text: I ärendet, som haft sitt upphov i en trafikolycka där en hund blivit påkörd av en bil, har nämnden tagit ställning till ansvarsfördelningen mellan en bilförare och en hundägare, som båda enligt lag har ett strikt ansvar. Avgörande 1997-12-22; 1997-2953

text: I mars 1997 körde H på en hund, som skadades. Ur H:s trafikförsäkring utgick ersättning för veterinärkostnaderna. Skador uppstod även på bilens strålkastare, skärm och stötfångare. Hundägarens försäkringsbolag, som ansåg att hunden varit vållande till olyckan, ersatte H för 2/3 av kostnaderna. H yrkade hos nämnden full ersättning för skadorna på bilen och åberopade hundägarens strikta ansvar.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att skadeståndsanspråket enligt

text: 18 § andra stycket trafikskadelagen

text: skulle jämkas till skäliga 2/3.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Den aktuella tvisten rör hur ansvarsfördelningen skall ske mellan en bilförare och en hundägare, som båda enligt lag har ett strikt ansvar. Av

text: 11 § trafikskadelagen (1975:1410)

text: framgår att trafikskadeersättning för sakskada utgår från fordonets trafikförsäkring. Bilföraren har sålunda ett strikt ansvar. Å andra sidan framgår av

text: 6 § lagen (1943:459)

text: om tillsyn över hundar och katter att skada som orsakas av en hund ersättas av dess ägare, även om ägaren inte är vållande till skadan. Även hundägaren har alltså strikt ansvar.

text: Hundägarens försäkringsbolag har som stöd för sitt yrkande utöver

text: 18 § trafikskadelagen

text: åberopat rättsfallet

text: NJA 1985 s. 309

text: samt anfört att H:s skadeståndsanspråk skall jämkas till 2/3 med hänsyn till bilförarens strikta ansvar. Eftersom det åberopade rättsfallet rör hur ansvarsfördelningen bör ske mellan en cyklist med vårdslöshetsansvar och en bilförare med strikt ansvar finner nämnden att detta rättsfall inte äger direkt tillämpning i den nu aktuella tvisten.

text: I ärendet är ostridigt att hunden är vållande till olyckan. Fråga om jämkning av skadestånd behandlas normalt i

text: 6 kap. 1 § andra stycket skadeståndslagen

text: . I detta fall skall emellertid jämkning ske med tillämpning av

text: 12 § trafikskadelagen

text: . Av detta stadgande framgår att en jämkning skall ske med hänsyn till den medverkan som har förekommit på ömse sidor och omständigheterna i övrigt. Då hunden bedömts som vållande till olyckan finner nämnden vid en skälighetsbedömning att ersättning för skadorna på H:s bil skall utgå fullt ur hundägarens ansvarsförsäkring. Hundägarens försäkringsbolag rekommenderas sålunda att utge ytterligare 3 006 kr till H.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: SL har, genom att inte vidta tillräckliga åtgärder för att förebygga olycksfall, ansetts vållande till den skada en äldre dam åsamkats på grund av fel i en rulltrappas funktion. Avgörande 1998-07-30; 1997-3081

type: rubrik

text: När K, 84 år, den 23 mars 1997 klev på rulltrappan vid T-Centralen i Stockholms tunnelbana tog hon ett stadigt tag i handledaren. Rulltrappan fungerade men handledaren stod still. Detta fick till följd att K ramlade och skadade sina hälar. K yrkande hos nämnden att SL:s försäkringsbolag skulle ersätta henne för läkemedelskostnader med 348 kr, för resekostnader med 1 875 kr, för skadade kläder med 25 kr samt för sveda och värk enligt praxis inom sedvanlig skadereglering.

type: stycke

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och åberopade som grund för bestridandet att det inte hade förelegat någon vårdslöshet från SL:s sida. Försäkringsbolaget anförde bl.a. att SL utfört s.k. veckoservice på rulltrappan den 21 mars 1997 samt att den förklaring som står närmast till hands för urspårningen av handledaren är åverkan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Rulltrapporna vid T-Centralen i Stockholms tunnelbana är igång under större delen av dygnet och används därvid ständigt av ett stort antal människor. Det ligger i sakens natur att anläggningarna fortlöpande utsätts för slitage och olika påfrestningar, inte minst åverkan, som föranleder driftstopp eller andra störningar i trappornas funktion. Även om personbefordran genom rulltrappor inte bör betraktas som en direkt farlig verksamhet får man alltid räkna med att, i vart fall vid störningar i trappornas funktion, olycksfall liknande det som inträffat i förevarande fall aldrig helt kan undvikas.

text: Eftersom även äldre människor och andra med nedsatt rörlighet trafikerar trapporna kan därvid allvarliga personskador uppkomma. Det synes därför följdriktigt att inom detta område tillämpa ett strängt skadeståndsansvar. I denna riktning talar även det förhållandet att trafikanterna närmast står i ett kontraktsförhållande till SL, det företag som driver anläggningarna och som i Stockholm i praktiken har en monopolställning inom kollektivtrafiken. Goda skäl kan här, liksom skett i andra fall som har många beröringspunkter (jfr

text: NJA 1991 s. 720

text: ), anföras för att kostnaderna för uppkomna skador bör drabba den som driver verksamheten och därmed slås ut på alla som nyttjar anläggningarna. Med hänsyn till det stora antalet resenärer torde kostnadernas eller försäkringspremiernas genomslag på färdtaxan bli ytterst måttlig. Ett strängt ansvar för skador av den typ det här gäller bör också stimulera till att öka anläggningarnas säkerhet. Att risken för skador minskar är särskilt angeläget, eftersom det företrädesvis är personskador som kommer ifråga.

text: Rulltrappor utgör på grund av sin konstruktion och sitt sätt att fungera en potentiell risk för även allvarliga personskador, vilket SL, med hänsyn till trafikens omfattning och antalet stationer erfarenhetsmässigt torde vara väl förtroget med. SL borde då också ha förstått att mer omfattande åtgärder, är en allmän service och en i och för sig god reparationsberedskap, var påkallade för att förebygga olycksfall. Det torde bl.a. ha funnits möjlighet att mera formaliserat utnyttja den personal som fanns på platsen, till tätare återkommande kontroller av rulltrappornas funktion.

text: Genom sin underlåtenhet att vidta tillräckliga åtgärder för att förebygga olycksfall är SL att anse som vållande till den skada som har åsamkats K. Försäkringsaktiebolaget S är därför, i

text: egenskap av ansvarighetsförsäkringsgivare för SL, skyldigt att, inom ramen för vad som är praxis inom sedvanlig skadereglering, utge ersättning till henne.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde:

text: ”Vi delar majoritetens bedömning i ärendet till och med meningen ”--- tillämpa ett strängt skadeståndsansvar”.

text: Det av majoriteten åberopade rättsfallet

text: NJA 1991 s 720

text: behandlar en helt annan situation, nämligen ett vattenutsläpp från en fjärrvärmeanläggning. Inte heller de argument med anknytning till den ekonomiska preventionen som i rättsfallet anfördes av HD är enligt vår mening tillämpliga. Rulltrappor kan vara såväl privatägda som offentliga och finns i en mängd olika miljöer. Skador av det här slaget kan därmed inte sägas vara en typisk följd vare sig av kontraktsförhållandet eller SLs monopolställning.

text: I det åberopade rättsfallet avvisades tanken på att tillämpa ”culpafiktion”, dvs en fingerad vårdslöshet. Att ålägga SL skadeståndsskyldighet på föreliggande underlag ger enligt vårt förmenande närmast uttryck för ett sådant synsätt. Enligt utredningen från SL kunde inga defekter konstateras på utrustningen utan åverkan har angetts vara den förklaring som ligger närmast till hands. Någon omständighet som talar för annan orsak har inte framkommit. Om man genom kontrollåtgärder effektivt ska kunna förhindra olycksfall på grund av skadegörelse, torde det krävas näst intill ständig övervakning av varje rulltrappa. Även om ett strängt skadeståndsansvar bör tillämpas, kan det inte vara rimligt att kräva så omfattande åtgärder i förhållande till den begränsade skaderisk som ändå torde föreligga.

text: Däremot är det måhända möjligt att genom den tekniska utformningen förhindra att rulltrappans steg rör sig om handledaren stannat eller alternativt försvåra att handledaren spårar av. Någon möjlighet att bedöma om SL varit försumligt i detta hänseende ger emellertid inte det föreliggande underlaget.

text: Enligt vår bedömning ger utredningen i ärendet inte tillräckligt stöd för att vårdslöshet ligger SL till last, varför vi lämnar anmälan utan bifall.”

type: avgorande


text: Att en uppgift i bilregistret om en bils årsmodell ändrats genom AB Svenska Bilprovning och Vägverkets försorg har inte i sig ansetts innebära att bilen skall anses felaktig i köprättslig mening. Avgörande 1998-06-26; 1997-3117

text: I februari 1997 köpte A en begagnad bil. Bilen, som hade privatimporterats till Sverige, angavs vara av 1992 års modell. I maj 1997 fick A ett brev från AB Svensk Bilprovning, som meddelade att bilens årsmodell på grund av problem med registreringen, orsakade av att en bils årsmodell fastställs på olika sätt i olika europeiska länder, rätteligen borde vara 1991 och att man i samråd med Vägverket beslutat att uppgifterna i bilregistret skulle komma att ändras i enlighet med detta. A yrkade prisavdrag med 15 000 kr.

text: Säljbolaget bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att bilen vid leveransen var registrerad som varande av 1992 års modell och att bolaget inte var ansvarigt för registreringen och den senare gjorda ändringen av denna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Justitiekanslern har i beslut den 5 februari 1998 inte kunnat finna att det i något hänseende förekommit fel eller någon försummelse som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten med anledning av att ny årsmodell fastställts för ett fordon på det sätt som skett i det aktuella fallet.

text: Nämndens bedömning sker uteslutande från köprättslig utgångspunkt.

text: Enligt nämndens mening kan en ”årsmodell”, i den mening begreppet har på den svenska bilmarknaden, inte anses vara en egenskap som varje bil har från början utan istället en egenskap den får genom att den registreras såsom varande av en viss årsmodell. Att tala om ”årsmodell” som ett begrepp skilt från ”registrerad årsmodell” är inte befogat. Då den aktuella bilen vid tidpunkten för köpet var registrerad som varande av 1992 års modell har således inte vid tidpunkten för köpet avvikit från vad som följt av avtalet mellan parterna och därmed inte heller varit behäftad med fel på grund av en sådan avvikelse (se

text: 16 § 1 st.

text: och

text: 3 st. 1 p.

text: konsumentköplagen

text: , KKL).

text: Emellertid kan, enligt 16 § 3 st. 2 p. KKL, en vara även anses vara behäftad med fel om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet.

text: I det aktuella fallet har inget framkommit som tyder på att AB Svensk Bilprovnings och Vägverkets planer på att ändra vissa bilars årsmodell kommit till allmän kännedom förrän i och med att AB Svensk Bilprovning i maj 1997 meddelade de berörda bilägarna om den planerade ändringen. Med hänsyn till detta och till att inte heller något framkommit som tyder på att just säljbolaget vid tidpunkten för köpet kände till den planerade förändringen, eller som kan anses innebära att bolaget bort känna till denna, kan bilen inte heller i denna mening anses ha varit behäftad med fel.

text: Med hänsyn till detta och till vad som sagts ovan kan A:s yrkande inte bifallas.

text: En ledamot var skiljaktig och anförde följande:

text: Enligt

text: 19 § första stycket konsumentköplagen

text: föreligger det ett fel på en vara om den inte överensstämmer med sådana uppgifter om varans egenskaper eller användning som säljaren har lämnat vid marknadsföringen av varan eller annars före köpet och som kan antas ha inverkat på köpet.

text: Av förarbetena till nämnda paragraf framgår att ansvaret inte förutsätter vållande hos säljaren. Varan kan anses felaktig, även om säljaren inte visste eller ens borde ha känt till att en uppgift som han har lämnat var oriktig. Det spelar heller ingen roll om hans avsikt var att vilseleda köparen eller ej.

text: Då bilen marknadsfördes som en bil varande av årsmodell 1992 och då detta måste anses ha inverkat på köpet måste säljaren ha ansvar för den lämnade uppgiften enligt

text: 19 § första stycket konsumentköplagen

text: . A:s yrkande ska därför bifallas.


title: Fråga researrangörs rätt att höja priset på grund av ändringar i växelkurser (8 och 11 §§ paketreselagen).

text: 11 §§ paketreselagen

text: ). Avgörande 1997-12-30; 1997-3286

text: Den 25 april 1997 anmälde sig Y till en resebyråutbildning i England genom att betala in en ansökningsavgift på 1 800 kr. Den 29 april bekräftade bolaget hennes anmälan. En månad senare fick hon från bolaget ett skriftligt besked om att kursavgiften skulle höjas med 3 983 kr på grund av den svenska kronans försvagning gentemot det brittiska pundet. Y yrkade hos nämnden återbetalning detta belopp. Som grund för yrkandet anfördes att bolagets prishöjning hade gjorts i strid med bestämmelserna i

text: paketreselagen

text: Arrangören bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att bolaget enligt sina resevillkor hade reserverat sig för avgiftshöjningar på grund av betydande valutakursförändringar och oförutsedda prishöjningar som uppkommit efter den 1 november 1996.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att lagen (

text: ) om paketresor (

text: paketreselagen

text: ) är tillämplig i ärendet. Enligt

text: 11 § nämnda lag

text: framgår att priset får höjas endast på grund av ändringar i växelkurser som påverkar arrangörens kostnader för resan. Vidare framgår att priset inte får höjas under de sista 20 dagarna före den avtalade avresedagen. För att arrangören överhuvudtaget skall ha rätt göra prishöjningar på grund av ändringar i växelkurser krävs att det av avtalet tydligt framgår att detta får ske samt hur det nya priset skall fastställas.

text: Av

text: 8 § paketreselagen

text: framgår vidare att avtalet om resan skall innehålla uttryckliga villkor om bl.a. priset för resan och kostnader som kan tillkomma. Dessa villkor skall framgå av en skriftlig handling.

text: Av utredningen i ärendet framgår att arrangören skickade en bekräftelse till Y den 29 april 1997. Nämnden kan konstatera att det därigenom träffades ett bindande avtal om kursresan mellan arrangören och Y. Av detta avtal framgår dock inte priset för kursen. Däremot framgår det av avtalet vid vilka tidpunkter betalningen skall erläggas samt att eventuellt valutatillägg skall erläggas vid slutbetalningen den 25 juli 1997. Prisuppgifterna för kursen finns endast i broschyren.

text: Arrangören har som grund för sitt bestridande åberopat att den svenska kronans försvagning gentemot det brittiska pundet ökat bolagets kostnader och att man varit tvungen att debitera sina resenärer med ett valutatillägg på 3 983 kr. Arrangören har därvid baserat sin beräkning av valutaförändringen från den 1 november 1996, när broschyren trycktes, fram till faktureringstillfället den 29 maj 1997.

text: Mot bakgrund av att såväl priset som tillkommande prishöjningar - enligt ovan redovisade bestämmelser i

text: paketreselagen

text: - skall framgå av avtalet finner nämnden att arrangörens enda möjlighet att få tillgodoräkna sig kompensation för ändringar i växelkurserna för tiden före avtalets ingående hade varit att ange det sålunda det uppräknade priset i avtalet. Med hänsyn till att så inte har skett har arrangören endast möjlighet att få kompensation för eventuella

text: höjningar i växelkurserna som skett för tiden från avtalets ingående fram till 20 dagar före den avtalade avresedagen, eller med andra ord från den 29 april till och med den 4 augusti 1997.

text: Nämnden kan konstatera att det av utredningen i ärendet framgår att växelkursen för det brittiska pundet (GBP) den 29 april 1997 var 12,75 kr. Nämnden har vidare erfarit att växelkursen den 4 augusti 1997 var 13,10 kr. Växelkursen för GBP har således under den aktuella tiden ökat med 0,35 kr. Den del av priset för resan som utgörs av brittiska pund uppgår - enligt obestridda uppgifter från arrangören - till 3 000 GBP. Arrangören har följaktligen haft rätt att debitera valutatillägg om endast 1 050 kr (0,35 kr x 3 000 GBP). Mot denna bakgrund bör arrangören återbetala mellanskillnaden mellan det felaktigt debiterade valutatillägget om 3 983 kr och 1 050 kr, vilket är lika med 2 933 kr.


text: Fråga om tågföretags ansvar för otydligheter i en tidtabell. Eftersom något avtal aldrig kommit till stånd mellan konsumenten och tågföretaget har konsumenten inte ansetts med civilrättslig verkan kunna åberopa eventuella otydligheter mot tågföretaget. Avgörande 1997-12-16; 1997-3382

text: A avsåg att resa med tåg den 24 december 1996 från Hässleholm till Helsingborg. Det visade sig att tåget var inställt. Han tog taxi till Helsingborg. A yrkade ersättning för taxikostnaden med 885 kr.

text: Tågföretaget bestred yrkandet och invände att det av tidtabellen framgick att tåget var inställt på julafton.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Parterna har i ärendet anfört bl.a. följande:

text: A: Han avsåg att julafton den 24 december 1996 resa med tåg från Hässleholm till Helsingborg. Enligt alla tillgängliga tidtabeller gick detta tåg dagligen. Han gjorde försök att ringa stationen men ingen svarade. Han begav sig då till stationen i Hässleholm. Det kom dock inget tåg. Han tog i stället taxi till Helsingborg till en kostnad av 885 kr.

text: Tågföretaget: Tåg 375 mellan Hässleholm och Helsingborg var inställt på julafton 1996. I höstutgåvan av tidtabellen 1996 upplystes uttryckligen att detta tåg inte gick denna dag. Tågföretaget har inte genom felaktiga uppgifter givit A föreställning att han skulle kunna ha genomfört sin resa som han avsett.

text: Nämnden gör följande bedömning. A avsåg visserligen att vid tillfället företa en tågresa, men kom aldrig att påbörja någon sådan resa. Något avtalsförhållande mellan A och tågföretaget har därför inte uppkommit. Även om det skulle ha förekommit otydligheter i tågföretagets marknadsföring och tidtabeller, kan A därför inte med civilrättslig verkan åberopa dessa otydligheter gentemot tågföretaget. Detta sammanhänger med den allmänt erkända rättsgrundsatsen att erbjudanden som en näringsidkare riktar till allmänheten i annonser, broschyrer etc. inte är bindande för honom. Ett sådant erbjudande - ett s.k. utbud - är inte att betrakta mer än som en anmaning till någon annan att lämna ett anbud. I den juridiska litteraturen har visserligen diskuterats möjligheten att i vissa fall betrakta ett felaktigt reklamerbjudande som ett bindande anbud, med detta kan enligt nämndens mening i förevarande fall inte komma i fråga. (Se Adlercreutz, Avtalsrätt I, 1989, s. 52 och 65 f, Grönfors, Avtalsrätt, 3 uppl. 1995 s. 92 samt Ramberg, Allmän avtalsrätt, 4 uppl. 1995 s. 102 f.)

text: Av det sagda framgår att någon på avtalsrättslig grund vilande förpliktelse för tågföretaget att utge skadestånd till A inte föreligger. Inte heller finns rättslig möjlighet för A att erhålla skadestånd utanför kontraktsförhållande. Den skada han lidit är en s.k. ren förmögenhetsskada och en sådan skada ersätts, förutom i vissa speciella fall, endast om skadan har vållats genom en brottslig handling (

text: 1 kap. 2 §

text: och

text: 2 kap. 4 §

text: skadeståndslagen

text: , 1972:207).

text: Med hänsyn till det sagda finner nämnden att tågföretaget inte är skyldigt att ersätta A för den ifrågavarande taxiresan.


title: Fråga om förutsättningarna för att en kontokortshavare skall kunna göras betalningsansvarig för uttag som gjorts av någon obehörig person (34 § konsumentkreditlagen).

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: ). Avgörande 1997-12-04; 1997-3573

text: G blev under en vistelse i San Francisco av med sitt kontokort. Han upptäckte förlusten på kvällen och spärrade omedelbart kortet. Han misstänkte att han förlorat kortet i samband med ett kameraköp han gjort tidigare under dagen. Han erinrade sig att en person vid besöket i kamerabutiken medvetet hade distraherat honom, uppenbarligen för att komma åt kontokortet. Detta hade samma dag använts till köp av konst för 63 000 kr i ett galleri. Han yrkade befrielse från betalningsskyldighet eftersom han inte varit oaktsam vid hanteringen av kortet. Han hävdade vidare att kontrollen vid de obehöriga köp som gjorts med kortet hade varit bristfällig. Ingen ID-kontroll hade gjorts. G menade också att banken inte hade informerat honom om riskerna med att använda kortet utomlands.

text: Banken bestred yrkandet. Information om kortet och dess användning hade lämnats i de allmänna villkor som gäller för kortet. Banken gjorde gällande att G förlorat kontokortet genom grov oaktsamhet. Banken hävdade också att den amerikanska bank som löst in betalningen gjort de kontroller som krävts.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Förutsättningarna för att en kontohavare skall kunna göras betalningsskyldig för uttag som någon obehörig person har gjort anges i

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: . En förutsättning är enligt den nämnda paragrafen bl.a. att kontohavaren har förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Vid bedömningen av om grov oaktsamhet föreligger bör, enligt lagens förarbeten, beaktas att kontokort i regel är avsedda att lättillgängligt kunna medföras i olika sammanhang, ofta för att användas i stället för pengar även vid smärre inköp. Det bör därför krävas mera försvårande omständigheter för att grov oaktsamhet skall anses föreligga. Som exempel har nämnts att kontokortet har lämnats kvar i en ficka, en väska, ett fordon eller liknande som inte har stått under uppsikt.

text: I detta fall framgår att G inte har kontrollerat om han fick tillbaka kontokortet efter köpet i kamerabutiken. Det måste anses särskilt angeläget att den som lämnar ifrån sig kortet till någon annan, för en i och för sig legitim åtgärd, också förvissar sig om att han återfår kortet. Genom att underlåta detta har G brustit i uppsikt i sådan grad att han skall anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Det är ostridigt att de omtvistade uttagen skett innan kortet spärrades. G har därför att svara för dessa.

text: G har i ärendet även gjort gällande att hans betalningsansvar borde bortfalla med den motiveringen att inlösande bank och den butik där kortet användes har brustit i kontroll av identiteten och behörigheten hos den som utnyttjat kortet. Banken har i denna del redovisat de aktuella köpnotorna. Det kan konstateras att dessa har undertecknats med G:s namn och att täckning för köpen funnits på kontot. Kortet var vid tidpunkten för köpen inte spärrat. Någon identitetskontroll med fotolegitimation eller liknande krävs inte enligt tillämpliga villkor och banken har inte utfäst sig att göra en sådan kontroll. Utredningen i ärendet ger inte heller vid handen att säljstället

text: åsidosatt sin kontrollskyldighet eller i övrigt förfarit oaktsamt när det har accepterat kortbetalningen. G:s invändning kan därför inte leda till att hans betalningsskyldighet skall jämkas eller falla bort.

text: G:s yrkande avslogs.


text: Fråga huruvida en försäkringstagare varit vårdslös vid lämnande av uppgifter i en hälsodeklaration. Även fråga om vem som är att anse som rätt motpart samt fråga om tillämplig lag. Avgörande 1998-03-09; 1997-3761

text: V antog ett erbjudande från Försäkringsbolaget att ansluta sig till sin makes fackförbunds sjukförsäkring såsom medförsäkrad. V fyllde i samband härmed i en hälsodeklaration. Sedan hon blivit halvtidssjukskriven respektive halvt förtidspensionerad begärde hon hos Försäkringsbolaget ersättning ur försäkringen. Försäkringsbolaget gjorde då gällande att bolaget inte var försäkringsgivare utan endast agerade som förmedlare av försäkringen för ett schweiziskt försäkringsbolags räkning. Från det schweiziska bolaget erhöll hon avslag på sin begäran om försäkringsersättning. V yrkade hos nämnden ersättning ur försäkringen.

text: Det schweiziska bolaget uppgav till nämnden att bolaget annullerat försäkringen eftersom V lämnat en oriktig uppgift i hälsodeklarationen. Det schweiziska bolaget gjorde vidare gällande att schweizisk rätt var tillämplig på försäkringsavtalet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår bl. a. följande.

text: V:s make erbjöds såsom medlem i ett fackförbund av Försäkringsbolaget att teckna en sjukförsäkring. V ansökte den 8 juni 1994 såsom medförsäkrad till E om sjukförsäkring hos Försäkringsbolaget och ingav samtidigt en hälsodeklaration.

text: I det därefter utfärdade försäkringsbrevet står Försäkringsbolaget som avsändare. Försäkringsbrevet inleds vidare med följande: ”Vi har härmed nöjet bekräfta att Du/Ni sedan 94-07-01 omfattas av vår sjukförsäkring …..” Av försäkringsbrevet framgår också att om man skulle vilja ändra försäkringen eller har frågor om försäkringen skall man vända sig till Försäkringsbolaget. Försäkringsvillkoren finns på baksidan av försäkringsbrevet. Av punkt 1 i försäkringsvillkoren framgår bl.a. att för försäkringsavtalet gäller vad som anges i försäkringsbeskedet, i dessa villkor, i lagen om försäkringsavtal och allmän lag i övrigt. Längst ner på baksidan av försäkringsbrevet anges att försäkringsgivare är ett schweiziskt bolag samt att för fullständiga villkor hänvisas till de engelska originalvillkoren, vilka förvaras hos Försäkringsbolaget.

text: När V i juli 1996 lämnade in en skadeanmälan till Försäkringsbolaget för att få ersättning från den aktuella försäkringen resulterade detta i att hon i augusti 1996 fick besked från det schweiziska bolaget att försäkringen avslutades med retroaktiv verkan på grund av framkomst av oriktiga uppgifter - behandlande läkare hade i skadeanmälan uppgett att han anlitades först av patienten för denna eller liknande sjukdom den 25 juli 1989. V skickade då in ett läkarintyg, av vilket framgår att tidigare tillstånd var helt skilt från nuvarande. Försäkringsbolaget har därefter i oktober 1996 meddelat att den medicinska informationen inte ändrar bolagets ställningstagande. Det schweiziska bolaget har sedan i juni 1997 meddelat V att bolagets medicinska rådgivare bekräftat att hon inte kan ha varit kapabel att göra ett fullgott arbete, när ansökan om sjukförsäkring fylldes i.

text: I sitt svar till nämnden har det schweiziska bolaget påpekat att bolaget ser sjukskrivningsperioderna 26.05.91-8.06.91 och 6.06.91-30.06.91 som en helhet och att V. S. således har varit sjukskriven mer än 30 dagar i följd. Vidare har bolaget påpekat att

text: schweizisk lag är tillämplig.

text: Nämnden, som först tar ställning till frågan om vem som är att anse som rätt motpart och frågan om vilket lands lag som är tillämplig, vill därvid anföra följande.

text: Enligt nämndens mening kan Försäkringsbolagets agerande ge vid handen att bolaget kan uppfattas som försäkringsgivare; i vart fall tillsammans med det schweiziska bolaget. Så är emellertid inte fallet utan det schweiziska bolaget är ensam försäkringsgivare. Detta förhållande borde ha uttryckts på ett tydligare sätt i försäkringsbrevet.

text: Enligt av Försäkringsbolaget lämnade uppgifter har bolaget till uppgift att handla upp och förmedla försäkringar från olika försäkringsgivare och också svara för viss administration. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att bolaget i förevarande ärende har utfört praktiskt taget all administration vid tecknandet av försäkringen finner nämnden att Försäkringsbolaget bör betraktas som ombud för det schweiziska bolaget. På grund av detta förhållande - och då något annat inte framgår av försäkringsvillkoren - är de uppgifter som Försäkringsbolaget lämnat till försäkringstagaren bindande för det schweiziska bolaget. Som ovan nämnts framgår det av punkt 1 i försäkringsvillkoren att för försäkringen gäller lagen om försäkringsavtal. Denna uppgift kan enligt nämndens mening inte tolkas på annat sätt än att det är den svenska

text: försäkringsavtalslagen

text: som gäller och att svensk rätt således är tillämplig i ärendet.

text: Nämnden övergår därmed till att bedöma huruvida V är berättigad till ersättning ur den aktuella försäkringen.

text: Av

text: 6 § lagen (1927:77)

text: om försäkringsavtal framgår att försäkringsgivaren är fri från ansvarighet om försäkringstagaren, utan att ha varit i god tro, har lämnat oriktig uppgift och det kan antas att försäkringsgivaren med kännedom om det rätta förhållandet inte skulle ha meddelat försäkring.

text: När det först gäller fråga 1 i hälsodeklarationen ”Är Du fullt arbetsför?” har V besvarat denna med ja. Av uppgift på hälsodeklarationen framgår att man för att få försäkring skall vara fullt arbetsför, dvs. inte uppbära sjukpenning, sjukbidrag, förtidspension eller liknande ersättning vid ansökningstillfället. Nämnden kan konstatera att det i ärendet är helt klarlagt att V inte uppbar sjukpenning, sjukbidrag, förtidspension eller liknande, när hon ansökte om sjukförsäkringen och fyllde i hälsodeklarationen och hennes svar på fråga 1 är således inte någon oriktig uppgift. När det sedan gäller fråga 2 ”Behandlas eller kontrolleras Du regelbundet för sjukdom, skada eller handikapp?” har V besvarat denna med nej. Nämnden kan av utredningen i ärendet inte heller finna att detta skulle vara en oriktig uppgift. Vad slutligen gäller fråga 3 ”Har Du varit sjukskriven mer än 30 dagar i följd under de senaste 3 åren?” har V svarat ”Nej” på denna. Enligt nämndens mening kan denna fråga inte tolkas på annat sätt än att treårsperioden måste räknas exakt tre år tillbaka från dagen för ansökan om sjukförsäkring. Den efterfrågade perioden sträcker sig sålunda från den 8 juni 1991 till den 8 juni 1994. Av utredningen i ärendet framgår att V under denna period har varit sjukskriven vid tre tillfällen, men inte vid något tillfälle mer än 30 dagar i följd. Följaktligen finner nämnden att V inte heller i detta avseende har lämnat en oriktig uppgift till försäkringsgivaren. Att V vid den efterfrågade treårsperiodens början - den 8 juni 1991 - hade en pågående sjukskrivning föranleder ingen annan bedömning. Sammanfattningsvis finner nämnden att V inte har lämnat någon oriktig uppgift till försäkringsgivaren.

text: Försäkringsgivaren kan dock även enligt 7 § lagen om försäkringsavtal bli fri från

text: ansvarighet om försäkringstagaren har underlåtit att uppgiva en av honom känd omständighet, vars betydelse han insett eller bort inse, om förtigandet kan tillräknas honom såsom vårdslöshet. Det handlar i detta fall om att försäkringstagaren lämnar ofullständig uppgift. Vad som i förevarande fall möjligen kan utgöra ofullständig uppgift är att V inte omnämnde sin sjukskrivning direkt före den 8 juni 1991. Det kan enligt nämndens mening inte helt uteslutas att V borde ha insett betydelsen av denna omständighet. Nämnden kan dock inte finna att V:s förtigande av denna uppgift kan tillräknas henne såsom vårdslöshet.

text: På grund av vad ovan anförts finner nämnden att det schweiziska bolaget inte är fritt från ansvarighet gentemot V. Det schweiziska bolaget bör därför rekommenderas att ur den aktuella sjukförsäkringen utge den ersättning som gäller vid halvtidssjukskrivning respektive halv förtidspension till V.

text: När det slutligen gäller tidpunkten från vilken utbetalning skall ske kan nämnden konstatera att det under punkt 1 i till Försäkringsbrevet tillhörande försäkringsvillkor anges att med karenstid avses den tid sjukperiod skall pågå innan rätt till ersättning inträder. Av de fullständiga villkoren för försäkringen (se Art. 4.1 Long Term Disability) framgår att karenstiden är tre månader. V har i ärendet uppgivit att hon var halvtidssjukskriven fr.o.m. den 5 augusti 1996 fram till den 1 december 1996 då hon beviljades halv förtidspension. Dessa uppgifter har inte bestritts av bolaget. Bolaget bör följaktligen utge ersättning fr.o.m. den 5 november 1996.


text: Två deltagare i en golfresa har ansetts berättigade att i efterhand häva avtalet och få tillbaka vad de betalat för resan p.g.a. att golfskolan kom att ledas av en annan instruktör än den som avtalet avsåg. Avgörande 1998-01-08; 1997-3821

text: Vid bokningen av en golfresan till Tunisien i den 2 - 9 april 1997 poängterade resenärerna L och U särskilt att de ville delta i resan endast under förutsättning att instrukturen A skulle leda golfskolan. Resan kostade 7 845 kr per person.

text: Flygresan gick via Landvetter. På planet mellan Sturup och Landvetter träffade resenärerna golftränaren A, som berättade att det aldrig hade varit meningen att han skulle leda den golfskola som började den 2 april, trots att detta angivits i katalogen. A kände till ett L och U skulle delta i resan den 2 april och han hade påtalat för arrangören att man borde informera dem om att han inte fanns på plats. Resenärerna ringde reserrangören från Landvetter och påtalade att de var med på en resa de inte hade köpt. Resenärerna yrkade hos nämnden att få tillbaka vad de betalat för resan.

text: Researrangören medgav att bolaget hade gjort fel som inte hade informerat resenärerna om att A inte skulle vara på plats den aktuella veckan. Den golfskola som resenärerna deltog i genomfördes dock på ett korrekt sätt med en utmärkt instruktör. Bolaget återbetalade hela priset för golfskolan, 3 095 kr per person, men bestred yrkandet om att utge ytterligare ersättning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att avtal har träffats om att L och U skulle delta i golfkurs under ledning av A. Researrangören har i marknadsföringen utlovat att A skulle vara instruktör på den aktuella golfkursen. Trots att bolaget i god tid har haft vetskap om att A inte skulle leda kursen och trots att A själv har uppmanat bolaget att informera L och U om detta så har bolaget underlåtit att lämna denna information. Resenärerna har därigenom inte fått möjlighet att före avresan ta ställning till om de ville delta i resan under de ändrade förutsättningarna eller om de ville häva avtalet med stöd av

text: 12 § paketreselagen (1992:1672)

text: . Enligt nämndens mening borde bolaget omgående ha informerat resenärerna om denna väsentliga förändring i reseavtalet.

text: L och U har inte erhållit den golftränare som var avtalad. Det har för dem varit av avgörande betydelse att just A skulle vara tränare på kursen. De anser att resan har blivit förfelad genom att han uteblev. Eftersom resenärerna inte informerats om förändringen har de inte kunnat häva avtalet före avresan. Enligt nämndens mening föreligger tillräckliga skäl för en hävning av avtalet i efterhand. L och Us yrkande skall således bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde: Om efter avresan en väsentlig del av de avtalade tjänsterna inte kan tillhandahållas, skall arrangören enligt

text: 15 § paketreselagen

text: (PRL) ordna lämpliga ersättningsarrangemang utan kostnad

text: för resenären. I det aktuella fallet består ersättningsarrangemanget av att annan golfinstruktör anlitats. Huruvida resenärerna på sätt sägs i 15 § PRL avvisat ersättningsarrangemanget eller inte, saknar i förevarande fall betydelse, eftersom resan inte avbrutits. Fråga är därför huruvida resenärerna är berättigade till prisavdrag och skadestånd. Med hänsyn till omständigheterna i ärendet är det vår uppfattning, att resenärerna är berättigade till prisavdrag. Däremot syns inte någon skada som avses i 17 § PRL ha inträffat. Beträffande prisavdragets storlek finner vi det prisavdrag arrangören gjort vara skäligt.


text: Fråga om rätt för en bilköpare till återbetalning av accis. Avgörande 1998-06-02; 1997-3852

text: Den 24 juni 1996 köpte K en ny bil för 201 500 kr. I beloppet ingick försäljningsskatt på motorfordon (s.k. accis). Bilen registrerades i bilregistret och levererades till K den 29 juni. På kvittot på handpenningen angavs: ”(ev accis återbet tillfaller säljarbolaget)”. Efter det att bilen levererats slopades försäljningsskatten retroaktivt och den försäljningsskatt som betalats in till staten återbetalades till importören. Importören återbetalade i sin tur beloppet till säljarbolaget. K yrkade hos nämnden bl.a. återbetalning av försäljningsskatten jämte ränta.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde i denna del att K inte hade någon laglig rätt till återbetalning av den försäljningsskatt han betalat och att parterna, såsom framgick av kvittot, överenskommit att eventuellt återbetald försäljningsskatt inte skulle återbetalas till K.

text: Nämnden gjorde i denna del av ärendet följande bedömning:

text: Lagen om försäljningsskatt på motorfordon ändrades under 1996. Ändringen innebar bl.a. att det inte skulle utgå någon skatt för personbilar i miljöklass 1 och 2 medan skatten sänktes för personbilar i miljöklass 3. Enligt övergångsbestämmelserna till lagändringen skulle de nya skattesatserna tillämpas om skatteskyldigheten inträtt efter den 10 juni 1996.

text: Skatteskyldighet inträder när fordonet första gången införs i bilregistret eller, om fordonet samtidigt avställs, då avställningen upphör. Skattskyldig i lagens bemärkelse är bl.a. importör (inte konsumenten). De nu redovisade reglerna trädde emellertid inte i kraft i och med att regeringen presenterade sitt förslag (10 juni), utan först sedan detta några månader senare antagits av riksdagen. Under mellantiden förelåg oförändrad skatteskyldighet enligt äldre regler. Det var således fråga om en skatteomläggning med retroaktiv verkan. I den nya lagen föreskrevs att skatt som tagits ut efter det att regeringen presenterade sitt förslag skulle betalas tillbaka till den skattskyldige. Varken i lagen eller dess förarbeten (

text: prop. 1995/96:222

text: ) uttalas det att den som köper bil under mellantiden skall gottskrivas eller på annat sätt få tillgodoräkna sig återbetalat skattebelopp.

text: Inom branschen hanterades den nya och något osäkra situationen olika; det kan inte tas för givet att riksdagen fattar beslut enligt regeringens förslag. Vissa företag anpassade dock prisnivån med hänsyn till den förväntade skattesänkningen. Andra åtog sig att - om riksdagen skulle komma att besluta enligt regeringens förslag - i efterhand gottgöra köparen med den återbetalda skatten. Även andra lösningar förekom.

text: Av de till köpeavtalet (Köpeavtal -93) hörande leveransbestämmelserna anges i detta fall, i punkten 6, första stycket, följande. ”Höjs skatter tullar, avgifter, växelkurser eller offentliga avgifter som påverkar bilens pris före leveransen i förhållande till vad som gällde vid avtalets tecknande, ska köparen erlägga ett mot höjningen svarande pristillägg om detta överstiger 300 kr. I andra stycket anges bl.a. att ”Sänkning av skatter etc. ska komma köparen tillgodo med motsvarande belopp”. Av detta, och då det av utredningen framgår att importören återbetalat den tidigare inbetalda försäljningsskatten till säljarbolaget – och att skatteomläggningen

text: således påverkat bilens pris, följer att försäljningsskatten skall återbetalas till K. Att bolaget på kontantkvittot ensidigt har förklarat att parterna i detta fall kommit överens om att eventuell återbetald försäljningsskatt skall tillfalla säljaren är enligt nämndens mening inte tillräckligt för att det skall anses visat att parterna vid leveransen kommit överens om något annat än vad som anges i det av båda parter undertecknade köpeavtalet. På den försäljningsskatt som alltså skall återbetalas till K skall ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: utgå.


text: I ärendet har behandlats frågan om vilka krav som bör ställas på ett energibolags specificering av de ersättningskrav som bolaget riktar mot konsumenter. Avgörande 1998-06-09; 1997-3895

text: V gjorde gällande att Energibolaget debiterat henne för en högre elförbrukning än hon faktiskt haft. Hon klagade också på att hon hade krävts på inkassokostnader, trots att tvisten var föremål för nämndens prövning. V yrkade hos nämnden att energibolaget skulle frånfalla sina krav på henne.

text: Energibolaget bestred yrkandet och anförde att V hade blivit korrekt debiterad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Energibolaget har gjort gällande att V faktiskt har förbrukat 22 965 kWh, men V har gjort gällande att hon har fått betala för en högre elförbrukning. Dessutom har bolaget, trots att tvisten har varit föremål för reklamationsnämndens prövning, begärt ersättning av henne för inkassokostnader. Enligt nämndens mening har V på ett rimligt sätt preciserat sina anmärkningar mot bolagets fakturering.

text: Elleveranser sker på grundval av de abonnemangsbestämmelser som ingår i avtalet mellan energibolaget och konsumenten. Principerna för hur ersättningen för förbrukad el bestäms framgår sålunda av avtalet men betalningen sker på löpande räkning utifrån en beräknad förbrukning som regleras årsvis i efterhand efter avläsning av faktisk förbrukning. Utöver själva elförbrukningen har konsumenten dessutom att betala en nätavgift.

text: Nämnden finner skäl att inledningsvis framhålla att energibolagens räkningar med specifikationer rent allmänt får anses tämligen svårlästa, låt vara att det på senare tid har gjorts försök att göra dem tydligare och mer lättförståeliga. Enligt nämndens mening finns det dock fog för att ställa höga krav på bolagen när det gäller specificeringen av de ersättningskrav som de riktar mot konsumenter. Energibolagen är nämligen så stora att de inte kan åberopa resursskäl för underlåtenheten att tillgodose konsumenternas önskemål om tydligare räkningar och elkostnaderna är dessutom en stor utgiftspost för hushållen.

text: Det underlag som Energibolaget har gett in i detta ärende kan inte anses motsvara rimliga krav på klarhet och tydlighet. Det första svaret till nämnden präglas närmast av nonchalans mot nämnden och okunskap om hur tvistlösning mellan näringsidkare och enskilda sker i en rättsstat. Inte ens den komplettering som Energibolaget har gett in på nämndens begäran kan anses godtagbar. Dels avser kompletteringen inte hela den omtvistade perioden, dels går det inte att av denna utläsa på vilka punkter som bolagets och V:s beräkningar skiljer sig åt.

text: På grund av det anförda finner nämnden att bolaget inte kan anses ha visat fog för sina krav på ytterligare ersättning från V. Bolaget bör därför frånfalla sina kvarstående krav mot henne.

text: Nämnden vill härutöver tillägga att det i princip inte brukar anses som god sed i affärsförhållanden att överlämna krav på konsumenter till inkasso, om konsumenten har reklamerat i tid och konsumentens invändningar inte uppenbart kan lämnas utan avseende.


text: Ett kapitalförvaltningsbolag har tillhandahållit sina kunder möjlighet att lämna sina köp- och säljorder till bolaget via Internet. Fråga har uppkommit om skyldighet förelegat för bolaget att ersätta skada som uppkommit till följd av avbrott i förbindelserna till bolagets datorsystem och om avtalsvillkoren varit oskäliga. Avgörande 1997-12-04; 1997-4042

text: R träffade i juni 1997 ett depåavtal för handel med värdepapper med ett bolag som tillhandahöll möjlighet att lämna köp- och säljorder via Internet. Den 23 juli 1997 havererade datasystemet hos bolaget och det gick inte att komma fram mellan klockan 10 och 11. Eftersom systemet inte fungerade fick R inte fram en säljorder till bolaget i rätt tid. R yrkade därför ersättning för utebliven vinst på en aktieförsäljning som han inte hade kunnat genomföra samt viss ersättning för vad han betalat för ”telefonsupport” och ”öppningsavgifter”.

text: Bolaget bestred yrkandet med hänvisning till att bolaget hade friskrivit sig från ansvar för förlust eller skada till följd av avbrott, fel eller brister i tele-, dator- eller annan kommunikationsförbindelse. Bolaget gjorde också gällande att en viss datorkapacitet hos uppdragsgivaren krävs för att systemet skall fungera tillfredsställande och att R:s dator inte hade tillräcklig kapacitet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Tvisten i ärendet gäller frågan huruvida bolaget genom depå-/kontoavtalet är skyldigt att ersätta skada som uppkommer på grund av avbrott i förbindelserna till bolagets datorsystem för handel med värdepapper via Internet (Systemet).

text: Genom det aktuella avtalet har bolaget enligt de allmänna bestämmelserna bl.a. åtagit sig att förteckna och förvara värdepapper som har mottagits av kunden (punkten A), att vidta vissa särskilt angivna förvaltningsåtgärder beträffande mottagna värdepapper (punkten B) och att utföra köp och försäljning av värdepapper för kundens räkning enligt överenskommelse i varje särskilt fall (punkten E).

text: Enligt punkten 4 i avtalet har kunden två alternativa möjligheter att handla genom bolaget, nämligen antingen genom att fylla i en köp- eller säljorder genom Systemet, eller genom att ringa till bolaget. I förstnämnda fall förutsätts att kunden har nödvändig utrustning och tillgång till Internet. Genom att använda sig av endera av dessa två möjligheter ger kunden bolaget i uppdrag att utföra det köp eller den försäljning som ordern omfattar. Överenskommelse om köp eller försäljning av värdepapper kan alltså träffas genom att kunden lämnar en order på ettdera av de angivna sätten (jfr punkten E i de allmänna bestämmelserna).

text: Genom punkten 4 sista stycket i avtalet har bolagets ansvar begränsats på så sätt att bolaget inte svarar för skada som uppkommer på grund av att köp- eller säljorder inte kommer fram. En annan begränsning har tagits in i punkten 15 sista stycket i avtalet. Enligt denna ansvarar bolaget inte för avbrott i tillgängligheten till Systemet eller telefontjänsten eller eljest för skada som uppkommer på grund av avbrott, fel eller brister i tele-, dator- eller annan kommunikationsförbindelse.

text: Den skada som R anser sig ha lidit beror på att säljordern inte har kommit fram, vilket i sin tur synes bero på avbrott i tillgängligheten till Systemet. Den fråga som då inställer sig är om de avtalsvillkor som begränsar bolagets ansvar i sådana fall är oskäliga och om de därför bör jämkas eller lämnas utan avseende.

text: Vid bedömningen av denna fråga beaktar nämnden följande. De aktuella ansvarsbegränsningarna hänför sig inte till utförandet av själva tjänsten att köpa eller sälja värdepapper, utan till ledet dessförinnan, nämligen mottagandet av köp- eller säljorder genom tele- eller datorkommunikation. Störningar i sådana kommunikationsförbindelser beror i allmänhet på omständigheter som ligger utanför den enskilde abonnentens kontroll. Även om utvecklingen på området för informationsteknologi har kommit långt, har utvecklingen ännu inte kommit så långt att störningar i enskilda datasystem helt har kunnat elimineras, i vart fall inte till rimliga kostnader. Det får fortfarande anses normalt att sådana störningar kan förekomma från tid till annan.

text: Att obetingat lägga ansvaret för att tele- och datorkommunikationsförbindelser fungerar utan avbrott på den näringsidkare som använder sig av sådan teknik för att ta emot order från konsumenter kan inte anses rimligt. Det skulle dessutom kunna leda till att näringsidkare med hänsyn till skadeståndsrisken avstår från att använda sådan teknik, som annars är till gagn för den enskilde konsumenten.

text: Det anförda leder nämnden till bedömningen att bestämmelserna om ansvarsbegränsning i punkten 4 sista stycket och punkten 15 sista stycket i det aktuella avtalet inte är oskäliga. Med hänsyn till detta kan R:s yrkande inte bifallas.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och anförde följande:

text: Enligt anmälaren har den uppkomna skadan berott på att datasystemet havererat hos bolaget. Detta påstående har inte bemötts av bolaget. Bolaget påstår dock allmänt - men utan att redogöra för vilken betydelse det skulle ha haft i det aktuella fallet - att man rekommenderat en dator med större internminne än vad som anmälaren har. Vilket internminne som krävs framgår dock ej av avtalet.

text: Anmälarens påståenden om att de problem han råkat ut för berott på underkapacitet i bolagets system har alltså i sak inte bemötts utan bolaget hänvisar till § 15 i ”Depåavtalet” där man i princip friskriver sig från allt ansvar för kommunikationsproblem som ligger såväl utanför som innanför bolagets kontroll.

text: Av konsumentskyddslagstiftningen (

text: konsumentköplagen

text: och

text: konsumenttjänstlagen

text: ) framgår att skador som beror på fel som ligger inom ett företags kontrollsfär ska företaget ansvara för. Undantag från skadeståndsansvar ska endast gälla fel som har orsakats av faktorer helt utanför företagets kontroll. Den nämnda lagstiftningen är inte direkt tillämplig i detta fall, men vi anser att samma resonemang om kontrollansvar för företaget bör tillämpas då skada uppkommit inom ramen för tjänsten. Mot denna bakgrund måste de friskrivningar från skadeståndsansvar som görs i

text: 15 §

text: ”Depåavtalet” anses vara alltför långtgående. Därmed är villkoret i den del som rör företagets kontrollansvar oskäligt enligt

text: 36 § avtalslagen

text: och bör lämnas utan avseende. Bolaget har inte visat att det uppkomna felet har berott på faktorer som legat utanför dess kontroll. Därför är bolaget ansvarigt för den skada som uppkommit p.g.a. felet.

text: När det gäller ersättningen har anmälaren inte helt styrkt den skada som han anser sig ha lidit. Vi anser därför att Reklamationsnämnden endast ska bifalla anmälarens yrkande att gälla direkta utlägg och kostnader.


text: En bank som utan kontohavarens medgivande tagit ut pengar som av misstag satts in på kontot har ansetts skyldig att betala tillbaka beloppet. Avgörande 1998-01-21; 1997-4088

text: Under den tid B och K var sambor hade K dispositionsrätt över B:s konto i X-banken på vilket bl.a. deras respektive löner sattes in. När de separerade i början av år 1997 togs K:s dispositionsrätt över kontot bort och han öppnade i stället ett eget konto i Xbanken. I maj 1997 upptäckte K att hans lön för mars och april av misstag, begånget av K:s arbetsgivare eller av arbetsgivarens bank, satts in på B:s konto. K påtalade misstaget för X-banken som, utan att först underrätta B, för att korrigera misstaget tog ut pengarna från B:s konto. B yrkade hos nämnden att X-banken skulle betala tillbaka vad den utan hennes medgivande tagit ut, 19 000 kr jämte ränta och därutöver ersätta henne för en del kostnader. Som grund för sin talan angav B att K hade en skuld till henne som enligt överenskommelse skulle regleras genom månatliga återbetalningar och att hon utgått från att de insatta beloppen avsåg den överenskomna återbetalningen av skulden.

text: X-banken bestred yrkandet. X-banken medgav att man hade frångått sin rutin att underrätta den som av misstag fått pengar insatta på sitt konto innan man korrigerade misstaget. X-banken gjorde dock gällande att B inte hade drabbats av någon skada eftersom hon inte haft rätt att disponera de felaktigt insatta beloppen. De insatta medlen hade aldrig blivit B:s egendom. Återtagandet av de felaktigt insatta beloppen skedde under brådska eftersom K befann sig i en akut ekonomisk situation.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: B har som grund för sin talan anfört att X-banken inte haft rätt att utan hennes medgivande från hennes konto ta ut 19 000 kr. X-banken har invänt att den genom transaktionen korrigerade ett misstag som begåtts genom att K:s lön felaktigt satts in på B:s konto. Ärendet rör alltså frågan om X-banken haft rätt att under dessa förhållanden ta ut pengarna från B:s konto.

text: Nämnden konstaterar att det är en annan bank än X-banken som fört över pengarna till B:s konto i X-banken. Oavsett om den andra banken eller någon annan betalat pengarna till B:s konto av misstag finner nämnden att X-banken inte utan B:s samtycke haft rätt att ta ut de pengar som hon således mottagit. X-banken bör därför till B betala tillbaka dels det yrkade kapitalbeloppet, 19 000 kr, dels den ränta hon skulle ha fått om pengarna stått inne på kontot från den 7 maj 1997 till dess betalning sker. X-banken bör också ersätta henne för räntan på hennes checkkredit. Mot beloppet, 500 kr, har X-banken inte haft någon erinran. X-banken bör slutligen, i enlighet med sitt medgivande, ersätta B avseende en påminnelseavgift om 75 kr.

text: När det gäller B:s yrkande om ersättning för uppläggning av ny kredit i en annan bank, för ombudsarvode samt för eget arbete finner nämnden att dessa inte kan bifallas.

text: Nämnden konstaterar avslutningsvis att det inte är aktuellt för nämnden att vare sig uttala sig i frågan om något misstag begåtts av den andra banken eller någon annan

text: eller att uttala sig i frågan om B i förhållande till någon av dessa eller till K är berättigad att behålla pengarna.


text: Fråga om värdering av en direktimporterad bil. Avgörande 1998-04-28; 1997-4137

text: B hade blivit bestulen på sin bil, en Audi 100 Avant Turbo av 1990 års modell, direktimporterad från Tyskland och körd cirka 12 000 mil. Han yrkade hos nämnden ersättning ur sin försäkring med 97 000 kr.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och gjorde gällande att bilen inte var värd mer än 73 000 kr eftersom den vad direktimporterad.

text: Ärendet handlades på nämndens försäkringsavdelning som emellertid inhämtade ett yttrande från nämndens motoravdelning. I yttrandet angavs:

text: ”Enligt nämndens uppfattning finns det inte stöd för att en bil som importerats som begagnad på den svenska andrahandsmarknaden generellt sett har ett lägre värde än motsvarande bil som importerats som ny (svensksåld bil). Avgörande för värdet är individuella faktorer såsom årsmodell, körsträcka, antal ägare, utrustning, skick och hur bilen underhållits. I den mån exempelvis utrustningsstandard eller tillgänglig historik avseende antal ägare, körsträcka och urförd service avviker från vad som gäller för en svensksåld bil, påverkar detta värdet. Otvivelaktigt förekommer sådana avvikelser.

text: Nämnden anser att antalet på marknaden förekommande svensksålda bilar av den aktuella typen är för litet och utredningen i ärendet är alltför bristfällig för att en säker bedömning av den aktuella bilens värde skall kunna göras.”

text: Nämnden (försäkringsavdelningen) gjorde följande bedömning:

text: Enligt B var bilen i toppskick. Den hade en servicebok fullstämplad med servicetillfällen på tyska V.A.G. med dokumenterad mätarställning. Av den av Sydsvenska Handelskammaren förordnade besiktningsmannens bedömning och övrig utredning i ärendet framgår att normalvärdet för motsvarande fordon uppgår till 90 000 kr.

text: Enligt nämndens mening har bolaget inte förmått visa att sådan avvikelse från vad som gäller för en svensksåld bil föreligger att avdrag från normalvärdet är befogat.

text: På grund av vad ovan anförts bör försäkringsbolaget betala ytterligare ersättning till B med utgångspunkt att fordonets värde är 90 000 kr.


title: En bilköpare som vid leveransen blivit besviken över bilens färgnyans har inte ansetts berättigad att häva köpet - fel har inte ansetts föreligga i köprättslig mening (16 § 3 st. 2 p. samt 19 § 1 st. konsumentköplagen).

text: 16 § 3 st. 2 p.

text: samt

text: 19 § 1 st.

text: konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1998-01-27; 1997-4146

text: G, som ägde en bil i färgen ”Novasvart”, avtalade med bolaget om köp av en ny bil av samma märke i färgen ”Novasvart metallic”. Då den nya bilen levererades tyckte han emellertid att den inte – som hans gamla bil – såg svart, utan snarare grå, ut. Hans uppfattning att bilen var grå styrktes av att den i registreringsbeviset angavs vara mörkgrå. Han menade att färgprovet i den broschyr han före köpet tagit del av inte återgav bilens verkliga färg och att försäljaren borde ha upplyst honom om att färgen ”Novasvart metallic” i själva verket var grå. Han yrkade hävning av köpet.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. att bilen hade den färg G beställt och att den därför inte kunde anses som felaktig.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att bilen levererades i den beställda färgen, ”Novasvart metallic”. Nämnden finner genom parternas uppgifter och den åberopade bevisningen – främst fotografier och färgprov – vidare utrett att denna färg är något ”gråare” än en rent svart färg, även om intrycket av färgen varierar med belysningen. Frågan är då om bolaget före köpet borde ha upplyst G om att ”Novasvart metallic” kanske inte uppfattas som helt svart och om bilen, då detta inte skett, kan anses felaktig på sådant sätt som avses i

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: Enligt

text: 16 § 3 st. 2 p. konsumentköplagen

text: skall en vara anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper som han kände till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Fel på en vara föreligger även enligt

text: 19 § 1 st. konsumentköplagen

text: om varan inte överensstämmer med sådana uppgifter som lämnats före köpet vid marknadsföringen och som kan antas ha inverkat på köpet.

text: Nämnden konstaterar att G uppgivit att han inte skulle ha köpt bilen om han fått se dess färg och att säljarens underlåtenhet att upplysa honom om nyansskillnaden mellan rent svart och ”Novasvart metallic” således har inverkat på köpet.

text: Som nämnden inledningsvis konstaterat är färgen ”Novasvart metallic” något ”gråare” än en rent svart färg. Enligt nämndens mening är det emellertid oundvikligt att en svart metallic färg, i vart fall vid vissa belysningar, framstår som något ”gråare” än en icke-metallic svart färg och att detta bör vara allmänt känt. Nämnden anser därför att nyansskillnaden mellan svart och svartmetallic inte är en sådan egenskap hos en bil som en köpare med fog bör kunna räkna med att bli särskilt upplyst om. Istället borde G, som uppenbarligen fäst stor vikt vid bilens exakta färg, ha efterfrågat närmare information om denna. Detta har han såvitt framgår av utredningen inte gjort.

text: När det sedan gäller de uppgifter som lämnats vid marknadsföringen före köpet finner nämnden, såsom G har gjort gällande, att det färgprov som finns i den broschyr han fick före köpet inte på ett verklighetstroget sätt återger färgen ”Novasvart metallic”. Nämnden konstaterar att det emellertid anges i broschyren att de tryckta färgproverna inte kan återge de rätta färgerna exakt.

text: Nämnden anser, på grund av vad som nu redovisats, att bilen inte kan anses som felaktig i köprättslig mening. Att den i bilregistret registrerade färgen angivits som ”mörkgrå” föranleder ingen annan bedömning. Nämnden finner således att G:s yrkande skall avslås.


text: En båtförsäljare som fyllt i ett avbetalningskontrakt fel har på grund av detta ansetts skyldig att betala skadestånd till köparen. Avgörande 1998-01-12; 1997-4301

text: B köpte i mars 1997 en begagnad båt för 155 000 kr. Köpet var ett kreditköp. I det avbetalningskontrakt som upprättades angavs att krediten skulle avbetalas genom annuiteter under 120 månader. Den totala kreditfordringen angavs till 167 450 kr. Efter någon tid fick B ett meddelande från det finansbolag som finansierade köpet att det korrekta beloppet för kreditfordringen var 175 715 kr. B yrkade med anledning av detta skadestånd av säljaren.

text: Säljaren bestred yrkandet och gjorde gällande bl.a. att B hade godkänt kontraktet och att det stod honom fritt att ändra mellan rak amortering och annuitet liksom att lösa lånet.

text: Nämnden gjorde i denna del av ärendet följande bedömning:

text: ---------- Båten har köpts genom ett kreditköp. Det är ostridigt att säljaren fyllt i avbetalningskontraktet fel och att B därför har fått en felaktig uppfattning om kostnaden för köpet. De korrekta förutsättningarna har redovisats först genom den underrättelse B fick den 8 april 1997 från kreditgivaren. Säljaren, som i sin egenskap av näringsidkare borde ha kunskap om reglerna för kreditköp, måste ha att svara för bristerna i kreditavtalet. Säljaren bör därför, i form av ett skadestånd, ersätta B mellanskillnaden mellan den faktiska kreditfordringen, nämligen 175 715 kr, och den kreditfordran B godtagit när avtalet ingicks, dvs. 167 450 kr. Mellanskillnaden uppgår således till 8 265 kr.

text: Nämnden rekommenderade säljaren att ersätta B med 8 265 kr.


text: Fråga om vilket belopp den som avbryter en kurs skall betala till arrangören. Avgörande 1998-01-23; 1997-4411

text: M anmälde sig i januari 1997 till en frisörkurs som kostade 53 000 kr. Tre dagar innan kursen skulle börja fick hon veta att hon skulle betala ytterligare 15 000 kr i moms. Efter sju dagar ville M avsluta kursen. Hos nämnden yrkade hon att få tillbaka de 10 000 kr hon hade betalat i anmälningsavgift.

text: Företaget bestred kravet och hävdade att anmälningsavgiften enligt avtalet inte var återbetalningsbar. Att moms skulle läggas på kursavgiften kom som en överraskning även för företaget, som dock tvingades att ta ut den av kursdeltagarna. M kände till momspåslaget innan hon började kursen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet är följande utrett. M anmälde sig den 23 januari 1997 till en frisörkurs. Hon erhöll i samband med anmälningen besked om att kursen kostade 53 000 kr plus 3 500 kr för arbetsverktyg. Hon betalade 10 000 kr i anmälningsavgift. Den 24 januari fick hon ett brev från företaget där det upplystes att hon hade att betala moms eftersom utbildningen var momsbelagd fr.o.m. den 1 januari 1997. - Företaget har i ärendet anfört att den av myndigheterna pålagda momsen kom som en överraskning för företaget.

text: Skatteplikt för den typ utbildning som är aktuell i ärendet infördes genom

text: 3 kap. 8 § lagen (1996:1327)

text: om ändring i

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: . De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 1997 och var således gällande då M anmälde sig till kursen.

text: Det måste förutsättas att den som yrkesmässigt tillhandahåller en tjänst, som det nu är fråga om, är förtrogen med de regler som gäller för verksamheten och beaktar de lagändringar som sker. Företagets invändning att det för företaget kom som en överraskning att mervärdesskatt (moms) skulle utgå på kursavgiften, är därför inte godtagbar och skall lämnas utan avseende.

text: M fick besked om att moms skulle tillkomma på kursavgiften först efter det att hon hade anmält sig till kursen. Den avgiftshöjning detta inneburit för henne har varit så väsentlig, att hon måste anses ha haft rätt att häva avtalet mellan parterna. Av utredningen framgår dock att hon har deltagit i utbildningen under sju dagar. För detta bör hon ersätta företaget. Nämnden finner att 3 500 kr är skäligt.

text: M:s yrkande bör således bifallas på så sätt att hon skall anses ha rätt att återfå 6 500 av de 10 000 kr hon tidigare betalat till företaget.


text: Posten har gjort gällande att den som löst ut två postförskottsförsändelser inte betalat för dessa, vilken uppgift mottagaren av försändelserna bestridit. Fråga om bevisbördans placering. Avgörande 1998-01-23; 1997-4440

text: Sedan M löst ut två postförskottsförsändelser återkom Posten efter en tid och hävdade att M inte betalat postförskottsbeloppen. Posten krävde betalning med 6 120 kr. M yrkade hos nämnden befrielse från kravet att betala beloppet.

text: Posten bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Omständigheterna i ärendet är sammanfattningsvis följande. M hämtade den 30 mars 1997 ut två postförskottspaket på ett postkontor. Enligt Posten har paketen lämnats ut till M utan att denne betalade postförskottsbeloppet om 6 120 kr. Posten har sedermera krävt M på beloppet. M har hävdat att han betalade då han hämtade ut paketen; han har dock inte längre kvar något kvitto. - Posten har sedermera betalat avsändaren av paketen och uppger sig därefter ligga ute med en förlust om 6 120 kr.

text: Nämnden konstaterar inledningsvis följande. Utgångspunkten enligt gällande rätt måste vara att den som påstår sig ha en fordran på någon annan har att bevisa detta; detta eftersom bevisbördan bör tillkomma den som kan och bör åläggas ett ansvar för en bevissäkrande åtgärd. Å andra sidan skulle det kunna sägas, att den gäldenär som påstår att han har betalat, har att styrka detta genom att förete kvitto. En sådan regel skulle dock kunna leda till att den som har låtit bli att begära kvitto eller tappat detta, tvingas att betala två gånger. - I det nu aktuella fallet talar också med styrka synpunkten att posten bör ha en sådan organisation att det i och för sig framstår som mycket osannolikt att en mottagare av postförskottspaket kan lämna ett postkontor utan att ha betalat för försändelsen. Om så ändå skulle vara fallet, bör det åligga Posten att klart visa att detta osannolika förhållande verkligen har inträffat. Nämnden stannar därför vid ståndpunkten att det är Posten som har att styrka sin rätt till den fordran Posten uppger sig ha mot M. (Jfr till det sagda Ekelöf-Boman, Rättegång, fjärde häftet, 6 uppl. 1992, s. 89 ff och 102 f samt Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: s. 35:12 ff.)

text: Posten har i ärendet gett in kassajournaler som redovisar transaktioner i det aktuella postkontorets kassor den dag utlämningen av de två paketen skulle ha skett. Någon transaktion som svarar mot det belopp paketen skulle lösas ut för, återfinns inte i det material som Posten har gett in. Häremot står M:s påstående att han är säker på att han har betalat i vederbörlig ordning. M har också hävdat att, enligt Postens egna rutiner, man aldrig får ut en postförskottsförsändelse utan att ha betalat postförskottsbeloppet.

text: Vid en samlad bedömning finner nämnden att posten inte i tillräcklig mån har styrkt sin rätt till det omtvistade beloppet. Posten bör således rekommenderas att avstå från sitt krav i ärendet.


text: En bank har vid inlösen av en utländsk check av misstag betalat ut ett för högt belopp till kunden (condictio indebiti). Fråga om kunden är skyldig att återbetala beloppet eller inte. Avgörande 1998-01-21; 1997-4482

text: M vände sig i maj 1997 till sin bank för att få en utländsk check inlöst. Hon fick vänta en vecka innan hon fick sina pengar. I augusti 1997 kontaktade banken henne och hävdade att banken i stället för att betala henne för motvärdet av 1 000 Kanada dollar felaktigt betalat henne för motvärdet av 1 000 US dollar vilket inneburit att hon fått 2 000 kr för mycket. M yrkade befrielse från bankens krav på återbetalning av det felaktigt utbetalade beloppet och gjorde gällande att hon inte insett bankens misstag, att lång tid förflutit från det att banken framställde sitt återkrav samt att hon förbrukat beloppet.

text: Banken bestred yrkandet och gjorde gällande att det måste ha stått klart för M att hon fått för mycket pengar. Banken menade att M, som tidigare fått flera checkar från sina släktingar i Kanada, själv borde ha observerat i vilken valuta checken var utställd. Av den blankett kunden får skriva under vid inlösen av en check framgår också att kunden blir betalningsskyldig om banken inte skulle få betalning från trassatbanken.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: M hade fått en check från Kanada på 1 000 Kanada dollar. Hon lämnade checken till sin bank för inlösen. Vid utbetalningen kom banken av misstag att omräkna beloppet till svenska kronor efter kursen för US dollar, vilket ledde till att banken betalade ut 2 000 kr mer än M var berättigad till. Banken har krävt att M skall återbetala vad som betalats för mycket. M har motsatt sig kravet.

text: Då en betalning görs av misstag, t.ex. till fel person eller med för högt belopp, är mottagaren normalt skyldig att återbetala det felaktigt betalade beloppet (condictio indebiti). I rättspraxis har dock utvecklats undantag från denna regel (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 177

text: ). I enlighet därmed kan den som mottagit en felaktig betalning utan att inse att den var felaktig och som i god tro förbrukat beloppet då återkrav framställs befrias från återbetalningsskyldighet. Även andra omständigheter kan tillmätas betydelse i frågan om återbetalningsskyldighet skall föreligga.

text: När det gäller frågan om M varit i god tro eller inte vill nämnden framhålla följande. M har uppgivit att hon inte reflekterade över om checken var utställd i US dollar eller i Kanada dollar och att hon vid tidigare tillfällen fått checkar av släktingar i Kanada, utställda ömsom i US dollar och ömsom i Kanada dollar. Vidare dröjde det cirka en vecka från det att hon lämnade in checken till banken till dess hon fick pengarna. Vid dessa förhållanden finner nämnden att M uppgift att hon inte insåg bankens misstag måste accepteras.

text: Nämnden konstaterar vidare att det dröjde minst två månader innan banken framställde sitt återbetalningskrav. M har uppgivit att hon under denna tid hunnit förbruka beloppet. Nämnden finner det fullt rimligt att M hunnit förbruka det relativt blygsamma beloppet under en så pass lång tid.

text: Redan med hänsyn till vad som nu sagts menar nämnden att omständigheterna är sådana att M inte skall anses återbetalningsskyldig för det belopp som av misstag utbetalats till henne. Därtill kommer att banken som professionell valutahandlare och betalningsförmedlare måste anses ha ett betydande ansvar för att se till att felaktigheter inte uppkommer och att särskilda omständigheter måste föreligga för att en konsument inte skall kunna förlita sig på bankens redovisning. Nämnden anser att det i ärendet inte har visats att några sådana omständigheter förelegat.

text: Banken har vidare i ärendet gjort gällande att den ändå har rätt att återkräva betalningen på den grunden att det anges i den aktuella avräkningsblanketten att betalningsmottagaren är återbetalningsskyldig om banken inte erhåller betalning för checken från trassatbanken. Banken har dock inte ens påstått att den inte skulle ha erhållit betalning för checken enligt dess lydelse, dvs. med 1 000 Kanada dollar. Förbehållet om återbetalningsplikt kan därför inte anses tillämpligt i detta fall.

text: Nämnden finner således att banken bör avstå helt från sitt krav mot M.


title: Branschpraxis har inte ansetts kunna begränsa konsumentens rättigheter enligt konsumentköplagen.

text: konsumentköplagen

text: . Avgörande 1998-02-13; 1997-4525

text: T, som hade lånat en bil av ett företag, köpte i augusti 1997 nya, regummerade däck till den. Efter åtta dagar lossnade slitbanan från ett av däcken under färd. Den lösa slitbanan orsakade skador på bilen. T yrkade att säljbolaget skulle svara för kostnaderna för att reparera bilen.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde dels att det inte var T som drabbats av skada eftersom han lånat bilen, dels att följdskador enligt däckbranschpraxis inte ersätts.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att T köpt de aktuella däcken av bolaget i egenskap av konsument, även om han lånat bilen på vilken de monterades av en näringsidkare. Köpet omfattas således av

text: konsumentköplagen

text: (KKL). Vidare framgår av utredningen att ett av däcken varit behäftat med fel och att detta orsakat skador på bilen.

text: Enligt 30 § KKL gäller då att köparen har rätt till den ersättning han lider genom att varan är felaktig, om inte säljaren visar att underlåtenheten att avlämna en felfri vara beror på ett hinder utanför hans kontroll som han inte skäligen kunde förväntas ha räknat med och inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit.

text: Konsumentköplagens

text: bestämmelser är tvingande på så sätt att det inte är möjligt att avtala bort lagens bestämmelser till nackdel för en köpare (

text: 3 §

text: KKL). Att det inte ens genom avtal går att begränsa köparens rättigheter enligt lagen innebär naturligtvis att det än mindre går att begränsa dessa genom en branschpraxis.

text: Nämnden finner inte att bolaget förmått visa att sådana omständigheter som anges i 30 § KKL förelegat. Bolaget är därmed gentemot T ansvarigt för skadorna på bilen. När det så gäller frågan om skadorna orsakat T en förlust finner nämnden inte skäl att ifrågasätta T:s uppgift att han är ansvarig gentemot bilens ägare för skador som uppkommer på den och att han genom det inträffade således åsamkats en skada motsvarande kostnaden för att åtgärda skadorna på bilen. Bolaget bör därför svara för att skadorna åtgärdas utan kostnad för T.


text: Fråga om avbokning av resa gjorts så sent att resenären inte haft rätt att utnyttja avbeställningsskyddet. Avgörande 1998-03-23; 1997-4692

text: A skulle företa en paketresa med buss till Stockholm över en helg. Natten före avresan blev han så sjuk att han inte kunde genomföra resan. Tidigt följande morgon försökte han avboka resan per telefon, men fick inte tag i någon hos researrangören. Trots läkarintyg fick han inte tillbaka vad han betalat för resan. A yrkade hos nämnden återbetalning med 1 545 kr.

text: Researrangören bestred yrkandet. A infann sig inte till bussavgången på fredagsmorgonen och hörde inte heller av sig dessförinnan, trots att det i telefonkatalogen anges två alternativa mobiltelefonnummer där någon företädare för företaget alltid svarar. Först på måndagen kontaktade A företaget. Då var den resa han skulle ha deltagit i redan avslutad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att A hade bokat en bussresa till Stockholm med avgång den 18 juli 1997 klockan 06.00. Han betalade 1 870 kr för resan, varav 75 kr för avbeställningsskydd. Vidare framgår att A lider av en kronisk sjukdom, vilket styrks av ett läkarintyg, och att han insjuknade akut natten före avresan. Nämnden finner att han därför var förhindrad att genomföra resan.

text: När det sedan gäller frågan om avbeställningen gjordes så sent att A inte haft rätt att utnyttja avbeställningsskyddet konstaterar nämnden att en avbokning normalt måste göras före den angivna avresetiden. För att så ska kunna ske måste researrangören lämna anvisningar om var företaget kan nås per telefon. Eftersom företagets kontor öppnade först klockan 09.00 och någon anvisning om var företaget kunde nås utom kontorstid inte hade lämnats, konstaterar nämnden att A saknade möjlighet att få tag i företaget före den angivna avgångstiden. Företaget har visserligen uppgivit att information om två alternativa mobiltelefonnummer fanns i telefonkatalogen och att det alltid fanns någon som svarade på dessa nummer. Nämnden finner dock att det inte kan anses åligga en resenär att söka efter alternativa telefonnummer i exempelvis telefonkatalogen. Sådana uppgifter bör framgå redan av resebevis, katalog eller broschyrer. Nämnden finner att A, trots att avbokningen gjordes efter den angivna avresetiden, har rätt att få tillbaka det yrkade beloppet, 1 545 kr.

text: Nämnden vill avslutningsvis påpeka följande. Enligt allmänna villkor för paketresor, träffade mellan Konsumentverket å ena sida och Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation å andra sidan har enligt punkten 3.2 en resenär som träffat avtal om avbeställningsskydd rätt att avbeställa resan utan annan kostnad än den expeditionsavgift som framgår av arrangörens katalog eller broschyr. Expeditionsavgiften får uppgå till 5% av resans pris dock högst 200 kr. Nämnden konstaterar att företaget, i strid med de allmänna resevillkoren, i sina särskilda resevillkor angivit att expeditionsavgift vid avbeställning tas ut med 250 kr per person.


text: Otydligheter i en researrangörs marknadsföring och resebevis har ansetts berättiga resenären, som missat avfärden, att få tillbaka vad hon betalat för resan. Avgörande 1998-03-23; 1997-4727

text: M skulle delta i en paketresa med buss till Costa Brava. Hon gick dock miste om resan eftersom hon missuppfattat tiden för avfärden och därför inte infann sig vid hållplatsen på rätt tid. Hon gjorde gällande att misstaget berott på bristfälligheter i researrangörens marknadsföring och yrkade hos nämnden återbetalning av erlagt belopp, 3 797 kr, samt skadestånd med 10 000 kr för sveda och värk.

text: Researrangören bestred yrkandena och anförde bl.a. att man erbjudit M bilskjuts för att komma ikapp bussen. M var dock inte intresserad av detta och får därför enligt researrangörens uppfattning anses ha avbokat resan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I ärendet har följande framkommit. M bokade resan den 15 maj 1997. I resebeviset angavs som avresedatum 97.07.11. M fick utifrån resebeviset uppfattningen att hon skulle infinna sig vid busshållplatsen den 11 juli 1997. Researrangörens katalog var emellertid konstruerad på så sätt att det i en särskild tidtabell för anslutningsbussar i en nothänvisning angavs att avresa skulle äga rum ”dagen före utannonserad avresedag”. Det innebar att bussen i praktiken avgick redan den 10 juli. Eftersom M utgått från att hon skulle infinna sig på den i resebeviset angivna tiden missade hon avresan.

text: Nämnden finner att informationen om avresedatum i resebeviset varit bristfällig eftersom resenären inte gjorts uppmärksam på att avresedagen kunde vara en annan dag än den som angivits i resebeviset. M kan därför inte lastas för att hon inte infunnit sig i tid till bussens avgång. Det kan inte heller rimligen krävas att hon, när hon kvällen före den i resebeviset angivna avgångsdagen blev uppringd av researrangören, skulle ha godtagit researrangörens erbjudande om hjälp med att samma kväll komma ikapp bussen. Att M avböjde researrangörens erbjudande om hjälp kan enligt nämndens mening inte anses innebära att hon avbokat resan.

text: Eftersom M gick miste om sin utlandsresa finner nämnden att hon är berättigad att få tillbaka vad hon betalat för resan, 3 797 kr. När det däremot gäller yrkandet om skadestånd för sveda och värk finner nämnden att detta är av sådan art att det inte kan bifallas.


text: Bristande information om priset för bilbärgning har medfört att näringsidkaren ansetts inte kunna kräva full betalning för tjänsten. Avgörande 1998-03-11; 1997-4986

text: D råkade ut för en trafikolycka med sin bil och begärde bärgning av bilen till sin bostad. Han frågade chauffören om priset och fick till svar att det skulle kosta 700 - 800 kr. D accepterade detta. Bilen bärgades till D:s bostad där han betalade 645 kr. Några veckor senare fick han en faktura från bolaget på ytterligare 930 kr. D yrkade hos nämnden att bolaget skulle avskriva denna fordran.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att den som är vållande till en olycka alltid får betala en s.k. enhetstaxa för bärgning de första 25 kilometrarna. Eftersom det visade sig att D varit vållande till olyckan fakturerade bolaget honom enligt taxan med 930 kr. Den prisuppgift som lämnades vid själva bärgningstillfället avsåg en extratjänst, nämligen bogsering till D:s bostad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt nämndens mening får det anses åligga en bärgare, likaväl som andra näringsidkare som utför tjänster åt konsumenter, som t.ex. bilverkstäder, att visa vad som beställts och vilket pris som avtalats. Bevisning angående detta kan lämpligen åstadkommas genom att uppgifterna antecknas i ett sådant bärgningsbesked som förekommer i bärgningsbranschen och som skall godkännas genom att undertecknas av beställaren.

text: I det aktuella fallet har bärgningsbeskedet undertecknats av beställaren, D. Nämnden konstaterar att han därmed – vilket ju inte heller är tvistigt – har godkänt kostnaden för körningen till hans hem. När det däremot gäller grundkostnaden för bärgningen, dvs. den fiktiva bärgningen till närmaste verkstad, så har denna redovisats med ett kryss i rutan för enhetstaxa, men utan att kostnaden för den angivits i den ruta som är avsedd för detta. Med hänsyn till den oklarhet som därmed finns i bärgningsbeskedet finner nämnden att bolaget inte, mot D:s bestridande, har förmått visa att man informerat honom om att grundkostnaden för bärgningen skulle tillkomma – eller skulle kunna komma att tillkomma, beroende på försäkringsbolagets ställningstagande – till priset för körningen till hans hem. Enligt nämndens mening kan inte heller det faktum att körningen till D:s hem betecknats som ”extrakörning” leda till någon annan bedömning. Bolaget bör därför avskriva sin fordran på D.


text: En konsument har blivit bestulen på ett kreditkort utomlands. Kortet har därefter obehörigen använts för betalning av varor. Konsumenten har vare sig ansetts betalningsskyldig för belopp med vilket kontot övertrasserats eller för inköp som gjorts utan att förskrivna kontroller gjorts. Avgörande 1998-07-06; 1997-5011

text: Under en vistelse i Bangkok i juni 1997 blev W drogad då han en kväll befann sig på en bar. Han ”slocknade” och ”var borta” i flera timmar. När han vaknade tog han en taxi till hotellet och gick till sängs. Strax före midnatt upptäckte han att ett kreditkort, som han hade förvarat under kläderna i ett bälte kring midjan, var stulet. Eftersom han inte hade tillgång till det telefonnummer på vilket spärranmälan skulle göras, spärrade han kortet först morgonen därpå när växlingskontoren hade öppnat. Det visade sig senare att tjuven hade hunnit använda kortet för inköp för 19 000 kr, vilket medförde att W:s konto övertrasserades med 15 000 kr. W yrkade hos nämnden återbetalning av 19 000 kr. W ifrågasatte om banken hade kontrollerat hur de obehöriga köpen hade gått till.

text: Banken bestred yrkandet och anförde dels att W förlorat kortet genom grov oaktsamhet, dels att han inte spärrat kortet snarast efter upptäckten av förlusten och slutligen att det framgick av avtalsvillkoren att kontohavaren ansvarar för övertrasseringar på kontot.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Vad nämnden till att börja med har att ta ställning till är frågan om W har förlorat kortet genom grov oaktsamhet. Av utredningen i ärendet framgår att W förvarade kortet i ett bälte kring midjan under byxorna samt att han blivit bestulen på kortet sedan han blivit drogad. W får vid förvaringen av kortet anses ha iakttagit normal aktsamhet. Frågan är emellertid om han genom att dricka sprit med okända personer har varit grovt oaktsam. Enligt nämndens mening kan det inte anses grovt oaktsamt att umgås med okända personer på det sätt som W har gjort. Däremot får det anses vara grovt oaktsamt om man därvid berusar sig så att man själv tappar kontrollen. Utredningen i ärendet ger emellertid inte vid handen att W druckit sprit i en sådan omfattning eller frivilligt drogat sig så att han förlorat medvetandet. Han kan med hänsyn härtill inte anses ha förlorat kortet genom grov oaktsamhet.

text: Fråga återstår då om W snarast efter upptäckten anmält förlusten till banken. Enligt W:s egna uppgifter saknade han telefonnummer för att kunna spärra kortet, varför det spärrades först påföljande morgon. Av utredningen i ärendet framgår inte att W varit förhindrad att skaffa telefonnumret eller att vidta andra åtgärder för att spärra kortet direkt efter upptäckten av förlusten. Han kan därför inte anses ha anmält förlusten snarast efter upptäckten. W är därför i princip betalningsskyldig för de obehöriga uttagen innan kortet spärrades.

text: När det gäller storleken av W:s betalningsansvar kan konstateras att kontot övertrasserats med 15 000 kr vid de obehöriga gjorda uttagen. Fråga är om W skall vara betalningsskyldig för detta belopp.

text: Enligt punkten 7 kortbestämmelserna gäller vid utlandsanvändning att köp och kontantuttag beviljas sedan en kontroll har skett av att det finns täckning på kontot. Enligt nämndens mening bör en kortinnehavare kunna förlita sig på att en sådan kontroll sker och inte löpa risken för obehöriga uttag som saknar täckning på kontot. W bör därför inte vara betalningsansvarig för det belopp med vilket kontot har övertrasserats.

text: Enligt bankens uppgifter finns vissa kontrollkrav i avtalet mellan kortinlösande bank och butik/köpställe. Om kontrollerna har utförts kan den kortutgivande banken inte återföra falska belopp/köp på kortinlösande bank. Den kortinlösande banken kan inte heller återföra beloppen mot butik. Av utredningen i ärendet framgår inte i vilken utsträckning de föreskrivna kontrollerna har skett och om banken har haft möjlighet att återföra beloppen på kortinlösande bank/butik. W bör i vart fall inte vara betalningsskyldig för uttag som har skett utan att föreskrivna kontroller har genomförts. Det bör ankomma på banken att till W redovisa i vilken utsträckning sådana kontroller har utförts.

text: Nämnden rekommenderade banken att genast återbetala 15 000 kr till W samt den övertrasseringsränta som han hade betalat till banken. Därutöver rekommenderade nämnden banken att till W återbetala sådana belopp med vilka obehöriga uttag hade gjorts, som banken på grund av bristande kontroller på köpstället kunde återföra på kortinlösande bank.


title: Fråga om en felaktig uppgift om antalet tidigare ägare av en försåld bil berättigat köparen till ett prisavdrag (jfr nämndens avgörande 1996-11-19; 1996-4185).

text: ). Avgörande 1998-03-11; 1997-5016

text: I augusti 1997 köpte A en BMW 320i av 1991 års modell av bolaget för 129 000 kr. Bilens mätarställning var 16 000 mil. Vid köpet uppgav försäljaren – eftersom A tvekade inför den relativt höga mätarställningen – att bilen endast hade haft en ägare. Senare upptäckte A emellertid att bilen haft nio ägare före honom. Han yrkade prisavdrag med 5 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att bilen inte haft så många brukare som antalet registrerade ägare gav vid handen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av A:s uppgifter, som i denna del inte har motsagts av bolaget, framgår att man från bolaget vid köpet uppgav att bilen endast haft en ägare. Nämnden konstaterar att uppgiften om antalet ägare får anses bindande för bolaget och att en avvikelse av betydelse från vad som således utlovats skulle innebära att bilen får anses behäftad med fel. Med hänsyn till antalet registrerade tidigare ägare (nio) och mot bakgrund av vad som av utredningen framgår angående bilens tidigare ägar- och brukarförhållanden (tre ägare men endast en brukare sedan 1994) – även antalet brukare får anses vara av betydelse vid bedömningen – finner nämnden emellertid att den i detta ärende aktuella avvikelsen inte kan anses innebära att bilen är behäftad med fel. A:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: En researrangör har ansetts ha bevisbördan för att resenären vid beställningen av resan lämnat oriktiga uppgifter som fått till följd att researrangören inte kunnat uppfylla avtalet. Avgörande 1998-03-05; 1997-5174

text: J bokade en tvåveckors paketresa till Sardinien i augusti 1997 för sig, sin hustru och sina två barn (6 och 3 år). Resan kostade totalt 15 782 kr. Vid bokningen uppgav J att förutsättningen för bokningen var att J:s båda flickor skulle få delta i barnklubben på hotellet. J var medveten om arrangörens krav för deltagande i klubben; barnen måste vara mellan 4 och 11 år. Den yngsta dottern, Anna, skulle fylla 4 år först några månader senare. Säljaren uppgav att detta inte skulle vara något hinder för deltagande i klubben. Avgift för deltagande i barnklubben betalades för båda barnen. På resmålet blev Anna nekad att delta i klubbverksamheten eftersom hon inte fyllt fyra år. J yrkande hos nämnden återbetalning av hela resans pris.

text: Researrangören betalade efter J:s hemkomst ut 1 140 kr motsvarande 53 % av resekostnaden för Anna samt ersättning för vad J betalat för hennes deltagande i barnklubben, 255 kr. Ytterligare krav bestreds. Bolaget gjorde gällande att J vid bokningstillfället sannolikt inte varit helt tydlig om Anna ålder samt att J borde ha reagerat på att det i resebeviset felaktigt angavs att det yngsta barnet var 4 år.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av i ärendet ingivet resebevis framgår att ett avtal har träffats om deltagande i barnklubben för J:s båda döttrar. Detta avtal har blivit bindande i och med att anmälningsavgiften har erlagts. För att researrangören inte ska vara bundet av avtalet krävs det att bolaget visar att J i samband med bokningen skulle ha lämnat en felaktig uppgift om Annas ålder. Detta har bolaget inte kunnat visa. Eftersom Anna inte har fått delta i klubben föreligger ett avtalsbrott. Arrangören bör utge prisavdrag för att Anna inte har fått vara med i klubben och för att hela familjens vistelse därigenom har blivit sämre än de haft anledning förutsätta. Skäligt avdrag finner nämnden vara 3 000 kr utöver återbetalning av avgiften för klubben 255 kr.


text: Köparen av ett plagg som krympt sedan det vattentvättats enligt skötselrådet på en lapp som sytts fast i plagget har ansetts berättigad att häva köpet, trots att muntliga uppgifter om att plagget skulle kemtvättas lämnats vid försäljningen. Avgörande 1998-03-26; 1997-5242

text: E köpte hon en mammatunika som, när hon tvättade den i 30 grader, krympte 40-50 %. I tunikan, som var tillverkad i Danmark, fanns en fastsydd etikett med ett tvättråd som angav att tunikan skulle tvättas i 30 grader. På prislappen stod det dock att den skulle kemtvättas, vilket också expediten påpekade för henne vid köpetillfället. Eftersom hon har dålig erfarenhet av den information som brukar lämnas i branschen brukar hon alltid följa de skötselråd som sytts fast i plaggen. E yrkade hos nämnden att få häva köpet.

text: Företaget bestred yrkandet eftersom korrekt information om kemtvätt lämnats dels på prislappen, dels muntligen vid köpet. Eftersom den fastsydda etiketten innehöll mer information än tvättrådet valde företaget att inte klippa bort etiketten, utan skrev i stället ”OBS kemtvätt” på prislappen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat tunikan och konstaterat att den krympt. I ärendet har inte annat framkommit än att E tvättat tunikan enligt de anvisningar som finns i den fastsydda etiketten. Med hänsyn till de felaktiga tvättråden är tunikan - oavsett vilken information E fått vid köpetillfället - att betrakta som felaktig. Felet är väsentligt för E. Hon bör därför få häva köpet.


text: En svensk teleoperatör som förmedlat ett s.k. call-backsamtalsavtal mellan en konsument och ett amerikanskt telefonbolag har ansetts skyldig att ersätta konsumenten för kostnader som uppstått på grund av att teleoperatören inte förmedlat vissa uppgifter till det amerikanska bolaget inom rimlig tid. Avgörande 1998-05-18; 1997-5278

text: M blev i februari 1996 kund hos ett telefonbolag i USA genom att via Teleoperatören sluta avtal om s.k. call-backsamtal. Betalning skedde genom automatiska uttag från M:s Visakonto. I september 1996 flyttade M. Hon informerade skriftligen Teleoperatören om sitt nya telefonnummer. Hon kunde emellertid inte nyttja tjänsten från mitten av september till slutet av november eftersom Teleoperatören matat in fel telefonnummer. Eftersom hon fick ringa via Telia i stället drabbades hon av extra kostnader. I december1996 meddelade hon Teleoperatören att hon hade fått ett nytt Visakortsnummer. Det visade sig emellertid att uppgiften om det nya kortnumret inte kommit till det amerikanska bolagets kännedom och att systemet under en tid inte fungerade eftersom telefonbolaget inte fått betalt. M yrkade hos nämnden ersättning med 3 354 kr avseende merkostnaden för utlandssamtal och återbetalning av 50 US dollar avseende abonnemangsavgift för tid som hon inte kunde nyttja abonnemanget.

text: Teleoperatören bestred kravet och invände att bolaget inte var part i avtalsförhållandet mellan M och det amerikanska telefonbolaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: M har med Teleoperatören som förmedlare tecknat avtal med telefonbolaget i USA om erhållande av s.k. call-backsamtal. Teleoperatören har varit länken mellan M och amerikanska telefonbolaget.

text: Av M:s uppgifter och de kopior av faxmeddelanden som hon åberopat framgår att M vände sig till Teleoperatören för att Teleoperatören skulle vidarebefordra uppgifterna om nytt Visakortsnummer och nytt telefonnummer till det amerikanska telefonbolaget. Det har inte bestritts av Teleoperatören som däremot invänt att bolaget inte är part i ärendet eftersom avtalet om call-backtjänsten ingåtts mellan M och det amerikanska telefonbolaget. Teleoperatören har beskrivit sin uppgift som att vara behjälplig för den svenska kunden vid kontakter med det amerikanska telefonbolaget. På grund av de brister i kommunikationen som här är i fråga nådde korrekta uppgifter det amerikanska telefonbolaget först efter en avsevärd tid.

text: Enligt nämndens uppfattning gäller tvisten vilket ansvar Teleoperatören haft för förmedlingen av de aktuella uppgifterna mellan M och det amerikanska telefonbolaget. Teleoperatören är alltså part i det ärende nämnden nu prövar.

text: Teleoperatören, som förmedlat det ursprungliga avtalet, har åtagit sig att förmedla uppgifterna om nytt Visakortsnummer och telefonnummer till det amerikanska telefonbolaget. Härigenom har bolaget åtagit sig såväl ett ansvar för att uppdraget blir utfört inom rimlig tid som att de förmedlade uppgifterna är korrekta. Teleoperatören kan mot den bakgrunden inte undgå ersättningsskyldighet för de extra kostnader som M orsakats genom dröjsmålet.

text: Av utredningen framgår att M fick ringa från Telias fasta nät när call-backtjänsten inte

text: fungerade. Detta innebar ökade kostnader för henne med 3 354 kr. Teleoperatören har inte invänt mot beloppet som sådant. Nämnden anser att M är berättigad att få ersättning med det yrkade beloppet. M är även berättigad att få ersättning för den månadsavgift om 50 US dollar som hon betalt utan att få tillgång till call-backtjänsten.


text: Otydlig information om daghems- respektive fritidshemstaxor har medfört att en kommun inte ansetts berättigad till betalning enligt den högsta taxan. Avgörande 1998-05-08; 1997-5302

text: J hade sitt barn på ett kommunalt daghem. I juni 1997 sa han upp daghemsplatsen eftersom barnet skulle börja i skolans fritidsverksamhet den 4 augusti. J erhöll senare en faktura från kommunen avseende daghemsavgift för halva augusti 1997. J ansåg att debiteringen var felaktig och yrkade återbetalning av de 386 kr som skilde mellan taxorna för daghem respektive fritidshem för 13 dagar i augusti 1997.

text: Kommunen bestred yrkandet. Barnen börjar inte i skolan förrän i mitten av augusti och räknas inte som skolbarn förrän dess. De barn som börjar i fritidsverksamheten före skolstarten debiteras samma taxa som daghemsbarn. Denna taxa är högre än den taxa som gäller för fritidsverksamheten.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av handlingarna i ärendet framgår att J sade upp sitt barn från barnomsorg på daghem per den 5 juli 1997 samt att barnet från och med den 4 augusti var placerat i skolbarnsomsorg. Det framgår även att J är debiterad daghemsavgift för den period barnet var placerad i skolbarnsomsorg, dvs. fr.o.m. 4 augusti t.o.m. 12 augusti 1997. Av de taxebestämmelser som ingivits till nämnden framgår att avgiften för daghem är högre än för fritidshem. Så som nämnden uppfattar det beror denna avgiftsskillnad bl.a. på att barn som befinner sig på daghem vistas där under längre tid på dagen än de barn som har börjat i skolan och därmed vistas på fritidshem endast efter skoltid.

text: För att kommunen skall ha möjlighet att hävda rätt till den högre ersättningen anser nämnden att kommunen måste lämna tydlig information till föräldrarna om avgiftsskillnaderna mellan daghem och fritidshem, såvida inte förhållandet ändå är känt eller accepterat i det enskilda fallet. Av utredningen i ärendet framgår inte att kommunen har lämnat sådan erforderlig information. Med hänsyn härtill och då det inte heller kan anses ha varit självklart eller naturligt för föräldrarna att taxorna tillämpades på det aktuella sättet finner nämnden att yrkandet skall bifallas.


text: Sedan ett par resenärer i ett sällskap avbokat sin resa på grund av sjukdom har de kvarstående resenärerna av arrangören krävts på betalning för s.k. tombäddstillägg. Fråga om arrangören enligt resevillkoren varit berättigad till sådan ersättning. Avgörande 1998-04-03; 1997-5347

text: K och hennes sambo hade tillsammans med ett annat par bokat en paketresa till Mallorca. På avresedagen insjuknade emellertid en av personerna i ressällskapet och det andra paret avbeställde därför sin resa. En timme innan K och hennes sambo skulle åka till flygplatsen fick de besked om de skulle bli tvungna att betala ett s.k. tombäddstillägg på 1 200 kr per person. Pengarna skulle betalas på flygplatsen innan avresan. På flygplatsen försökte K få byta den bokade lägenheten till en mindre lägenhet, vilket dock visade sig vara omöjligt. Resenärerna beslöt sig för att resa ändå. K yrkade hos nämnden återbetalning av tombäddstillägget.

text: Arrangören bestred yrkandet och anförde att priset enligt den ursprungliga bokningen var beräknat efter att fyra personer skulle bo i lägenheten. Enligt resevillkoren har arrangören rätt att ta ut s.k. tombäddstillägg.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av bolagets allmänna och särskilda villkor för paketresor under punkten 3.2.4 framgår att kvarstående resenär skall vara berättigad att erhålla inkvartering av samma standard som enligt avtalet samt i rum/lägenhet som är storleksmässigt anpassad till det kvarstående antalet resenärer i sällskapet. Om de kvarstående resenärerna så önskar är de berättigade att mot erläggande av det av arrangören uppgivna tillägget behålla det ursprungliga bokade inkvarteringsalternativet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att K framfört önskemål om byte till en mindre lägenhet, dvs. en som var storleksmässigt anpassad för två personer istället för fyra. Eftersom arrangören enligt de ovan redovisade villkoren haft skyldighet att ordna detta men ej gjort det, har resenärerna haft rätt att få bo kvar i den ursprungligen bokade lägenheten utan någon prishöjning. K:s yrkande skall således bifallas.


text: En konsument som köpt kläder på postorder har ansetts berättigad till utlovad storköpsrabatt trots att hon returnerat vissa varor. Avgörande 1998-03-26; 1997-5377

text: A beställde kläder för 1 500 kr från ett postorderföretag varvid hon utnyttjade en kupong som berättigade till s.k. storköpsrabatt vid beställning av varor för minst nämnda belopp. Beställningen levererades i tre omgångar. Hon returnerade en trasig behå och en sweatshirt som hade fel färg. Hon fick emellertid inte den utlovade rabatten om 300 kr. Företaget menade att hon inte uppfyllt kraven för rabatten eftersom hon skickat tillbaka varor. A yrkade hos nämnden att få utlovad rabatt.

text: Postorderföretaget bestred yrkandet. Kunden var inte berättigad till yrkad rabatt då hon inte handlat för 1 500 kr.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har tagit del av den handling som innehöll villkoren för storköpsrabatten. Av utredningen framgår inget annat än att A uppfyllt de krav som ställts för att hon ska vara berättigad till utlovad rabatt. Det förhållandet att hon återsänt felaktiga varor kan inte läggas henne till last. Tvärtom är det bolaget som bär ansvaret för att A inte kunde fullfölja köpet såvitt avsåg behån och sweatshirten. Enligt nämndens mening är alltså A berättigad till storköpsrabatten om 300 kr.