avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Utmätning Verkställighet

title: Ett ärende angående rätten till ränta på utmätta medel som en kronofogdemyndighet placerat på räntebärande konto i avvaktan på redovisning

text: I en anmälan till JO klagade AA på att kronofogdemyndigheten inte till henne hade betalat ut den ränta som upplupit på ett belopp som utmätts för hennes räkning. Hon anförde bl.a. följande.

text: Hon begärde verkställighet av en dom enligt vilken BB förpliktigats att till henne betala 51 000 kr. Eftersom BB överklagade utmätningen betalades pengarna dock inte omedelbart ut till henne. På hennes fråga till kronofogdemyndigheten hur hon skulle kunna tillförsäkra sig ränta på beloppet under den tid överklagandet prövades fick hon av kronofogde CC till svar att hon inte skulle förlora några pengar eftersom pengarna hade satts in på ett räntebärande konto. När det åtta månader senare stod klart att gäldenären inte vunnit framgång med sitt överklagande redovisades emellertid endast kapitalbeloppet till henne. När hon skrev och frågade varför, fick hon ett skriftligt svar av kronofogde DD, i vilket han anförde att hon inte hade rätt till någon ränta eftersom någon sådan inte skulle utgå enligt domen. Hon tyckte att det var märkligt och skrev därför på nytt och bad om ett förtydligande. Då hon inte fått något svar på närmare två veckor ringde hon upp DD. Det blev en diskussion i vilken han, enligt hennes uppfattning, uttalade sig nedlåtande om henne och bl.a. undrade om en sådan liten summa verkligen var så mycket att bråka om. På begäran fick hon därefter ett till brev i saken. Det innehöll emellertid inte några nya argument. Som hon har uppfattat det anser kronofogdemyndigheten, helt utan lagstöd, att det är staten som har rätt till räntan på hennes pengar.

text: Ärendet remitterades till Kronofogdemyndigheten i Stockholm och därefter till Riksskatteverket.

text: Kronofogdemyndigheten – regionkronodirektören EE – anförde i sitt svar följande.

text: Av bifogade redogörelse från kronofogde DD framgår vilka ställningstaganden som gjorts under handläggningen av det ärende som anmälts av AA till justitieombudsmannen.

text: Till denna redogörelse kan tillfogas att kronofogde CC upplyst om att hon lämnat generella besked till AA om hur kronofogdemyndigheten hanterar utmätta medel. Det finns inga handläggningsnoteringar som kan styrka eller bekräfta detta. För det fall justitieombudsmannen finner att de utbetalda medlen skulle utbetalats så snart som möjligt efter utmätningen är ett belopp om 951 kr på grund av dröjsmålet, befogat.

text: Av kronofogde DD:s yttrande framgår följande.

text: Redogörelse för ärendet

text: AA (sökanden) har i ansökan som inkom till kronofogdemyndigheten den 19 december 2000 begärt fullständig verkställighet av Handens tingsrätts dom avseende stadfäst förlikning den 1 mars 2000 (Mål nr T 1776-99). Enligt förlikningens första punkt skall BB (gäldenären) den 2 mars 2000 till AA betala i kontanter femtioentusen (51 000) kronor. Kronofogdemyndigheten beslutade den 15 februari 2001 att utmäta gäldenärens innestående medel på postgirokonto intill ett belopp om 52 000 kronor, varav 1 000 kr avsåg kronofogdemyndighetens grundavgift. Efter invändning från gäldenären om att hinder för verkställighet var för handen, fann kronofogdemyndigheten i beslut den 21 februari 2001 att något sådant hinder inte förelåg. Kronofogdemyndighetens beslut överklagades till Stockholms tingsrätt som lämnade överklagandet utan bifall. Tingsrättens beslut överklagades. Svea hovrätt meddelade inte prövningstillstånd. Med anledning av att BB den 13 mars 2001 överklagade beslutet den 21 februari 2001 om att hinder mot verkställighet inte förelåg, insattes de utmätta postgiromedlen på kronofogdemyndighetens räntebärande konto. Efter det att Svea Hovrätts beslut vunnit laga kraft gjordes den 24 augusti 2001 en utbetalning till sökanden. Endast ett belopp om 39 200 kronor utbetalades på grund av att kronofogdemyndigheten samma dag utmätte 11 800 kronor för AA:s restförda skulder i enskilt mål.

text: Sakfrågan

text: AA har gjort gällande att räntan som uppkommit under den tid när det utmätta beloppet innestått på kronofogdemyndighetens konto skall tillfalla henne. Hon anför att pengarna har utmätts för hennes räkning, varför de tillhör henne och att hon på grund härav är berättigad till upplupen ränta på kapitalbeloppet. I detta fall aktualiseras frågan till vem det utmätta penningbeloppet kan anses ha tillhört under den tid det varit insatt på kronofogdemyndighetens räntebärande konto. På grund av att gäldenärens invändning mot verkställighet var föremål för domstolsprövning, har kronofogdemyndigheten inte ansett att utmätta medel har kunnat utbetalas till sökanden. Under tid utmätt belopp varit insatt på kronofogdemyndighetens räntebärande konto kan varken förfogande- eller äganderätten till dessa medel anses ha övergått till AA. Hon har därför inte varit berättigad till den ränta som uppkommit under tiden medlen varit räntebärande. Gäldenären har enligt exekutionstiteln förpliktats att utge 51 000 kronor till sökanden. Någon ränta skall enligt den stadfästa förlikningen ej utgå på kapitalbeloppet. Kronofogdemyndigheten verkställer i enlighet med exekutionstiteln och sökanden har erhållit betalning i enlighet med denna. Även på denna grund kan kronofogdemyndigheten inte finna att AA skulle vara berättigad till aktuellt räntebelopp. Enligt

text: 13 kap. 14 § tredje punkten utsökningsbalken

text: (UB) får medel ej betalas ut utan att säkerhet ställts, om rätten till medlen är beroende av ett överklagande av utmätningen. En analog tillämpning av denna bestämmelse bör kunna göras när ett beslut enligt

text: 3 kap. 21 §

text: UB har överklagats. På grund av gäldenärens överklagande av kronofogdemyndighetens beslut i frågan om hinder mot verkställighet, har myndigheten bedömt att utmätta medel inte skall betalas ut till sökanden. Av ovannämnda lagstadgande framgår dock att AA omgående hade kunnat tillgodogöra sig det utmätta beloppet om hon i enlighet med

text: 13 kap. 14 §

text: UB ställt säkerhet. I detta läge hade således pengarna kunnat utbetalas och hon hade därmed haft möjlighet att själv göra pengarna räntebärande.

text: Kronofogdemyndigheten återbetalade den 29 augusti 2001 den upplupna räntan om 951 kronor till gäldenären.

text: Riksskatteverket avgav remissvar genom kronodirektören FF. Av verkets yttrande framgår följande.

text: Av

text: 13 kap. 1 § 1 st.

text: UB framgår att medel som flyter in till KFM i mål om utmätning ska redovisas så snart som möjligt. Bestämmelsen är tillämplig oavsett av vilken anledning medel flyter in till KFM (utmätning av kontanter, försäljning av lös eller fast egendom, frivillig betalning av gäldenären m.m.). Enligt kompletterande föreskrift i

text: 13 kap. 3 § 1 p

text: UF ska influtna medel redovisas inom två veckor om inte hinder möter eller särskilda skäl föreligger. I vilka fall KFM inte får utbetala medel utan att säkerhet ställs framgår av

text: 13 kap. 14 §

text: UB. Utbetalningsförbud föreligger t.ex. när rätten till medlen är beroende av ett överklagande av utmätningsbeslutet (

text: 13 kap. 14 § 3 p

text: UB). Det bör här anmärkas att hinder mot utbetalning inte innebär hinder mot att KFM fördelar och därmed reserverar medel för viss borgenär. Om däremot beslut om inhibition meddelats innan fördelning ägt rum ska givetvis ingen fördelning äga rum. KFM:s beslut med anledning av invändning mot verkställighet gäller omedelbart. Även om beslutet överklagas ska verkställigheten fortgå om inte annat förordnas av domstol (

text: 2 kap. 19 §

text: UB). Enligt RSV:s uppfattning innebär ett överklagande av nämnda beslut inte hinder mot utbetalning. Om däremot överklagandet till sitt innehåll bedöms utgöra ett överklagande av t.ex. själva utmätningsbeslutet är förhållandet givetvis ett annat. KFM har i förevarande fall ansett att utmätta medel inte skulle utbetalas till sökanden. Medlen har därför gjorts räntebärande enligt

text: 13 kap. 1 §

text: UF. Fråga har nu uppkommit avseende vem som har rätt till den upplupna räntan på influtna medel. I

text: 13 kap. 2 §

text: UB stadgas att vad som sägs om influtna medel gäller även den ränta som utgår på medlen t.o.m. den i 6 § angivna fördelningsdagen. Ränta på belopp som innestår därefter tillkommer den som är berättigad till beloppet. Bestämmelsen om ränta överensstämmer med sättet för beräkning av anmälda fordringar enligt

text: 13 kap. 6 §

text: UB. Av förarbetena och kommentarerna till UB framgår att principerna om ränta ska tillämpas även om någon formlig fördelning inte ska ske, dvs. när endast en borgenär finns. Enligt

text: 13 kap. 6 § 1 st.

text: UB ska anmäld fordran räknas fram och upptas med det belopp till vilket den uppgår på fördelningsdagen. När det som i detta fall endast finns en borgenär anses utbetalningsdagen som fördelningsdag och fordran beräknas och tas upp med det belopp den uppgår till den dag då KFM beslutar om utbetalning. Om influtet belopp avsätts t.ex. på grund av tvist om bättre rätt till medlen, bör beslutet om avsättning räknas lika som betalning. Vid tidpunkten för KFM:s beslut om att avsätta medlen uppgick fordringsanspråket till 51 000 kronor. Av

text: 13 kap. 2 § 2 p

text: UB följer att ränta som utgår efter dagen för beslut om avsättning fram till utbetalningsdagen tillkommer den borgenär som är berättigad till det avsatta beloppet. Enligt RSV:s uppfattning är kommentaren till UB mycket tydlig i detta avseende. ”Borgenär som får vänta på betalning har rätt till den ränta som faktiskt upplupit på hans fordran från fördelningsdagen t.o.m. utbetalningsdagen”. Således är det fråga om en form av kompensationsränta för att borgenären får vänta på utbetalningen. Endast om dröjsmålet beror på borgenären, t.ex. om han inte företer löpande skuldebrev, upphör borgenärens rätt till ytterligare ränta. Vilket det inte är fråga om i detta fall. Enligt RSV:s mening är det ovidkommande att B. inte har rätt till ränta enligt den stadsfästa förlikningen då det gäller rätten till den s.k. kompensationsräntan. Den ränta om 951 kronor som upplupit på det avsatta beloppet från dagen för KFM:s beslut fram till själva utbetalningen borde därför ha tilldelats B.

text: AA har yttrat sig över remissvaren.

text: I sitt den 15 april 2002 meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande.

text: Riksskatteverket har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som reglerar kronofogdemyndighetens förfarande med medel som influtit till myndigheten i utmätningsmål.

text: I förevarande fall har kronofogdemyndigheten – på grund av att gäldenären överklagat ett beslut av myndigheten att inte finna att hinder mot verkställighet förelåg – ansett att de utmätta medlen i enlighet med

text: 13 kap. 14 § utsökningsbalken

text: inte skulle betalas ut utan säkerhet. Jag vill här framhålla att jag inte delar kronofogdemyndighetens åsikt att man kan jämställa ett överklagande av ett beslut att inte finna hinder mot verkställighet föreligga med ett överklagande av ett utmätningsbeslut, när det gäller bedömningen av om hinder mot utbetalning av utmätta medel föreligger enligt nämnda bestämmelse. Jag har dock inte funnit skäl att uttala mig om riktigheten i kronofogdemyndighetens bedömning i det här aktuella fallet.

text: Enligt

text: 13 kap. 2 § 2 p utsökningsbalken

text: tillfaller ränta på influtna medel som innestår efter den i 6 § angivna fördelningsdagen den som är berättigad till beloppet. Det förhållandet att en borgenär genom att ställa säkerhet kan framtvinga utbetalning av utmätta medel i den aktuella situationen saknar betydelse för frågan om vem som slutligen skall anses ha rätt till räntan på beloppet.

text: Jag delar Riksskatteverkets uppfattning att nyss nämnda bestämmelse i förevarande fall innebär att AA är den som har rätt till den ränta som har upplupit på det belopp som utmätts för hennes räkning från det att kronofogdemyndigheten beslutade att avsätta medlen till dess att de betalades ut till henne. Genom kronofogdemyndighetens förfarande har räntan kommit att tillfalla en person som – enligt vad utredningen har visat – under den tid som räntan löpte inte hade rätt till det kapitalbelopp som generade den, vilket måste anses vara direkt lagstridigt.


nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden i Uppsala kommun angående handläggningen av ett ärende om olaga markuppfyllnad

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO den 17 september 2004 klagade Norra Sunnersta Gårds samfällighetsförening (föreningen) på Byggnadsnämnden i Uppsala kommun samt på en tjänsteman vid nämnden med anledning av handläggningen av ett ärende om olaga markuppfyllnad avseende en fastighet i Uppsala kommun. Föreningen var kritisk mot att kommunen under lång tid inte hade vidtagit åtgärder i ärendet.

type: stycke

text: Av anmälan och de bifogade handlingarna framgick i huvudsak följande. Föreningen hade förelagts vid vite att återställa en del av en slänt. Föreningen gjorde gällande att åtgärden skulle vara meningslös eftersom större delen av den felaktiga slänten låg på kommunens mark och hade därför begärt att kommunen skulle åtgärda sin del av området. I ett brev till byggnadsnämnden den 13 februari 2002 framförde föreningen synpunkter på handläggningstiden för ärendet. Nämnden beklagade i brev den 14 mars 2002 den långa handläggningstiden samt förklarade i sak att nämnden var beredd ”att i samtal med föreningen närmare diskutera förändringar i utförande och tidplan som kan vara ägnade att förenkla processen”. Sedan bygglovchefen den 8 maj 2003 hade inspekterat platsen hade inget hänt i det då sju år gamla ärendet. Föreningen skrev till nämndens ordförande en månad innan anmälan gjordes men fick inte något svar på skrivelsen.

text: Utredning

text: Byggnadsnämndens akt i ärendet begärdes in. Av akten framgick följande.

text: Den 25 augusti 1997 beslutade byggnadsnämnden att bifalla en i efterhand ingiven ansökan om marklov för markuppfyllnad på fastigheten S 148:2. Efter överklagande av bl.a. föreningen beslutade Länsstyrelsen i Uppsala län den 8 juni 1998 på grund av bristande kommunicering i ärendet att undanröja beslutet och återförvisa ärendet till nämnden för ny behandling. Den 22 april 1999 meddelade byggnadsnämnden ett nytt beslut varigenom ansökan om marklov på fastigheten S 148:2 bifölls. Sedan även detta beslut hade överklagats av bl.a. föreningen fann länsstyrelsen i beslut den 8 mars 2000 att det förelåg hinder för marklov. Länsstyrelsen upphävde det överklagade beslutet och uttalade att det ankom på

text: byggnadsnämnden att i enlighet med bestämmelserna i

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: se till att den olovligt utförda åtgärden blev undanröjd. Den 14 februari 2002 förelade byggnadsnämnden föreningen att vid vite ”återställa ursprunglig marknivå beträffande det område öster om fastigheten S 148:14 som omnämns i länsstyrelsens beslut 2000-03-08”. Föreningen överklagade föreläggandet och gjorde gällande bl.a. att huvuddelen av markuppfyllnaden fanns på kommunens mark och att föreningen därför saknade såväl rättslig som faktisk möjlighet att efterkomma föreläggandet. Länsstyrelsen avslog överklagandet den 28 mars 2002. Föreningen fullföljde talan till länsrätten som i dom den 24 juni 2002 avslog överklagandet och flyttade fram tidpunkten för vitesföreläggandets fullgörande till den 30 november 2002. I domen slog länsrätten bl.a. fast att en betydande del av markutfyllnaden hade skett på mark som föreningen är ägare till. Föreningen framförde till byggnadsnämnden den 26 september 2002 att det inte fanns anledning att mer än synnerligen marginellt schakta av föreningens mark men att det från gränsen till kommunens mark måste föras bort massor till ett djup av två, tre meter för att ge slänten en naturlig utformning. Föreningen hemställde därför att byggnadsnämnden skulle ge behörig kommunal förvaltning i uppdrag att i samråd med föreningen åtgärda markområdet. Den 20 september 2003 skrev föreningen till stadsbyggnadskontoret och begärde att något skulle hända i ärendet. I brev till byggnadsnämndens ordförande den 17 augusti 2004 krävde föreningen att kommunen omedelbart skulle åtgärda kommunens del av slänten.

text: JO anmodade därefter byggnadsnämnden att göra en utredning och yttra sig beträffande nämndens handläggning av ärendet om olaga markuppfyllnad efter länsrättens dom den 24 juni 2002. I byggnadsnämndens remissvar den 16 december 2004 anfördes följande.

text: Norra Sunnersta Gårds samfällighetsförening kontaktade genom sin ordförande AA stadsbyggnadskontoret per telefon efter länsrättens dom. Vid detta tillfälle framfördes önskemål om modifiering av byggnadsnämndens villkor för återställandet av marknivån. AA uppmanades vid detta tillfälle att skriftligen till byggnadsnämnden framföra sina synpunkter och önskemål. 2002-09-27 formaliserades denna ansökan i skrivelse till byggnadsnämnden. På grund av att årstiden inte lämpade sig för den typ av besiktningar och överväganden som var nödvändiga i och med de nya uppgifterna, vilade ärendet till 2003-04-04. Bygglovchefen föreslog i ett brev 2003-04-04, ställt till AA, ett sammanträffande på plats, vilket också skedde 2003-05-08. Vid denna inspektion noterades även att detta nu var den 3:e handläggaren av ärendet som skulle sätta sig in i ärendets gång sedan 1997, vilket givetvis skulle ta en viss tid. 2003-09-20 påminner AA i ny skrivelse om överenskommelsen vid den tidigare inspektionen. 2004-08-17 återkommer AA i ny skrivelse till JO, Uppsala Nya Tidning, Byggnadsnämnden med förnyad framställan i ärendet. En tidigare handläggare av ärendet återinträdde i tjänst och kunde med utnyttjande av sina förkunskaper ta aktiv del av den fortsatta hanteringen. En inspektion på plats företogs tillsammans med företrädare för Fritid och Naturkontoret, Uppsala kommun, samt AA för att gå igenom förutsättningarna för nödvändiga åtgärder. Man enades om att ett åtgärdsprogram skulle upprättas av Fritids och Naturkontoret, där åtgärder skall beskrivas och kostnadsberäknas. Ett förslag till kostnadsfördelning av

text: de åtgärder som bör vidtagas på samfällighetens och kommunens mark skall presenteras. Ärendet är efter denna komplettering moget att ta upp till beslut om vidare handläggning och åtgärder för att åstadkomma rättelse. Den tidsperiod som efter denna förteckning möjligtvis kan upplevas som lång, 2003-05-08 - 2004-08-17, har för kontoret kännetecknats av en mycket stor arbetsbelastning och även en kraftig personalomsättning och pensionsavgångar. Tillsammans har detta medfört att inskolning av ny personal och en onormalt stor ärendeinströmning tvingat kontoret till en prioritering av ärenden, varvid det nu aktuella tyvärr drabbats av en lång handläggningstid. Föreningen kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Delar av den handläggning som föreningen vill att JO skall granska inträffade mer än två år före anmälan. JO bör emellertid enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. Jag anser inte att det finns sådana skäl i detta fall och har därför begränsat min granskning av ärendet till byggnadsnämndens handläggning av ärendet efter länsrättens dom den 24 juni 2002.

text: När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, skall byggnadsnämnden, enligt

text: 10 kap. 1 § andra stycket plan- och bygglagen (1987:10)

text: , se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I detta ligger även att ärendet inom rimlig tid skall avslutas genom någon form av beslut.

text: Vidare är det av största vikt att åtgärder och händelser som tillför ett ärende uppgifter dokumenteras.

text: I sitt brev till byggnadsnämnden den 26 september 2002 hänvisade föreningen till att de ursprungliga loven genom rättslig prövning hade förklarats strida mot lagstiftningen. Föreningen gjorde vidare gällande att den huvudsakliga utfyllnaden låg på kommunens mark och hemställde om att nämnden skulle uppdra åt behörig kommunal förvaltning att i samråd med föreningen undanröja den felaktiga utfyllnaden. Föreningens framställning måste därmed anses ha innefattat en begäran om att byggnadsnämnden skulle vidta åtgärder enligt

text: avseende den del av utfyllnaden som låg på kommunens mark.

text: Den första åtgärd som vidtogs med anledning av föreningens begäran var, enligt byggnadsnämndens yttrande, en inspektion som genomfördes av bygglovchefen den 8 maj 2003. Enligt remissyttrandet inspekterade därefter en handläggare tillsammans med annan personal från kommunen platsen i augusti 2004. Dessa båda inspektioner finns inte på något sätt dokumenterade i byggnadsnämndens akt.

text: Det framgår vidare av byggnadsnämndens yttrande till JO den 16 december 2004 att ärendet då ännu inte var klart för avgörande. Vad nämnden har anfört om stor arbetsbelastning, kraftig personalomsättning och onormalt stor ärendeinströmning kan inte anses motivera en så lång handläggningstid, i all synnerhet då det måste ha stått klart för nämnden att föreningen efterfrågade ett beslut för att kunna följa det meddelade vitesföreläggandet.

text: Sammantaget är jag kritisk mot nämndens handläggning.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Barn/ungdom Expediering Förundersökning Sekretess Vårdnad

title: Kritik mot Norrtälje tingsrätt för att uppgifter om en underårig målsägande skickades till en förälder som inte var vårdnadshavare

sammanfattning: Sedan åklagaren hade lämnat in en framställning om förordnande av målsägandebiträde för en underårig målsägande registrerade tingsrätten båda föräldrarna som vårdnadshavare trots att endast mamman var det. Tingsrätten beslutade om målsägandebiträde och skickade en kopia av förordnandet även till pappan. Under en förundersökning råder enligt 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen som huvudregel sekretess för uppgifter om identiteten på en målsägande. Till följd av tingsrättens hantering av aktörsuppgifterna i målet fick pappan felaktigt kännedom om att en brottsutredning pågick, där hans barn var målsägande. Även om det inträffade framstår som ett enskilt misstag finner JO att tingsrätten inte kan undgå kritik. I beslutet gör JO vissa uttalanden om sekretess till skydd för underåriga målsägande.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 maj 2019 klagade AA på Norrtälje tingsrätt. Hon menade att tingsrätten i ett brottmål där hennes barn BB var målsägande hade skickat handlingar till barnets pappa, trots att han inte var vårdnadshavare.

text: Utredning

text: JO tog del av tingsrättens dagboksblad, åklagarens framställning om förordnande av målsägandebiträde för BB samt tingsrättens förordnande om ett sådant biträde och slutliga beslut att skriva av målet från fortsatt handläggning. Av handlingarna framkom bl.a. följande.

text: Åklagaren uppgav i sin framställning att det var fråga om brott enligt

text: 3 kap. 5 § brottsbalken

text: , BrB (dvs. misshandel, JO:s anmärkning), och att sekretess enligt

text: 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, kunde gälla för uppgift om den enskildes personliga förhållanden. Av samma handling framgick att målsäganden BB inom kort skulle fylla 17 år. En kopia av tingsrättens förordnande skickades till ”Sekretess EMA” och ”Sekretess EPA”. Sedan åklagaren hade lagt ned förundersökningen skrev tingsrätten av målet

text: från fortsatt handläggning. I protokollet återfanns under rubriken PARTER sex målsägande med för- och efternamn, varav en var BB, samt deras gemensamma målsägandebiträde.

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över det som hade förts fram i anmälan.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) uppgav i ett remissvar följande.

text: Efter att ha tagit del av AA:s anmälan och då det har kunnat konstateras att i aktuellt mål en felregistrering av en vårdnadshavare till en av de sex underåriga målsägandena har gjorts i tingsrättens verksamhetsstöd har Norrtälje tingsrätt med hjälp av Domstolsverket fått fram uppgifter som utvisar att domstolshandläggaren DD gjorde registreringen den 3 april 2019 kl. 17.44 samt att en inaktualisering av den felaktiga registreringen gjordes av domstolshandläggaren EE den 18 april 2019 kl. 10.06. På förfrågan har EE uppgett att hennes minnesbild är att hon den dagen tog emot ett telefonsamtal, varvid hon uppmärksammades på att registreringen blivit felaktig, att hon bad uppringaren om ursäkt för det inträffade och att hon redan under telefonsamtalet inaktualiserade den tidigare registreringen, vilket uppringaren underrättades om. I övrigt hänvisar jag till bifogad redogörelse av domstolshandläggaren DD, varvid jag kan bekräfta att hon beskrivit tingsrättens rutiner korrekt samt att arbetsbelastningen vid tingsrätten under året har varit synnerligen hög med en målökning på drygt 20 procent från en redan i sig historiskt hög nivå och en mycket ansträngd budgetsituation, vilken bland annat har medfört en minskad personalstyrka. Så som DD anfört torde den felaktiga registreringen vara hänförlig till den mänskliga faktorn. Detta har sedan medfört att beslutet om förordnande av målsägandebiträde har skickats för kännedom också till fel person. Tingsrätten beklagar det inträffade liksom de olägenheter som det kan ha medfört för AA och andra.

text: DD uppgav följande.

text: När målsägandebiträde förordnas för en underårig skickas beslutet för kännedom till vårdnadshavaren/vårdnadshavarna. Detta följer av tingsrättens rutiner. Om inte åklagarens framställan om målsägandebiträde innehåller uppgift om vem eller vilka som är vårdnadshavare hämtas denna uppgift från Infotorg och förs in manuellt i tingsrättens målhanteringssystem VERA. I förevarande mål innehöll inte åklagarens framställan någon uppgift om målsägandens vårdnadshavare utan uppgiften hämtades från Infotorg av mig. Som jag minns det registrerade jag samtliga aktörer i VERA för att skynda på förfarandet och gav morgonen därpå akten till en kollega, domstolshandläggaren FF, för att skriva förordnanden samt bad henne dubbelkolla att det blivit rätt (de var ganska många). Det kan nu i efterhand konstateras att de uppgifter som hämtades från Infotorg beträffande nu aktuell målsägande kom att avse målsägandens föräldrar istället för vårdnadshavare. Detta kom i sin tur att innebära att information om att tingsrätten hade förordnat ett målsägandebiträde för den underårige skickades även till den förälder som inte var vårdnadshavare. Det inträffade är naturligtvis väldigt beklagligt och jag är ledsen om det orsakat någon obehag eller problem. Det som hänt kan inte förklaras på annat sätt än att det är den mänskliga faktorn som spelat in. Arbetsbördan var väldigt hög under våren 2019 där jag också under april var ensam ansvarig för att lära upp en ny domstolshandläggare. Av Domstolsverkets logg kan man se att aktören skapades den 3 april 2019 kl. 17:44, vilket innebär att åtgärden vidtogs efter ordinarie arbetstid.

text: Det framgår av aktörsuppgifterna i VERA att den felaktigt antecknade vårdnadshavaren inaktualiserades som aktör i målet den 18 april 2019. AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: En undersökningsledare ska enligt

text: 23 kap. 5 § rättegångsbalken

text: , RB, göra en anmälan hos rätten om en målsägande begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordna ett sådant biträde. Biträdet har enligt 10 § femte stycket i samma kapitel rätt att under förundersökningen närvara vid ett förhör med målsäganden. Om den som ska höras är under 15 år bör även den som har vårdnaden om honom eller henne närvara vid förhöret, om det kan ske utan men för utredningen, se 10 § sjätte stycket.

text: Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som förekommer i en förundersökning i ett brottmål, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men. Detta framgår av

text: 35 kap. 1 § första stycket 1 offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Om polisen eller åklagaren under förundersökningen ger in en framställning om förordnande av målsägandebiträde och det kan antas att målsäganden eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs kan sekretess gälla för t.ex. målsägandens namn även hos domstolen, se 43 kap. 2 § och 3 § andra stycket OSL. Uppgiften att någon är målsägande anses många gånger känslig (se Heuman, m.fl. Sekretess m.m. hos allmän domstol, En handbok, femte upplagan, s. 53). Sekretess för en målsägandes identitet kan dock gälla hos domstolen redan på grund av att en sekretessbestämmelse, såsom

text: 35 kap. 12 §

text: OSL, är direkt tillämplig. Sekretessen enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket

text: OSL gäller inte ett beslut om att en förundersökning läggs ned, se 6 § 1 samma kapitel, vilket kan medföra att ett namn på en målsägande då blir offentligt (se Heuman, a.a. s. 65).

text: Det kan noteras att sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL inte hindrar att en uppgift lämnas ut till en enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL. Undantaget finns i

text: 35 kap. 10 § 1

text: OSL och det kan beröra inte bara den misstänktes vårdnadshavare utan även någon som svarar för den unges vård och fostran eller har en fostrande roll i förhållande till en underårig (se mitt beslut denna dag i ärende dnr 6318-2019). Det finns inte någon motsvarande sekretessbrytande bestämmelse vad gäller underåriga målsägande.

text: Bestämmelser om sekretess i förhållande till den enskilde själv och till hans eller hennes vårdnadshavare finns i

text: 12 kap.

text: OSL. I 3 § anges att sekretess till skydd för en enskild gäller, om den enskilde är underårig, även i förhållande till dennes vårdnadshavare. Sekretessen gäller dock inte i den utsträckning som vårdnadshavaren enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: , FB, har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som gäller den underåriges personliga angelägenheter,

text: såvida det inte kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren eller det annars anges i lagen. Om sekretess inte gäller i förhållande till vårdnadshavaren förfogar vårdnadshavaren ensam eller, beroende på den underåriges ålder och mognad, tillsammans med den underårige över sekretessen till skydd för den enskilde.

text: En vårdnadshavare har både en rätt och en skyldighet att bestämma i frågor som rör ett barns personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare, gäller det som nu sagts dem tillsammans, se 6 kap. 11 och 13 §§ FB. Underåriga är många gånger inte processbehöriga, se

text: 11 kap. 1 § andra stycket

text: RB. Processbehörigheten i det enskilda fallet bestäms med hänsyn till bl.a. den rättsliga handlingsförmågan enligt

text: 9 kap.

text: FB och vad ett mål rör. När det gäller brott mot person saknar en målsägande som inte fyllt 18 år i princip egen processbehörighet i brottmålet utan företräds i stället av sin eller sina vårdnadshavare, se

text: 20 kap. 14 §

text: RB (se även

text: prop. 1987/88:107 s. 11

text: Som huvudregel gäller inte sekretess för uppgifter om en underårig målsägande i ett mål eller ärende hos domstolen gentemot vårdnadshavare, men han eller hon ska ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i takt med barnets stigande ålder och mognad. Det får betydelse även i sekretesshänseende. Och utifrån omständigheterna i det enskilda fallet kan det finnas anledning att inte lämna ut uppgifter till vårdnadshavaren, t.ex. när den underårige närmar sig myndighetsåldern eller kan antas lida betydande men om en viss sekretessbelagd uppgift blir känd för vårdnadshavaren. Det sistnämnda kan bli aktuellt i en situation där den underårige och vårdnadshavaren står i motsatsförhållande till varandra eller det finns risk t.ex. för våld från vårdnadshavarens sida eller denne annars kan antas utnyttja uppgifterna om den underårige till skada för barnet. Det räcker dock inte att den underårige tycker att det är obehagligt att uppgiften blir känd för vårdnadshavaren. (Jfr Heuman, a. a. s. 159.) Särskilda regler gäller om den unge misstänks vara utsatt för brott av vårdnadshavaren eller någon som är närstående till honom eller henne.

text: En förälder som inte har vårdnaden om sitt barn har däremot i sekretesshänseende samma ställning som vilken utomstående som helst. Det betyder att en sekretessprövning normalt måste göras när en förälder som inte är vårdnadshavare vill få del av sekretesskyddade uppgifter om den underårige. (Se Heuman a.a. s. 159 och JO 1998/99 s. 464.)

text: Bedömning

text: Av åklagarens framställning om förordnande av målsägandebiträde för BB framgick bl.a. att brottsmisstankarna avsåg misshandel, att målsäganden då var nästan 17 år gammal och att sekretess enligt

text: 35 kap. 1 §

text: OSL kunde gälla för uppgifterna om dennes personliga förhållanden. Trots att BB:s pappa inte var vårdnadshavare registrerades han som det i målhanteringssystemet Vera. Tingsrätten skickade därefter en kopia av förordnandet om målsägandebiträde även till honom. Att pappan felaktigt hade registrerats som BB:s vårdnads-

text: havare uppmärksammades av tingsrätten först när AA kontaktade tingsrätten och påtalade detta.

text: Som framgått är sekretessbestämmelsen i

text: 35 kap. 1 §

text: OSL tillämplig i förhållande till en förälder som inte är vårdnadshavare för en underårig målsägande. Föräldern ska alltså inte tillställas sådana sekretessbelagda uppgifter som rör den underårige sonen eller dottern. Genom tingsrättens hantering av aktörsuppgifterna fick pappan del av uppgifter som han inte skulle ha del av och därmed kännedom om att en brottsutredning pågick där hans barn, BB, var målsägande. Även om det inträffade tycks ha berott på ett enskilt misstag, till följd av den felaktiga registreringen i målhanteringssystemet Vera, kan tingsrätten inte undgå kritik för det inträffade. Att rätt personer registreras som vårdnadshavare i Vera är av yttersta vikt för en fortsatt korrekt handläggning. Felaktigheter kan få olyckliga eller allvarliga konsekvenser för enskilda. Jag vill därför understryka betydelsen av noggrannhet i detta hänseende.

text: Som redan nämnts är huvudregeln att sekretess inte gäller gentemot vårdnadshavaren för uppgifter om en underårig målsägande i ett mål eller ärende hos domstolen. En förälder utan del i vårdnaden har däremot ur sekretesshänseende samma ställning som vilken utomstående som helst. Regleringen skiljer sig från vad som är fallet när en underårig är misstänkt för brott. Som jag tidigare redovisat finns ett undantag i

text: 35 kap. 10 § 1

text: OSL som innebär att även förälder som inte har del i vårdnaden i vissa fall kan få del av annars sekretesskyddade uppgifter beträffande den unge. Den sekretessbrytande bestämmelsen har motiverats med att det utöver vårdnadshavaren kan finnas vuxna personer i den unges närhet som bör ges möjlighet att hjälpa den unge att komma till rätta med sin brottslighet. (Se

text: prop. 2001/02:111 s. 19

text: och

text: .) Olika slags skyddsintressen och integritetsaspekter kan visserligen göras gällande när en underårig påstås ha varit utsatt för brott jämfört med när en underårig misstänks ha gjort sig skyldig till en lagöverträdelse. Jag vill för egen del dock framhålla att även en målsäganden kan, i den utsatta situation det innebär att vara ett brottsoffer, vara i behov av stöd av andra vuxna personer än en vårdnadshavare. Av den anledningen är det inte självklart varför inte t.ex. en person, som inte är vårdnadshavare, men som svarar för den unges vård och fostran ska informeras om att den unge är målsäganden i ett mål eller ärende hos en domstol. I anslutning till detta kan jag slutligen konstatera att även om barn under 18 år sällan är processbehöriga, och vårdnadshavaren företräder den underåriga i domstolen, är sekretessregleringen inte helt tydlig när det gäller den sekretess som den unge i detta sammanhang råder över.

text: Mot bakgrund av det ovanstående anser jag att det finns skäl att skicka en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Eftersom Domstolsverket tillhandahåller expedieringshandböcker till de allmänna domstolarna bör en kopia av beslutet även skickas dit för kännedom.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Jag har i dag kritiserat en annan tingsrätt för att ha skickat uppgifter om en underårig misstänkt till en förälder som inte var vårdnadshavare (se JO:s ärende med dnr 6318-2019). Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Dokumentation Partsinsyn

title: Handläggningen av ett adoptionsärende; fråga bl.a. om dokumentationsplikten och rätten till partsinsyn

text: I en anmälan till JO framförde AA och BB (makarna AA och BB) klagomål mot Socialnämnden i Sollentuna kommun. Klagomålen, som huvudsakligen riktades mot två tjänstemän vid socialförvaltningen i Sollentuna kommun, avsåg handläggningen av och innehållet i en adoptionsutredning samt journalföringen i ärendet. I anmälan anfördes bl.a. följande.

text: I början av år 2004 inledde socialtjänsten sin utredning i adoptionsärendet. Den 18 maj 2004 meddelade utredarna makarna AA och BB att de inte hade för avsikt att rekommendera dem som lämpliga adoptanter. Vid denna tidpunkt hade det yttrande som utredarna hade begärt in i ärendet från Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) ännu inte kommit in till förvaltningen. När makarna AA och BB bad att få läsa samtliga journalanteckningar i ärendet fick de besked om att det inte fanns några sådana anteckningar. Vid ett möte med utredarna och deras chef den 8 augusti 2004 begärde makarna AA och BB:s advokat att få ut journalhandlingarna, men nekades detta med hänvisning till att ”man inte arbetar så”. Det saknades således dokumentation som gav dem möjlighet att följa ärendet. Först sedan makarna AA och BB:s advokat skriftligen hade framställt samma begäran och hemställt att få ett skriftligt avslagsbeslut för det fall begäran inte skulle efterkommas erhöll de en ”datumlista”, som förvaltningen förmodligen ansåg utgöra journalanteckningar. Adoptionsutredningen var bristfällig och familjens samlade kapacitet, som skall vara avgörande för ett beslut om medgivande, utreddes inte. Utredningen handlade huvudsakligen om BB:s övervikt och hennes specialkunskaper om att möta barn med särskilda behov berördes över huvud taget inte i utredningen. Utredarnas kontakter med referenterna var bristfälliga. En av referenterna kontaktades två dagar innan det var planerat att makarna AA och BB skulle få ta del av den färdigställda utredningen. Det var ett kort mobiltelefonsamtal som genomfördes i all hast när referenten körde i trafiken. Utredningen i skriftlig form hölls tillgänglig för avhämtning i kommunens reception först den 21 juni 2004.

text: Anmälan remitterades till Socialnämnden i Sollentuna kommun för utredning och yttrande. Nämnden lämnade som sitt remissvar ett yttrande som hade undertecknats av socialchefen CC. I remissvaret anfördes följande.

text: Sammanfattning

text: Socialtjänstkontoret inledde medgivandeutredning rörande makarna AA och BB, 2004-01-12. På grund av BB:s övervikt, var utredarna tveksamma till att lämna medgivande till adoptionen. Ett första utkast till utredning lämnades till makarna AA och BB 2004-06-21. Makarna AA och BB och deras ombud sammanträffade med utredarna och undertecknad 2004-08-18. Efter detta samtal överlämnades, 2004-09- 01, omarbetad utredning till makarna AA och BB. Avstyrkande yttrande från NIA inkom 2004-09-02, och delgavs makarna.

text: JO-anmälan – Utredning

text: Av anmälan framgår att makarna AA och BB anser att utredningen felaktigt fokuserats på hustruns övervikt. Vidare framför man synpunkter på journalanteckningarna.

text: Journalanteckningarna

text: Socialtjänstkontorets arbetssätt vad gäller adoptionsutredningar är att utredningsmaterialet samlas som arbetsmaterial och under utredningstiden noteras i journalen möten och kontakter etc. Det noteras när ärendet öppnas och avslutas. Då BB begärde att få ta del av journalanteckningarna upplystes hon om detta arbetssätt av handläggarna. Vid mötet den 18 augusti upplystes såväl familjen som ombudet ånyo om att utredningen förs som arbetsmaterial och inte i journal, eftersom utredningen i så fall måste skrivas två gånger, innebärande dubbelarbete. Självklart skickades journalanteckningarna på begäran 2004-08-30 i samband med att BB informerade om byte av ombud och att denna önskade ta del av journalanteckningarna. Journalanteckningarna fördes i efterhand in i socialakten den 21 juni från arbetsmaterialet, vilket framgår.

text: Utredningen

text: Utredarna var från början tveksamma till adoption på grund av BB:s övervikt och med tanke på NIA:s rekommendationer. Detta framfördes till makarna. Handläggarna bad NIA om utlåtande. Detta kom i september och avstyrkte adoption. Det är riktigt att familjens samlade kapacitet skall vara avgörande för ställningstagandet. Ytterligare två faktorer togs med i bedömningen, dels AA:s inställning till adoptionen, dels BB:s beskrivning av sonens spädbarnstid. Huvudsaken var dock BB:s övervikt. Detta bekräftades av NIA:s beslut 2004-09-02 där man avråder från tillstyrkande. I efterhand kan konstateras att förvaltningen borde ha avvaktat NIA:s utlåtande innan utredningen påbörjades.

text: Till remissvaret fogades bl.a. den aktuella utredningen, journalanteckningar och yttrande från NIA.

text: Makarna AA och BB kommenterade remissvaret genom sitt ombud jur.kand. DD och upplyste därvid bl.a. att socialnämnden hade frångått utredarnas rekommendation och medgivit makarna AA och BB att ta emot ett utländskt barn för adoption. Vissa handlingar bifogades.

text: I ett beslut den 31 januari 2006 anförde JO André följande.

text: I

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, återfinns regler om socialtjänstens handläggning av ärenden om internationella adoptioner. Sedan den 1 januari 2005 har reglerna om medgivande om adoption ändrats. I förevarande fall skall bestämmelsen i

text: 6 kap. 12 §

text: SoL i dess lydelse före den 1 januari 2005 tillämpas. Vid en hänvisning till denna bestämmelse nedan avser jag således lagstiftningen i dess tidigare lydelse.

text: Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne. Detta följer av

text: 6 kap. 6 §

text: SoL. Socialnämnden får, enligt paragrafens andra stycke, inte lämna ett sådant medgivande utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda. Av

text: 6 kap. 12 §

text: SoL följer att ett medgivande i fråga om adoption av ett utländskt barn får lämnas endast om den eller de som vill adoptera har tillfredsställande kunskaper om barn och deras behov och har blivit informerade om den planerade adoptionens innebörd.

text: Ett beslut om medgivande enligt 6 kap. 6 och 12 §§ SoL att få ta emot ett barn för adoption fattas, som ovan har anförts, av socialnämnden. Om ett medgivande inte lämnas kan nämndens beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Det är emellertid alltid barnets företrädare i dess ursprungsland som i sista hand beslutar om ett barn skall placeras hos de sökande.

text: Det finns inga uttryckliga bestämmelser om vad en sådan utredning som avses i 6 kap. 6 § andra stycket och 6 kap. 12 § SoL skall innehålla. Utredningen bör dock vara så utförlig att den kan ligga till grund för en bedömning om barnet kan beredas den behövliga omsorgen i hemmet. Utredningen skall i förlängningen också kunna tjäna som information för den som har hand om och företräder barnet i dess ursprungsland.

text: Vid sina ställningstaganden i ett ärende angående medgivande skall socialnämnden i första hand beakta barnets intressen. Hänsyn till de tilltänkta adoptivföräldrarna får självfallet inte gå före hänsynen till barnet. Såväl starka som svaga sidor hos de sökande måste beskrivas och bedömas. Att göra en hemutredning med anledning av en ansökan om medgivande i fråga om adoption är därför en grannlaga uppgift som kräver stor inlevelseförmåga och erfarenhet hos utredaren. Utredningen måste vara objektiv och uttryck eller syftningar som kan misstolkas bör naturligtvis undvikas.

text: Makarna AA och BB har anfört att socialnämndens utredning är bristfällig i olika avseenden. De har bl.a. vänt sig mot att utredningen i alltför stor utsträckning har behandlat frågan om BB:s övervikt och att utredarna inte har försökt bilda sig en helhetsuppfattning rörande makarnas lämplighet som adoptivföräldrar.

text: När det gäller BB:s övervikt begärde utredarna genom en skrivelse den 19 april 2004 att Statens nämnd för internationella adoptionsfrågor (NIA) skulle yttra sig i ärendet. NIA:s yttrande, som är daterat den 2 september 2004, kom in till

text: socialförvaltningen i Sollentuna kommun den 6 september 2004. I sitt svar avstyrkte NIA, med hänvisning till BB:s övervikt, att BB skulle ges ett medgivande att ta emot ett barn för adoption.

text: Handläggarna av nämndens utredning färdigställde utredningen den 1 september 2004, dvs. några dagar innan NIA:s yttrande kom in till förvaltningen. Något egentligt svar på frågan varför handläggarna inte avvaktade med att göra utredningen klar till dess de hade fått yttrandet föreligger inte. Det kan måhända förhålla sig så att utredarna bedömde att det för utredningen inte längre behövdes något yttrande. I sådant fall borde de rimligen ha återkallat framställningen hos NIA. Enligt min mening borde handläggarna under alla förhållanden ha samrått med makarna AA och BB beträffande frågan om utredningen kunde avslutas utan att avvakta yttrandet. Rent allmänt borde det ha legat nära till hands för handläggarna att kontakta NIA för att få besked om när yttrandet skulle komma innan utredningen färdigställdes.

text: När det gäller innehållet i själva utredningen ligger det i sakens natur att man kan diskutera om handläggarna har fäst alltför stort avseende vid BB:s övervikt. Det finns även några punkter i utredningen där enskilda formuleringar kan ifrågasättas. JO är dock återhållsam med att anlägga synpunkter på innehållet i en utredning av förevarande slag och vilken bedömning handläggarna har gjort i sak. Den som anser att det finns fel eller brister i utredningen har möjlighet att framföra detta till socialnämnden, som är det organ som fattar beslut i ärendet. Jag kan notera att makarna AA och BB gjorde detta och att nämnden också lämnade dem medgivande att ta emot ett barn med hemvist utomlands i syfte att adoptera det.

text: Jag lämnar nu frågan om själva utredningen och övergår till att behandla makarna AA och BB:s framställning om att få ta del av socialförvaltningens journalanteckningar i ärendet.

text: Makarna AA och BB har anfört att de trots sin begäran inte fick ta del av journalanteckningarna i ärendet eftersom det enligt uppgift från förvaltningen inte fanns några sådana anteckningar och att ”man inte arbetar så” samt att de först sedan deras ombud skriftligen hade framställt samma begäran tillställdes en ”datumlista”.

text: När det gäller dokumentationsplikten vill jag anföra följande.

text: I

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: finns en bestämmelse om myndigheters skyldighet att dokumentera uppgifter i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild. För socialtjänstens del finns dessutom särskilda regler om dokumentation. I

text: 11 kap. 1 § andra stycket

text: SoL anges att vad som har kommit fram vid utredning och som har betydelse för ett ärendes avgörande skall tillvaratas på ett betryggande sätt. Av

text: 11 kap. 5 §

text: SoL framgår att handläggning av ärenden som rör enskilda samt genomförande av beslut om stödinsatser, vård och behandling skall dokumenteras. Dokumentationen skall utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse.

text: Enligt vad JO vid flera tillfällen har uttalat räcker det inte med att de uppgifter som har inhämtats under en utredning sammanställs när utredningen är slutförd. Det åligger utredaren att kontinuerligt tillföra akten alla de uppgifter som kan vara av betydelse. Anteckningar skall föras löpande och lämpligen i form av s.k. journalanteckningar. Detta utgör inte hinder mot att utredaren vid olika kontakter i ärendet gör anteckningar på lösa lappar till stöd för minnet. Uppgifterna skall dock utan dröjsmål tillföras akten. Dokumentationen skall föras så att det är möjligt att vid varje tidpunkt utläsa vad som har kommit fram i ärendet.

text: En tillfredsställande dokumentation är en förutsättning för att den som ärendet rör skall kunna följa ärendets handläggning. Dokumentationen skall vidare säkerställa ärendets handläggning om den ordinarie handläggaren är frånvarande, t.ex. på grund av sjukdom, trygga nämndens underlag för olika beslut samt ge möjlighet till granskning av ärendets handläggning i efterhand.

text: I remissvaret har nämnden anfört att förvaltningens arbetssätt vad gäller adoptionsutredningar är att utredningsmaterialet samlas som arbetsmaterial. Vidare har det angetts att möten och kontakter noteras i journalen under utredningstiden samt att det i journalen antecknas när ärendet öppnas och avslutas.

text: Av journalanteckningarna i det aktuella ärendet framgår att anteckningarna för tiden den 23 januari–24 juni 2004 är nedtecknade i efterhand. Det kan således konstateras att det i förevarande fall inte under ärendets handläggning fördes några löpande anteckningar rörande själva utredningsarbetet. Nämnden har därigenom åsidosatt bestämmelserna om dokumentation. Avsaknaden av löpande anteckningar har, inte minst för makarna AA och BB:s vidkommande, försvårat möjligheten att under utredningens gång följa hur ärendet har handlagts. Bristerna i journalföringen är allvarliga. Nämnden bör se över rutinerna för journalföring i ärenden av förevarande slag.

text: Vad sedan gäller handläggningen av makarna AA och BB:s framställning om att få ta del av journalanteckningarna vill jag framhålla följande.

text: I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: 15 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns bestämmelser om en enskild medborgares rätt att ta del av allmänna handlingar. Journalanteckningar utgör allmänna handlingar, se

text: 2 kap. 7 §

text: TF. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling lämnas ut om den inte omfattas av sekretess. Om nämnden i det aktuella ärendet hade uppfyllt det ovan angivna dokumentationskravet genom att föra löpande journalanteckningar finns det inte något som enligt min mening talar emot att makarna AA och BB skulle ha haft rätt att ta del av dessa anteckningar under ärendets handläggning. Nämnden har dock, såsom har redogjorts för ovan, inte fört några löpande journalanteckningar, utan har samlat utredningsmaterialet som arbetsmaterial. Arbetsmaterial utgör inte allmänna handlingar. Någon rätt för makarna AA och BB att ta del av dessa handlingar enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet synes därför inte ha förelegat. En part har emellertid enligt

text: 16 §

text: förvaltningslagen

text: rätt att, med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: , ta del av uppgifter som har tillförts ett ärende om ärendet avser myndighetsutövning mot enskild. Den rätt till insyn i utredningsmaterialet, som enligt denna bestämmelse tillkommer parter, är i vissa avseenden vidare än den rätt som

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser ger envar att ta del av allmänna handlingar. Det är således fullt möjligt att makarna AA och BB, på grund av den vidgade insynsrätt i utredningsmaterialet de hade som parter (sökande) i den aktuella utredningen, hade haft rätt till insyn i det arbetsmaterial som har legat till grund för utredningen. Jag vill därför erinra nämnden om att den i förevarande fall borde ha övervägt makarna AA och BB:s rätt att ta del av arbetsmaterialet enligt denna bestämmelse.

text: Vad som har förekommit i övrigt föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: En skriftlig handling som kommer in till Försäkringskassan inom tvåmånadersfristen för begäran om omprövning, bör presumeras vara en sådan begäran så snart det finns något som tyder på att handlingen getts in som en reaktion på kassans beslut

sammanfattning: Försäkringskassan avslog AA:s ansökan om aktivitetsstöd. Innan tvåmånadersfristen för begäran om omprövning hade gått ut lämnade AA in två skrivelser av vilka det bl.a. framgick att han ville ta del av underlaget till beslutet och att han ville ha mer tid för att läsa och bedöma underlaget. Skrivelserna hade adresserats på det sätt som föreskrivs vid begäran om omprövning. Det var inte förrän i samband med JO:s utredning som Försäkringskassan noterade att AA hade haft för avsikt att begära omprövning, och det var inte heller förrän då han fick del av de handlingar han hade begärt. JO kritiserar Försäkringskassan för dessa fördröjningar och konstaterar att redan AA:s begäran om mer tid, dvs. om anstånd, borde ha lett till att AA:s skrivelse betraktades som en begäran om omprövning. Att skrivelserna dessutom var adresserade som när omprövning begärs gör att de utan vidare borde ha hanterats som en sådan begäran. När en skriftlig handling kommer in till myndigheten inom tvåmånadersfristen bör man enligt JO presumera att den enskilde begär omprövning så snart det finns något som tyder på att handlingen har lämnats in som en reaktion på beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA bl.a. följande: Försäkringskassan avslog hans ansökan om aktivitetsstöd den 7 april 2015. Han förstod inte beslutet och skrev därför den 24 maj 2015 till Försäkringskassan och begärde att få ta del av de handlingar och uppgifter som beslutet baserades på. Han bad även om en kvittens på att hans skrivelse hade kommit fram men fick inget svar. Den 7 juni

text: 2015 skrev han ett nytt brev och påminde om sin begäran, även denna gång utan att få svar. Båda breven till Försäkringskassan var adresserade på det sätt som föreskrivs vid en begäran om omprövning.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som i ett remissvar den 14 oktober

text: 2015 anförde följande:

text: Utredning

text: Den 4 april 2015 [rätteligen den 7 april, JO:s anm.] fattade Försäkringskassan beslut om att AA inte skulle få aktivitetsstöd för perioden den 9 februari till och med den 15 mars 2015. Anledningen till beslutet var att AA fått aktivitetsstöd i 450 dagar och att han enligt det beslutsunderlag som A-kassan meddelat inte uppfyllde villkoren för arbetslöshetsersättning. Försäkringskassans beslut om avslag skickades till AA samma dag. Den 9 april 2015 ringde AA till Försäkringskassan för att ställa frågor om beslutet. I samtalet beskrev Försäkringskassans handläggare underlaget och reglerna som låg till grund för beslutet i fråga. Handläggaren informerade även om att AA inte uppfyllde villkoren för arbetslöshetsersättning enligt det underlag som Försäkringskassan hade fått från A-kassan. Den 9 juni 2015 kom ett brev från AA in till Försäkringskassan. I brevet skrev AA att han den 24 maj 2015 hade skickat in en begäran om handlingar/uppgifter till Försäkringskassan men ännu inte fått någon kvittens på sin begäran. Han bifogade en kopia av begäran och bad även om mer tid för att ta del av och värdera de begärda uppgifterna, samt en kvittens på att detta brev kommit in till Försäkringskassan. Samma dag ringde handläggaren upp AA och bekräftade att brevet hade kommit in och beskrev det underlag som Försäkringskassan grundade sitt beslut på i det aktuella ärendet. Vid genomgång av ärendet med anledning av JO-anmälan har det framkommit att det brev som AA skickade den 24 maj 2015 och sedan igen den 7 juni 2015 var adresserat på det sätt som är föreskrivet när man begär omprövning. Den 1 september 2015 diarieförde en handläggare AA:s brev som en begäran om omprövning och överlämnade den till en av Försäkringskassans omprövningsenheter för handläggning. Den 3 september 2015 skickade en handläggare skriftlig kvittens samt all dokumentation som låg till grund för beslutet om aktivitetsstöd till AA.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av okänd anledning har Försäkringskassan inte tagit emot den begäran som AA skickade den 24 maj 2015. Denna begäran registrerades först som en bifogad handling i det andra brevet som kom in till Försäkringskassan den 9 juni 2015. Tänkbar anledning till varför Försäkringskassan inte skickat skriftlig kvittens på det brev som kom in till Försäkringskassan den 9 juni 2015 eller skickat de efterfrågade handlingarna till AA är att den handläggare som handlade ärendet uppfattade det som om AA var nöjd med den muntliga redogörelse han fick i telefon den 9 juni. Brevet från AA den 7 juni innehöll inte någon tydlig önskan om att få beslutet omprövat. Det framkom inte heller i den bifogade kopian från maj att det var det som var AA:s egentliga önskemål. Det var först i samband med JO-anmälan som hans viljeyttring blev tydlig. Försäkringskassan beklagar att någon kontroll av adressen inte gjordes i samband med att brevet första gången, det vill säga den 9 juni, kom in till myndigheten. Ansvarig chef har fört dialog med berörd handläggare om det som inträffat och Försäkringskassans utredning visar inte annat än att det inträffade var ett rent misstag. Försäkringskassan har även ringt AA och bett om ursäkt för bristerna i hanteringen av ärendet. Försäkringskassan beklagar att AA:s avsikt med att begära omprövning inte uppmärksammades, men konstaterar att detta inte var helt uppenbart med hänsyn till brevets innehåll. Omprövningen har nu slutförts och ett beslut om att inte ändra tidigare beslut har skickats till AA den 29 september.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledning AA:s skrivelse den 24 maj 2015 har av oklar anledning inte tagits emot av Försäkringskassan. Att vidare utreda frågan om vart den har tagit vägen framstår inte som meningsfullt. I min fortsatta bedömning kommer jag därför att utgå från att AA:s begäran om att få ta del av handlingar och om omprövning kom in till Försäkringskassan den 9 juni 2015, dvs. den dag myndigheten tog emot hans skrivelse från den 7 juni 2015. Begäran om omprövning Reglerna om ändring, omprövning och överklagande av Försäkringskassans beslut finns i

text: 113 kap.

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB.

text: Av 3 § framgår bl.a. att Försäkringskassan ska ändra ett beslut som inte har prövats av domstol om beslutet innehåller en uppenbar oriktighet. En sådan ändring får enligt 6 § inte tas upp av myndigheten senare än två år efter den dag beslutet meddelades. Under vissa angivna förutsättningar får ändring dock ske även därefter.

text: Av 7 § följer att Försäkringskassan ska ompröva ett beslut om det skriftligen begärs av den enskilde som beslutet angår och beslutet inte avser en sådan ändring som regleras i 3 §. En begäran om omprövning ska enligt 19 § ha kommit in till Försäkringskassan inom två månader från den dag då den enskilde fick del av beslutet.

text: Av 8 § framgår att en omprövning inte får leda till att ett beslut ändras till den enskildes nackdel.

text: Som framgår av 10 § får Försäkringskassans beslut överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Ett beslut får dock inte överklagas av en enskild innan det har omprövats enligt 7 §. I 11 § undantas emellertid avvisningsbeslut som grundas på att en begäran om omprövning eller ett överklagande har kommit in för sent och beslut som har meddelats med stöd av 3 §. Sådana beslut kan alltså överklagas direkt.

text: De formkrav som lagen ställer på en begäran om omprövning är dels att den ska vara skriftlig, dels att den ska ha kommit in till myndigheten inom två månader från den dag då den enskilde fick del av beslutet. För att kunna avgöra om en begäran om omprövning har kommit in i tid måste den dessutom kunna härledas till ett visst beslut. Att myndigheten måste kunna koppla en skrivelse från den enskilde till ett visst beslut följer på det sättet redan av lagen.

text: I den omprövningshänvisning som regelmässigt bifogas Försäkringskassans beslut finns upplysningar om tvåmånadersfristen och om vilken adress en begäran om omprövning ska skickas till. I sammanhanget anges även att

text: begäran ska innehålla uppgifter om vilket beslut som avses samt om hur och varför omprövning begärs. Det senare är rekommendationer som det självfallet är önskvärt att den enskilde följer. Några formkrav är det emellertid inte.

text: Frågan är då i vilken utsträckning Försäkringskassan bör utgå från att en skriftlig handling som kommer in till myndigheten inom tvåmånadersfristen är en begäran om omprövning.

text: I ett tidigare ärende hos JO hade den enskilde i en skrivelse till kassan uttryckligen begärt en omprövning men hänvisat till lagrummet för ändringsprövning, dvs. nuvarande

text: 113 kap. 3 §

text: SFB. En ändringsprövning enligt

text: 113 kap. 3 §

text: SFB är mer begränsad än en omprövning enligt 7 § samma kapitel. I beslutet uttalade JO bl.a. att utgångspunkten bör vara att en skriftlig missnöjesyttring som kommer in till Försäkringskassan inom tvåmånadersfristen bör betraktas som en begäran om en så fullständig prövning som möjligt och att en omprövning enligt

text: 113 kap. 7 §

text: SFB ska göras om inte den enskilde uttryckligen motsatt sig en sådan prövning (se

text: JO 2010/11 s. 493

text: I ett annat ärende hos JO (dnr 2962-2014) hade Försäkringskassan avvisat en ansökan om bostadsbidrag på grund av att underlaget var ofullständigt och inte hade kompletterats inom föreskriven tid. Den enskilde hade en knapp månad senare lämnats in de handlingar som saknades. I beslutet uttalade JO bl.a. följande:

text: I en situation där en ansökan avvisats på grund av ett ofullständigt underlag finns det goda skäl att anta att den som därefter ger in kompletterande handlingar eller uppgifter till kassan vill ha den förmån som han eller hon ursprungligen har begärt. Oavsett om kompletteringar ges in tillsammans med en uttrycklig begäran om omprövning eller inte bör utgångpunkten vidare vara att den enskilde vill få en så fullständig prövning som möjligt. – – – Försäkringskassan bör därför i de situationer där kompletteringar ges in inom omprövningsfristen på eget initiativ ta ställning till om en ansökan kan prövas i sak om inte den enskilde uttryckligen motsatt sig en sådan prövning. Därigenom erbjuds den enskilde en möjlighet att få en fullständig sakprövning av den tidigare avvisade ansökan. Även om ansökningshandlingarna bedömts vara bristfälliga är de i dessa fall förvaltningsrättsligt sett inkomna, och ärendet anses anhängiggjort det datum då ansökan kom in till Försäkringskassan. I det första av de refererade ärendena hade den enskilde gett tydligt uttryck för ett missnöje som gick att härleda till ett visst beslut. I det andra fallet fanns det inte någon missnöjesyttring. Även om det var oklart om den försäkrade själv angav vilket ärende kompletteringen avsåg var det tydligt att Försäkringskassan genast kopplade den till beslutet att avvisa hennes ansökan om bostadsbidrag.

text: Utredningen i det nu aktuella ärendet visar att AA:s skrivelser var adresserade på det sätt som föreskrivs vid begäran om omprövning. De inleddes också med en referens till Försäkringskassans beslut den 7 april 2015 att avslå hans ansökan om aktivitetsstöd. Försändelsen som kom in till kassan den 9 juni 2015 innehöll även en kopia av skrivelsen den 24 maj 2015 där AA uppgav att han

text: önskade ”mer tid för att ta del av och värdera begärda handlingar”. Det har vidare inte funnits anledning att ifrågasätta att försändelsen den 9 juni 2015 kom in till kassan inom två månader efter det att AA fick del av beslutet den 7 april 2015.

text: Bestämmelserna om omprövning har stor betydelse för den enskildes rättssäkerhet. Försäkringskassan bör därför generellt sett vara uppmärksam på tecken på missnöje och generös i sin tolkning av vad som kan anses vara en begäran om omprövning. AA:s skrivelser var uttryckligen kopplade till ett för honom negativt beslut och inkomna inom två månader från det att han kunde ha förväntats ha tagit del av det beslutet. Det framgick dessutom att AA önskade mer tid, dvs. anstånd, för att läsa och bedöma beslutsunderlaget, vilket får ses som en tydlig indikation på att han ville ha en ny prövning. Redan detta borde, enligt min mening, ha uppfattats som en begäran om omprövning. Att skrivelserna dessutom var adresserade på det sätt som föreskrivs vid begäran om omprövning gör att de utan vidare borde ha hanterats som en sådan begäran. Som jag uppfattar remissvaret delar Försäkringskassan den uppfattningen. Försäkringskassan förtjänar kritik för att genom sin ouppmärksamhet kraftigt ha fördröjt omprövningen av beslutet den 7 april 2015.

text: När det gäller frågan om i vilken utsträckning en skriftlig handling som kommer in till myndigheten inom tvåmånadersfristen ska anses vara en begäran om omprövning blir min slutsats att Försäkringskassan bör presumera att den enskilde begär omprövning så snart det finns något som tyder på att handlingen har lämnats in som en reaktion på myndighetens grundbeslut. Utlämnande av allmänna handlingar Den som är part i ett ärende hos en myndighet har – med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, – rätt till insyn i utredningsmaterialet (

text: 16 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Genom rätten till partsinsyn kan parten bevaka sina intressen och kontrollera hur myndigheten handlägger ärendet.

text: Är det fråga om en allmän handling, kan den enskilde även grunda sin begäran att få ta del av handlingen på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt; besked bör normalt lämnas redan samma dag som begäran har gjorts.

text: Den omständigheten, att den som begär ut en allmän handling även är part i det ärende som handlingarna tillhör, har naturligtvis ingen betydelse när det gäller kravet på skyndsam handläggning (se bl.a.

text: JO 2003/04 s. 389

text: ). Även i sådana fall ska myndigheten därför som utgångspunkt lämna besked i frågan samma dag som framställningen gjordes.

text: AA:s skrivelse den 7 juni 2015 kom in till Försäkringskassan den 9 juni 2015. Vid ett telefonsamtal samma dag upplyste myndigheten AA om att brevet hade kommit fram och om vilket underlag som legat till grund för beslutet den 7 april

text: 2015. Myndigheten borde samtidigt ha försäkrat sig om att AA var nöjd med att ha fått muntliga uppgifter och i så fall dokumenterat det. I annat fall skulle myndigheten omgående ha skickat det begärda underlaget till AA. Av utredningen i ärendet framgår att AA inte fick de begärda handlingarna förrän den 3 september 2015, dvs. nästan tre månader efter det att Försäkringskassan tog del av hans begäran. Ett sådant dröjsmål är långt ifrån acceptabelt.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten för att myndigheten i ett utsökningsmål begärt in intyg m.m. direkt från gäldenärens tandläkare

sammanfattning: En person vars lön var föremål för utmätning begärde att Kronofogdemyndigheten skulle ta hänsyn till tandvårdskostnader. Myndigheten tog då på eget initiativ kontakt med tandläkaren och ställde frågor. Åtgärden har bedömts som integritetskänslig. Kronofogdemyndigheten borde i stället ha överlåtit åt gäldenären att avgöra vilken utredning denne önskade förebringa.

text: Bakgrund och anmälan

text: Kronofogdemyndigheten hade sedan en tid tillbaka utmätt delar av AA:s lön. AA påbörjade i december 2008 en omfattande tandvårdsbehandling. Den 14 april 2009 informerade han Kronofogdemyndigheten om detta, varvid han ombads att till myndigheten ge in ett kostnads/betalningsförslag från tandläkaren. Den 17 juni sände han in en kostnadsberäkning av vilken framgick att behandlingen beräknades kosta drygt 50 000 kr. Samma dag skickade Kronofogdemyndigheten ut en intygsblankett till AA:s tandläkare, som var privatpraktiserande. Avsikten var att tandläkaren, genom att fylla i blanketten, skulle intyga bl.a. att behandlingen var nödvändig och utgjorde det billigaste alternativet. Vidare begärde Kronofogdemyndigheten att tandläkaren skulle sända in ett kostnadsförslag. Tandläkaren kontaktade den 25 juni Kronofogdemyndigheten och uppgav att hennes jurister hade avrått henne från att lämna de begärda uppgifterna till myndigheten, eftersom de var sekretessbelagda. I en tjänsteanteckning hos Kronofogdemyndigheten i anledning av samtalet med tandläkaren antecknade handläggaren att hon ”förklarade för [tandläkaren] varför vi behöver uppgifterna men det hjälpte inte, hon är rädd för att bli stämd av gäldenären”.

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot Kronofogdemyndighetens hantering av ärendet.

text: Utredning

text: JO infordrade och granskade delar av AA:s akt hos Kronofogdemyndigheten. Därefter anmodades Kronofogdemyndigheten, huvudkontoret, att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av ärendet, varvid myndigheten

text: särskilt skulle yttra sig angående vilka överväganden som hade gjorts innan kontakt togs med AA:s tandläkare.

text: Till Kronofogdemyndighetens yttrande var fogat ett yttrande från Västra verkställighetsavdelningen och en rättsutredning. Enligt rättsutredningen omfattas tandläkare av upplysningsskyldigheten i

text: 4 kap. 15 § utsökningsbalken

text: , UB, åtminstone i de fall behandling har påbörjats. I det aktuella fallet hade gäldenären och tandläkaren ett ekonomiskt mellanhavande som hade betydelse för om gäldenärens lön var utmätningsbar. Tandläkaren var därför enligt bedömningen i rättsutredningen skyldig att lämna uppgift om detta till Kronofogdemyndigheten, även med beaktande av den sekretess som gäller inom vården. Utredningens slutsats var därför att myndigheten inte gjort något formellt fel när frågan ställts till tandläkaren.

text: I myndighetens yttrande, undertecknat av biträdande processägaren BB och verksjuristen CC, angavs bl.a. följande.

text: Det kan konstateras att 4 kapitlet

text: 15 §

text: UB behandlar tredje mans upplysningsplikt. Tredje man har enligt bestämmelsen en ovillkorlig skyldighet att lämna upplysningar till KFM. Det finns inte någon skyldighet för tredje man att på heder och samvete skriftligen bekräfta lämnade uppgifter. Skyldighet att lämna upplysningar omfattar allt som hör till rättsförhållandet. Den förfaranderegel i 5 kapitlet

text: 14 §

text: UB som ger myndigheten rätt att vid beneficieprövning förfara efter vad som är känt eller vad som kan utrönas utan omgång finns inte i 7 kapitlet. KFM finner dock att det ligger i sakens natur att KFM med tillämpning av

text: 5 kap 14 §

text: UB kan inhämta uppgifter från tredje man vid bestämmande av förbehållsbelopp vid löneutmätning. Bestämmelsen är dock endast avsedd som en förfaranderegel för KFM. Den medför ingen skyldighet för tredje man att lämna svar på de upplysningar som KFM efterfrågar. Det finns inga rättsföljder kopplade till bestämmelsen. Enligt KFM:s uppfattning är bestämmelsen i

text: 5 kap 14 §

text: UB till för ett informationsinhämtande som ska ske snabbt och utan tvångsåtgärder. I kommentaren [

text: Utsökningsbalken

text: – en kommentar, Wallin m.fl., 4e uppl.; JO:s kommentar] sid 238 anges telefonkontakt som exempel på uppgiftsinhämtande. Något hinder att med ett enkelt förfarande inhämta uppgifter skriftligen anges inte. Enligt KFM:s uppfattning kan bestämmelsen även innefatta ett skriftligt förfarande. KFM finner att västra verkställighetsavdelningen avsikt med försändelsen till tandläkaren endast varit, såsom det får förstås, en serviceåtgärd gentemot gäldenären och ett informationsinhämtande med stöd av 5 kapitlet

text: 14 §

text: UB. Någon tvångsmässigt uppgiftslämnande med stöd av

text: 4 kap 15 §

text: UB har inte varit ifråga. KFM har avstått från ytterligare frågor till tandläkaren efter dennes besked att inte inkomma med efterfrågade uppgifter. [– – –] KFM finner att det vid utredningen av förbehållsbeloppet vid löneutmätning funnits stöd att med tillämpning av bestämmelsen i 5 kapitlet

text: 14 §

text: UB ställa frågor till AA:s tandläkare.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över vad Kronofogdemyndigheten anfört.

text: Rättslig reglering

text: Förbehållsbeloppet vid utmätning i lön I

text: 7 kap. 4 § utsökningsbalken

text: , UB, stadgas bl.a. att lön får tas i anspråk genom utmätning endast till den del den överstiger vad gäldenären behöver för sitt och familjens underhåll.

text: Den del av lönen som inte får tas i anspråk genom utmätning kallas förbehållsbeloppet. Hur detta beräknas regleras i

text: 7 kap. 5 §

text: UB. Förbehållsbeloppet bestäms med ledning av s.k. normalbelopp. Dessa varierar beroende av olika omständigheter som t.ex. om gäldenären är ensamstående eller inte. De fastställs varje år av Kronofogdemyndigheten och ska anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostadskostnaden.

text: Kronofogdemyndigheten ger årligen ut allmänna råd om bestämmande av förbehållsbelopp vid utmätning av lön m.m. (För 2009 gällde KFM A 2008:1). Där anges att till vanliga levnadsomkostnader, som alltså ska innefattas i normalbeloppet, bör räknas i ett hushåll normalt förekommande utgifter. Myndigheten ger ut meddelanden med information som kompletterar råden. För 2009 gällde KFM M 2008:1. Beträffande tandvård meddelas följande information. Normalbeloppet får anses inkludera kostnader för årlig kontroll, enklare tandlagning och tandhygienist. Tillägg för tandläkarkostnader kan ske i samband med en större behandling av tandläkare. Tillägg bör dock endast göras för åtgärd som av tandläkare bedöms vara nödvändig. Gäldenären bör uppvisa intyg från behandlande tandläkare samt ett kostnadsförslag. Av intyget bör framgå att behandlingen är nödvändig och att behandlingen, om det finns alternativa behandlingssätt, utgör det billigaste alternativet. Av kostnadsförslaget bör framgå den totala kostnaden för behandlingen och gäldenärens andel härav samt hur betalning ska ske. I meddelandet hänvisas till ett avgörande från Göta hovrätt, där de principer som kommer till uttryck i meddelandet tillämpats (beslut den 24 oktober 2008 i ärende ÖÄ 2468-08). Kronofogdemyndighetens möjligheter att i utsökningsmål inhämta information från tredje man I

text: 4 kap. 15 §

text: UB regleras tredje mans upplysningsskyldighet i utmätningsmål. Där framgår att tredje man är skyldig att uppge huruvida gäldenären har fordran hos honom eller annat mellanhavande med honom, som kan vara av betydelse för bedömning i vad mån gäldenären har utmätningsbar egendom, och att ange mellanhavandets närmare beskaffenhet. I förarbetena har uttalats att bestämmelserna i

text: 4 kap.

text: UB gäller även vid utmätning i lön enligt

text: 7 kap.

text: UB, i den mån de kan bli tillämpliga vid en sådan utmätning (se

text: prop.1980/81:8 s. 342

text: Kronofogdemyndighetens möjlighet att inhämta information från tredje man är inte inskränkt endast till de fall där tredje man enligt

text: 4 kap. 15 §

text: UB är skyldig att lämna information om sina mellanhavanden med gäldenären. Myndigheten är i och för sig oförhindrad att ställa allmänna frågor om gäldenärens ekonomi och anställningsförhållanden exempelvis till grannar eller bekanta till gäldenären. JO har emellertid tidigare uttalat att omdöme, takt samt hänsyn till gäldenärens person och personliga omständigheter sätter givna gränser för myndighetens undersökande verksamhet. Efterforskning av det angivna slaget bör endast komma ifråga i de fåtal fall då den eftersökta informationen inte kunnat inhämtas genom myndighetens naturliga upplysningskällor, dvs. genom de register som myndigheten har tillgång till eller genom samtal med gäldenären (se JO 1985/86 s. 374).

text: I

text: 5 kap.

text: UB finns regler om att viss egendom ska undantas från utmätning, dels med hänsyn till gäldenärens behov, dels på grund av egendomens särskilda beskaffenhet. I 5 kap. 14 § regleras förfarandet vid Kronofogdemyndighetens prövning av om viss egendom ska undantas från utmätning eller ej. Enligt bestämmelsen ska gäldenären lämna de uppgifter som är tillgängliga för honom och som behövs för Kronofogdemyndighetens prövning. Myndigheten ska vid sin prövning förfara efter vad som är känt eller kan utrönas utan omgång.

text: Skydd för den enskildes privatliv Det allmänna ska värna den enskildes privatliv,

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: . Var och en har vidare rätt till respekt för sitt privatliv enligt artikel 8 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. (Jfr vad som anförs om detta i

text: JO 2009/10 s. 398

text: , under avsnittet Rättslig reglering.)

text: I

text: 2 kap. 8 § lagen (1998:531)

text: om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, som är tillämplig för bl.a. privatpraktiserande tandläkare, framgår att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälsooch sjukvården inte obehörigen får röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Att bryta mot tystnadsplikten är belagt med straff,

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: . Att främja brott mot tystnadsplikt, t.ex. genom att söka förmå någon att röja uppgifter som omfattas av sekretess, är också belagt med straff,

text: 23 kap. 4 § brottsbalken

text: Som obehörigt röjande anses enligt den nyss nämnda sekretessbestämmelsen inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Den som enligt

text: 4 kap. 15 §

text: UB är skyldig att lämna uppgifter till Kronofogdemyndigheten kan således inte vägra med hänvisning till tystnadsplikt eller sekretess.

text: Sekretessen gäller, med undantag för vissa situationer som är utan intresse i detta sammanhang, inte gentemot den enskilde själv. Den enskilde kan därmed medge att annars sekretessbelagd information om honom eller henne lämnas ut.

text: Bedömning

text: Ärendet gäller förutsättningarna för att medge en gäldenär tillägg till normalbeloppet för vissa tandvårdskostnader. Kronofogdemyndigheten har som framgått utarbetat egna principer för sådana tillägg. Principerna ligger väl i linje med lagstiftningens intentioner och de har även tillämpats i domstol. De bör därför godtas som gällande rätt.

text: Den fråga som väckts i JO:s ärende gäller inte heller rimligheten i de villkor Kronofogdemyndigheten ställt upp utan hur förutsättningarna för att medge tillägget ska utredas.

text: Av utredningen i ärendet framgår inte med vilket lagstöd tjänstemannen på Kronofogdemyndigheten ansåg sig kunna rikta sin förfrågan direkt till AA:s tandläkare. I den till Kronofogdemyndighetens remissyttrande bifogade rättsutredningen har framförts att stöd för förfarandet står att finna i

text: 4 kap. 15 §

text: UB.

text: I huvudkontorets yttrande har däremot framförts att stöd för förfarandet följer av

text: 5 kap. 14 §

text: UB.

text: Bestämmelsen i

text: 4 kap. 15 §

text: UB om tredje mans upplysningsplikt gäller, enligt vad som uttalades av lagberedningen, rättsförhållanden mellan gäldenären och tredje man som avser en utmätningsbar tillgång hos gäldenären (

text: prop. 1980/81:8 s. 412

text: ). Departementschefen anslöt sig till beredningens uppfattning (

text: a. prop. s. 415

text: ). I detta fall gällde saken, som ovan konstaterats, inte efterforskning av gäldenärens tillgångar utan om gäldenären skulle få tillgodoräkna sig visst tillägg till normalbeloppet. Det var med andra ord fråga om ett annat slags utredning än den som avses i

text: 4 kap. 15 §

text: UB.

text: Bestämmelsen i

text: 5 kap. 14 §

text: UB får anses ge stöd för vissa utredningsåtgärder, exempelvis tredjemanskontakter, när den i det kapitlet föreskrivna beneficieprövningen ska ske. Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte i

text: 7 kap.

text: UB, i vilket utmätning av lön särskilt behandlas. Det innebär emellertid inte att Kronofogdemyndigheten därigenom skulle vara förbjuden att i mål om utmätning av lön efterfråga information från tredje man. Av

text: 7 kap. 3 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: följer exempelvis att Kronofogdemyndigheten hos gäldenärens arbetsgivare eller på annat sätt ska inhämta uppgifter om förhållanden som kan vara av betydelse vid behandlingen av frågan om utmätning av lön. Det är emellertid av vikt att Kronofogdemyndigheten, innan en sådan tredjemanskontakt tas, väger behovet av åtgärden mot de nackdelar som den kan medföra.

text: Ett tillägg till normalbeloppet med hänsyn till gäldenärens särskilda behov görs i gäldenärens intresse. Det är svårt att se annat än att det då måste åligga gäldenären att påvisa att de faktiska förutsättningarna för att medge tillägget föreligger. I princip är det alltså gäldenären som har utrednings- och bevisbördan. Det innebär givetvis inte att Kronofogdemyndigheten kan låta bli att leva upp till allmänna förvaltningsrättsliga servicekrav, än mindre

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Myndigheten är därför bl.a. skyldig att lämna gäldenären upplysningar om vilka rättsliga regler som gäller och om hur han eller hon ska förfara för att få sitt önskemål om tillägg prövat. Det kan även vara naturligt att myndigheten på egen hand inhämtar kompletterande information när detta från handläggningssynpunkt ter sig enklare, billigare eller snabbare än att ”gå en omväg” via gäldenären.

text: I de fall då en utredning, som bedömningen av ett ärende kräver, innefattar omständigheter av privat eller annars integritetskänslig natur bör en myndighet dock iaktta särskild försiktighet (jfr

text: JO 2009/10 s. 398

text: ). De regler som finns uppställda till skydd för den enskildes privatliv måste respekteras. Det innebär att även om det för myndigheten ter sig smidigt att agera på egen hand bör den avstå från detta när det finns skäl att uppfatta åtgärden som integritetskänslig.

text: I detta fall har Kronofogdemyndigheten utan att inhämta samtycke från gäldenären vänt sig till dennes tandläkare med frågor av privat natur. Åtgärden har varit dubbelt integritetskänslig, eftersom den dels för tandläkaren exponerat gäldenärens ekonomiska situation, dels varit ägnad att för myndigheten röja uppgifter om gäldenärens medicinska förhållanden. Den uppkomna situationen skulle enkelt ha

text: kunnat undvikas om Kronofogdemyndigheten hade anmodat gäldenären att inkomma med den utredning som krävs samt upplyst honom om att tillägget inte skulle kunna medges om utredningen inte företeddes. Det hade då legat i gäldenärens händer att avgöra vilken utredning han önskade förebringa. Han hade därvid även haft möjlighet att i den utsträckning det var nödvändigt lösa tandläkaren från hennes tystnadsplikt.

text: Kronofogdemyndigheten har sammanfattningsvis förfarit felaktigt genom att ta en direktkontakt med tredje man trots att något sådant behov inte förelegat, varvid myndigheten brustit i respekt för gäldenärens rätt till skydd för sitt privatliv.

text: Att döma av den tjänsteanteckning som upprättats hos myndigheten har tjänstemannen sökt övertala tandläkaren att trots tystnadsplikten lämna ut information. Med hänsyn till att någon information ändå inte lämnades ut har jag inte utrett detta vidare. Jag erinrar dock om att det är straffbart att förmå någon att åsidosätta sin tystnadsplikt.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Bild- och ljudupptagning
Tryck- och yttrandefrihet

title: Poliser har utan stöd i lag ingripit mot två journalister som filmade vid ett polishus, vilket medförde att anskaffarfriheten kränktes

sammanfattning: Poliser ingrep mot två journalister från SVT som filmade vid ett polishus. Polishuset är ett skyddsobjekt enligt skyddslagen och det är förbjudet att filma eller fotografera det. Under ingripandet hindrade poliserna en av journalisterna från att filma och höll kvar honom på platsen. Journalistens kamera togs i beslag och innehållet i den granskades. Ingripandet dokumenterades inte. Journalistens filmande omfattades av den grundlagsfästa anskaffarfriheten och vid den aktuella tidpunkten var, enligt ett avgörande från Högsta domstolen, skyddslagens ansvarsbestämmelse och därmed sammanhängande regler om beslag inte tillämpliga. JO konstaterar att det därför saknades lagliga förutsättningar att ingripa mot journalisterna i brottsutredande syfte och ta kameran i beslag. JO konstaterar vidare att ingripandet medförde att journalisterna hindrades i sitt arbete och att anskaffarfriheten kränktes. JO ser allvarligt på det inträffade och kritiserar Polismyndigheten för det.

text: Bakgrund och anmälan

text: Polishuset i Rinkeby är ett skyddsobjekt enligt skyddslagen, vilket innebär att obehöriga inte har tillträde dit. Utöver lagens tillträdesförbud gäller ett särskilt förbud mot att göra avbildningar, beskrivningar eller mätningar av eller inom polishuset. I samband med att två journalister (i beslutet benämnda AA och BB) från SVT Nyheter Stockholm (SVT) filmade vid polishuset ingrep poliser mot dem.

text: I en anmälan till JO den 9 maj 2022 förde SVT fram klagomål mot Polismyndigheten och uppgav huvudsakligen följande.

text: Sju beväpnade poliser ingrep mot BB. De skrek att han skulle sluta filma och att det var brottsligt. De tog ifrån BB hans kamera, tog tag i hans handleder och ledde bort honom mot en husvägg. BB förklarade att han arbetade på SVT och visade sin presslegitimation samt pekade på en bil med SVT-logotyp som AA satt i en bit bort. Flera poliser gick och pratade med AA som förklarade att de

text: filmade inför ett tv-inslag. En av poliserna ifrågasatte om det är till sådant här skattepengar används, vilket AA tog illa vid sig av.

text: I samband med att poliserna hanterade BB:s kamera blev han orolig för att den skulle gå sönder och sa därför att han kunde visa vad han hade filmat. Det var ett pressat läge och BB gjorde det för att fria sig från misstankar och med vetskapen att kameran inte innehöll något källskyddat material. Efter en stund lyckades poliserna få fram bilderna och kunde granska dem och hävdade då att vissa bildsekvenser var olagliga. Poliserna diskuterade sinsemellan och ringde några telefonsamtal. Därefter avslutade de ingripandet och återlämnade kameran till BB. Polisingripandet hindrade BB från att utföra sitt journalistiska arbete och riskerade att kränka den grundlagsskyddade anskaffarfriheten.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen CC) yttrade sig den 19 december 2022 efter att berörda befattningshavare hade fått lämna synpunkter.

text: Polismyndigheten redogjorde för bakgrunden till händelsen och för upplysningar från berörda befattningshavare enligt följande.

text: Poliserna avbröt BB från att filma och ledde honom till polishuset för att undvika negativ uppmärksamhet. De frågade BB varför han filmade eller fotograferade. Därefter omhändertog de tillfälligt BB:s kamera och undersökte innehållet i den. De poliser som deltog i ingripandet mot BB uppfattade inte att han omgående visade sin presslegitimation eller att han uppgav att han arbetade för SVT. Under ingripandet hade poliserna kontakt med lokalpolisområdets säkerhetssamordnare och en person med en arbetsledande funktion där. Poliserna fick besked om att polishuset är ett skyddsobjekt och att fotograferingsförbud gäller. Vidare informerade personen med arbetsledande funktion om att det beslutats att ta BB:s kamera i beslag för att utreda vad han hade filmat eller fotograferat. Kort därefter framkom det att BB arbetade för SVT, vilket förmedlades till säkerhetssamordnaren. När säkerhetssamordnaren återkom med besked om rättsläget avslutades ingripandet och kameran återlämnades till BB. Polisingripandet mot BB varade i några minuter. Ingen av poliserna har kunnat komma ihåg att någon ska ha yttrat sig på det sätt som AA uppgett. Ingripandet har inte dokumenterats.

text: Polismyndigheten redogjorde därefter för aktuell rättslig reglering och redovisade sin bedömning.

text: Enligt Polismyndigheten var syftet med åtgärderna, såvitt har kommit fram, att utreda om det begåtts brott mot avbildningsförbudet.

text: Polismyndigheten bedömde att det inte funnits rättslig grund för att hindra BB från att filma eller omhänderta hans kamera och granska innehållet enbart med hänvisning till att han avbildade polishuset. Inte heller fanns det grund för att begränsa BB:s rörelsefrihet. Enligt Polismyndigheten visar inte utredningen att

text: det omedelbart stod klart för poliserna att avbildningen av polishuset skedde i publiceringssyfte. Polismyndigheten bedömde att utredningen inte visar annat än att poliserna avbröt ingripandet när det klarlagts att det var en journalist från SVT som filmade. Utredningen visar inte heller att en polis uttryckt sig på det sätt som AA uppgett. Det var dock en brist att ingripandet inte dokumenterades.

text: Avslutningsvis konstaterade Polismyndigheten att det var olyckligt att ingripandet ledde till att en journalist hindrades från att filma i sitt arbete.

text: SVT kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: Polismyndighetens övervakningsfilmer från händelsen har varit tillgängliga för JO.

text: Rättslig reglering

text: Anskaffarfriheten Anskaffarfriheten innebär att var och en har rätt att anskaffa uppgifter i vilket ämne som helst för att göra dem offentliga i ett massmedium som omfattas av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Inga andra begränsningar får göras i anskaffarfriheten än sådana som uttryckligen medges av respektive grundlag. (Se

text: 1 kap. 7 §

text: TF och

text: 1 kap. 10 §

text: YGL.)

text: Rättegångsbalken

text: Förundersökningsförfarandet regleras i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). En förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (se

text: 23 kap. 1 § första stycket

text: I 27 kap. finns bestämmelser om beslag och vissa andra tvångsmedel för att utreda brott.

text: Skyddslagen Skyddslagen ger ett förstärkt skydd för vissa byggnader, anläggningar, områden och andra objekt (skyddsobjekt) mot viss grov brottslighet (se 1, 3 och 4 §§). Genom ett särskilt beslut kan det införas ett förbud mot att göra avbildningar av skyddsobjektet (se 7 § andra stycket). För en överträdelse av avbildningsförbudet är det föreskrivet ett straffansvar (se 30 a §).

text: Enligt Högsta domstolens avgörande

text: NJA 2015 s. 298

text: var skyddslagens bestämmelser om ansvar för överträdelse av ett avbildningsförbud och därmed sammanhängande regler om beslag och förverkande inte tillämpliga när en avbildning av ett skyddsobjekt gjordes i syfte att publiceras i ett grundlagsskyddat medium.

text: Genom lagändringar som trädde i kraft den 1 januari 2023 har det införts bestämmelser i TF och YGL som gör det möjligt att upprätthålla skyddslagens avbildningsförbud även när det är fråga om anskaffande av uppgifter för publicering i ett grundlagsskyddat medium (se

text: prop. 2021/22:59

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och utgångspunkter Min granskning gäller ett polisingripande mot två journalister från SVT när de filmade vid polishuset i Rinkeby. Polishuset är ett skyddsobjekt och det är förbjudet att avbilda det, t.ex. genom att filma eller fotografera. Under ingripandet hindrade poliserna en av journalisterna från att filma och höll kvar honom på platsen. Hans kamera togs i beslag och innehållet i den granskades.

text: Uppgiften att en polis ifrågasatte att skattepengar användes till AA:s och BB:s journalistiska verksamhet får inte stöd av utredningen och jag har därför inte underlag för att göra något uttalande om det.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande uppgett att, såvitt har kommit fram, syftet med polisernas åtgärder var att utreda om det begåtts brott mot avbildningsförbudet i skyddslagen. Jag gör därför min bedömning utifrån det.

text: Innan jag redovisar min bedömning konstaterar jag att det saknas dokumentation från ingripandet. Jag återkommer till detta senare i beslutet men vill redan här säga att det har försvårat min granskning, vilket naturligtvis är mycket otillfredsställande. Polisingripandet saknade stöd i lag och kränkte anskaffarfriheten Jag har inte anledning att utgå från annat än att BB:s syfte med att filma vid polishuset var att publicera materialet i ett grundlagsskyddat medium. Skyddslagens bestämmelser om ansvar och därmed sammanhängande regler om beslag var vid den aktuella tidpunkten av det skälet inte tillämpliga (se

text: NJA 2015 s. 298

text: ). BB:s filmande vid polishuset omfattades av anskaffarfriheten och var då alltså inte straffbart enligt skyddslagen. Det saknades därför lagliga förutsättningar att ingripa mot journalisterna i brottsutredande syfte och ta kameran i beslag.

text: Enligt Polismyndigheten visar inte utredningen att det omedelbart stod klart för poliserna att BB:s filmning av polishuset skedde i publiceringssyfte. Myndigheten har vidare uppgett att annat inte kommit fram än att poliserna avbröt ingripandet när de förstod att det var en journalist från SVT som filmade.

text: Av filmer från övervakningskameror framgår att BB var civilklädd när han filmade vid polishuset. Jag har därför inga synpunkter på att polisen konfronterade honom när de uppmärksammade att han filmade.

text: Det framgår dock att BB visade upp en legitimationshandling och att ett par poliser gick bort till bilen med SVT-logotyp där AA satt. Jag kan av filmerna och det som i övrigt kommit fram i ärendet inte dra någon annan slutsats än att det redan efter en kort stund måste ha stått klart att AA och BB var journalister från SVT samt att de filmade för ett SVT-inslag. Ingripandet skulle då omedelbart ha avbrutits och kameran återlämnats till BB. Detta skedde dock inte. I stället bevakade poliserna AA och BB i ytterligare drygt tio minuter och

text: det innebar att åtminstone BB:s rörelsefrihet begränsades under denna tid. Vidare granskades innehållet i BB:s kamera. AA och BB hindrades därmed i sitt journalistiska arbete.

text: Jag kan således konstatera att polisingripandet saknade stöd i lag och utgjorde en kränkning av anskaffarfriheten. Genomsökningen av kameran Med anledning av att innehållet i kameran granskades direkt på plats vill jag rent generellt säga att en polis inte får undersöka innehållet i vissa beslagtagna föremål utan beslut från rätten, undersökningsledare eller en åklagare (se

text: 27 kap. 12 §

text: RB och mitt beslut den 9 november 2022, dnr 2442-2021, med hänvisningar). Beslutsfattaren får sedan delegera till exempelvis en polis att genomföra åtgärden.

text: Något rättsligt giltigt samtycke från BB:s sida att undersöka innehållet i kameran fanns inte. Den ifrågavarande kameran omfattas enligt min mening av regleringen i

text: 27 kap. 12 §

text: RB och det har inte gjorts gällande att det delegerats till de aktuella poliserna att granska innehållet i kameran.

text: Även om det hade funnits lagliga förutsättningar att ta kameran i beslag och undersöka innehållet, vilket alltså inte fanns, stred formerna för undersökningen mot

text: rättegångsbalken

text: Avslutande synpunkter och kritik Beslutet att ta kameran i beslag medförde att en förundersökning inleddes, med den dokumentationsskyldighet som gäller då (se Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, femte uppl. s. 48 med där gjorda hänvisningar samt

text: 23 kap. 21 §

text: RB och 20 § förundersökningskungörelsen). Trots det har ingen dokumentation upprättats. Det gör att det inte har gått att klarlägga vilka överväganden de berörda befattningshavarna gjorde och vilket lagstöd de bedömde fanns. Ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är detta naturligtvis inte godtagbart. Avsaknaden av dokumentation kan vidare uppfattas som att de inblandade befattningshavarna ville dölja det felaktiga ingripandet. Om det var på det sättet är det självfallet helt oacceptabelt.

text: Poliser som ingriper mot någon måste alltid ha klart för sig vilka rättsliga förutsättningar som gäller för ingripandet. Detta är särskilt viktigt när det handlar om åtgärder som riskerar att hamna i konflikt med grundläggande principer på yttrandefrihetens område. Polismyndigheten kritiseras för ingripandet mot journalisterna och för att åtgärderna inte dokumenterades. Ingripandet medförde att den grundlagsfästa anskaffarfriheten kränktes. Jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Ärendet avslutas.