kammarens datornät) anteckna antalet ärenden och ålder på det äldsta ärendet. Hur denna rutin utnyttjades på kammaren och varför denna rutin upphörde är för mig obekant. Efter det att jag 060901 tillträdde som chef för Norrortskammaren har jag informerats om att 19 åklagare av olika skäl lämnat kammaren sedan 050101 (permanent eller med tjänstledighet). Under samma tid har kammaren fått ett tillskott på 10 åklagare (undertecknad inkluderad) varav 6 är unga och oerfarna. Detta har lett till en mycket ansträngd arbetssituation på kammaren och en känsla bland medarbetarna av att inte riktigt räcka till. Situationen är bekant för riksåklagarens kansli. En av mina främsta arbetsuppgifter som nytillträdd kammarchef är att se till att kammaren får en tillräcklig personalresurs. Detta är en förutsättning för att ärenden skall kunna handläggas på ett fullgott sätt, bl.a. avseende tidsfrister. Behovet av nödvändiga bevakningsrutiner kommer också att inventeras.

text: FF

text: Bakgrund

text: Den 25 maj 2003 anmälde EE till Polismyndigheten i Stockholms län att hon under en längre tid blivit misshandlad av sin f.d. make KK. Samtidigt anmälde hon att deras fyra gemensamma barn föda 1990, 1991, 1993 och 1995 utsatts för misshandel av KK (anmälan K 129637-03). Polismyndigheten beslutade samma dag att inleda förundersökning. Som skäligen misstänkt antecknades KK. Anmälan inkom till åklagarkammaren den 26 maj 2003.

text: Två dagar efter det att anmälan inkom till åklagarkammaren gav åklagaren polisen direktiv om att den misstänkte KK skulle höras rörande misshandel av EE och de fyra barnen. Förhöret genomfördes den 17 juli 2003. Den 24 juli 2003 gav åklagaren polisen direktiv om att barnen skulle höras. Förhören skulle videoinspelas. Förhör med två av barnen skedde den 12 september 2003 resp. den 20 november 2003. Den 2 december 2003 gav åklagaren polisen direktiv om att höra de båda andra barnen. Förhören genomfördes den 28 januari 2004. I skrivelse den 1 februari 2004 påminner åklagaren polisen om de begärda förhören. Den 18 februari 2004 inkom förundersökningsprotokoll till åklagarkammaren. Den 11 augusti 2004 gav åklagaren polisen direktiv om att den misstänkte ånyo skulle delges misstanke om brott då tidigare misstankedelgivning inte varit tillfyllest. Polisen genomförde begärd komplettering samma dag. Åklagaren väckte åtal den 28 oktober 2005.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt omständigheterna medgiva. Finns ej längre anledning till dess fullföljande, skall den nedläggas. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: framgår att en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall bedrivas särskilt skyndsamt om brottet riktas mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Av uppgifterna i anmälan och i det kompletterande förhör som skedde med målsäganden dagen efter anmälan framgår att som skäligen misstänkt för anmälda brott mot EE och de fyra barnen var KK. Att samtliga barn var under 18 år framgår klart i anmälan. Vidare torde det inte kunna råda någon tvekan om att den anmälda brottsligheten var av sådant slag att

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: skulle tillämpas. Den i 2 a § nämnda tidsfristen började därför löpa redan vid anmälningstillfället den 25 maj 2003. Beslut i åtalsfrågan skulle således ha fattats före den 25 aug 2003. Som ovan angivits får den i 2 a § angivna tidsfristen överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. En motsvarande undantagsregel finns i

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Skrivningen är densamma som i 2 a §. I regeringens proposition 1994/95:12, Handläggning av ungdomsmål, sägs (sid. 96-97) beträffande nämnda tidsfrist att densamma endast får överskridas om det är absolut nödvändigt t.ex. om det är fråga om en mycket omfattande brottsutredning såsom vid ligabrottslighet med många misstänkta och ett stort antal brott som är svårutredda. Vidare sägs att tidsfristen kan få överskridas om man under förundersökningens gång upptäcker nya brott som den unge misstänks för eller att den unge under det att förundersökningen pågår begår nya brott. Som ytterligare exempel anförs att det är nödvändigt att genomföra tekniska undersökningar som tar lång tid. Det förhållandet att det för tillfället råder brist på utredningspersonal eller att andra uppgifter anses böra ges företräde innebär inte att fristen får överskridas. Den nu aktuella utredningen kan inte sägas vara omfattande eller svårutredd. Någon särskild teknisk utredning har inte behövt göras. Förhör med barn kan ibland vara svåra att få till stånd. Detta skulle i undantagsfall kunna vara ett skäl till att tidsfristen skulle kunna få överskridas. Varken av handlingarna i målet eller av chefsåklagarens yttrande framgår att det förelegat problem med att få till stånd förhör med barnen. Något acceptabelt skäl att överskrida tidsfristen har såvitt Åklagarmyndigheten kan bedöma inte förelegat i detta mål.

text: I detta fall har tidsfristen i 2 a § överskridits med mer än två år. Det huvudsakliga skälet härtill synes inte vara kopplat till brist på utredningsresurser hos polisen utan torde finnas på åklagarkammaren, vilket framgår av chefsåklagarens yttrande. Förundersökningen var de facto klar i februari 2004 men åtal väcktes först i oktober 2005. Även om personalsituationen på åklagarkammaren varit ansträngd är det inte acceptabelt att det skall gå två och ett halvt år efter det att anmälan gjorts till det att åklagaren fattat beslut i åtalsfrågan. När det gäller övriga frågor som rests i JO:s remiss hänvisas till chefsåklagarens yttrande. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Därefter inhämtades ytterligare upplysningar från BB, GG och kammaråklagaren LL.

text: GG upplyste att det inte med hjälp av uppgifterna i diariet kunnat utredas mera exakt vilka perioder olika åklagare varit inblandade i ärendet eller ens vilka åklagare som handlagt saken. Av diariet framgår att ärendet flyttades från åklagartjänst 16 till åklagartjänst 12 den 30 maj 2005. BB ansvarade för rotel 16 fram till någon gång i januari 2005. Därefter innehades den av LL. Kammaråklagaren HH ansvarade för rotel 12 fram till hösten 2005 då roteln övertogs av kammaråklagaren JJ.

text: BB uppgav att han inte minns vid vilken tidpunkt som han tog över ärendet men han tror att han fick detta i samband med att han tog över en annan åklagares rotel. Han vet att han vid mer än ett tillfälle talade med DD om att han hade mycket att göra och att det fanns flera ärenden i balans med överskridna frister. Han kom inte ihåg när dessa samtal ägde rum och han trodde inte att han specifikt nämnde det aktuella ärendet eller något annat ärende. Även hans kollegor ansåg, som han uppfattade det, att det var en mycket tung period.

text: LL uppgav att han inte har någon närmare minnesbild av ärendet. Anledningen till att han inte fattade något beslut i åtalsfrågan under den tid som han ansvarade för ärendet var med all sannolikhet att det fanns andra ärenden som måste prioriteras.

text: Bedömning

text: Av

text: (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom eller henne de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket FUK). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han eller hon får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: När det, som i förevarande fall, är fråga om en förundersökning i vilken målsäganden är under 18 år ställs i 2 a § FUK ett särskilt krav på skyndsamhet. Enligt bestämmelsen skall en förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan

text: inte fyllt 18 år bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: KK antecknades den 25 maj 2003 som skäligen misstänkt för misshandel av bl.a. fyra personer under 18 år, varför beslut i åtalsfrågan således skulle ha fattats senast den 25 augusti 2003. Ett sådant beslut fattades emellertid inte förrän drygt två år senare, den 28 oktober 2005.

text: De utredningsåtgärder som vidtagits i ärendet har i princip bestått av förhör med den misstänkte samt med fem olika målsägande, varav fyra barn. Det kan särskilt anmärkas att samtliga förhör med barnen ägde rum efter det att tremånadersfristen hade löpt ut, trots att det inte synes ha förelegat några svårigheter med att anordna något av förhören. Som Åklagarmyndigheten angett kan inte heller utredningen sägas ha varit omfattande, brotten svårutredda eller någon särskild teknisk utredning nödvändig. Jag delar därför myndighetens bedömning att det inte funnits skäl att överskrida tremånadersfristen.

text: Av skriftliga och muntliga upplysningar från GG har framgått att flera åklagare har varit mer eller mindre inblandade i ärendet, men att det inte närmare gått att utreda under vilka tidsperioder respektive åklagare varit ansvarig för ärendet. Jag finner det anmärkningsvärt att det inte på ett enkelt sätt varit möjligt att få fram uppgifter om vilken åklagare som varit ansvarig för ärendet vid olika tidpunkter. Vidare utredningsåtgärder i frågan synes dock inte meningsfulla. De åklagare som, såvitt kunnat utredas, varit ansvariga för ärendet har förklarat den utdragna handläggningstiden med det ansträngda arbetsläget.

text: Jag är i och för sig väl medveten om att arbetssituationen inom åklagarväsendet är ansträngd. Undantag från en i författning given föreskrift om att ett ärende av visst slag skall handläggas inom viss tid bör emellertid principiellt endast kunna göras av skäl som är hänförliga till omständigheterna i det enskilda ärendet. Det innebär att t.ex. organisatoriska svårigheter eller bristande resurser inte utgör godtagbara skäl för att överskrida den tid inom vilken förundersökningen skall vara avslutad och beslut i åtalsfrågan fattat. Jag vill också betona att i ett sådant fall måste särskilt höga krav ställas på aktivitet från förundersökningsledarens sida.

text: Åklagarmyndigheten har angett att förundersökningen de facto synes ha varit klar i februari 2004, dvs. drygt ett och ett halvt år innan åtal väcktes. Att ett ärende, i vilket en föreskriven tidsfrist redan har överskridits, ligger till synes obearbetat hos åklagare under så lång tid är synnerligen allvarligt. Jag har emellertid ansett mig kunna avstå från att vidta andra åtgärder än att remittera ärendet.

text: Den utdragna handläggningstiden fick också till följd att preskription inträtt för de brott som tingsrätten vid sin prövning fann styrkta. Detta är naturligtvis helt oacceptabelt.

text: BB har varit ansvarig för ärendet under i vart fall år 2004 och början av år 2005. Han har uppgett att han påtalade för kammarchefen att han hade ett ansträngt arbetsläge och att ärenden med överskridna tidsfrister låg i balans. Han tror emellertid inte att han specifikt nämnde det nu aktuella ärendet eller något annat enskilt fall. Det har i efterhand inte heller gått att utreda när dessa samtal ägde rum eller vilka åtgärder DD eventuellt vidtog med anledning av samtalen.

text: Enligt min uppfattning bör en åklagare, som likt BB ställs i den situationen att han får överta ansvaret för ett ärende när en föreskriven frist redan löpt ut, tämligen omgående kontakta sin chef och redovisa att han anser sig sakna möjlighet att inom rimlig tid besluta i åtalsfrågan. Vid en sådan kontakt bör åklagaren tydligt ange vilket ärende det rör sig om och i vilken utsträckning fristen har överskridits. Kontakten bör dessutom dokumenteras. – BB förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet.

text: DD, som inte ifrågasatt BB:s uppgifter om att han informerades om att det fanns ärenden i balans med överskridna tidsfrister, för-tjänar kritik för att han inte med anledning av informationen vidtog åtgärder som möjliggjorde att beslut i åtalsfrågan skyndsamt kunde fattas. Som chef för åklagar-kammaren har han också varit ytterst ansvarig för att det på kammaren fanns rutiner för bevakning av frister i bl.a. ärenden av aktuellt slag. Av upplysningarna från den nuvarande kammarchefen framgår att sådana rutiner enligt uppgift funnits under år 2003 och 2004. På vilket sätt rutinerna utnyttjats har emellertid inte kunnat utredas, men jag kan konstatera att de i vart fall i detta ärende inte fungerat på ett nöjaktigt sätt.

text: Även LL, som ansvarade för ärendet under omkring fyra månader i början av år 2005 utan att fatta beslut i åtalsfrågan, och HH, som beslutade att väcka åtal knappt fem månader efter det att hon övertog förundersöknings-ledarskapet, förtjänar kritik för det sätt på vilket de handlagt ärendet.

text: Vad AA i övrigt anfört i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslag
Förundersökning
Långsam handläggning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Uttalanden om Polismyndighetens i Västernorrlands län och åklagares vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Sundsvall, handläggning av ett beslag m.m.

sammanfattning: På grund av misstankar om stöld av en plånbok gjorde polisen husrannsakan i den misstänktes bostad i syfte att eftersöka stöldgodset. I bostaden, en lägenhet som delades av flera personer, påträffades en dator. Vid registerslagningar framkom att datorn var av samma märke och möjligen även av samma färg som två datorer som var anmälda stulna i ett annat ärende. Polisen tog datorn i beslag. Det visade sig dock tämligen omgående att datorn rättmätigt tillhörde en av de andra personerna som bodde i lägenheten. Det kom därefter att dröja ett par veckor innan beslaget hävdes och datorn återlämnades. – Jag har inte någon invändning mot polisens beslut om husrannsakan men anser att beslutet att ta datorn i beslag på goda grunder kan diskuteras. Vidare anser jag att handläggningen drog ut på tiden mer än nödvändigt.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Polismyndigheten i Västernorrlands län. Han anförde att polisen gått in i hans rum och tagit hans dator bara på grund av att en person som han delar lägenhet med var misstänkt för brott. Även sedan han med hjälp av kvitton m.m. kunde visa att det var hans dator fick han inte tillbaka den. I datorn fanns bl.a. ett skolarbete som hans flickvän gjort och som skulle lämnas in några dagar senare.

text: Utredning

text: Aktuella handlingar begärdes in från polismyndigheten. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från kommissarien BB, inspektören CC och polisassistenten DD samt från kammaråklagaren EE, åklagarkammaren i Sundsvall. Det framkom därvid följande.

text: Strax efter midnatt den 17 maj 2008 kom polisen att misstänka en person vid namn FF för ringa narkotikabrott (K11492-08). Vid en efterföljande kroppsvisitation påträffades ett bankomatkort som kunde härledas till en plånbok som anmälts försvunnen av GG. (K305-08). Misstanke uppkom om att FF stulit plånboken (K11879-08). Den polisiära förundersökningsledaren CC beslutade om husrannsakan i FF:s bostad i Härnösand i syfte att leta efter ytterligare stöldgods.

text: Husrannsakan ägde rum samma natt kl. 01.10. Eftersom inget tydde på att någon var hemma gjordes bedömningen att husrannsakan kunde genomföras, trots den sena tidpunkten. FF delade lägenhet med ett par andra personer, däribland AA. Vid förhör förnekade FF stöld av bankomat-kortet och uppgav att han hade fått låna det av GG.

text: I lägenheten påträffades en svart och grå dator av märket Asus. Vid slagningar efter stulet gods kom fram, enligt DD, att datorer av samma fabrikat och med samma färg hade anmälts stulna under en bussresa mellan Umeå och Sundsvall. Eftersom den aktuella datorn kunde härröra därifrån togs den i beslag. Enligt beslagsprotokollet beslagtogs datorn, som påträffades i vardagsrummet, från FF. Han antecknades som skäligen misstänkt för stöld av datorn (K11024-08).

text: Efter husrannsakan och beslaget av datorn kontaktades jouråklagaren som beslutade att FF inte skulle anhållas.

text: Senare samma dag, den 17 maj, ringde GG till polisen och uppgav att FF hade bankomatkortet med hans tillåtelse.

text: Enligt BB framställde AA omgående anspråk på datorn. Det vidtogs därför vissa utredningsåtgärder för att ta reda på ägarförhållandena beträffande datorn. Det framkom att datorns serienummer inte stämde överens med de tidigare stulna datorerna och att AA hade kvitto på att han köpt en liknande dator. – Det var även känt att AA:s flickvän hade ett skolarbete, som skulle redovisas senast den 23 maj, i datorn, vilket även antecknades på polisens akt-omslag.

text: Den 22 maj överlämnades ärendena om stöld av plånbok respektive datorer till Åklagarmyndigheten. På lottningsblanketten hade polisen antecknat att ägaren till datorn ville ha den åter omgående. Eftersom AA fortsatte att höra av sig beträffande datorn skickade BB också ett mejl till förundersökningsledaren, EE, och påtalade att AA ville ha tillbaka sin dator och att den inte verkade vara stulen.

text: Sedan FF vid förhör den 10 juni uppgett sig inte göra anspråk på datorn utan i stället att den tillhörde AA hävde EE beslaget samma dag och beslutade att datorn skulle återlämnas till AA.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av de aktuella ärendena (K305-08, K11024-08 och K11879-08). Det skulle därvid särskilt anges vilka eventuella utredningsåtgärder och rättsliga överväganden som hade föregått besluten att utföra husrannsakan i lägenheten där bl.a. FF bodde och att ta datorn i beslag samt vilka kontakter polisen hade haft med åklagaren angående den i beslag tagna datorn.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren HH) kom in med ett remissvar, till vilket var fogat upplysningar från BB och CC.

text: CC anförde bl.a. följande. Hon tjänstgjorde som jourhavarande förundersökningsledare vid tillfället. Husrannsakan gjordes för att eftersöka ytterligare gods som angivits i ärendet om den stulna plånboken. En dator som inte

text: tillhörde ärendet anträffades av polismännen på plats, vilka meddelade henne detta och att det vid slagningar efter stulet gods hade framkommit att det kunde vara fråga om en dator som anmälts stulen i ett annat ärende. Hon beslutade att datorn skulle tas i beslag, sannolikt för att säkra målsägandens rätt.

text: BB anförde bl.a. följande.

text: Jag har i egenskap av polisiär förundersökningsledare haft del av ärendehanteringen av de aktuella ärendena som JO vill ha upplysningar om. Min arbetsuppgift är att leda förundersökningar inom Härnösands kommun som inte leds av åklagare. Jag fattar beslut i dessa ärenden samt ger direktiv om utredningsåtgärder i övrigt. Jag beslutar även om ärendet ska ledas av mig eller om ärendet ska skickas över till åklagarkammaren för ledning av åklagare. I övrigt handläggs ärendena av utredningspersonal. Vi har av olika skäl under en lång period varit underbemannade på utredningssidan, vilket bl.a. har fått till följd att ärendehanteringen blivit långsammare. Detta har även lett till att jag i vissa nödsituationer även fått sköta en del av utredningspersonalens sysslor, såsom att hålla målsägandeoch vittnesförhör samt göra efterforskningar i bl.a. beslagsfrågor m.m. I ett av de nu aktuella ärendena så hade en dator som misstänktes vara stulen tagits i beslag (K11024-08). Detta hade skett på en lördag. Jag tjänstgör inte helgtid, utan jourhavande fu-ledare var den som fattade beslut om husrannsakan och sedermera om beslag. Av handlingarna i ärendet framgår även att jouråklagare varit inkopplad i ärendet vad gäller andra tvångsmedel. Detta innebär att ärendet redan innan det landat på mitt bord på måndagen blivit åklagarlett. Jag är då inte behörig att fatta beslut eller ge direktiv i ärendet, utan ärendet ska lottas över till åklagare. Detta gäller även de ärenden som hör ihop med det ärendet. Detta gjordes enligt handlingarna den 22 maj 2008. Handlingar lottas alltid över så fort som möjligt till åklagare. Innan överlottning tillser jag att ärendet är så fullständigt som möjligt, dvs. att alla handlingar är i ordning så att åklagaren kan fatta relevanta beslut/direktiv (t.ex. tillse att alla beslutsåtgärder är dokumenterade). I detta fall så hade det aktuella ärendet samband med ett annat ärende som det fanns en förlustanmälan i. Ett annat beslag hade kopplats till denna förlustanmälan, vilket innebar att en ny anmälan om stöld fick lov att upprättas eftersom en förlustanmälan inte kan göras om till en brottsanmälan. Beslaget fick styras om till detta ärende. Det jag kommer ihåg så här långt efteråt är att min arbetsbörda redan då var långt över det normala, att vi var kort om utredningspersonal samt att dessa ärenden var struliga när de hamnade på mitt bord för hantering. Jag kommer även ihåg att AA ringde några gånger och var upprörd över beslaget av datorn samt att han ville ha tillbaka datorn omgående. Jag kommer ihåg att jag därför hjälpte till med utredningen gällande om den i beslag tagna datorn var stulen eller ej, vilket jag egentligen inte alls har tid med och vilket inte heller hör till mina normala arbetsuppgifter. Eftersom ärendet var brådskande och det inte fanns övrig tillgänglig personal att utföra uppgiften, så gjorde jag även detta. ”Äganderättsutredningen” skickades över tillsammans med övriga utredningshandlingar. När ärendet lottades över vet jag att vi förtydligade i faxet till Åklagarkammaren i Sundsvall att beslag fanns och att anspråkstagare vill ha beslaget åter omgående. Jag vet också att jag mailade den åklagare som fått ärendena på sitt bord om beslaget och att vi ville ha beslut från honom. Jag tror även att jag försökte nå honom per telefon. Åklagarna är ofta svåra att nå per telefon. Det är först om de inte svarar efter några försök som jag istället brukar använda mig av GroupWise (polisens interna mailsystem). Detta brukar fungera som ett bra kommunikationsmedel. Slutligen vill jag säga att både polisen och åklagarkammaren är tungt belastade arbetsmässigt och att vi har att hantera ett högt ärendeinflöde och ärenden med olika hög prioritetsgrad. Det är omöjligt för mig att idag komma ihåg exakt vilka andra ärenden som också låg på mitt bord och vilka prioriteringar jag tvingades göra. Rent generellt kan jag dock säga att ärenden med frihetsberövade och ungdomar under 18

text: är s.k. högprioritetsärenden, även närståendeärenden med ansökan om besöksförbud el. dyl.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Polismyndigheten gör den bedömningen att det alltid är viktigt att utredningsåtgärder som innebär användande av tvångsmedel sker så skyndsamt som möjligt, för att reducera olägenheter för berörda personer. I förevarande ärende har anmälan inkommit och husrannsakan genomförts samma dag. Det fanns godtagbara skäl vid husrannsakan att misstänka att den funna datorn var stulen och att den frågan behövde utredas. Beslaget var därför rättsenligt. I ärendet fanns en misstänkt person, varför förundersökningsledning låg på Åklagarmyndigheten. Rätten att häva beslaget är därför ett åklagarbeslut. Av Åklagarmyndighetens beslut framgår att beslaget hävts 2008-06-10, kl 13.55, alltså 24 dagar efter att beslaget genomförts. Efter åklagarinträdet har enligt kommissarie BB:s yttrande hon vid flera tillfällen försökt uppmärksamma åklagarmyndigheten att anspråk gjorts för att återfå denna. Det anser myndigheten är tillfyllest. Oberoende av huruvida polisen särskilt uppmärksammat åklagare på förhållandet, har åklagaren haft kunskap om att datorn som var i beslag inte var identisk med den som anmälts stulen, och därför självständigt haft att agera med sådan skyndsamhet som ärendet krävt. Polismyndigheten anser därför att det inte förekommit några brister i ärendets hantering inom polismyndigheten och låter berörda befattningshavare följa ärendet hos JO.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över åklagares handläggning av beslaget, varvid särskilt skulle anges anledningen till att beslaget hävdes först den 10 juni 2008.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren JJ) kom in med ett remissvar, till vilket var fogat upplysningar av chefsåklagaren KK, åklagarkammaren i Sundsvall (här utelämnade) och handläggande åklagare, kammaråklagaren EE.

text: EE anförde följande.

text: Beslaget av datorn var taget från FF enligt beslagsprotokollet. När det sedan genom ivrigt uppvaktande från AA:s sida kom till polisens kännedom att beslaget var felaktigt och dessutom taget från AA: så borde polisen har agerat på annat sätt än vad som skedde. I första hand hävdar jag att den polisiära förundersökningsledaren själv i detta läge hade kunnat häva beslaget. Beslaget var ju inte taget från den person som polisen trodde från början. Polisen skulle inte genom att rätta till sitt misstag på något sätt kränka åklagaren i dennes roll som förundersökningsledare vad gällde FF. Om det nu inte kan anses att den polisiära förundersökningsledaren haft befogenhet att häva beslaget så måste det ha ålegat polisen att på ett otvetydigt sätt genast underrätta åklagaren om det rätta förhållandet. Polisen hade mycket enkelt kunnat ringa mig. Jag har min tjänstemobil på minst 16 timmar per dygn årets alla dagar. Vid förhandlingar i rätten slår jag alltid på mobilen vid pauser. Det är alltså inga problem att få kontakt med mig. Dessutom har vi på åklagarkammaren alltid en åklagare som har dagjour och som är anträffbar på ett särskilt nummer mellan kl. 08.00-16.00 utan avbrott för lunch eller annat. Dagjoursverksamheten hos åklagaren torde vara väl känd hos alla poliser i Västernorrland som sysslar med brottsutredningar. Polisen kunde alltså på ett mycket enkelt sätt förmedla det rätta förhållandet till åklagaren och få ett snabbt beslut beträffande beslaget. När jag hävde beslaget den 10 juni svävade jag fortfarande i den villfarelsen att beslaget var gjort från FF. Först när Justitieombudsmannen ringde upp mig fick jag höra talas om det rätta förhållandet. Av de handlingar som finns i ärendet framgår

text: också att en person som heter AA: gjort anspråk på beslaget och att det var brådskande. Jag visste inte vem denne person var. Eftersom jag tidigare kritiserats av JO och RÅ för att ha lämnat ut ett beslag till annan utan att först fråga den hos vilket beslaget gjorts var jag mycket noga med att höra med FF hur han ställde sig till att beslaget hävdes till annan. Den 10 juni 2008 mellan kl. 09:54 och 10:10 hölls förhör med FF angående den beslagtagna datorn. Förhöret finns med i utredningen. Av förhöret framgår att FF inte gör anspråk på datorn. Samma dag, alltså den 10 juni 2008, hävde jag beslaget kl. 13:55. Det hade då gått 3 timmar och 45 minuter sedan förhöret med FF avslutades. Jag vet inte varför det tog så lång tid men jag kan ha varit upptagen med annat.

text: Åklagarmyndigheten gjorde, efter att ha redogjort för bakgrunden och den rättsliga regleringen, följande bedömning.

text: Frågor om beslag ska naturligtvis behandlas skyndsamt. Graden av skyndsamhet varierar dock från fall till fall. I det aktuella ärendet har ägaren till datorn hos polisen gjort anspråk på datorn och bl.a. anfört att hans flickvän skulle redovisa ett skolarbete den 23 maj och att detta arbete fanns sparat på datorn. Ett sådant skäl bör, enligt min mening, föranleda att beslagsfrågan behandlas särskilt skyndsamt. Det kan inledningsvis konstateras att eftersom en jouråklagare varit inkopplad och fattat beslut i ärendet har förundersökningen varit åklagarledd. Det har således varit korrekt av polisen att underställa åklagare beslaget. Polisen i Härnösand har den 22 maj skickat handlingarna till Åklagarkammaren i Sundsvall. Jag noterar att det då endast återstått en dag till AA:s flickväns skolarbete skulle redovisas. Handlingarna har registrerats vid åklagarkammaren den 26 maj och först någon gång därefter har handlingarna lämnats till den aktuella åklagaren. Åklagaren har således inte haft någon reell möjlighet att reglera beslaget innan skolarbetet skulle redovisas. På den s.k. lottningsblanketten har polisen angett att ägaren till datorn önskade den åter omgående. Däremot anges inte något särskilt skäl härför. Inte heller i det efterföljande e-postmeddelandet nämns något sådant skäl. För det fall polisen inte har bifogat kopior av sitt aktomslag av ärendet synes AA:s uppgift om flick-vännens skolarbete överhuvudtaget inte ha funnits med bland de handlingar som skickats till åklagarkammaren. Åklagaren torde därför inte ha haft någon möjlighet att få klart för sig att det i aktuellt fall varit särskilt angeläget att snabbt reglera beslaget. Det är inte känt när åklagaren tagit del av handlingarna. Av de handlingar som sänts till åklagaren framgick bl.a. att beslaget av datorn gjorts från FF, att datorns tillverkningsnummer inte överensstämde med de datorer som anmälts stulna samt att AA ansåg sig vara ägare till datorn och önskade den åter. Av handlingarna förefaller det inte ha framgått vem AA skulle vara, såsom att denne delade lägenhet med FF. Av e-postmeddelandet framgår endast att AA uppgett att han haft sin dator hos FF. Efter att åklagaren tagit del av handlingarna har han gett direktiv om att FF skulle tillfrågas om denne gjorde anspråk på datorn. Det har inte kunnat klarläggas när åklagaren gav detta direktiv till polisen. Som nämnts är huvudregeln att beslagtagen egendom ska återställas till den hos vilken beslaget gjorts. I detta fall har det varit naturligt att utgå från att beslaget gjorts från FF. AA har dock gjort anspråk på egendomen. Då beslaget har ansetts gjorts från FF och FF inte hörts om beslaget har det, enligt min uppfattning, inte funnits förutsättningar att häva beslaget direkt till AA. I det läge som rådde i utredningen hade beslaget inte heller kunnat hävas direkt till FF eftersom AA gjort anspråk på datorn. Enligt

text: 27 kap. 8 § tredje stycket rättegångsbalken

text: hade beslaget kunnat hävas till FF först efter tre veckor från det att AA underrättats om att beslaget skulle kunna komma att hävas. Mot denna bakgrund har det varit en helt korrekt åtgärd av åklagaren att ge direktiv om att FF skulle höras om sin inställning till beslaget.

text: Eftersom det inte är känt när åklagaren gett direktiv till polisen om att FF inställning i beslagsfrågan skulle utredas är det svårt att ha en bestämd uppfattning om åklagaren har handlagt beslaget med tillräcklig skyndsamhet. Det kan dock konstateras att så fort FF har hörts om sin inställning till beslaget har åklagaren föredömligt snabbt beslutat att häva beslaget och förordnat att datorn skulle utlämnas till AA.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren JJ) gjorde i ett kompletterande yttrande, till vilket fogats upplysningar från kammarchefen KK (här utelämnade), beträffande frågan om när handlingarna från polisen kom in respektive registrerades hos åklagarkammaren, följande bedömning.

text: Enligt

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: ska allmänna handlingar som har kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål. Även av Åklagarmyndighetens handbok för ärendehantering framgår att registrering av handlingar ska ske utan dröjsmål. Detta innebär att registrering i princip ska ske samma dag som handlingen har kommit in eller dagen därefter (se även JO 2002/03 s. 491). En handling får endast undantagsvis bli föremål för handläggning innan den har diarieförts (se JO 1990/91 s. 377). Av kammarchefens upplysningar framgår det att de aktuella handlingarna inkom till kammaren någon gång under torsdagen den 22 maj. På grund av hög arbetsbelastning vid åklagarkammarens kansli registrerades handlingarna under måndagen den 26 maj. Kammarchefen har upplyst att normalt registreras inkomna handlingar samma dag eller senast påföljande dag. Av upplysningarna framgår det vidare att efter det att handlingar har registrerats läggs de ut i respektive åklagares postfack och är därmed tillgängliga för åklagaren. Före registreringsdagen har åklagare normalt inte vetskap om eller tillgång till handlingarna. Det kan således konstateras att de aktuella handlingarna har registrerats två dagar efter det att de inkom till kammaren. Registreringen har alltså skett för sent även om det inte har varit fråga om något längre dröjsmål. Det är naturligtvis angeläget att inkomna handlingar registreras så snart som möjligt. Det har framkommit att Åklagarkammaren i Sundsvall normalt registrerar handlingar inom föreskriven tid. Det finns inte anledning att tro annat än att dröjsmålet i detta fall har berott på den höga arbetsbelastningen som rått vid åklagarkammaren.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren.

text: Bedömning

text: Inledning Den 17 maj 2008 kom FF att misstänkas för ringa narkotikabrott. Vid en efterföljande kroppsvisitation påträffades en annan persons bankomatkort. Detta kort kunde härledas till en plånbok som var anmäld försvunnen. FF kom därför också att misstänkas för stöld varför husrannsakan redan samma dag utfördes i hans bostad. Vid husrannsakan påträffades en dator som misstänktes vara stulen varför den togs i beslag. Datorn visade sig dock tillhöra anmälaren i detta ärende, AA, som delade lägenhet med FF.

text: Mot denna bakgrund har AA i anmälan till JO ifrågasatt polisens beslut att ta datorn i beslag och även dröjsmålet med att återlämna datorn till honom, vilket skedde den 10 juni 2008.

text: Husrannsakan Bestämmelser om husrannsakan finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Enligt 1 §, i dess lydelse vid den i ärendet aktuella tidpunkten, får husrannsakan företas hos

text: någon som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa för eftersökande av föremål som är underkastat beslag eller för att utröna omständighet som kan ha betydelse för utredning om brottet (första stycket). Hos någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får husrannsakan emellertid företas endast om brottet har förövats hos honom eller den misstänkte har gripits där eller det annars förekommer synnerlig anledning att man genom husrannsakan ska anträffa ett föremål som är underkastat beslag eller annan utredning om brottet vinnas (andra stycket). Enligt 6 § får husrannsakan inte utan särskilt skäl verkställas mellan klockan nio eftermiddagen och klockan sex förmiddagen (tredje stycket).

text: Som framgått påträffades vid kroppsvisitionen av FF ett bankomatkort som kunde härledas till en plånbok som var anmäld försvunnen. FF kom därför att betraktas som skäligen misstänkt för stöld (av plånboken och dess innehåll) varför beslut om husrannsakan i hans bostad fattades i syfte att eftersöka resterande stöldgods. Husrannsakan verkställdes omedelbart efter ingripandet mot FF. Frågan huruvida någon är att betrakta som skäligen misstänkt är av den arten att den ger ett visst utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar. Med beaktande av vad som kommit fram finner jag inte skäl att kritisera polis-myndigheten för beslutet om husrannsakan och inte heller för tidpunkten när den verkställdes. Jag noterar att polisen gjorde bedömningen att husrannsakan kunde genomföras, trots den sena tidpunkten, utan att förorsaka olägenhet för någon.

text: AA har i anmälan hit uppgett att polisen gick in i hans rum i lägenheten och tog hans dator i beslag men enligt beslagsprotokollet stod datorn uppställd och påslagen i vardagsrummet när den påträffades. Även om jag inte finner det meningsfullt att utreda den saken vidare vill jag nämna att om en misstänkt delar bostad med andra personer uppkommer i vissa fall frågan om husrannsakan äger rum hos den misstänkte eller hos annan. För att en husrannsakan ska anses äga rum hos den misstänkte bör denne i princip ha oinskränkt tillgång till utrymmet i fråga (se vidare om detta i Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl., s. 549 f.). Polisen måste alltså i sådana här situationer vara uppmärksam på vilka utrymmen som disponeras av den misstänkte eftersom det beträffande andra utrymmen krävs starkare skäl för att husrannsakan ska få genomföras. Beslaget av datorn Enligt

text: 27 kap. 1 §

text: RB får föremål som skäligen kan antas vara avhänt någon genom brott tas i beslag.

text: Av DD:s och CC:s uppgifter framgår att den aktuella datorn – som var svart och grå och av märket Asus – togs i beslag eftersom det vid registerslagningar efter stulet gods framkom att okänd gärningsman i april samma år hade stulit två datorer av samma fabrikat och färg. Jag vill dock påtala att i anmälan om de två stulna datorerna beskrivs det stulna godset som två laptop-datorer av fabrikat Asus och en svart ryggsäck som datorerna förvarades i; det angavs alltså inte vilken färg eller t.ex. serienummer de stulna datorerna hade.

text: Polismyndigheten har i remissvaret anfört att det fanns godtagbara skäl att vid husrannsakan misstänka att datorn var stulen och att den frågan behövde utredas. Såvitt kommit fram i ärendet grundades beslutet tydligen enbart på det förhållandet att datorn var av samma fabrikat och eventuellt samma färg som de två andra datorerna. Det synes inte ha funnits några särskilda kännetecken på den påträffade datorn som överensstämde med de andra datorerna. Inte heller har något framkommit som tyder på att FF på annat sätt kunde sammankopplas med den stölden. Vidare bör beaktas att polisen påträffade datorn i vad som i protokollet beskrivits som ett vardagsrum i en lägenhet som delades av flera personer. Det torde därför ha varit lika troligt att datorn tillhörde någon av de andra boende där som FF. Slutligen tillkommer det faktum att datorer av märket Asus inte är helt ovanliga.

text: Enligt min mening kan det således på goda grunder ifrågasättas om beslutet att ta datorn i beslag var acceptabelt. Jag anser mig dock inte, med viss tvekan, kunna hävda att åtgärden låg helt utanför ramen för vad som får betraktas som godtagbart. Den fortsatta handläggningen av beslaget Utredningen ger sedan vid handen att AA omedelbart efter det att datorn togs i beslag den 17 maj vid upprepade tillfällen gjorde anspråk på den. För honom var saken brådskande eftersom hans flickvän hade ett skolarbete i datorn som skulle redovisas några dagar senare. Nu dröjde det emellertid till den 10 juni innan beslaget hävdes.

text: Frågor om beslag ska behandlas skyndsamt och i detta fall fanns ett beaktansvärt skäl att behandla beslagsfrågan särskilt skyndsamt. Som framgått vidtog också BB tämligen omgående vissa utredningsåtgärder – bl.a. kontroll av tillverkningsnummer – för att ta reda på ägarförhållandena beträffande datorn. Det framkom då att den aktuella datorn inte var någon av de datorer som var stöldanmälda, vilket hon antecknade i en promemoria den 22 maj.

text: Som både polis- och Åklagarmyndigheten anfört var förundersökningen vid tillfället åklagarledd. Den 22 maj överlämnades därför handlingarna i ärendet till åklagarkammaren, varvid BB på lottningslappen särskilt noterade att ägaren av datorn ville ha tillbaka den omgående. I ett mejl någon dag senare till EE påminde hon honom att AA ville ha tillbaka sin dator och uppgav att den inte verkade vara stulen.

text: Det har emellertid framkommit att handlingarna inte registrerades vid åklagarkammaren förrän den 26 maj och att de först därefter kom EE tillhanda. Som Åklagarmyndigheten anfört borde handlingarna självfallet ha registrerats tidigare än vad som nu skedde.

text: EE har uppgett att polisen kunde ”rätta till sitt misstag” genom att själv häva beslaget, vilket inte skulle ”kränka” honom i hans roll som förundersökningsledare. Uttalandet är förvånande.

text: I en åklagarledd förundersökning ankommer det naturligtvis på åklagaren att ta ställning till om beslag ska hävas eller inte. Åklagaren har ett särskilt ansvar för

text: beslagsfrågorna, även i de fall beslagen har såväl beslutats som fastställts av en annan förundersökningsledare. Oavsett i vilket stadium åklagaren tar över en förundersökning som har letts av polisen övertar åklagaren ansvaret för de beslag som då förekommer (Lindberg, a.a., s. 434). Jag noterar att såväl polis som Åklagarmyndigheten också ansett att det ålåg åklagaren att pröva beslagsfrågan.

text: EE har vidare anfört att polisen kunde ha ringt och underrättat honom om det rätta förhållandet och därigenom fått ett snabbt beslut beträffande beslaget. BB har uppgett att hon tror att hon försökte nå EE på telefon men inte lyckades. I stället försökte hon, som framgått, uppmärksamma EE på saken genom att göra en notering på lottningslappen och skicka ett mejl till honom. I dessa handlingar nämndes dock inte det förhållandet att saken var brådskande på grund av att AA:s flickvän hade ett viktigt skolarbete i datorn som hon genast behövde få tillgång till. Jag kan därför ha förståelse för att EE inte insåg att beslagsfrågan behövde behandlas med särskild förtur. Polisen borde lämpligen ha talat med EE per telefon och då uppmärksammat honom på det angelägna i att omedelbart fatta beslut i beslagsfrågan. Sammantaget anser jag att handläggningen av beslaget – även med beaktande av att det givetvis var nödvändigt att fråga FF om han gjorde anspråk på datorn – drog ut på tiden mer än nödvändigt. – – –

text: Vad som i övrigt kommit fram ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


title: Kritik mot handläggningen av ett brottmål vid Halmstads tingsrätt i vilket en anställd vid domstolen var tilltalad

text: Anmälan

text: Lagmannen AA vid Halmstads tingsrätt begärde i en anmälan att JO skulle granska och pröva handläggningen av ett brottmål vid tingsrätten. Till anmälan fogades en kopia av tingsrättens akt i mål B 576-09 samt vissa tidningsartiklar i saken. Av artiklarna framgick att en anställd vid tingsrätten åtalats och dömts för grovt rattfylleri och det ifrågasattes om hon på grund av sin anställning erhållit förmåner i samband med rättegången. Det uppgavs bl.a. att hon skulle ha släppts in i tingssalen och tagit plats där innan målet ropades på och att hon skulle ha tagit bort sitt namn från den elektroniska uppropslistan efter förhandlingens slut vilket normalt inte sker.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från rådmannen BB vid Varbergs tingsrätt samt AA och chefsadministratören CC vid Halmstads tingrätt. Av utredningen i ärendet framkom sammanfattningsvis följande.

text: CC åtalades för grovt rattfylleri. BB, som normalt tjänstgör vid Varbergs tingsrätt, var ordförande vid huvudförhandlingen i målet. Hon hade, via administratören vid Varbergs tingsrätt, låtit framföra till CC att denna kunde sitta i salen när målet ropades på. Offentligheten vid en förhandling tillgodoses, som BB ser det, genom att målet ropas på och allmänheten då får tillfälle att komma in i salen. Något hinder mot att parterna finns på plats dessförinnan finns inte. Det händer att hon t.ex. låter målsäganden gå in tidigare i uppmärksammade mål eller att åklagaren redan är på plats när flera förhandlingar hålls efter varandra. – När BB kom till Halmstads tingsrätt pågick en annan förhandling i den sal där den aktuella förhandlingen skulle äga rum varför hon satte sig utanför i ”allmänhetens” väntsal. Hon minns att åklagaren satt där och att hon hälsade på denne. En vaktmästare kom sedan och hjälpte dem in i salen och då följde åklagaren, försvararen och den tilltalade med in, som hon minns det. I vart fall satt alla parter i salen när hon hade hälsat på nämndemännen och satt sig ner. Målet ropades sedan på innan förhandlingen påbörjades. Förhandlingen, överläggningen och avkunnandet av dom förflöt i normal ordning.

text: Såvitt gäller den elektroniska uppropslistan, som visas i receptionen, väntsalarna och nämndemannarummet, framkom att denna installerades någon månad innan den aktuella förhandlingen ägde rum. För att ta bort sitt namn på uppropslistan efter förhandlingen, raderade CC namnet i målets rubrik i det datoriserade registret för målhantering, Vera. Hennes namn fanns dock alltjämt kvar under rubriken aktörer i målet, varför det fortfarande gick att se vem som var tilltalad i Vera. Denna information fanns att tillgå via allmänhetens dator i tingsrättens lokal. Hon uppgav att hon tyckte att det var obehagligt att hennes namn stod på uppropslistan och att hon därför tagit upp saken med AA. Hon hade då uppfattat att han sanktionerat att hon tog bort sitt namn från listan efter förhandlingen, annars hade hon inte gjort detta. AA uppgav att det är möjligt att CC nämnt för honom att hon ville att namnet skulle tas bort efter förhandlingen och att han då hänvisade henne att prata med en vaktmästare. Däremot var det inte någon diskussion om att hon själv skulle ta bort sitt namn.

text: Beträffande rutinerna rörande uppropslistan upplyste AA att uppgifter om samtliga mål på den elektroniska listan normalt står kvar hela dagen med en notering om målen är ”pågående” eller ”avslutade”. Tidigare var uppropslistorna i pappersform. Då togs de ofta ned efter förhandlingens slut.

text: Bedömning

text: Jag har inte funnit tillräcklig anledning att begära ett skriftligt yttrande från tingsrätten i saken, men det som kommit fram föranleder följande uttalanden från min sida.

text: Likabehandlingsprincipen är av grundläggande betydelse för svensk rättsordning. Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: framgår att bl.a. domstolar i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Det är både för enskildas rättssäkerhet och förtroendet för rättsväsendet viktigt att det inte finns anledning att ifrågasätta om denna princip upprätthållits.

text: Det är givetvis så, att det kan vara känsligt när en anställd vid en domstol är part i ett mål. För att inte, i sådana fall, misstanke ska uppstå om att den anställde särbehandlas på ett sätt som gynnar denne är det viktigt, inte bara att de bestämmelser som gäller för handläggningen av mål följs utan också, i de delar handläggningen inte är författningsreglerad, att tingsrätten inte frångår sina rutiner på ett sådant sätt att misstanke om särbehandling uppkommer. Om särbehandling sker kan detta också ge upphov till tvivel om domstolens opartiskhet.

text: Beträffande här aktuella frågor – när och hur den tilltalade kom in i rättssalen och det förhållandet att hennes namn raderades från uppropslistan efter förhandlingen – konstaterar jag inledningsvis att inga bestämmelser om offentlighet synes ha åsidosatts, vare sig avseende uppgifter i tingsrättens målhanteringssystem eller beträffande förhållandena vid huvudförhandlingen.

text: När det så först gäller frågan om när den tilltalade kom in i rättssalen konstaterar jag följande. BB har uppgett att hon före förhandlingen befann sig i det allmänna väntutrymmet utanför förhandlingsalen och att hennes minnesbild är att hon gick in

text: i salen samtidigt med åklagaren, den tilltalade och den offentliga försvararen innan målet ropades på. Även om det normalt är så att parterna går in först när målet har ropats på anser jag inte att det finns anledning att kritisera tillvägagångssättet i detta fall. Det finns emellertid en risk att domstolens objektivitet ifrågasätts om endast en av parterna ges tillfälle att befinna sig i rättssalen när pårop sker. Däremot kan det, t.ex. i mål med starka motsättningar mellan parterna, förekomma att de när målet ropats på, på grund av lokalernas utformning, går in i rättssalen i omgångar för att undvika konfrontationer. En tilltalad som önskar undgå viss uppmärksamhet bör emellertid inte beredas möjlighet att i förväg ensam ta plats i rättsalen. Beskedet som BB lät framföra till den tilltalade före förhandlingen var därför, som jag ser det, inte lämpligt.

text: Beträffande den elektroniska uppropslistan har upplysts att rutinen är att uppgifter om målet står kvar hela dagen, således även efter förhandlingens slut. I det aktuella fallet raderade CC själv sitt namn när förhandlingen var klar. Det är givetvis förståeligt att en anställd kan känna obehag av att dennes namn finns på uppropslistan på arbetsplatsen hela dagen. Det är emellertid inte ett godtagbart skäl för domstolen för att frångå den ordning som annars gäller vid tingsrätten.

text: Åtgärden att radera namnet efter förhandlingens slut synes ha sin grund i att CC och AA kan ha missuppfattat varandra. Hon har uppgett att hon uppfattat att hennes åtgärd godtogs av AA. Det besked hon fick av AA – att hon hänvisades till att tala med vaktmästaren – gör att hon, som jag ser det, haft fog för att uppfatta beskedet som hon gjorde. AA borde i stället, när frågan kom upp, tydligt ha angett att den normala rutinen inte borde frångås.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.


title: Anmälan mot Kommunstyrelsen i Munkedals kommun m.fl. angående sekretess i ärende rörande aktivitetsgarantin

text: Anmälan

text: AA klagade till JO bl.a. på att Munkedals kommun och arbetsförmedlingen i Munkedal, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Västra Götalands län, skickat honom ett vykort som innehöll sekretessbelagda uppgifter i samband med att han inom ramen för aktivitetsgarantin deltog i projektet ”Möjligheten”. En kopia av texten på kortet var fogat till anmälan. Där efterlyste ”M” uppgifter för vissa perioder då AA varit frånvarande från projektet på grund av föräldraledighet och sjukskrivning.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Länsarbetsnämnden i Västra Götalands län för utredning och yttrande. Av remissvaret framgick följande. Inom ramen för aktivitetsgarantin har arbetsförmedlingen i Munkedal ett samverkansavtal med Munkedals kommun. Enligt avtalet har kommunen ansvaret för närvarorapportering till försäkringskassan för deltagarna. AA ombads därför av kommunens handläggare att sända in vissa uppgifter som underlag för denna rapportering. Då sekretessbelagda uppgifter givetvis inte skall meddelas på detta sätt, har förmedlingen tillsammans med kommunen gått igenom de regler som gäller vid hantering av sekretessbelagda uppgifter.

text: Anmälan remitterades därefter till Kommunstyrelsen i Munkedals kommun för utredning och yttrande. Kommunstyrelsen uppgav i sitt remissvar att känsliga uppgifter inte skall meddelas via vykort, att rutinerna setts över och att reglerna fortsättningsvis kommer att följas.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 7 kap. 10 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess för uppgifter om enskilds personliga förhållanden i ärende rörande bl.a. arbetsförmedling och hjälp och stöd vid arbetslöshet, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Det är således inte godtagbart att

text: meddela eller efterfråga uppgifter i ett sådant ärende på ett vykort, som inte förslutits i kuvert. Jag är mycket kritisk mot att så skett i detta fall. Då det uppenbarligen rört sig om ett enstaka förbiseende, och då en översyn gjorts av regler och rutiner, går jag inte vidare i saken.

text: Ärendet avslutas.