title: Staten är skadeståndsskyldig på grund av Försvarsmaktens omhändertagande av väskor och Polismyndighetens beslut om husrannsakan och kroppsbesiktning

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I mitten av december 2020 sökte Försvarsmakten igenom ett skåp som en anställd vid Försvarsmakten, sökanden, disponerade. I skåpet hittades 90 tabletter Tramadol. Misstanke om narkotikabrott, förvärv i överlåtelsesyfte alternativt innehav, uppstod. Militärpolisen kontaktade Polismyndigheten och förundersökning inleddes. Tramadoltabletterna, två patroner och viss ytterligare egendom togs i beslag.

text: En husrannsakan i sökandens bostad, inklusive förråd och fordon, genomfördes samma kväll. Vid husrannsakan deltog både polisen och militärpolisen. Flera mobiltelefoner och en dator togs i beslag. Vidare omhändertog militärpolisen tre väskor som fanns i ett uthus i anslutning till bostaden. I samband med husrannsakan höll militärpolisen ett förhör med sökanden, dock utan att underrätta honom om brottsmisstankarna eller om hans rättigheter som skäligen misstänkt för brott.

text: Vid husrannsakan uppstod misstanke om narkotikabrott genom eget bruk, då sökanden upplevdes vara seg i talet, hade glansiga ögon och uppvisade muntorrhet. Mot bakgrund av det beslutades om en kroppsbesiktning i form av urinprov, som verkställdes på polisstationen senare under kvällen.

text: Senare samma kväll genomfördes en husrannsakan i en bilverkstad, där sökanden hade arbetat. Vid denna husrannsakan uppstod misstanke om brott mot

text: vapenlagen

text: och tre patroner togs i beslag.

text: Något senare under natten höll militärpolisen ytterligare ett förhör med sökanden. Inte heller vid detta förhör underrättades han om brottsmisstankarna eller om sina rättigheter som skäligen misstänkt. Det var först vid ett polisförhör som hölls kort därefter som sökanden underrättades om misstanken och sina rättigheter.

text: Några dagar därefter lade åklagaren ned förundersökningen, bl.a. eftersom det framkommit att sökanden hade recept på Tramadol. Beslagen hävdes till sökanden, med undantag för två patroner som hävdes till hans arbetsplats vid Försvarsmakten. Patronerna som togs i beslag i bilverkstaden förverkades, eftersom varken sökanden eller någon annan gjorde anspråk på dem.

text: Försvarsmakten anmälde en av de militärpoliser som deltog i ingripandet för tjänstefel. Misstanken om tjänstefel avsåg att förhör hållits med sökanden utan att denne underrättats om vad han var misstänkt för eller om sina rättigheter som skäligen misstänkt. Åklagare vid Särskilda åklagarkammaren inledde förundersökning, men den lades sedan ned.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med anledning av polisens och militärpolisens beslut om och genomförda tvångsmedel samt förhör.

text: Sökanden begärde inledningsvis ett belopp om totalt 150 855 kr. Av beloppet avser 30 000 kr kostnad för reparation av parkettgolv, 4 000 kr kostnad för reparation av tvättmaskin, 12 685 kr kostnad för reparation av två beslagtagna telefoner, 49 170 kr förlorad arbetsinkomst, 50 000 kr kränkning och 5 000 kr sveda och värk.

text: Sökanden har därefter kompletterat sitt anspråk och begärt ytterligare 79 000 kr. Av beloppet avser 7 000 kr respektive 22 000 kr kostnader för förstörda mattor och kläder samt 50 000 kr ersättning för psykiskt lidande.

text: Under ärendets handläggning har det framkommit att sökanden, utöver sin ansökan hit, också har begärt skadestånd hos Försvarsmakten för i huvudsak samma skador. Sökanden har hos Försvarsmakten begärt 99 170 kr för förlorad arbetsinkomst och endast begärt ersättning för reparation av en telefon. Därutöver har han begärt ersättning med 20 000 kr för att ingripandet orsakat lidande för hans hundar. Försvarsmakten har överlämnat sökandens skadeståndsanspråk till Justitiekanslern att handläggas gemensamt med det nu aktuella ärendet.

text: Polismyndigheten och Försvarsmakten har yttrat sig över sökandens anspråk.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ). Polismyndighetens och Försvarsmaktens nu aktuella beslut och åtgärder utgör sådan verksamhet.

text: Skadestånd till den som har tillfogats personskada omfattar bl.a. ersättning för fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur, s.k. sveda och värk (

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. För skadeståndsansvar krävs att det är styrkt att staten genom oaktsamhet har orsakat en skada. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse. En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). Med det sist nämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Var och en som är anklagad för brott har rätt till en rättvis rättegång (

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ). Den brottsanklagade har vissa minimirättigheter, bl.a. rätten att utan dröjsmål underrättas om innebörden av och grunden för anklagelsen (artikel 6.3 i konventionen).

text: Var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens (

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: ). Rätten får inte inskränkas annat än med stöd av lag. Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott (artikel 8.2 i konventionen). Åtgärden ska med andra ord vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte.

text: Varje fysisk eller juridisk person ska vidare ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges bl.a. i lag. (Se artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bestämmelser om husrannsakan och kroppsbesiktning

text: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan företas i hus, rum eller slutet förvaringsställe bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet (

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB). Särskilda förutsättningar gäller för husrannsakan hos annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet. Då får husrannsakan företas endast, såvitt nu är aktuellt, om det finns synnerlig anledning (

text: 28 kap. 1 § andra stycket

text: RB). Med synnerlig anledning avses att det ska föreligga en eller flera faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att uppnå det avsedda resultatet med åtgärden (se Lindberg,

text: Rättegångsbalken

text: [1 december 2022, Lexino], kommentaren till

text: 28 kap. 1 §

text: Husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse, dvs. åtgärden ska vara proportionerlig (

text: 28 kap. 3 a §

text: RB). Vid verkställigheten får olägenhet eller skada inte förorsakas utöver vad som är oundgängligen nödvändigt, men rum eller förvaringsställe får öppnas med våld om så krävs (

text: 28 kap. 6 §

text: RB).

text: Den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa får kroppsbesiktigas bl.a. för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (

text: 28 kap. 12 §

text: RB).

text: Bestämmelser om beslag

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får tas i beslag (

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB i den lydelse som gällde vid tidpunkten för den aktuella händelsen). När ett föremål tas i beslag ska detta protokollföras (

text: 27 kap. 13 §

text: RB).

text: Föremål som tagits i beslag ska vårdas väl och noggrann tillsyn ska hållas över föremålet, så att det inte förbytes eller förändras eller annat missbruk sker därmed (

text: 27 kap. 10 § tredje stycket

text: RB). Om ett beslagtaget föremål är skadat, ur funktion, saknar ordinarie eller normalt förekommande delar m.m. vid beslagstillfället, bör detta dokumenteras i beslagsprotokollet (

text: PMFS 2017:4

text: , FAP 102-2). När företrädare för det allmänna har egendom i sin faktiska vård, t.ex. med anledning av tvångsåtgärder av olika slag, bär staten ett s.k. presumtionsansvar för skada som under den tiden uppkommer på egendomen (se

text: prop. 1972:5 s. 358

text: f. och

text: NJA 1989 s. 191

text: ). Ansvaret grundas på oaktsamhet från statens sida, men bevisbördan är omkastad på så sätt att det är staten som ska visa att fel eller försummelse inte förekommit.

text: Vilka rättigheter har man som skäligen misstänkt för ett brott?

text: När en förundersökning kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet ska den misstänkte, då han eller hon hörs, underrättas om misstanken (

text: 23 kap. 18 §

text: RB). I samband med delgivningen av misstanke ska den skäligen misstänkte också underrättas om sin rätt i vissa närmare angivna avseenden, bl.a. rätten att anlita biträde av försvarare samt rätten att få information om förändringar av misstanken, att inte behöva yttra sig över misstanken och att inte heller i övrigt behöva medverka till utredningen av sin egen skuld (12 § förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: När har man rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen?

text: Lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) reglerar i första hand rätten till ersättning när någon varit häktad eller anhållen under minst 24 timmar i sträck (

text: och

text: 3 §§

text: ). Även den som har varit frihetsberövad kortare tid än 24 timmar kan enligt

text: 5 §

text: vara berättigad till ersättning, om beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. En förutsättning för rätt till ersättning enligt den bestämmelsen är att det varit fråga om ett frihetsberövande i bemärkelsen att någon genom inspärrning eller övervakning varit faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledningsvis finns skäl att klargöra att det var Polismyndigheten, och inte Försvarsmakten, som beslutade om nu aktuella tvångsmedel. Frågan om militärpolisens omhändertagande av väskor berörs dock särskilt nedan.

text: Husrannsakan i bostaden

text: Husrannsakan i sökandens bostad grundades på en misstanke om narkotikabrott av normalgraden, förvärv i överlåtelsesyfte alternativt innehav. Polismyndigheten har uppgett att det fanns grund för bedömningen att skälig misstanke förelåg för det brottet, mot bakgrund av den mängd narkotika som påträffades.

text: Med beaktande av det bedömningsutrymme och behov av skyndsamhet som finns vid den här typen av beslut anser Justitiekanslern att förundersökningsledarens bedömning om skälig misstanke, utifrån förutsättningarna vid tidpunkten för beslutet, får godtas. Beslutet om husrannsakan i sökandens bostad var alltså förenligt med

text: rättegångsbalkens

text: regler. Åtgärden får också anses ha varit proportionerlig.

text: Husrannsakan i bilverkstaden

text: Under det förhör som militärpolisen höll i sökandens bostad visade sökanden upp recept på Tramadol och lämnade sådana uppgifter om innehavet att misstanken mot honom måste ha försvagats i sådan grad att den därefter inte längre nådde upp till nivån skälig misstanke. Husrannsakan får visserligen göras hos den som är misstänkt även om misstanken inte når upp till det som krävs för skälig misstanke, men då krävs det synnerlig anledning. Utredningen ger inte stöd för att det funnits synnerlig anledning till aktuell husrannsakan. Någon grund för husrannsakan i bilverkstaden har därför inte funnits.

text: Begreppet hem i

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: omfattar inte bara det hus där en person faktiskt bor. Även en husrannsakan i t.ex. affärs- eller kontorslokaler har enligt Europadomstolens praxis aktualiserat rätten enligt artikel 8.1 till respekt för hemmet (se

text: Buck mot Tyskland

text: , dom den 28 april 20225, no. 41604/98, p. 31 och 32 och Société Colas Est m.fl. mot Frankrike, dom den 16 april 2004, no. 37971/97, p. 40 och 41). Den husrannsakan som ägde rum i bilverkstaden får därmed antas ha utgjort intrång i sökandens rättigheter enligt den artikeln.

text: Husrannsakan i bilverkstaden har således stått i strid med såväl rättegångsbalkens regler som laglighetskravet i artikel 8 i Europakonventionen och har utgjort en överträdelse.

text: Kroppsbesiktningen

text: Även beslutet om kroppsbesiktning fattades efter det förhör vid vilket sökanden visade upp recept på Tramadol, varför skälig misstanke inte heller förelåg vid tidpunkten för detta beslut. Åtgärden har därmed stått i strid med såväl

text: rättegångsbalkens

text: regler som laglighetskravet i

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: och har utgjort en överträdelse.

text: Militärpolisens omhändertagande av väskor

text: Av utredningen har framkommit att militärpolisen tog med sig väskor i samband med att husrannsakan genomfördes i sökandens bostad. Väskorna, som förvarades i ett uthus, har inte tagits upp i polisens beslagsprotokoll.

text: Normalt används beslag eller något annat straffprocessuellt tvångsmedel när polisen, eller som i detta fall militärpolisen, omhändertar föremål. I undantagsfall förekommer det att egendom som någon frivilligt ställer till förfogande inte tas i beslag, utan i stället omhändertas formlöst. Ett exempel på en situation där det normalt inte fattas något beslut om beslag är när handlingar lämnas in i samband med att en myndighet anmäler brott. (Se Lindberg, a.a, särskilt s. 68 f., 104–106, 450 och 473.)

text: Sökanden och Försvarsmakten har olika uppfattning om väskornas innehåll och om dessa omhändertogs med sökandens samtycke. Vid ett förfarande som nu aktuellt, där egendom omhändertagits under pågående husrannsakan utan att protokoll över egendomen upprättats, får sådana oklarheter falla tillbaka på myndigheten. Någon undantagssituation där väskorna kunnat omhändertas formlöst har det inte varit fråga om, oavsett om sökanden överlämnat egendomen frivilligt eller inte.

text: Det har vid sådana förhållanden alltså krävts ett beslagsförfarande med de rättssäkerhetsgarantier som ett sådant förfarande medför. Något beslut om beslag fattades dock inte. Försvarsmaktens omhändertagande av väskorna saknade således stöd i lag. Omhändertagandet utgör en överträdelse av sökandens egendomsskydd enligt artikel 1i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Militärpolisens förhör

text: Av utredningen framgår att sökanden var skäligen misstänkt för narkotikabrott redan vid det första förhör som militärpolisen höll i sökandens bostad. Sökanden borde följaktligen redan då ha underrättats om brottsmisstanken samt informerats om sina rättigheter enligt 12 § förundersökningskungörelsen. Försvarsmaktens underlåtenhet i denna del utgör en brist såväl i relation till

text: rättegångsbalken

text: och förundersökningskungörelsen som till

text: artikel 6 Europakonventionen

text: Bedömningen av om rätten till en rättvis rättegång enligt artikel 6 har åsidosatts ska dock göras utifrån en bedömning av förfarandet som helhet. Mot bakgrund av den korta tid som gick mellan militärpolisens förhör i bostaden och det polisförhör vid vilket sökanden underrättades om brottsmisstankarna och om sina rättigheter, samt det förhållande att förundersökningen mot sökanden bara några dagar senare lades ned, anser Justitiekanslern att förfarandet som helhet ändå uppfyllt kraven i artikel 6 Europakonventionen.

text: Skadestånd

text: Ersättning för skador i samband med husrannsakan

text: Sökanden, Försvarsmakten och Polismyndigheten har olika uppfattning avseende om skador uppstod vi husrannsakan i sökandens bostad eller inte. Sökanden har gett in odaterade bilder på ett parkettgolv och en tvättmaskin. Av bilderna går det inte att dra några slutsatser om huruvida tvättmaskinen eller golvet skadades vid själva husrannsakan. I övrigt saknas bevisning om skadad eller förstörd egendom. Mot denna bakgrund har sökanden inte styrkt att Försvarsmakten eller Polismyndigheten orsakade några skador vid husrannsakan i bostaden. Sökandens anspråk för skadad och förstörd egendom ska därför avslås.

text: Utredningen ger inte underlag för bedömningen att något skadeståndsgrundande fel eller någon försummelse har förekommit i relation till sökandens hundar. Något skadestånd beträffande sökandens hundar ska redan på den grunden inte utgå.

text: Ersättning för skador i samband med beslag

text: Det är sökanden som måste bevisa att de två telefonerna skadades vid polisens hantering av dem. Om sökanden kan visa detta, ligger det sedan på staten att visa att skadorna inte uppstod genom fel eller försummelse vid vården av egendomen (jfr

text: NJA 1989 s. 191

text: Till styrkande av sitt anspråk har sökanden gett in odaterade bilder på en skadad mobiltelefon och ett skadat mobilskal. Av bilderna går det inte att dra några slutsatser om huruvida skadorna uppkommit under tiden de var i beslag. Mot bakgrund av det samt med beaktande av Polismyndighetens uppgifter om rutinerna vid beslagshantering har sökanden inte visat att telefonerna skadades under den tid som Polismyndigheten hade vårdansvar för dem. Något skadestånd i den här delen ska därför inte utgå.

text: Ersättning för förlorad arbetsinkomst

text: Sökanden har begärt ersättning för förlorad arbetsinkomst eftersom han inte kunde arbeta i sitt bolag när hans dator och telefoner var tagna i beslag.

text: Beslutet att ta datorn och telefonerna i beslag har skett i enlighet med bestämmelserna i rättegångsbalken och var inte felaktigt. Den tid som beslagen varat har inte varit oproportionerligt lång. Utredningen ger inte underlag för bedömningen att något skadeståndsgrundande fel eller någon försummelse har förekommit. Sökandens anspråk för förlorad arbetsinkomst ska alltså avslås.

text: Ersättning för ideell skada

text: Sökanden har anfört att händelsen har lett till skvaller i hans närmaste omgivning, vilket har orsakat lidande för honom och hans familj. Sedan husrannsakan har han mått psykiskt dåligt, varför han vill ha ersättning för psykiskt lidande. Sökanden begär ersättning för sveda och värk samt kränkning eftersom husrannsakan genomfördes i hans hem och då han frihetsberövades trots att han inte hade begått något brott. Om frihetsberövandet har sökanden förklarat att han fick vänta i flera timmar, anhållen, i ett rum i samband med att han skulle lämna ett urinprov.

text: Polismyndigheten och Försvarsmakten har motsatt sig att skadestånd ska utgå.

text: När det gäller sökandens uppgift om att han varit frihetsberövad har Polismyndigheten förklarat att det, vad gäller dokumentation kring frihetsberövanden, endast framgår att en kroppsbesiktning har genomförts. Det kan vidare konstateras att det inte finns något i utredningen som tyder på att sökanden var anhållen eller vid något tillfälle var inlåst eller på annat sätt berövad friheten i frihetsberövandelagens mening. Av förarbetena till frihetsberövandelagen framgår vidare att den frihetsinskränkning som en kroppsbesiktning innebär inte anses utgöra ett frihetsberövande av det slag som avses i 5 § frihetsberövandelagen (

text: prop. 1997/98:105

text: s.17). Någon ersättning kan därför inte utgå med stöd av frihetsberövandelagen.

text: För att ersättning för personskada i form av fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur (sveda och värk) ska utgå krävs att något skadeståndsgrundande fel eller någon försummelse har förekommit. Beslutet om husrannsakan i sökandens bostad har skett i enlighet med bestämmelserna i rättegångsbalken och var inte felaktigt. Däremot har besluten om kroppsbesiktning, husrannsakan i bilverkstaden samt militärpolisens förhör och omhändertagande av väskor vilat på sådana uppenbart oriktiga bedömningar att staten härigenom har gjort sig skyldig till fel eller försummelse i skadeståndslagens mening. Justitiekanslern ifrågasätter inte att sökanden har tagit illa vid sig av att polisen och militärpolisen, utan lagligt stöd, har vidtagit ovan beskrivna åtgärder. Det ankommer dock på den skadelidande att styrka skadan och dess omfattning. Sökanden har inte lämnat in något läkarintyg eller liknande som styrker att han härigenom drabbats av en ersättningsgill personskada. Ersättning för sveda och värk ska därför inte utgå.

text: Eftersom det inte förekommit något skadeståndsgrundande fel eller någon försummelse i samband med beslutet om husrannsakan i bostaden kan inte heller någon ersättning för kränkning i anledning av denna utgå.

text: När det gäller militärpolisens agerande vid det första förhöret med sökanden har Särskilda åklagarkammaren bedömt att gärningen inte var brottslig. Justitiekanslern anser inte att det finns skäl att göra en annan bedömning avseende något av de förhör som hölls av militärpolisen. Någon ersättning för kränkning kan därmed inte heller utgå i den här delen.

text: Inte heller kan polisens felaktiga beslut om kroppsbesiktning och husrannsakan i bilverkstaden samt militärpolisens felaktiga omhändertagande av väskorna anses innebära att sökanden utsatts för något typiskt sett integritetskränkande brott från Polismyndighetens eller Försvarsmaktens sida. Någon ersättning för kränkning kan därför inte heller utgå i den delen.

text: Slutligen ska det prövas om

text: artikel 13 Europakonventionen

text: innebär att sökanden ska erhålla skadestånd för den ideella skada han lidit till följd av de konventionsöverträdelser som kroppsbesiktningen, husrannsakan i bilverkstaden och omhändertagandet av väskorna utgjort. Vid prövningen ska en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt göras (

text: 5 kap. 8 § skadeståndslagen

text: ). I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning för konventionsöverträdelse förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se

text: NJA 2012 s. 211

text: I,

text: NJA 2013 s. 842

text: och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: ). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns.

text: Omständigheterna vid omhändertagandet av väskorna och sökandens uppgift om den tid det tog att få tillbaka sina saker talar i viss utsträckning mot ett erkännande som tillräcklig gottgörelse. Utöver omhändertagandet har även kroppsbesiktningen och husrannsakan i bilverkstaden ansetts utgöra konventionsöverträdelser. Vid en sammantagen bedömning kan det inte, särskilt med beaktande av den genomförda kroppsbesiktningen, anses vara en tillräcklig gottgörelse att Justitiekanslern enbart konstaterar att konventionsöverträdelser har skett. För att sökanden ska anses gottgjord krävs även att han kompenseras ekonomiskt för den ideella skada han lidit. Ersättningen ska bestämmas till 10 000 kr. Mot bakgrund av att såväl Polismyndigheten som Försvarsmakten har gjort sig skyldig till konventionsöverträdelser bör myndigheterna dela lika på ersättningsansvaret.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till långsam handläggning vid en länsstyrelse av ett ärende om strandskyddsdispens

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 20 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 28 januari 2021 till dess betalning sker. Länsstyrelsen i Stockholms län ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sedan sökanden medgetts strandskyddsdispens beslutade Länsstyrelsen i Stockholm (länsstyrelsen) den 13 juli 2016 att överpröva en del av kommunens beslut. Länsstyrelsen beslutade den 11 december 2019 att upphäva kommunens beslut.

text: Sökanden överklagade länsstyrelsens beslut hos Mark- och miljödomstolen i Nacka som, med ändring av länsstyrelsens beslut, fastställde kommunens beslut att bevilja strandskyddsdispens. Domen vann laga kraft den 27 november 2020.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 40 000 kr jämte ränta. Som grund för sitt anspråk har sökanden anfört följande. Han har ansökt om strandskyddsdispens för att vidta åtgärder på sin fastighet. Efter att kommunen meddelat sitt beslut i frågan beslutade länsstyrelsen att överpröva beslutet. Handläggningen har tagit oskäligt lång tid. Till följd av länsstyrelsens långsamma handläggning har staten överträtt hans rätt att få frågan om strandskyddsdispens prövad inom skälig tid på det sätt som följer av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Länsstyrelsen har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). Med det sist nämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse bl.a. kränkning och annan ideell skada. För skadefall som inträffat innan bestämmelsen trädde i kraft den 1 april 2018 kan ersättning för ideell skada ges ut under motsvarande förutsättningar utan särskilt lagstöd.

text: Allmänt om långsam handläggning

text: Var och en har vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen.

text: Den relevanta tidsperioden enligt artikel 6.1 börjar löpa när det föreligger en reell och seriös tvist angående en viss rättighet eller skyldighet och den avslutas när tvisten är slutligt avgjord. När det är fråga om beslut som fattas i administrativ ordning innan domstolsprövning kan ske krävs normalt sett att ett avslagsbeslut har meddelats (se t.ex. Europadomstolens dom den 28 februari 2006,

text: Hellborg mot Sverige

text: , no. 47473/99, p. 59 med hänvisningar).

text: Bedömningen av om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet. En handläggningstid på flera år i en instans innebär inte per automatik att artikel 6.1 har åsidosatts.

text: Justitiekanslern har inom ramen för statens frivilliga skadereglering, med beaktande av bl.a. Europadomstolens avgörande i MD mot Sverige (no. 25419/94) samt

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2005 s. 726

text: och

text: RÅ 2006 ref. 43

text: , ansett att en inaktivitetsperiod om två år kan föranleda slutsatsen att en kränkning har förekommit (se bl.a. JK:s beslut den 15 april 2008, dnr

text: m.fl.).

text: Bedömningen i detta fall

text: Det finns inget som tyder på att sökanden har utsatts för något sådant integritetskränkande brott som avses i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Hans anspråk på ersättning för ideell skada ska därför prövas utifrån Europakonventionens krav.

text: En begäran om dispens från strandskydd för att kunna bygga på sin fastighet rör en sådan civil rättighet som omfattas av artikel 6.1 i konventionen. Den relevanta tidsperioden började löpa när länsstyrelsen beslutade att överpröva kommunens beslut om dispens och avslutades genom Mark- och miljödomstolens dom. Den totala handläggningstiden i de två instanserna uppgår därmed till ungefär fyra år och fyra månader.

text: Handläggningstiden hos länsstyrelsen var ungefär tre år och fem månader. Inga handläggningsåtgärder vidtogs förrän ärendets slutliga handläggning påbörjades.

text: Ärendet har rört sökandens möjlighet att få avsteg från bestämmelserna om strandskydd för att vidta åtgärder på sin fastighet. Ärendet kan inte anses ha varit helt okomplicerat. Vid en jämförelse med exempelvis ärenden som rör ekonomiskt bistånd eller brottmål kan det inte anses vara ett ärende där mycket står på spel för sökanden. Handläggningstiden hos länsstyrelsen har dock varit påfallande lång och länsstyrelsen har varit inaktiv under merparten av denna tid. Mot bakgrund av det anförda bedömer Justitiekanslern att den totala handläggningstiden varit så lång att konventionens krav på en rättegång inom skälig tid har åsidosatts.

text: Frågan är då om sökanden har rätt till ekonomisk kompensation för ideell skada.

text: Enligt Europadomstolens praxis finns en stark men motbevisbar presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför ideell skada för den enskilde. I detta fall kan sökanden inte anses gottgjord enbart genom att Justitiekanslern konstaterar att en konventionsöverträdelse har skett. Ekonomisk kompensation ska i stället utgå för den ideella skada sökanden har lidit. Med utgångspunkt i tidigare praxis ska ersättningen bestämmas till 20 000 kr. På beloppet ska ränta betalas enligt

text: 6 § räntelagen

text: Tillsyn

text: Frågan om tillsyn över Länsstyrelsens i Stockholm handläggning av ärenden om strandskyddsdispens hanteras i ärende 2021/5822.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till ett beslut om utvisning m.m.

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden är irakisk medborgare. Han kom tillsammans med sin familj till Sverige som kvotflykting och beviljades i november 1996 uppehållstillstånd i landet. Han fick permanent uppehållstillstånd i maj 1998.

text: Sökanden ansökte om svenskt medborgarskap i juli 2010. Efter att Säkerhetspolisen yttrat sig med erinran i ärendet avslog Migrationsverket hans ansökan. I november 2013 ansökte sökanden om resedokument och i november 2016 om flyktingstatus. Säkerhetspolisen lämnade erinran även i dessa ärenden och Migrationsverket avslog ansökningarna med hänvisning till Säkerhetspolisens yttranden. Sökanden överklagade verkets beslut till Migrationsdomstolen, som avslog överklagandet.

text: Säkerhetspolisen beslutade den 23 april 2019 att med stöd av

text: 9 § lagen (1991:572)

text: om särskild utlänningskontroll ta sökanden i förvar. Beslutet verkställdes påföljande dag. Samtidigt anmälde Säkerhetspolisen frågan om förvar till Migrationsverket. Verket fann att det fanns anledning att anta att sökanden skulle hålla sig undan eller bedriva brottslig verksamhet och beslutade att han skulle hållas kvar i förvar. Sökanden placerades i häkte.

text: Två dagar senare, den 25 april, ansökte Säkerhetspolisen hos Migrationsverket om att sökanden skulle utvisas med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll.

text: Sökanden ansökte den 30 april samma år om flyktingstatusförklaring, alternativt skyddsstatusförklaring, samt om resedokument.

text: Migrationsverket beslutade den 8 respektive 22 maj och 5 respektive 19 juni 2019 att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Såvitt framgår av diariet i verkets ärende överklagade sökanden de två förstnämnda besluten till Migrationsöverdomstolen, som avslog överklagandena.

text: Efter muntlig utredning i utvisningsärendet den 2 och 21 maj beslutade Migrationsverket den 11 juni 2019 att med stöd av 1 § 1 lagen om särskild utlänningskontroll utvisa sökanden från Sverige. Beslutet förenades med ett återreseförbud utan tidsbegränsning. Migrationsverket beslutade samtidigt att verkställighet tills vidare inte fick ske (inhibition) och att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Sökanden överklagade utvisningsbeslutet till regeringen. Även Säkerhetspolisen överklagade beslutet.

text: Migrationsverket överlämnade handlingarna i ärendet till Migrationsöverdomstolen som beslutade att sökanden skulle hållas kvar i förvar. Efter muntlig förhandling inom stängda dörrar ansåg Migrationsöverdomstolen i ett yttrande den 19 augusti 2019 att regeringen borde fastställa utvisningsbeslutet. Domstolen ansåg att det fanns hinder mot att verkställa beslutet – men bedömde inte hindret som bestående – samt instämde i Migrationsverkets bedömning att sökanden inte skulle beviljas tidsbegränsat uppehållstillstånd. Handlingarna i ärendet överlämnades till regeringen. Sökanden, Säkerhetspolisen och Migrationsverket yttrade sig över Migrationsöverdomstolens yttrande.

text: Ansvarigt statsråd beslutade den 28 augusti, 11 september, 25 september, 9 och 23 oktober 2019 att sökanden skulle hållas kvar i förvar.

text: Regeringen avslog den 31 oktober 2019 sökandens och Säkerhetspolisens överklaganden, upphävde beslutet om förvar och ålade sökanden anmälningsplikt.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten för ideell skada med ett belopp som Justitiekanslern finner skäligt. Till stöd för anspråket har han anfört i huvudsak följande.

text: De myndigheter som har varit inblandade i handläggningen av Säkerhetspolisens ansökan om hans utvisning har åsidosatt bestämmelserna i 1 kap. 9 §, 2 kap. 8,

text: 11 § andra stycket

text: och

text: 12 §§

text: regeringsformen

text: samt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen respektive artikel 1 i det sjunde protokollet till konventionen.

text: Beslutet om utvisning har inneburit ett ingrepp i hans privat- och familjeliv enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Ingreppet har inte föregåtts av en rättsprocess som berett honom skydd mot godtycke och har därför inte skett med stöd av lag på så sätt som avses i artikel 8.2 i konventionen. Beslutet har inte heller varit proportionerligt i konventionens mening. Under utvisningsförfarandet tillförsäkrades han inte vederbörliga processuella garantier eftersom han i praktiken inte hade tillgång till ett effektivt rättsmedel. Han missgynnades även på grund av sitt nationella ursprung i fråga om tillgång till rättsmedel enligt lagen (

text: ) om rättsprövning av vissa regeringsbeslut. Han tillförsäkrades inte heller de garantier som ska vara tillgängliga för utlänningar enligt artikel 1 i sjunde protokollet till Europakonventionen. Slutligen skedde hans frihetsberövande utan stöd av lag.

text: Han har därför rätt till ersättning enligt

text: 5 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder och enligt 3 kap. 2 § alternativt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: . Överträdelserna av

text: regeringsformen

text: grundar också skadeståndsansvar för staten.

text: Han hade inte tillgång till det faktaunderlag på vilket Säkerhetspolisen grundat sin ansökan om utvisning. Han fick aldrig tillgång till någon konkret bevisning om att han skulle tillhöra ett extremistiskt nätverk. Underlaget om hans aktiviteter var också av mycket allmän karaktär och inga specifika anklagelser framfördes med plats eller datum för olagliga aktiviteter eller aktiviteter som var ett hot mot rikets säkerhet. De instanser som prövade ansökan om utvisning hade inte heller tillgång till bättre kunskapsunderlag och mer bevisning i ärendet än han själv. Migrationsverkets beslut, Migrations-överdomstolens yttrande och regeringens beslut innehåller inte heller några konkreta fakta om påstådd extremistisk verksamhet. Det faktum att varken han eller de beslutande myndigheterna och regeringen hade tillgång till fullgott faktaunderlag innebär att han inte tillgodosetts någon form av kontradiktoriskt förfarande. Han hade därför inte någon reell möjlighet att försvara sig mot de anklagelser som riktades mot honom.

text: Migrationsverket hänvisade i sitt beslut till Säkerhetspolisens ansökan och tidigare yttranden. Migrationsöverdomstolen hänvisade i sitt yttrande till regeringen till Migrationsverkets bedömning och regeringen konstaterade att det saknades anledning att göra en annan bedömning än den som Migrationsverket och Migrationsöverdomstolen hade gjort. Samtidigt står det i Migrationsöverdomstolens yttrande att slutsatsen om hans inblandning i ett extremistiskt nätverk baseras på uppgifter som Säkerhetspolisen har tillgång till och att underlaget som domstolen har fått del av var bristfälligt. Av det sagda framgår att konkreta uppgifter som skulle kunna styrka att han utgör en säkerhetsrisk inte har bedömts av någon annan instans än Säkerhetspolisen. Eftersom utvisningsbeslutet grundats uteslutande på den ansökande myndighetens bedömning har de prövande instanserna inte förmått göra en reell prövning av huruvida han utgjort ett hot mot säkerheten. Kravet på laglighet enligt art. 8 har alltså inte tillgodosetts. Det allmännas agerande innebär även en överträdelse av

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: enligt vilken en rättegång ska genomföras rättvist.

text: Migrationsverket gjorde bedömningen att uppgifterna i Säkerhetspolisens ansökan var så allvarliga att de i sig innebar att en utvisning av honom framstod som proportionerlig i förhållande till utvisningens syfte, dvs. att skydda statens säkerhet, den allmänna säkerheten samt att förebygga oordning och brott. Verkets bedömning att enbart Säkerhetspolisens uppgifter var tillräckliga för att utvisningen skulle anses vara proportionerlig innebär att Migrationsverket i praktiken inte vägt in de privata intressena och därmed inte genomfört en adekvat proportionalitetsbedömning. Varken Migrationsöverdomstolen eller regeringen prövade om beslutet var proportionerligt.

text: Utvisningsbeslutet innebär att hans uppehållstillstånd upphört att gälla och att han ålagts anmälningsplikt. Utan ett uppehållstillstånd har han inte rätt att arbeta, skaffa ett bankkonto, uppbära sociala förmåner, köpa eller hyra en bostad, resa och så vidare. Anmälningsplikten som han underställts innebär ett allvarligt intrång i hans personliga förhållanden då den begränsar hans möjlighet att fritt röra sig, planera sitt liv, utveckla relationer med sin familj och andra människor. Vidare har beslutet att utvisa honom med stöd av lagen om särskild utlänningskontroll väckt stort medialt intresse, vilket har påverkat hans rykte och privatliv. Han har bott i Sverige sedan 1996, har svenska som modersmål, är integrerad i det svenska samhället och har etablerat ett hem och skaffat familj här. Han har alltså omfattande ekonomiska, sociala och kulturella band till Sverige och en stark anknytning till Sverige via familjeband till sin son som bor i Sverige sedan födseln.

text: Hans rätt till respekt för privat- och familjeliv har överträtts trots att utvisningsbeslutet inte är verkställt. Beslutet om utvisning, om än inhiberat, innebär en stor osäkerhet inför framtiden, avsaknad av möjlighet att leva ett normalt liv och en potentiell risk att skiljas från sin familj. Utvisningsbeslutet har allvarligt påverkat hans möjligheter att leva sitt liv och har tillfogat honom omfattande ideell skada.

text: Staten har åsidosatt hans rätt till effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: som ansluter till hans rätt till respekt för privat- och familjeliv enligt artikel 8. Hans ärende prövades visserligen i flera beslutande instanser men någon reell prövning gjordes inte eftersom samtliga instanser grundade sina bedömningar på den bedömning som Säkerhetspolisen gjort. Förfarandet i det aktuella fallet var inte kontradiktoriskt. Prövningsinstanserna gjorde inte heller en proportionalitetsbedömning som uppfyller Europakonventionens krav.

text: Regeringen är normalt inte en dömande instans och statsråd som fattar beslut är inte utbildade domare som yrkesmässigt gör bedömningar i enskilda fall. Det är alltså fråga om en för dem ovanlig verksamhet, som samtidigt kan få mycket stora konsekvenser för den enskilde. Regeringen blir därför naturligt beroende av tidigare instansers bedömningar och har små möjligheter att göra en egen oberoende bedömning. Regeringens beslut är mycket kortfattat och innehåller inte någon självständig motivering eller bedömning. Regeringen förlitade sig helt på den bedömning som gjordes i de tidigare instanserna och detta trots att Migrationsöverdomstolen endast med viss tveksamhet instämde i Migrationsverkets bedömning och endast under förutsättning att regeringen skulle få tillgång till ett mer omfattande underlag i ärendet. Regeringen hade tillgång till samma underlag som de övriga instanserna och han själv. Med hänsyn till att prövningen hos regeringen var begränsad till den grad att det att det i princip endast gjorts en formell granskning kan kravet på effektivt rättsmedel i artikel 13 inte anses uppfyllt.

text: Utvisningsbeslutet har vidare inte tillkommit i laga ordning, vilket är ett krav i artikel 1 i sjunde protokollet till Europakonventionen. Utvisningsförfarandet mot honom var rent formellt. Någon egentlig sakprövning gjordes inte eftersom varken han själv, Migrationsverket, Migrationsöverdomstolen eller regeringen hade tillgång till relevanta fakta och bevisning. Det allmännas agerande har därför även innefattat en överträdelse av

text: Enligt 2 a § lagen om rättsprövning av vissa regeringsbeslut får EES-medborgare som har utvisats av regeringen enligt LSU ansöka om rättsprövning av beslutet. Denna rättighet finns dock inte för medborgare i tredje länder trots att artikel 39.1 i Rådets direktiv

text: om miniminormer för medlemsstaternas förfaranden för beviljande eller återkallande av flyktingstatus, som den aktuella paragrafen i

text: rättsprövningslagen

text: bygger på, fastslår en skyldighet för medlemsstaterna att se till att asylsökande (inklusive tredjelandsmedborgare) har rätt till ett effektivt rättsmedel inför domstol. Den nuvarande ordningen innebär att personer med nationellt ursprung i länder utanför EES-området diskrimineras i fråga om tillgången till rättsmedel och i synnerhet tillgången till domstolsprövning. Att EES- och tredjelandsmedborgare behandlas olika avseende deras tillgång till effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13

text: måste anses utgöra diskriminering enligt

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: då någon objektiv och godtagbar grund för en annorlunda behandling av tredjelandsmedborgare saknas.

text: Beslutet om hans frihetsberövande vilade på felaktiga grunder och var därför i strid med

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: och

text: artikel 5.1 i Europakonventionen

text: . Av

text: artikel 5.1

text: (f) framgår att en utlänning får frihetsberövas för att förhindra att han eller hon obehörigen reser in i landet eller som ett led i ett förfarande som rör hans eller hennes utvisning eller utlämning. Ett frihetsberövande som ett led i ett utvisningsförfarande är rättfärdigat endast så länge utvisningsförfarandet pågår.

text: Migrationsöverdomstolen konstaterade i sitt yttrande den 19 augusti 2019 att det förelåg hinder mot att verkställa utvisningsbeslutet. Regeringen var bunden av Migrationsöverdomstolens bedömning i denna del. Efter att Migrationsöverdomstolens yttrat sig var utvisningsförfarandet alltså avslutat i den mening som avses i

text: artikel 5.1

text: (f) i Europakonventionen. Att han hölls kvar i förvar efter den 19 augusti fram till den 31 oktober 2019 utgjorde därför inte ett led i ett förfarande som rörde hans utvisning eller utlämning. Det framstår snarare som att han efter den 19 augusti 2019 var frihetsberövad i brottsförebyggande syfte, vilket inte är en laglig grund enligt art. 5.1. Hans frihetsberövande under perioden den 19 augusti – 31 oktober 2019 saknade alltså lagstöd. Hans rättigheter enligt

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: och

text: artikel 5.1 i Europakonventionen

text: har således åsidosatts.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Migrationsverkets och överinstansernas handläggning och beslut i ärenden om utvisning enligt lagen om särskild utlänningskontroll är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Med det sist nämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse alla de skadetyper som nämnts ovan och annan ideell skada.

text: Skadeståndslagens

text: bestämmelser ska tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet (se lagens

text: 1 kap. 1 §

text: ). Anspråk som grundas på påståenden om att ett frihetsberövande har varit felaktigt ska därför i första hand prövas enligt frihetsberövandelagen.

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som har varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning, t.ex. förvar, rätt till ersättning för bl.a. lidande, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. En förutsättning för rätt till ersättning är att det har varit fråga om ett frihetsberövande. Med det avses ingrepp som innebär att någon genom inspärrning eller övervakning är faktiskt hindrad att förflytta sig utanför ett rum eller ett annat relativt starkt begränsat område (se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: och

text: Kravet att det ska stå klart att åtgärden har vilat på felaktiga grunder innebär vidare att rätten till ersättning enligt bestämmelsen ska bedömas restriktivt. Det krävs att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till de omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om omständigheterna hade varit kända vid beslutstillfället. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig. Som utgångspunkt är det den skadelidande som ska bevisa de omständigheter som gör att åtgärden ska anses oriktig (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Ingen ersättning med anledning av utvisningsförfarandet m.m.

text: Europakonventionen innehåller inte någon bestämmelse som förpliktar en konventionsstat att medge utlänningar inresa eller vistelse på dess territorium. Det står enligt konventionen varje stat fritt att själv reglera villkoren för att utlänningar ska få vistas i landet.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Ibland kan statens beslut leda till att en familj splittras eller att den inte kan leva tillsammans. Avlägsnande av en person från ett land där nära familjemedlemmar bor kan utgöra ett åsidosättande av rätten till respekt för familjelivet (

text: Boultif mot Schweiz

text: , no. 54273/00, dom den 2 november 2001, p. 39).

text: Om staten har ingripit i rättigheter som skyddas av

text: artikel 8.1

text: måste ingreppet uppfylla samtliga krav i

text: artikel 8.2

text: för att inte vara konventionsstridigt. För att ett ingrepp ska vara förenligt med

text: artikel 8.2

text: måste det vara:

text: - lagligt ( in accordance with the law / prescribed by law ),

text: - ägnat att tillgodose något av de i

text: artikel 8.2

text: uppräknade allmänna eller enskilda intressena, bl.a. statens säkerhet, den allmänna säkerheten och förebyggande av oordning eller brott, och

text: - nödvändigt i ett demokratiskt samhälle ( necessary in a democratic society ) för att tillgodose detta intresse.

text: Kravet på laglighet innebär i första hand att inskränkningen måste ha stöd i inhemsk lag. Därutöver krävs att lagen uppfyller rimliga anspråk på rättssäkerhet och att den ger skydd mot godtycke ( the rule of law ). Lagen måste vara tillgänglig ( accessible ) för allmänheten och utformad med tillräcklig precision, så att inskränkningarna i den grundläggande konventionsrättigheten kan förutses i rimlig utsträckning. En nationell lag, som ger de rättstillämpande organen ett tolkningsutrymme och en rätt till skönsmässig prövning, är emellertid inte i och för sig oförenlig med kravet på förutsebarhet, under förutsättning att gränserna för den skönsmässiga bedömningen är tillräckligt klara för att ge individen skydd mot godtyckliga ingrepp.

text: När det gäller kravet på att ingreppet ska vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle har Europadomstolen framhållit att det ska finnas ett ”angeläget samhälleligt behov” ( pressing social need ). Varje konventionsstat har en viss frihet ( margin of appreciation ) att avgöra om en inskränkning är nödvändig, men inskränkningar måste vara proportionerliga, och Europadomstolen förbehåller sig rätten att övervaka om så är fallet. Konventionsstaternas frihet är inte lika stor i fråga om alla de ändamål som anges i

text: artikel 8.2

text: . När det gäller vissa av de allmänna intressen som kan motivera inskränkningar i grundläggande rättigheter åtnjuter de nationella organen vidsträckt frihet. Så är fallet t.ex. när det är fråga om inskränkningar av hänsyn till statens säkerhet eftersom det rör sig om ett intresse av fundamental betydelse för varje konventionsstat. Europadomstolens kontroll blir vid denna bedömning mindre omfattande. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 369 ff.)

text: När det gäller utvisning av utlänningar med verkan på familjelivet är det första villkoret enligt

text: artikel 8.2

text: att åtgärden har stöd i lag. Enligt Europadomstolen beror den precisionsnivå som krävs av inhemsk lagstiftning i avsevärd utsträckning på det område som den är utformad för att täcka. (Se t.ex.

text: Lupsa mot Rumänien

text: , no. 10337/04, dom den 8 juni 2006, p. 38, och

text: Liu mot Ryssland

text: [1], no. 42086/05, dom den 2 juni 2008, p. 57.) Hoten mot den nationella säkerheten kan variera i karaktär och tid och är därför svåra att definiera i förväg. Kravet på förutsebarhet går därför inte så långt som att tvinga staterna att anta rättsliga bestämmelser som i detalj omfattar alla de beteenden som kan föranleda ett beslut om att utvisa en enskild person av nationella säkerhetsskäl.

text: Europadomstolen har framhållit att en person som är föremål för en åtgärd som grundar sig på nationella säkerhetshänsyn inte får fråntas alla garantier mot godtycke. Han eller hon måste bl.a. kunna få åtgärden i fråga granskad av ett oberoende och opartiskt organ som är behörigt att granska alla relevanta sak- och rättsfrågor för att fastställa huruvida åtgärden är laglig och om ett eventuellt missbruk från myndigheternas sida har förekommit. Inför prövningsorganet måste den berörda personen genom någon form av kontradiktoriskt förfarande kunna få lägga fram sina synpunkter och vederlägga myndigheternas argument. Det ska finnas möjligheter att tillgodose legitima säkerhetsintressen och ändå ge den enskilde ett rimligt rättsskydd (

text: Lupsa mot Rumänien

text: , p. 38). Den enskilde måste kunna ifrågasätta påståendet att den nationella säkerheten står på spel. Exempelvis krävs lämpliga procedurmässiga begränsningar vid av användningen av sekretessbelagda uppgifter.

text: Även om den behöriga myndighetens bedömning av vad som utgör ett hot mot den nationella säkerheten ges betydande vikt, måste prövningsorganet kunna reagera i fall där åberopandet av att det föreligger ett hot mot nationell säkerhet inte har någon rimlig grund i fakta eller utgör en tolkning av ”nationell säkerhet” som är olaglig eller strider mot sunt förnuft och är godtyckligt. ( C.G. m.fl. mot Bulgarien , no. 1365/07, dom den 24 juli 2008, p. 40.) Europadomstolen har även slagit fast att rätten till utlämnande av relevant bevisning inte är absolut ( Regner mot Tjeckien , no. 35289/11, dom den 19 september 2017 [stor kammare], p. 148).

text: När utlänningen inte fått ta del av uppgifter och handlingar som legat till grund för ansökan om utvisning av hänsyn till nationell säkerhet beaktar Europadomstolen särskilt om de instanser som prövat frågan om utvisning har haft tillgång till de uppgifter som utlänningen inte fått ta del av och på så sätt kunnat göra en meningsfull prövning. (Se Ljatifi mot f.d. jugoslaviska republiken Makedonien , no. 19017/16, dom den 8 oktober 2018, p. 40.)

text: En utlänning får utvisas ur landet enligt lagen om särskild utlänningskontroll bland annat om det är särskilt påkallat av hänsyn till rikets säkerhet. Beslut meddelas av Migrationsverket efter ansökan av Säkerhetspolisen. Verkets beslut kan överklagas av både utlänningen och Säkerhetspolisen till regeringen. Ordningen med regeringen som beslutsinstans i dessa ärenden har närmast sin bakgrund i regeringens övergripande ansvar för säkerheten i landet. Ärendena är ofta brådskande och möjligheterna till verkställighet kan bero på om ärendet kan handläggas och avgöras snabbt. Ärendena kräver inte sällan kunskaper om internationell terrorism. Det är inte ovanligt i sådana ärenden att känsliga utrikespolitiska bedömningar måste göras. Det förekommer ofta uppgifter som är mycket känsliga från sekretessynpunkt.

text: Vid handläggningen av ett överklagat beslut i ett utvisningsärende enligt lagen om särskild utlänningskontroll är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motparter. Överklagande ges in till Migrationsverket, som prövar om överklagandet kommit in i rätt tid. Verket ska därefter skyndsamt överlämna ärendet till Migrationsöverdomstolen, som med eget yttrande lämnar över ärendet till regeringen för avgörande. Innan Migrationsöverdomstolen yttrar sig ska den hålla muntlig förhandling. Vid förhandlingen ska utlänningen höras och få tillfälle att uttala sig om de omständigheter som åberopas i ärendet. Migrationsöverdomstolen överlämnar sitt yttrande och de övriga handlingarna till regeringen för beslut. Om domstolen finner att verkställighetshinder föreligger, är yttrandet i denna del bindande för regeringen.

text: Det krav på effektiva rättsmedel och prövning i mer än en instans som ställs upp i de svenska konventionsåtagandena har tillgodosetts genom att förfarandet innefattar såväl ett domstolsinslag som en möjlighet för regeringen att pröva dessa ärenden (

text: prop. 2004/05:170 s. 243

text: ff.).

text: Av utvisningsbeslutet framgår att sökanden är far till ett barn som är svensk medborgare och är bosatt i Sverige. Enligt Justitiekanslern får det lagakraftvunna utvisningsbeslutet och det faktum att sökandens uppehållstillstånd förfallit i detta fall anses ha utgjort ett ingrepp i hans rätt till rätt till respekt för familjeliv enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Att det för närvarande föreligger hinder för verkställighet av utvisningsbeslutet inverkar inte på denna bedömning. Frågan är då om utvisningsförfarandet respektive utvisningsbeslutet har uppfyllt de krav som avses i artikel 8.2 i konventionen och om beslutet om sökandens utvisning har varit en proportionerlig åtgärd.

text: Migrationsverkets beslut om att utvisa sökanden grundas på bestämmelsen i 1 § lagen om särskild utlänningskontroll. Av utredningen framgår inte annat än att det har varit påkallat av hänsyn till rikets säkerhet att utvisa sökanden ur landet. Ingreppet i sökandens privat- och familjeliv har alltså varit nödvändigt av hänsyn till den nationella säkerheten.

text: Säkerhetspolisens ansökan om utvisning prövades av Migrationsverket, som är en oberoende och opartisk myndighet med behörighet att granska alla relevanta sak- och rättsfrågor. Sökanden och hans offentliga biträde tog aktiv del i handläggningen av ärendet, lade fram skäl som talade mot utvisningen och presenterade viss utredning till styrkande av sin argumentation och vederläggande av Säkerhetspolisens uppgifter. I verkets handläggning ingick även muntlig utredning med sökanden.

text: Migrationsverket hade vid sin handläggning tillgång till de sekretessbelagda handlingar på vilka Säkerhetspolisen grundat sin ansökan. Verket hade även befogenhet att granska de skäl som Säkerhetspolisen åberopat för att inte lämna ut de sekretessbelagda handlingarna.

text: Sökanden fick inte ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan med hänvisning till att de omfattades av sekretess enligt

text: 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (2009:400, OSL). Sökanden hade möjlighet att begära ett skriftligt beslut av verket i fråga om utlämnande av dessa handlingar. Han hade också rätt att överklaga ett sådant beslut till kammarrätten respektive Högsta förvaltningsdomstolen (6 kap. 4 respektive 7–9 §§ OSL). Sökanden utnyttjade dock inte möjligheten att få en domstolsprövning av om han hade rätt att få ta del av de aktuella handlingarna.

text: Sökanden har även gjort gällande att han, till följd av att han inte fått ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan, varit fråntagen möjligheten att bemöta och lägga fram bevisning som skulle motbevisa Säkerhetspolisens påståenden.

text: Rätten till utlämnande av relevant bevisning är emellertid, som framgått, inte en absolut rättighet. Enbart den omständigheten att sökanden inte fick ta del av bilagorna till Säkerhetspolisens ansökan kan därför inte i sig medföra att utvisningsförfarandet inte har uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: Migrationsverket hade, som nämnts, tillgång till de sekretessbelagda handlingarna vid prövningen av utvisningsfrågan. Verket hade både befogenhet och en reell möjlighet att göra en bedömning om den utredning som Säkerhetspolisen gett in utgjorde skäl för att sökanden skulle utvisas av hänsyn till rikets säkerhet. Både sökanden och Säkerhetspolisen överklagade Migrationsverkets beslut till regeringen. Vid handläggningen av ett överklagat ärende enligt lagen om särskild utlänningskontroll är såväl Migrationsverket som Säkerhetspolisen utlänningens motparter. Överklagandeprocessen är alltså till sin karaktär ett kontradiktoriskt förfarande.

text: Migrationsöverdomstolen höll muntlig förhandling och överlämnade därefter ärendet med ett eget yttrande till regeringen. Handläggningen av sökandens överklagande av utvisningsbeslutet innefattade alltså även domstolsinslag. Migrationsöverdomstolens medverkan var av betydelse eftersom regeringen var bunden av rättens bedömning i fråga om det förelåg verkställighetshinder. Både sökanden och Säkerhetspolisen utnyttjade möjligheten att yttra sig över Migrationsöverdomstolens yttrande. Migrationsöverdomstolen och regeringen hade vidare tillgång till de sekretessbelagda handlingar som bifogats ansökan om utvisning.

text: Sammantaget har utvisningsförfarandet således uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: . Ingreppet i sökandens rätt till privat- och familjeliv har varit proportionerligt i förhållande till de syften som skulle uppnås med utvisningsbeslutet. Hans rätt till privat- och familjeliv har alltså inte åsidosatts.

text: Utlänningar som lagligen är bosatta inom en stats territorium, som har ratificerat sjunde protokollet till Europakonventionen, åtnjuter vid utvisning även de särskilda garantierna i artikel 1 i det nämnda tilläggsprotokollet. Enligt den artikeln får en utlänning som är lagligen bosatt inom en stats territorium inte utvisas utom efter ett i laga ordning fattat beslut. Utlänningen ska dessutom tillåtas lägga fram skäl som talar mot utvisningen, få sin sak omprövad och för dessa ändamål företrädas genom ombud inför vederbörande myndighet eller inför en eller flera av denna myndighet utsedda personer.

text: De krav på den inhemska lagstiftningen och förfarandet som följer av den nyss nämnda artikeln överensstämmer i allt väsentligt med de rättssäkerhetsgarantier som framgår av artikel 8.2 i detta avseende (se Ljatifi mot f.d. jugoslaviska republiken Makedonien , p. 33 och 35). Justitiekanslern har i det föregående gjort bedömningen att utvisningsförfarandet har uppfyllt de rättssäkerhetsgarantier som följer av

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: och Europadomstolens rättspraxis. Det kan tilläggas att sökanden förordnades ett offentligt biträde i ärendet hos Migrationsverket. Biträdet företrädde sökanden både i ärendet hos verket och i överklagandeprocessen. Han fick lägga fram skäl som talade mot utvisningen och fick vidare sin sak omprövad genom att överklaga utvisningsbeslutet till regeringen. Överklagandeprocessen innefattade även visst domstolsinslag. Mot denna bakgrund står det klart att artikel 1 i sjunde protokollet till Europakonventionen inte har åsidosatts. Sökanden har således inte rätt till skadestånd på den grunden.

text: Ingen ersättning på grund av förvarstagandet

text: Sökanden togs i förvar den 23 april och släpptes på fri fot den 31 oktober 2019 till följd av regeringens beslut med anledning av hans överklagande av utvisningsbeslutet. Han har gjort gällande att det saknats lagliga förutsättningar för att kvarhålla honom i förvar efter att Migrationsöverdomstolen den 19 augusti 2019, i sitt yttrande till regeringen, instämt i Migrationsverkets bedömning att det funnits hinder för verkställigheten av utvisningsbeslutet. Ersättning för lidande och kränkning har begärts för tiden den 19 augusti – 31 oktober 2019.

text: Enligt Justitiekanslern ger utredningen i ärendet inte stöd för att besluten om sökandens förvar har vilat på felaktiga grunder i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. Sökanden är därför inte berättigad till ersättning enligt frihetsberövandelagen. Nästa fråga är då om ersättning kan utgå med stöd av Europakonventionen.

text: Enligt

text: artikel 5.1

text: (f) i konventionen har var och en rätt till frihet och personlig säkerhet. Ingen får berövas friheten utom bl.a. när någon är lagligen arresterad eller på annat sätt berövad friheten för att förhindra att han eller hon obehörigen reser in i landet eller som ett led i ett förfarande som rör hans eller hennes utvisning eller utlämning.

text: Artikel 5.1

text: (f) innehåller inte något krav på att frihetsberövandet ska anses nödvändigt, t.ex. för att förhindra att den person mot vilken utvisningsförfarandet har inletts begår ett brott eller flyr. Allt som krävs är att utvisningsförfarandet har inletts. Ett frihetsberövande enligt

text: artikel 5.1

text: (f) kan dock endast motiveras så länge som utvisningsförfarandet pågår. Om ett sådant förfarande inte genomförs med tillbörlig aktsamhet upphör frihetsberövandet att vara tillåtet. Längden på förvaret för detta ändamål bör med andra ord inte överstiga den längd som rimligen är nödvändig (jfr

text: Raza mot Bulgarien

text: , no. 31465/08, dom den 11 maj 2010, p. 72).

text: Utvisningsförfarandet påbörjades den 25 april 2019 och pågick i sammanlagt ca sex månader. Ärendet får anses ha varit av tämligen komplicerad beskaffenhet. Migrationsverket höll muntliga utredningar vid tre tillfällen i maj 2019 och meddelade sitt beslut den 11 juni. Migrationsöverdomstolen överlämnade den 19 augusti ärendet till regeringen med ett yttrande. Säkerhetspolisen och sökanden yttrade sig över Migrationsöverdomstolens yttrande. Regeringen meddelade sitt beslut den 31 oktober 2019. Samtliga instanser drev ärendet med den skyndsamhet som varit påkallad av dess karaktär. Vid handläggningen förekom inte några perioder av passivitet. Utvisningsförfarandet genomfördes alltså med tillbörlig aktsamhet. Sökanden släpptes ur förvaret samma dag som regeringen meddelade sitt beslut. Han hölls alltså inte kvar efter att utvisningsförfarandet avslutats. Med hänsyn till det anförda anser Justitiekanslern att sökandens rättigheter enligt

text: artikel 5.1

text: (f) i Europakonventionen inte har åsidosatts.

text: Sökanden har haft tillgång till ett effektivt rättsmedel

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska den vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen, dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat (se t.ex.

text: Kudla mot Polen

text: , no. 30210/96, dom den 26 oktober 2000 [stor kammare]).

text: I

text: artikel 13

text: uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse. Det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel. Något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer dock inte av

text: artikel 13

text: . Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt

text: artikel 13

text: är att utge ekonomisk kompensation. Det måste dock betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionsöverträdelser redan inom ramen för den process där de uppstår än möjligheten att få ekonomisk kompensation i efterhand. Det betyder att tillhandahållande av en möjlighet att överklaga en dom eller ett beslut till högre rätt kan vara tillräckligt för att uppfylla konventionens krav.

text: Effektiviteten hos ett rättsmedel i den mening som avses i

text: artikel 13

text: beror inte på att det är säkert att ett gynnsamt resultat är för sökanden. Även om ett enda rättsmedel inte i sig helt uppfyller kraven i

text: artikel 13

text: , kan de samlade rättsmedel som finns i inhemsk lagstiftning också göra detta (

text: Al-Nashif mot Bulgarien

text: , no. 50963/99, dom den 20 september 2020, p. 132).

text: Europadomstolen har slagit fast att den möjlighet som finns enligt svensk rätt att i domstol eller hos Justitiekanslern få prövat om ersättning ska utgå för överträdelser av konventionen uppfyller kraven enligt

text: artikel 13

text: (se t.ex.

text: Eriksson mot Sverige

text: , dom den 12 april 2012, no. 60437/08, och beslut den 21 maj 2013, no. 10404/10,

text: Ruminski mot Sverige

text: Av utredningen framgår att sökanden överklagade utvisningsbeslutet till regeringen. Överklagandeprocessen innefattade även domstolsinslag i form av Migrationsöverdomstolens medverkan.

text: Sökanden överklagade två beslut om fortsatt förvar som fattades innan Migrationsöverdomstolen i sitt yttrande till regeringen instämde i Migrationsverkets bedömning om att det förelegat hinder mot verkställigheten av utvisningsbeslutet. Han överklagade emellertid inte något av de beslut om fortsatt förvar som meddelades efter Migrationsöverdomstolens yttrande. Han utnyttjade inte heller möjligheten att få till stånd en domstolsprövning av frågan om han hade rätt att få ta del av de handlingar som Säkerhetspolisen bifogat sin ansökan om utvisning.

text: Av det anförda framgår att sökanden har haft tillgång till effektiva rättsmedel för att ta tillvara sina rättigheter under hela utvisningsförfarandet. Något åsidosättande av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: har således inte skett.

text: Avslutningsvis bör tilläggas att Justitiekanslern i detta ärende har prövat sökandens ansökan om ersättning för samtliga påstådda överträdelser av

text: artiklarna 5.1

text: (f) och 8 i Europakonventionen samt artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen. Förfarandet är kostnadsfritt för den enskilde. Sökanden har därmed även genom denna prövning haft tillgång till ytterligare ett effektivt rättsmedel.

text: Sökanden har inte diskriminerats

text: Enligt

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: ska åtnjutandet av de fri- och rättigheter som anges i konventionen säkerställas utan någon åtskillnad så som pga. kön, ras, hudfärg, språk, religion, politisk eller annan åskådning, nationellt eller socialt ursprung, tillhörighet till nationell minoritet, förmögenhet, börd eller ställning i övrigt.

text: Artikel 14

text: innehåller inget generellt förbud mot diskriminering, utan gäller endast diskriminering med avseende på de fri- och rättigheter som behandlas i konventionen och tilläggsprotokollen. För att omfattas av förbudet mot diskriminering behöver en handling inte samtidigt innefatta en kränkning av en annan konventionsartikel eller något av protokollen, men handlingen måste kunna hänföras till det område som behandlas i någon annan artikel.

text: Vidare gäller, för att det ska vara fråga om diskriminering, att de personer som jämförs med varandra måste befinna sig i en likartad situation. En skillnad i behandlingen av jämförbara fall är diskriminerande om den inte har en objektiv och godtagbar grund. En olikhet i behandlingen vid utövandet av en i konventionen garanterad rättighet måste inte endast ha ett legitimt ändamål.

text: Artikel 14

text: är också åsidosatt, om det klart framgår att det inte finns några rimliga proportioner mellan de medel som används och det mål man vill uppnå.

text: Förbudet mot diskriminering omfattar särbehandling som missgynnar en viss grupp personer pga. deras etnicitet, sexuella läggning osv. (direkt diskriminering). Men även åtgärder som inte är specifikt riktade mot en viss grupp och som inte har vidtagits med avsikt att diskriminera gruppen i fråga kan utgöra diskriminering, om de har oproportionerligt skadliga eller negativa effekter för just den gruppen (indirekt diskriminering). Medlemsstaterna åtnjuter ett visst handlingsutrymme (bedömningsmarginal) vid bedömningen av om och i vilken utsträckning en skillnad i behandling av personer i jämförbara situationer är godtagbar.

text: Som framgått ovan får inskränkningar under vissa förutsättningar göras i bl.a.

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Till följd av

text: artikel 14

text: åligger det emellertid staterna att göra sådana inskränkningar på ett icke diskriminerande sätt.

text: I fråga om rätten att vistas och vara bosatt i ett land tillhör svenska medborgare och utlänningar olika kategorier. Det svenska medborgarskapet är ett särskilt rättsligt förhållande mellan medborgaren och staten som medför rättigheter och skyldigheter för båda parter och medborgarskapet representerar det formella medlemskapet i det svenska samhället.

text: En följd av detta särskilda rättsförhållande är att ingen svensk medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket (se

text: 2 kap. 7 § regeringsformen

text: ). Motsvarande bestämmelse finns i artikel 3 i fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Ett motsvarande särskilt rättsligt förhållande finns inte mellan staten och utlänningar. För att en utlänning ska få vistas i Sverige längre än tre månader krävs därför i allmänhet att han eller hon har beviljats uppehållstillstånd (se

text: 2 kap.

text: och

text: 5 §§

text: utlänningslagen

text: ). En utlänning som haft uppehållstillstånd får under vissa förutsättningar utvisas från landet (se

text: 8 a kap.

text: utlänningslagen

text: respektive 1 § lagen om särskild utlänningskontroll).

text: En mer förmånlig rättslig behandling av svenska medborgare i de ovannämnda avseendena har alltså sin grund i det särskilda rättsförhållande som finns mellan staten och dess medborgare. De svenska medborgarnas mer gynnade ställning i förhållande till utlänningar har alltså en objektiv och godtagbar grund och kan därför inte anses som diskriminerande.

text: Det förekommer även att vissa länders medborgare ges en förmånsbehandling och att de i stor utsträckning likställs med landets egna medborgare (t.ex. nordiska medborgare i Norden, EU-ländernas medborgare inom EU). En förmånsbehandling av vissa länders medborgare som utgör ett led i ett mera omfattande internationellt samarbete har i Europadomstolens praxis inte ansetts som diskriminerande mot övriga länders medborgare. (Jfr

text: Moustaquim mot Belgien

text: , no. 12313/86, dom den 18 februari 1991, p. 49 och Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 549 ff.)

text: Av 2 a § lagen om rättsprövning av vissa regeringsbeslut framgår att en EES-medborgare eller en sådan familjemedlem till en EES-medborgare som avses i

text: 3 a kap. 2 § utlänningslagen

text: som har utvisats av regeringen enligt lagen om särskild utlänningskontroll får ansöka om rättsprövning av beslutet.

text: Lagen om särskild utlänningskontroll är alltså tillämplig även på EES-medborgare och deras familjemedlemmar. För dessa personer gäller särskilda rättssäkerhetsgarantier enligt artiklarna 15 och 31 i Europaparlamentets och rådets direktiv (

text: ) om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (det s.k. rörlighetsdirektivet). Det innefattar bl.a. en rätt till domstolsprövning i fråga om beslut som begränsar EES-medborgares och deras familjemedlemmars fria rörlighet. För att lagen om särskild utlänningskontroll ska uppfylla rättssäkerhetsgarantierna i rörlighetsdirektivet har EES-medborgare och deras familjemedlemmar, genom bestämmelsen i 2 a § lagen om rättsprövning av vissa regeringsbeslut fått möjlighet begära rättsprövning av regeringens utvisningsbeslut (se

text: prop. 2009/10:31 s. 240

text: ff.).

text: Fri rörlighet för personer är en av de grundläggande friheterna på EU:s inre marknad. Unionsmedborgarskapet ger varje unionsmedborgare rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorium. För att unionsmedborgare ska kunna effektivt utöva sin rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier på villkor som säkerställer de objektiva villkoren frihet och värdighet åtnjuter även deras familjemedlemmar denna rätt, oavsett medborgarskap. Medlemsstaterna är skyldiga att iaktta EU-rättens företräde framför sin egen rättsordning.

text: Att EES-medborgare och deras familjemedlemmar som har utvisats av regeringen enligt lagen om särskild utlänningskontroll får ansöka om rättsprövning av beslutet är alltså en konsekvens av deras särskilda rättsställning enligt unionsrätten.

text: Övriga utlänningar åtnjuter inte motsvarande rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier. De befinner sig inte en likartad situation som EES-medborgare och deras familjemedlemmar. Det rör sig alltså inte om två jämförbara grupper. Redan av denna anledning kan det därför inte vara fråga om någon diskriminering.

text: Den omständigheten att sökanden inte haft laglig möjlighet att begära rättsprövning av regeringens beslut innebär således inte att han har utsatts för diskriminering med avseende på sina rättigheter enligt artikel 8 i den mening som avses i

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: Ingen rätt till skadestånd med stöd av

text: regeringsformen

text: Sökanden har slutligen gjort gällande att han har rätt till skadestånd för att de myndigheter som har varit inblandade i handläggningen av Säkerhetspolisens ansökan om hans utvisning har åsidosatt bestämmelserna i 1 kap. 9 §, 2 kap. 8, 11 §§ andra stycket och 12 §§

text: regeringsformen

text: Utgångspunkten i svensk rätt anses vara att det krävs särskilt lagstöd för att en rätt till ersättning för ideell skada ska anses föreligga. I

text: NJA 2014 s. 323

text: har Högsta domstolen funnit att en överträdelse av

text: 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen

text: , om skyddet för det svenska medborgarskapet, kan grunda skadeståndsansvar även utan särskilt stöd i

text: skadeståndslagen

text: eller annan författning. Bestämmelserna i

text: 1 kap. 9 §

text: respektive

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: regeringsformen

text: , kan enligt gällande rätt däremot inte anses vara direkt skadeståndssanktionerade på det sättet. Sökanden är således inte berättigad till skadestånd med stöd av

text: regeringsformen

text: redan av det skälet. Det kan tilläggas att det av Justitiekanslerns bedömning ovan följer att det inte heller har förekommit något åsidosättande av bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: vid handläggningen av sökandens utvisningsärende.

text: Sammanfattningsvis ska skadeståndsanspråket avslås helt.


title: Ifrågasatt yttrandefrihetsbrott

text: Justitiekanslerns beslut

text: Anmälan återlämnas till Åklagarmyndigheten för de åtgärder som kan vara aktuella där.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har tagit emot en anmälan om grovt förtal. Anmälan, som har överlämnats hit av Åklagarmyndigheten, gäller inlägg som gjorts på en enskild persons Facebook- och Instagramkonton.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryck- och yttrandefrihetsbrott. För att ett ingripande från Justitiekanslerns sida ska kunna ske med anledning av anmälan i detta fall krävs det att

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: är tillämplig. Annars är det allmän åklagare som ska pröva om något brott har begåtts.

text: Innehållet på internet faller i princip utanför

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: tillämpningsområde. Anmälan avser ett sådant uppgiftslämnande på sociala medier som inte ska prövas enligt yttrandefrihetsgrundlagen. Justitiekanslern är därför inte behörig åklagare i detta fall. Anmälan ska således återlämnas till Åklagarmyndigheten för de åtgärder som kan vara aktuella där.


title: Staten skyldig att utge diskrimineringsersättning på grund av trakasserier m.m.

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 25 000 kr. Lunds universitet ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Vårterminen 2020 studerade sökanden vid Lunds universitet (universitetet). Under en föreläsning någon gång i februari gjorde en lärare vissa uttalanden med anspelning på sökandens könsidentitet. Sökanden upplevde situationen som kränkande för henne som transperson och anmälde i mars händelsen till prefekten. En utredning inleddes då om misstänkta trakasserier. Utredaren tog del av sökandens anmälan och ytterligare två skrivelser från henne samt talade i februari 2021 med läraren om det som hänt.

text: Enligt sökandens anmälan hade följande inträffat vid det aktuella tillfället. Efter att hon hjälpt läraren att skriva på tavlan ville läraren tacka henne för insatsen och frågade efter hennes namn. Läraren uppfattade inte namnet första gången, varför hon fick upprepa det. Läraren uttryckte då förvåning över hennes kvinnliga förnamn och tillade bl.a. ”där ser vi hur mina fördomar spelade in, jag trodde inte att du kunde heta (NN)”. Sedan sade läraren att de skulle prata mer om det senare, varpå sökanden svarade att de skulle de inte alls eller i vart fall inte om henne. Trots det berörde läraren frågan igen senare under föreläsningen och sade då något i stil med ”och när jag inte trodde mig höra rätt första gången (NN) sade sitt namn, så berodde det på att mina fördomar sade mig att han inte kunde heta (NN)”. Sökanden avbröt då läraren och ifrågasatte det rimliga i att diskutera en elev inför klassen. Läraren svarade att uttalandet sade mer om läraren och dennes fördomar än om sökanden.

text: Läraren kunde inte erinra sig händelseförloppet i detalj men bekräftade delvis sökandens beskrivning. Läraren förklarade sig ha märkt att det första uttalandet gjorde sökanden upprörd och ska då ha bett om ursäkt och betonat att det var ett misstag att låta sig vägledas av förutfattade meningar. Vidare uppgav läraren till utredaren att avsikten aldrig varit att kränka sökanden och att läraren inte hade uppfattat att sökanden skulle ha sagt ifrån.

text: Utredaren fann att läraren haft goda avsikter med att använda sig själv som exempel för att påvisa omedvetna fördomar. När läraren märkte att sökanden var obekväm borde läraren dock enligt utredaren ha förstått att sökanden inte samtyckte till att vara en del av exemplet och borde därmed ha avstått från exemplet. Enligt utredarens bedömning innebar det inträffade att sökanden blivit diskriminerad genom trakasserier som haft samband med könsöverskridande identitet eller uttryck.

text: Utredningen överlämnades till en nytillträdd prefekt i januari 2021 och en rapport över utredningen färdigställdes den 23 februari samma år. Utredarens rekommendation till institutionen var att samtala om behovet av samtycke när studenter användes som exempel i föreläsningssituationer.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt diskrimineringsersättning av staten med 75 000 kr med hänvisning till att hon blivit trakasserad på grund av könsidentitet och – som hon uppfattats – på grund av att universitetet inte fullgjort sin utrednings- och åtgärdsskyldighet. Hon har anfört bl.a. följande.

text: Hon har aldrig förr känt sig så kränkt som efter den anmälda händelsen, vilken skedde inför hela klassen som bestod av ca 100 personer. På grund av det inträffade har hon fortfarande ångest inför att yttra sig inför klassen under föreläsningar och seminarier, av rädsla för att åter bli uthängd av en lärare. Hon fick aldrig någon ursäkt, vare sig i anslutning till händelsen eller senare. Därutöver är det försvårande att universitetet dröjde så länge med att konstatera att diskriminering hade skett.

text: Universitetet, som överlämnat anspråket till Justitiekanslern, har yttrat sig och anfört bl.a. följande.

text: I likhet med utredaren anser universitetet att sökanden blivit diskriminerad. Någon diskrimineringsersättning bör dock inte utgå eftersom handlingen skedde av tanklöshet, en ursäkt omedelbart framfördes och sökanden inte lidit någon bestående skada. Skulle Justitiekanslern anse att ersättning ska utgå bör beloppet stanna vid 15 000 kr varav 10 000 kr för diskrimineringen och 5 000 kr i preventionspåslag. Vid bedömningen ska beaktas att utredarens rapport fått institutionen att göra förtydliganden kring lärarnas användande av exempel i undervisningen. Dessutom har universitetets systematiska förebyggande arbete mot diskriminering satts mer i fokus. Ett särskilt team har fått i uppdrag att stötta verksamheterna i förebyggande insatser och ta fram verktyg för det arbetet. Universitetets råd för jämställdhet och likabehandling arbetar under hösten 2021 med att ta fram en plan för lika villkor, i vilken särskild vikt läggs vid det förebyggande arbetet mot diskriminering. Universitetets arbetsmiljöpolicy har en nolltolerans mot diskriminering och den policyn tas på största allvar.

text: Sökanden har yttrat sig över vad universitetet anfört.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Diskrimineringsgrunder, diskrimineringsförbud m.m.

text: Av

text: 1 kap. 4 § 4 diskrimineringslagen (2008:567)

text: framgår att trakasserier är en form av diskriminering. Trakasserier definieras i bestämmelsen som ett uppträdande som kränker någons värdighet och som har samband med någon av vissa uppräknade diskrimineringsgrunder.

text: En av diskrimineringsgrunderna är könsöverskridande identitet eller uttryck, varmed enligt 1 kap. 5 § första stycket 2 avses att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön.

text: Diskrimineringsförbudet avseende utbildningsverksamhet framgår av

text: 2 kap. 5 § diskrimineringslagen

text: . Den som bedriver sådan verksamhet får inte diskriminera – såvitt nu är av intresse – en student som deltar i verksamheten. Om anordnaren får kännedom om att studenten anser sig i samband med verksamheten ha blivit utsatt för trakasserier är anordnaren skyldig att utreda omständigheterna kring de uppgivna trakasserierna (2 kap. 7 §). I förekommande fall ska anordnaren även vidta de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra trakasserier i framtiden.

text: För att trakasserier i

text: diskrimineringslagens

text: bemärkelse ska anses ha förekommit krävs ett missgynnande, på så sätt att den utsatta personen tillfogats skada eller obehag genom att hans eller hennes värdighet kränkts (

text: prop. 2007/08:95 s. 492

text: f.). Ett bemötande som isolerat framstår som harmlöst kan övergå till att bli trakasserande när det upprepas och den drabbade klargör att det är kränkande. Det krävs inte att beteendet haft något diskriminerande syfte, utan det är tillräckligt att en diskriminerande effekt rent faktiskt blivit följden (Fransson och Stüber, Diskrimineringslagen, en kommentar , JUNO version 3, kommentaren till

text: 2 kap. 5 §

text: ). En annan sak är att den som påstås trakassera måste ha insett att beteendet kränkte någon på ett sätt som kan utgöra diskriminering (

text: a. prop. s. 493

text: ). Det är – utom vid uppenbara kränkningar – den utsatta personens ansvar att sådan insikt uppkommer, dvs. denne måste klargöra att beteendet upplevs som kränkande. Vidare måste kränkningen nå upp till en viss nivå för att diskriminering ska föreligga. Helt bagatellartade skillnader i bemötande bör inte betraktas som missgynnande, men bedömningen ska göras utifrån den utsatta personens upplevelse av bemötandet (

text: a. prop. s. 493

text: , jfr

text: AD 2009 nr 87

text: och

text: AD 2013 nr 29

text: Omfattningen av utbildningsanordnarens utrednings- och åtgärdsskyldighet är i huvudsak densamma som för arbetsgivare (

text: a. prop. s. 297

text: f. och 300). Skyldigheten inträder vid den tidpunkt då anordnaren fick kännedom om att en student ansett sig utsatt för trakasserier. Vilken utredning som kan begäras får bedömas från fall till fall. Faktorer att beakta är händelseförloppet i det enskilda fallet samt anordnarens rättsliga och faktiska möjligheter att gå till botten med saken. Trakasseriernas art och omfattning får även betydelse för vilka åtgärder som skäligen kan krävas att anordnaren vidtar efter utredningen.

text: Diskrimineringsersättning

text: Den som bryter mot diskrimineringsförbuden eller som inte uppfyller sin utrednings- och åtgärdsskyldighet ska enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket diskrimineringslagen

text: betala diskrimineringsersättning för kränkningen till den utsatta personen. När ersättningen bestäms ska särskilt syftet att motverka sådana överträdelser av lagen beaktas.

text: Högsta domstolen har i

text: NJA 2014 s. 499

text: uttalat sig om hur diskrimineringsersättning ska fastställas. Ersättningen ska i varje enskilt fall bestämmas så att den utgör en rimlig kompensation till den drabbade (upprättelseersättning) och dessutom bidrar till att på ett effektivt sätt motverka förekomsten av diskriminering i samhället (preventionspåslag). På motsvarande sätt som vid kränkning av andra rättigheter bestäms allvaret av diskrimineringen främst utifrån de negativa känslor av förnedring, ringaktande, utsatthet eller liknande som kränkningen typiskt sett är ägnad att framkalla. Vid bedömningen beaktas också kränkningens orsak, art, omfattning och verkningar samt omständigheterna i övrigt. En överträdelse är allvarligare om den diskriminerade förlorar arbete, bostad eller möjlighet till utbildning. Vad gäller preventionspåslaget bör det som utgångspunkt vara lika stort som upprättelseersättningen. Faktorer som ger ett visst utrymme för att sänka påslaget är att diskrimineringen varit att hänföra till tanklöshet eller förbiseende samt att åtgärder vidtagits för att ställa till rätta diskrimineringens skadeverkningar.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § tredje stycket diskrimineringslagen

text: kan ersättningen sättas ned helt eller delvis om det finns särskilda skäl. Sistnämnda krav innebär att jämkningsbestämmelsen ska tillämpas restriktivt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns behörighet

text: Ersättningsanspråk som riktas mot staten ska enligt

text: 3 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (handläggningsförordningen) handläggas av Justitiekanslern när anspråken grundas på vissa särskilt uppräknade ersättningsbestämmelser. Andra anspråk handläggs enligt 5 § av den förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde en viss skada har inträffat, förutsatt att myndigheten finns angiven i förordningens bilaga. Om myndigheten inte tagits upp i bilagan handläggs även de anspråken av Justitiekanslern.

text: Sökandens anspråk gäller ett universitet som är en statlig myndighet. Anspråket är därmed riktat mot staten som huvudman (jfr

text: 5 kap. 2 § andra stycket diskrimineringslagen

text: Diskrimineringslagens

text: ersättningsbestämmelse ingår inte bland de som räknas upp i 3 § handläggningsförordningen. Justitiekanslerns behörighet följer i stället av

text: 5 §

text: eftersom universitetet inte anges i förordningens bilaga (se även t.ex. Justitiekanslerns beslut den 26 maj 2015, dnr

text: ). Dessutom följer det av

text: 2 § första stycket förordningen (1975:1345)

text: med instruktion för Justitiekanslern att Justitiekanslern ska föra eller låta föra statens talan i domstol om detta inte ankommer på någon annan myndighet. Behörighet att företräda staten i domstol anses också följas av en rätt att på frivillig väg reglera anspråk i den saken. Det nu sagda innebär att Justitiekanslern är behörig att pröva anspråket.

text: Sökanden har blivit diskriminerad

text: Lärarens inledande kommentar och uttryck för förvåning över sökandens kvinnliga förnamn hade av allt att döma inte något diskriminerande syfte och läraren tycks heller inte i det skedet ha insett att kommentaren kränkte sökanden. Det har därmed varit upp till sökanden att klargöra att hon blev kränkt. Hon har tagit det ansvaret genom att säga ifrån till läraren när denne uppgett att de skulle tala mer om saken under föreläsningen. Trots tillsägelsen valde läraren att senare återvända till ämnet och på nytt fälla en kommentar av innebörd att sökanden inte såg ut att kunna ha ett kvinnligt förnamn. I likhet med universitetet anser Justitiekanslern att sökanden därigenom bemöttes på ett sätt som kvalificerar som diskriminering genom trakasserier, som haft samband med könsöverskridande identitet eller uttryck.

text: Universitetet har brustit i sin utredningsskyldighet

text: När det gäller universitetets utredning om det inträffade kan konstateras att den tog längre tid än vad som får anses motiverat med hänsyn till dess begränsade omfattning. Såvitt framgår inleddes utredningen i anslutning till anmälan, som gjordes i mars 2020. Utöver en genomgång av skrivelserna från sökanden hölls ett samtal med läraren. Därutöver har naturligtvis utredaren behövt lägga tid på bedömningar och analyser i olika avseenden. Det finns heller inte någon lagstadgad tidsfrist inom vilken en utredning ska vara genomförd. Trots det borde en utredning av så begränsad omfattning ha slutförts och en rapport färdigställts betydligt tidigare än i februari 2021, dvs. efter elva månader. På grund av den långa handläggningstiden kan universitetet inte anses ha uppfyllt sin utredningsskyldighet. Tilläggas kan att tidsutdräkten även inneburit att åtgärder inte vidtagits med den skyndsamhet som normalt krävs. Det har dock i detta fall inte framkommit att universitetets underlåtenhet i det avseendet har bidragit till någon upprepning av kränkningen.

text: De åtgärder som så småningom vidtogs får däremot anses godtagbara, nämligen i form av dels att det för lärarna gjorts förtydliganden om undervisningssituationen, dels att frågan beaktats i det pågående arbetet med förebyggande insatser mot diskriminering.

text: Sökanden har rätt till ersättning

text: Det nu sagda innebär att sökanden har rätt till diskrimineringsersättning enligt

text: 5 kap. 1 § diskrimineringslagen

text: dels på grund av trakasserierna, dels på grund av att universitetet brustit i sin utredningsskyldighet.

text: Vid bestämmandet av upprättelseersättningens storlek ska såvitt gäller trakasserierna vägas in att det varit fråga om ett enstaka fall av trakasserier, att det inte funnits något syfte att trakassera samt att trakasserierna varken har innefattat nedsättande tillmälen eller lett till några mer ingripande konsekvenser för sökanden, som exempelvis förlust av utbildningsplats eller examinationsmöjlighet. I sistnämnda hänseende kan dock tilläggas att det saknas anledning att ifrågasätta att sökanden upplevt det som obehagligt att få sin könsidentitet ifrågasatt i ett publikt sammanhang och att händelsen har påverkat henne. Preventionspåslaget ska, enligt vad tidigare redovisats, som utgångspunkt vara lika stort som ersättningen för upprättelse. Hänsyn bör dock tas till att universitetet, låt vara inte med den skyndsamhet som krävts, konstaterat att det varit fråga om diskriminering och vidtagit godtagbara åtgärder för att förhindra ett upprepande (jfr

text: NJA 2014 s. 499

text: II p. 27). Hänsyn bör även tas till att trakasserierna tycks ha skett av tanklöshet (jfr

text: NJA 2014 s. 499

text: I punkt 38). Det finns därför utrymme för att i någon mån sänka ersättningen i preventionsdelen. Ersättningen kan mot den bakgrunden bestämmas till det av universitetet föreslagna beloppet, dvs. totalt 15 000 kr varav 10 000 kr som upprättelse och 5 000 kr som prevention.

text: Universitetet har dock anfört att ersättningen ska jämkas helt, bl.a. på grund av att läraren bad sökanden om ursäkt. Lärarens ord står dock i den delen mot sökandens och det kan i brist på annan utredning inte anses visat att någon ursäkt förekommit. Lärarens avslutande kommentar om att det inträffade sade mer om dennes fördomar än om sökanden kan inte jämställas med en ursäkt. Inte heller vad som i övrigt framkommit eller anförts i ärendet utgör särskilda skäl för att jämka ersättningen.

text: Som framgått är det enbart på grund av den långa handläggningstiden som Justitiekanslern funnit att universitetet brustit i sin utredningsskyldighet. Ersättningen för upprättelse kan därför stanna vid miniminivån 5 000 kr (jfr

text: NJA 2014 s. 499

text: II punkt 23). Efter ett preventionspåslag av samma storlek ska diskrimineringsersättningen avseende utredningsskyldigheten bestämmas till 10 000 kr.

text: På ovan anförda skäl ska sökanden tillerkännas diskrimineringsersättning med sammanlagt 25 000 kr. Universitetet ska svara för att ersättningen betalas ut till henne.

text: Upplysning om preskription

text: Som framgår nedan kan den som är missnöjd med Justitiekanslerns skaderegleringsbeslut väcka talan mot staten i domstol. Upplysningsvis ska anmärkas att en talan om diskrimineringsersättning av nu aktuellt slag behöver väckas inom två år från det att den påtalade handlingen företogs eller en skyldighet senast skulle ha fullgjorts (

text: 6 kap. 6 § diskrimineringslagen

text: ). I annat fall är rätten till talan förlorad.