nyckelord:
Serviceskyldighet
Språk
Tolk/ översättning

title: Arbetsförmedlingen kritiseras för att en enskild inte tillåtits använda finska och få svar på samma språk vid sin muntliga kontakt med myndigheten samt för bristande service

sammanfattning: I syfte att få ställa vissa frågor på finska kontaktade AA Arbetsförmedlingen dels muntligen via telefon, dels skriftligen i en chattfunktion och via e-post. Vid dessa kontakter kunde han inte få sina frågor besvarade på finska. Han erbjöds inte heller att återkomma vid en annan tidpunkt då han kunde ges möjlighet att kommunicera med en finskspråkig handläggare. Vid telefonsamtalet fick han information om att hans aktivitetsrapporter måste lämnas in på svenska. JO konstaterar att utredningen inte ger stöd för annat än att AA ringt till Arbetsförmedlingen för att diskutera ett ärende som han var part i. Han hade därför rätt att använda finska och få svar på det minoritetsspråket när han kontaktade myndigheten i det ärendet. Arbetsförmedlingen kritiseras för att den inte tillgodosett hans rätt att prata finska vid sina muntliga kontakter med myndigheten. Vidare kritiseras Arbetsförmedlingen för att felaktigt ha upplyst AA om att hans aktivitetsrapporter måste lämnas in på svenska. Eftersom sådana rapporter lämnas inom ramen för ärenden hos Arbetsförmedlingen har enskilda rätt att använda ett minoritetsspråk i sina skriftliga kontakter med myndigheten. När det däremot gäller AA:s kontakter med Arbetsförmedlingen via e-post och chatt framgår det inte att dessa gällt något ärende hos myndigheten. Någon rätt att då använda ett minoritetsspråk fanns därför inte. Enligt JO borde dock Arbetsförmedlingen inom ramen för sin serviceskyldighet ha frågat AA om hans kontakt med myndigheten gällde ett ärende som han var part eller ställföreträdare för part i, och i så fall hänvisat honom att kontakta myndigheten via sådana kanaler som medger att han kan ställa sina muntliga eller skriftliga frågor på finska. Eftersom det inte skedde när AA kontaktade Arbetsförmedlingen via chattfunktionen kritiseras myndigheten för bristande service. Arbetsförmedlingen kritiseras även för bristande service därför att myndigheten dröjt en månad med att återkomma via e-post med ett skriftligt svar på finska.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 juni 2019 klagade AA på Arbetsförmedlingen eftersom han vid olika tillfällen inte tillåtits kommunicera på finska med myndigheten.

text: Utredning

text: JO begärde att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över AA:s anmälan. I sitt remissvar redogjorde Arbetsförmedlingen för relevanta regler och anförde därutöver bl.a. följande (exklusive bilagor):

text: Arbetsförmedlingens utredning

text: – – – Av handlingarna i ärendet framgår att AA ringde till Arbetsförmedlingen den 8 maj 2019 med önskemål om att få service på finska. Han fick till svar att det inte fanns någon information om personalens språkkunskaper och att han därför inte kunde bli kopplad till någon som pratade finska. Det var heller inte möjligt att finskspråkig personal ringde upp honom vid ett senare tillfälle. AA frågade vid tillfället även om det fanns någon särskild telefontid då han kunde få svar på finska men fick till svar att det inte gjorde det. Vidare frågade AA om han kunde lämna in sin aktivitetsrapport på finska och fick till svar att den ska lämnas in på svenska. Den 9 maj 2019 kontaktade AA Arbetsförmedlingen genom myndighetens chattfunktion. Han skrev på finska och fick till svar att han måste skriva på svenska eller engelska. Han frågade om han kunde skriva på finska till Arbetsförmedlingens e-postadress men fick nej till svar. Den 9 maj 2019 skickade AA ett e-postmeddelande på finska till Arbetsförmedlingen. Han fick svar att lokalkontoret inte hade något telefonnummer utan hänvisades till Arbetsförmedlingens centrala telefonnummer. Han fick sedan till svar att han har rätt att få svar på finska och att handläggaren skulle leta reda på en person som kunde svara honom och återkomma under morgondagen. Den 10 maj 2019 fick AA ett e-postmeddelande från handläggaren vid Arbetsförmedlingen med besked om att han under dagen skulle bli kontaktad på finska. Vid tiden för anmälan till JO hade AA ännu inte fått något svar.

text: Arbetsförmedlingens bedömning

text: Bedömning avseende telefonsamtal

text: AA har inledningsvis kontaktat Arbetsförmedlingen på telefon och önskat service på finska. Svaret till AA har varit att information om personalens språkkunskaper inte fanns tillgänglig för handläggaren. Det innebär att om samtliga förutsättningar enligt 8 § lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk varit uppfyllda, vilket torde vara fallet, har AA vid detta tillfälle inte kunnat få något muntligt svar på finska i enlighet med sina rättigheter. Av yttrande från Avdelningen Arbetssökande Direkt framgår att Arbetsförmedlingen har upphandlat en tolktjänst som kan kontaktas vid behov samt att det inom myndigheten finns ett antal personer som pratar flera av minoritetsspråken. Vidare framgår av yttrandet att rutinen inte har följts i det aktuella fallet och att utbildnings- och informationsinsatser kommer att vidtas inom avdelningen.

text: Bedömning avseende aktivitetsrapport

text: AA fick vid samtalet även svaret att aktivitetsrapport måste lämnas in på svenska. Detta svar är i enlighet med den information om aktivitetsrapport som ges på Arbetsförmedlingens externa hemsida; arbetsformedlingen.se. Där framgår följande mening: Vi kan bara ta emot aktivitetsrapporter ifyllda på svenska.

text: I Arbetsförmedlingens föreskrifter om aktivitetsrapport, anvisning till arbete och underrättelse till arbetslöshetskassa (AFSS 2016:3) framgår på vilket sätt aktivitetsrapporten får inlämnas. Det står dock inget om att den måste lämnas in på svenska. Enligt vad som framkommit från enheten Ersättningar är det inte vanligt förekommande att aktivitetsrapporter lämnas in på annat språk än svenska eller att det uppstår frågor kring detta. Frågan är hur informationen på Arbetsförmedlingens hemsida och det svar som lämnades till AA förhåller sig till bestämmelsen i 10 § lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk, att enskilda alltid har rätt att använda finska i sina skriftliga kontakter med Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen bedömer att inlämnande av aktivitetsrapport bör falla inom vad som avses som skriftlig information och att myndigheten därmed är skyldig att ta emot och översätta aktivitetsrapporter som lämnas in på något av minoritetsspråken. Redan skyldigheten att översätta handlingar enligt

text: 13 § förvaltningslagen (2017:900)

text: torde innebära att Arbetsförmedlingen ska ta emot och översätta aktivitetsrapporter som lämnas in på andra språk än svenska. Mot bakgrund av detta finns det anledning att se över den information som ges på myndighetens hemsida. Utifrån vad som framkommit från enheten Ersättningar och enheten Ersättningsprövning ses dock en aktivitetsrapport som i dagsläget lämnas in med text på annat språk än svenska inte som ofullständig och föranleder därmed inte någon sanktion för en arbetssökande. Situationen kan i det enskilda fallet lösas genom att rapporten lämnas för översättning alternativt att informationen på annat sätt inhämtas från den arbetssökande.

text: Bedömning avseende chatt

text: AA har även kontaktat Arbetsförmedlingen via myndighetens chatt på finska och fått till svar att han måste skriva på svenska eller engelska. Han fick även beskedet att han inte kan skicka e-post till kundtjänst och få svar på finska. En enskild har enligt 10 § lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk alltid rätt att använda finska i sina skriftliga kontakter med Arbetsförmedlingen i ärenden där den enskilde är part. Det innebär att den enskilde har rätt att skriva till myndigheten på finska, exempelvis per e-post eller brev. Bestämmelsen i 10 § lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk ger dock ingen rätt att få svar på finska, vare sig muntligen eller skriftligen. En förutsättning är alltså att det är frågan om en enskild som är part. Enligt Arbetsförmedlingen bör utgångspunkten vara att en arbetssökande vid användande av chatt är i inloggat läge och har identifierat sig för att denna ska anses vara part. Det finns dock ingen skyldighet för Arbetsförmedlingen att ge ett skriftligt svar på finska. Om förutsättningarna enligt 8 § lag om nationella minoriteter och minoritetsspråk är uppfyllda, och myndigheten därmed är skyldig att ge muntligt svar på finska, bedömer Arbetsförmedlingen att en lämplig lösning är att det i chatten uppges en tid för när ett muntligt svar kan lämnas. Enligt yttrande från Avdelningen Direkt Arbetssökande (bilaga 1) övervägs det för närvarande om Arbetsförmedlingen bör införa särskilda telefontider för service på minoritetsspråk.

text: Bedömning avseende e-post

text: Slutligen har AA skickat e-post till Arbetsförmedlingen på finska. Även i detta fall är det avgörande för Arbetsförmedlingens skyldigheter gentemot AA om han har kontaktat myndigheten i egenskap av part. Vid tveksamheter bör det inom ramen för serviceskyldigheten i

text: 6 § förvaltningslagen

text: åligga myndigheten att ställa frågor till den enskilde för att reda ut detta. Någon skyldighet att ge skriftligt svar på finska har dock inte funnits oavsett om AA kontaktade myndigheten som part eller inte. I detta fall framförde handläggaren till AA att han skulle få ett svar av finsktalande personal senare samma dag, vilket han vid tiden för anmälan till JO ännu inte hade fått.

text: Av utredningen har det inte framkommit någon annan förklaring till dröjsmålet än att frågan om vem som skulle svara på e-postmeddelandet har skickats vidare inom myndigheten. Slutligen har ärendet kommit till Avdelningen Direkt Arbetssökande, varifrån ett svar skickades till AA den 10 juni 2019 (bilaga 3). Arbetsförmedlingen kan konstatera att det inom myndigheten finns rutiner för när någon önskar kontakta myndigheten på minoritetsspråk, vilka framgår av yttrande från Avdelningen Direkt Arbetssökande, men att dessa rutiner inte har följts. Med anledning av den aktuella anmälan till JO har ett arbete påbörjats inom myndigheten för att förbättra redan befintliga rutiner samt informera och utbilda i syfte att säkerställa att Arbetsförmedlingen fortsättningsvis kommer att leva upp till de krav som ställs. AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att Arbetsförmedlingen nio månader efter remissvaret fortfarande inte gett honom möjlighet att kommunicera på finska med myndigheten.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Av

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, framgår att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: De nationella minoriteternas språk och kultur är en del av Sveriges kulturarv. Deras rätt till skydd för och rätt att använda minoritetsspråken i privata och offentliga sammanhang är en integrerad del av det internationella skyddet för de mänskliga rättigheterna. Riksdagen beslutade 1999 att Sverige skulle ansluta sig till Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter. Enskilda har därefter genom

text: 8 § lagen (2009:724)

text: om nationella minoriteter och minoritetsspråk (minoritetsspråklagen) getts rätt att använda minoritetsspråk i sina muntliga och skriftliga kontakter med förvaltningsmyndigheter vars geografiska verksamhetsområde helt eller delvis sammanfaller med minoritetsspråkets förvaltningsområde. Om den möjligheten utnyttjas har den enskilde enligt samma bestämmelse också rätt att få muntligt svar på samma språk. Det finns däremot ingen rätt att få skriftligt svar på minoritetsspråket enligt minoritetsspråklagen. Enligt

text: 7 § språklagen (2009:600)

text: är finska ett av de nationella minoritetsspråken. Förvaltningsområdet för finska omfattar enligt 6 § minoritetsspråklagen bl.a. Stockholms kommun.

text: En förutsättning för rätten att använda minoritetsspråket i kommunikationen med en myndighet enligt 8 § minoritetsspråklagen är dock att kontakten sker i ett ärende som har anknytning till förvaltningsområdet för språket och som den enskilde är part eller ställföreträdare för part i. Detta innebär enligt min mening att rätten att använda minoritetsspråk inte gäller service i allmänhet utan enbart inom ramen för ett ärende. Av

text: 1 §

text: FL framgår att inte heller reglerna om tolk i

text: 13 §

text: FL blir tillämpliga i andra fall än när det är fråga om ärendehantering.

text: Statliga och kommunala myndigheter bör dock även i övrigt sträva efter att bemöta enskilda på minoritetsspråken (se 8 § tredje stycket minoritetsspråklagen och

text: prop. 2008/09:158 s. 86

text: ) och verka för att personal med kunskaper i minoritetsspråk rekryteras där det behövs för enskildas kontakter med myndigheten (

text: a. prop. s. 90

text: Vissa förvaltningsmyndigheter med betydelse för de nationella minoriteterna eller minoritetsspråken har enligt 3 § minoritetsspråklagen skyldighet att upplysa enskilda om rätten att använda sitt minoritetsspråk. Det är fråga om myndigheter som minoriteter ofta kommer i kontakt med under sin livstid, t.ex. Försäkringskassan och Skatteverket (se

text: prop. 2017/18:199 s. 92

text: ). Även Arbetsförmedlingen torde kunna räknas dit.

text: Enligt 12 § minoritetsspråklagen får förvaltningsmyndigheter bestämma särskilda tider och särskilda platser för att ta emot besök av enskilda som talar finska, meänkieli respektive samiska samt ha särskilda telefontider.

text: Bedömning

text: Inledning AA talar finska och har vid olika kontakter med Arbetsförmedlingen velat kommunicera med myndigheten på finska. Arbetsförmedlingens verksamhetsområde avser hela Sverige och faller sålunda inom förvaltningsområdet för finska. Eftersom AA är bosatt i ett förvaltningsområde för finska (Stockholm) har hans eventuella ärenden anknytning dit (se

text: prop. 2008/09:158 s. 128

text: f.). Huruvida AA haft rätt att använda finska i sina kontakter med Arbetsförmedlingen beror emellertid också på om han kontaktat myndigheten för att diskutera ett ärende som han är part eller ställföreträdare för part i. Hur det förhåller sig med den saken i de situationer AA anmält till JO skiljer sig åt, och därför går jag igenom respektive situation för sig.

text: Telefonsamtalet och aktivitetsrapporteringen När det gäller AA:s telefonsamtal med Arbetsförmedlingen den 8 maj 2019 framgår det att han ringde dit för att ställa några frågor och att han önskade göra det på finska. Det framgår emellertid inte av hans anmälan eller tydligt av utredningen i övrigt om syftet med kontakten var att diskutera ett ärende som han var part eller ställföreträdare för part i.

text: Under det aktuella telefonsamtalet ställde AA emellertid frågor om inlämnandet av en aktivitetsrapport. En aktivitetsrapport är enligt

text: 6 a § förordningen (2000:628)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten en redovisning av vilka åtgärder den som är arbetslös har vidtagit under en viss period för att ta sig ur sin arbetslöshet. Aktivitetsrapporter ska regelbundet lämnas in till Arbetsförmedlingen. Rapporterna ska utgå från den handlingsplan som den enskilde upprättat tillsammans med Arbetsförmedlingen. Att aktivitetsrapporter lämnas in är som regel en förutsättning för att den enskilde ska kunna få arbetslöshetsersättning eller annat stöd för arbetslösa. När en enskild löpande

text: lämnar in aktivitetsrapporter till Arbetsförmedlingen måste det ses som en del av den enskildes ärende hos myndigheten.

text: Med hänsyn till att aktivitetsrapportering får anses ske inom ramen för ett ärende är det troligt att AA hade ett pågående ärende hos Arbetsförmedlingen när han kontaktade myndigheten per telefon och att det var detta ärende han ville diskutera. I Arbetsförmedlingens remissvar påstås inte annat, utan myndigheten har tvärtom uppgett att samtliga förutsättningar i 8 § minoritetsspråklagen torde ha varit uppfyllda vid telefonsamtalet. Om det hade varit oklart för Arbetsförmedlingen om AA kontaktade myndigheten i ett ärende och därmed hade rätt att prata finska hade den – inom ramen för sin serviceskyldighet enligt

text: 6 §

text: FL – varit skyldig att ta reda på hur det förhöll sig med den saken.

text: Som part i ett ärende hos Arbetsförmedlingen hade AA alltså rätt att prata finska vid sina kontakter med myndigheten i den utsträckning som hans frågor rörde det ärendet. Trots det erbjöds han varken omedelbart eller vid ett senare tillfälle någon möjlighet att ställa sina frågor på finska. En återkoppling vid ett senare tillfälle bör normalt kunna ske inom några dagar mot bakgrund av myndigheternas möjlighet enligt 12 § minoritetsspråklagen att begränsa sin kommunicering på minoritetsspråk till vissa tider när tolk eller språkkunnig personal kan finnas tillgänglig (

text: prop. 2008/09:158 s. 131

text: ). Arbetsförmedlingen har således inte tillgodosett AA:s rätt att enligt 8 § minoritetsspråklagen använda finska vid sin muntliga kontakt med Arbetsförmedlingen och att få muntliga svar på samma språk. Myndigheten förtjänar kritik för den bristen.

text: I telefonsamtalet fick AA även information om att hans aktivitetsrapporter måste vara skrivna på svenska. Mot bakgrund av att aktivitetsrapporter anses lämnade inom ramen för ett ärende och då, som tidigare konstaterats, övriga kriterier i 8 § minoritetsspråklagen får anses ha varit uppfyllda i AA:s fall hade han rätt att använda finska vid sin aktivitetsrapportering.

text: Arbetsförmedlingen har i sitt remissvar uppgett att aktivitetsrapporter på annat språk än svenska inte i sig innebär att de är så ofullständiga att det kan leda till någon sanktion mot den enskilde. Eftersom enskilda enligt 8 § minoritetsspråklagen har rätt att använda finska i samtliga skriftliga kontakter med Arbetsförmedlingen om övriga förutsättningar i paragrafen är uppfyllda måste enligt min mening en aktivitetsrapport som är skriven på t.ex. finska kunna godtas på precis samma sätt som om rapporten skrivits på svenska. Det framgår inte klart hur Arbetsförmedlingen ser på den saken. Jag får därför intrycket att myndigheten inte godtar aktivitetsrapporter som lämnas på andra språk än svenska. Jag är kritisk till att Arbetsförmedlingen såväl på sin externa webb som vid telefonsamtal uppgett att aktivitetsrapporterna måste lämnas på svenska. Detta står i strid med såväl 8 § som 3 § minoritetsspråklagen. Arbetsförmedlingen kan inte undgå kritik för den felaktiga informationen. Här vill jag

text: understryka att det är viktigt för myndigheternas förtroende att den information som lämnas i olika avseenden är korrekt.

text: Chatt Av utredningen framgår att AA vid ett senare tillfälle kontaktade Arbetsförmedlingen via en chattfunktion och att han inte heller då gavs möjlighet att kommunicera på finska. Arbetsförmedlingen har i remissvaret uppgett att det är avgörande för den enskildes rätt att kommunicera på ett minoritetsspråk att han eller hon är part i ett ärende och att det på chatten krävs att den enskilde identifierat sig genom att befinna sig i inloggat läge. Enligt min mening framstår det inte som ett orimligt krav eftersom det ger Arbetsförmedlingen en möjlighet att kontrollera att samtliga förutsättningar är uppfyllda för den enskildes rätt att kommunicera på ett minoritetsspråk vid sina kontakter med myndigheten.

text: Samtidigt finns det inte någon skyldighet för en myndighet att möjliggöra för en enskild att kontakta den via en chattfunktion. Om en sådan funktion ändå tillhandahålls men inte innebär att en enskild kan kommunicera på ett minoritetsspråk bör myndigheten hänvisa den enskilde till andra kanaler där muntlig och skriftlig kommunikation på ett minoritetsspråk är möjlig utifrån de förutsättningar som anges i minoritetsspråklagen.

text: I den aktuella chattkonversationen frågade AA efter telefonnumret till ett av Arbetsförmedlingens kontor. Eftersom ingenting tyder på att han kontaktade Arbetsförmedlingen med anledning av ett ärende fanns det heller ingen skyldighet för myndigheten att kommunicera med honom på finska.

text: Det finns mot den beskrivna bakgrunden inte skäl att rikta någon kritik mot Arbetsförmedlingen för att den inte kunde förstå och besvara de frågor AA ställde på finska i chatten. Oaktat det vill jag påpeka att Arbetsförmedlingen i det här fallet borde ha frågat AA om hans frågor rörde ett ärende som han var part eller ställföreträdare för part i, och i så fall hänvisat honom att kontakta myndigheten via sådana kanaler som medger att han kan ställa sina muntliga eller skriftliga frågor på finska. Eftersom det inte skedde när AA kontaktade Arbetsförmedlingen via chattfunktionen ska myndigheten kritiseras för bristande service. E-post I ett e-postmeddelande till Arbetsförmedlingen den 9 maj 2019 frågade AA på finska efter telefonnumret till myndighetens kontor i Vällingby och hur Arbetsförmedlingen generellt arbetar med minoritetsspråken. Dessa frågor var allmänna och saknade anknytning till ett ärende. Trots det fick AA sina skriftiga frågor på finska besvarade, om än på svenska. Han fick vidare den 10 maj 2019 löfte om att frågorna skulle besvaras på finska senare samma dag. Även om frågorna gällde ett ärende var Arbetsförmedlingen inte skyldig att skriftligen besvara frågorna på finska. Jag finner därför inte någon anledning att anmärka på att Arbetsförmedlingen initialt besvarade AA:s e-post enbart på svenska.

text: AA fick emellertid besked om att han skulle få svar på finska senare samma dag, vilket han inte fick. Det dröjde i stället en månad innan hans frågor besvarades på finska. Arbetsförmedlingen kan inte undgå kritik för att myndigheten underlät att följa upp vad som utlovats i ett tidigare skede än vad som skedde.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Kommunalförbundet Region Siljan, om utlämnande av allmänna handlingar m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 27 juli 2009, klagade AA på Kommunalförbundet Region Siljans hantering av hennes begäran att få ut allmänna handlingar. AA anförde i huvudsak följande. Vid ett telefonsamtal med den tjänsteman vid Region Siljan som ansvarade för Moravatten AB:s upphandling av grävmaskinsentreprenader, bad hon att få en kopia av den excel-fil som använts vid jämförelse av avgivna anbud. Hon fick därefter ett e-brev från Region Siljan med en skärmutskrift från excel-filen men hennes begäran att få excel-filen avslogs. Avslaget formulerades dock inte i ett överklagbart beslut med besvärshänvisning. Vid ett annat tillfälle begärde hon att få ut de ansökningshandlingar som chefen för Region Siljans upphandlingsenhet, BB, lämnade när han sökte arbete vid Region Siljan. Hon uppmanades då i ett e-brev från BB att inkomma med en formell, skriftlig begäran om detta. AA ifrågasatte vidare om det den 16 juli respektive den 21-22 juli 2009 fanns någon i tjänst hos Region Siljan som hade befogenhet att fatta ett överklagbart beslut avseende utlämnande av allmän handling.

type: stycke

text: Utredning

text: AA fogade till sin anmälan kopia på viss e-postkorrespondens mellan henne och två tjänstemän vid Region Siljan. Av dessa handlingar framgår följande.

text: I ett e-brev den 16 juli 2009 skickade Region Siljan en s.k. pdf-fil med en mall för anbudsutvärdering vid upphandling till AA. Samma dag meddelade AA i ett e-brev till Region Siljan att hon vill ha den fil där värden matas in och beräkningar görs. I svar till AA samma dag uppgav Region Siljan att det hon frågar efter är en programvara som regionen köpt och som man inte sänder vidare.

text: I ett e-brev den 21 juli 2009 skrev BB till AA att han hade hört att hon ville få uppgifter om hans bakgrund och att han – för att göra det hela enklare – bifogade sin cv (curriculum vitae, JO:s anm.). I ett e-brev till BB samma dag uppgav AA att hon ville ha BB:s ansökningshandlingar när han sökte arbete vid Region Siljan. I svar till AA samma dag skrev BB bl.a. följande. ”I ansökningshandlingar ingick även ett personligt brev som jag inte har kvar men finns antagligen i arkivet. Brevet

text: innehåller inga intressanta uppgifter utöver min cv. Du kan som du säkert känner till, inkomma med en formell begäran till Region Siljan om det.” På fråga från AA om hur en formell begäran ska formuleras svarade BB påföljande dag, i ett e-brev till AA, att hon i en skrivelse kan begära att få ut en viss handling och att regionen därefter tar ställning till hennes begäran.

text: Efter remiss anförde kommunalförbundet Region Siljan, genom förbundsdirektören CC, följande. (De i remissvaret omnämnda bilagorna har utelämnats här).

text: Sammanfattning

text: AA:s anmälan innehåller följande kritiska frågeställningar: 1. Begäran av en excel-fil istället för en utskrift av samma fil. 2. Begäran av handlingar avseende BB:s anställning. 3. Ifrågasättandet om det under tiden 090716 och 090721-22 på Region Siljan har funnits en behörig beslutsfattande tjänsteman.

text: 1) Beträffande excel-filen och utvärdering

text: Vad som gäller excel-filen är sakförhållandet det att filen innehåller en programvara till vilken Region Siljan har köpt en licens att använda. Alltså vid utlämnande av filen som sådan skulle programvaran medfölja. Region Siljans bedömning var att ett utlämnande av filen skulle innebära spridning av licensrätten som Region Siljan har och det kan inte vara korrekt gentemot den leverantören som licensen har köpts av. De handlingar som AA har fått från Region Siljan avseende utvärdering handlar enbart om pris och maskinålder. Resten av utvärdering har gjorts av Moravatten AB varifrån hon kan begära dessa till utvärderingen kompletterande uppgifter. Hur poängen sedan totalt sammanräknas framgår av förfrågningsunderlaget. Sammanfattningsvis kan konstateras att AA har fått de handlingar hon har begärt från Region Siljan och att en licensierad programvara inte har bedömts vara en allmän handling.

text: 2) BB:s ansökningshandlingar

text: När AA:s begäran hade kommit till Region Siljans kännedom, beslöt BB samma dag att e-posta sin cv till henne. Cv hade han omedelbart tillgängligt i sin dator och den var utom några enstaka detaljer densamma som ingick i hans ansökningshandlingar till tjänsten som upphandlingschef hos Region Siljan. BB:s avsikt var att ”snabbt och enkelt” bemöta hennes begäran. Utöver cv innehöll anställningshandlingarna hans personliga brev till Region Siljan. Brevet e-postades till AA 09-07-29. Det dröjde alltså 8 dagar inklusive en helg (framgår av e-post kommunikation) och en sekretessbedömning innan hon fick det. Viktigt att notera är att BB uppfattade hela denna kommunikation med AA som informell, även om han gick tillmötes med hennes begäran, som aldrig hade kommit till Region Siljan från henne utan via Orsa kommun, som är en annan juridisk person och myndighet. Bilaga 1: Komplett e-post kommunikation mellan AA och BB.

text: 3) Behörig tjänsteman under tiden 090716-090722

text: BB var tjänsteförrättande förbundsdirektör under tiden 090720-090816. Dessutom framgår det av Region Siljans delegationsförteckning att berörd chef är delegat att fatta beslut om allmänna handlingars utlämnande. BB är upphandlingschef på Region Siljan.

text: Bilaga 2: Beslut om tjänstgörande förbundsdirektör. Bilaga 3: Utdrag ur Region Siljans delegationsförteckning.

text: Sammanfattning och åtgärder

text: Undertecknad anser att AA har fått de handlingar hon har begärt och inom en skälig tid med hänsyn till att ärendehandläggning skedde under en semestermånad, och finner inte riktigt fog i hennes kritik även om smärre formaliafel kan tolkas ha skett. Region Siljan har sett över sina handläggningsrutiner och utlämning av handlingar för att de ska bli mer tydliga gentemot allmänheten och underlätta handläggning i syfte att förebygga eventuella fel i formalia. Bilaga 4: Rutin ”Ärendehandläggning”. Av till yttrandet bifogad utskrift av e-postkorrespondens mellan BB och AA framgår att BB den 29 juli 2009 skickade sin cv och sitt ansökningsbrev till AA. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. Med handling förstås, enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF, framställning i skrift eller bild eller upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Av nämnda bestämmelse framgår vidare att en handling är allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF har den som önskar ta del av allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Av 2 kap.13 § följer vidare att en myndighet inte är skyldig att i större utsträckning än vad som följer av lag lämna ut en upptagning för automatiserad behandling i annan form än utskrift. Bestämmelsen innebär att det inte finns någon skyldighet för en myndighet att lämna ut en allmän handling i elektronisk form såvida det inte följer av lag (se

text: prop. 2001/02:70 s. 27

text: Det finns inga formkrav för en begäran att få ta del av en allmän handling. Som en allmän förutsättning för att en myndighet ska vara skyldig att bistå allmänheten i enlighet med vad som redovisats ovan gäller emellertid att den som önskar få ut en handling kan precisera vilken handling som avses eller i vart fall kan lämna så detaljerade upplysningar om handlingens innehåll att myndigheten utan större svårigheter kan identifiera den. Myndigheten måste således få klart för sig vilken eller vilka handlingar som avses. Den har å andra sidan i viss utsträckning skyldighet att efterforska en oklart preciserad handling. Om myndigheten, när den får en begäran om utfående av allmänna handlingar, inte direkt får klart för sig vilka

text: handlingar som avses, bör myndigheten så snart som möjligt lämna sökanden en underrättelse härom så att denne får tillfälle att komplettera eller precisera sin framställning. Myndigheten är också skyldig att i en inte obetydlig utsträckning bistå sökanden genom att, t.ex. med hjälp av sina register, leta fram sådana handlingar som han begär.

text: Fråga om utlämnande av allmän handling prövas enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF av den myndighet som förvarar handlingen. Svarar viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det emellertid enligt

text: 6 kap. 3 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, på honom att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild.

text: I tveksamma fall ska den som har handlingen i sin vård hänskjuta frågan om utlämnande till myndigheten, om det kan ske utan omgång. Vägrar han att lämna ut handlingen eller lämnar han ut den med förbehåll, ska han på sökandens begäran hänskjuta frågan till myndigheten. Sökanden ska underrättas om att han kan begära frågans hänskjutande till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas. Enligt

text: 2 kap. 15 §

text: TF får sökanden, utom i fall som här saknar intresse, hos domstol överklaga beslut som innebär avslag på begäran om att få ta del av handling.

text: Regeln i

text: 6 kap. 3 § andra stycket

text: OSL innebär att en sökande, som inte får ut den handling han begär, har rätt att av myndigheten begära att få ett beslut som går att överklaga. Ett sådant beslut måste vara skriftligt och motiverat. Rätten att få ett sådant formellt beslut tillkommer sökanden oavsett vad som är grunden för att avslå begäran. Det sagda gäller även om myndigheten, enligt egen uppfattning, har lämnat ut alla begärda handlingar i ärendet. Den sökande har också rätt till ett beslut i det fall myndigheten bedömer att den efterfrågade handlingen inte är en allmän handling. Denna rätt bör också, enligt min mening, gälla för det fall myndigheten anser sig ha fullgjort sin skyldighet enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF genom att lämna utskrift av en upptagning för automatiserad behandling.

text: Avslag på begäran att få ut en datafil Inledningsvis vill jag framhålla att min granskning av ärendet endast omfattar den formella handläggningen av AA:s begäran om att få en kopia av en datafil. Det är inte en fråga för JO att ta ställning till om den efterfrågade datafilen borde ha lämnats ut eller inte, utan det ankommer i första hand på myndigheten själv och, efter eventuellt överklagande, på kammarrätt och Regeringsrätten.

text: Av de e-postmeddelanden som AA fogat till sin anmälan framgår att hon inte låtit sig nöja med att få den pdf-fil som Region Siljan skickade till henne. När hon i ett e-brev vidhöll sin begäran att få ut filen fick hon beskedet att det hon önskar är en programvara som regionen köpt och som man inte sänder vidare.

text: Som framgår av redovisningen ovan har en sökande rätt till ett avslagsbeslut även för det fall att myndigheten anser sig ha lämnat ut alla efterfrågade handlingar samt för det fall myndigheten bedömer att den efterfrågade handlingen inte är en allmän

text: handling. Mot denna bakgrund anser jag att Region Siljan borde ha meddelat ett formellt beslut med anledning av AA:s begäran. Jag är kritisk till att så inte skedde. Begäran om utlämnande av ansökningshandlingar Av utredningen framgår att AA:s förfrågan ursprungligen ställts till Orsa kommun, som uppenbarligen vidarebefordrat frågan till Region Siljan. Efter att ha fått ett word-dokument med BB:s cv förtydligade AA i ett e-brev till BB att hon vill ha hans ansökningshandlingar när han sökte arbete vid Region Siljan. Av Region Siljans yttrande framgår att BB uppfattade kontakten mellan honom och AA som informell. Vidare framgår att det tog åtta dagar innan AA fick de handlingar hon hade begärt.

text: Som framgår av redovisningen ovan finns inga formkrav för en begäran om att få ta del av en allmän handling. När BB fick AA:s e-brev med begäran om att få hans ansökningshandlingar när han sökte arbete vid Region Siljan, borde hennes begäran skyndsamt ha prövats. Region Siljan kan inte undgå kritik för sin handläggning.

text: Vad som i övrigt har anförts i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Besök
Grundläggande fri- och rättigheter
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Forum för levande historia för att två personer förbjöds att besöka myndighetens utställningar och bibliotek

sammanfattning: Forum för levande historia förbjöd två personer att besöka myndighetens utställningar och bibliotek under ett halvårs tid. Myndigheten motiverade åtgärden med att personernas beteende var ett arbetsmiljöproblem. I beslutet konstaterar JO att en del myndighetslokaler, t.ex. bibliotek, utställningslokaler och receptioner, är öppna för allmänheten under vissa bestämda tider. För sådana lokaler får myndigheten besluta om allmänna ordningsregler. Vad som i övrigt ska gälla för allmänhetens tillträde har myndigheten, utan stöd i lag, begränsade möjligheter att bestämma. Den åtgärd som myndigheten vidtog var långtgående och kunde närmast liknas vid ett portförbud. Enligt JO kunde åtgärden inte vidtas inom ramen för de ordningsregler som myndigheten normalt får besluta om, utan den krävde stöd i lag. Det fanns inte lagstöd för åtgärden och myndigheten kritiseras för den. JO konstaterar vidare att myndigheten inte hade någon laglig möjlighet att sätta kraft bakom orden och upprätthålla förbudet. Med anledning av det uttalar JO att det är viktigt att en myndighet inte ger sken av att ha befogenheter som den saknar.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 maj 2021 förde AA och BB fram klagomål mot Forum för levande historia med anledning av att en av myndighetens chefer meddelat att de var avstängda från myndighetens lokaler, inklusive biblioteket. Åtgärden vidtogs för att tysta dem sedan de kritiserat verksamhetens kvalitet.

text: Utredning

text: Forum för levande historia yttrade sig till JO i september 2021.

text: Myndigheten redovisade i huvudsak följande om sin verksamhet.

text: Verksamheten bedrivs i syfte att främja demokrati, tolerans och alla människors lika värde mot bakgrund av Förintelsen. Den syftar också till att informera om Förintelsen och kommunismens brott mot mänskligheten. Myndigheten

text: bedriver verksamheten i många olika former och mot olika målgrupper. Lokalerna utgörs av publika delar med utställningar och bibliotek. Övriga ytor är interna kontorsytor.

text: Myndigheten redovisade sammanfattningsvis följande bakgrund till myndighetens agerande och omständigheter kring den påstådda avstängningen.

text: AA och BB har under många år besökt myndighetens utställningar och bibliotek och frekvent deltagit i visningar som hållits av myndighetens personal. Besöksfrekvensen har ibland varit flera gånger i veckan, ibland varje dag. Besöken har ofta varat ett antal timmar varje gång, dvs. under större delen av lokalernas öppettider. Under åren har de avbrutit, kritiserat och kränkt enskilda medarbetare som haft visningar eller workshoppar för allmänheten eller inbjudna grupper. De har även vänt sig direkt till andra besökare och fört fram kritik och egna synpunkter. Medarbetarna upplever oro över att AA och BB ska komma till visningarna. Det är ett arbetsmiljöproblem som under flera år tagits upp i bl.a. incidentrapporter och medarbetarsamtal.

text: Vid ett möte den 4 maj 2021 fick AA och BB muntlig information om att de inte var välkomna att besöka myndighetens publika lokaler under det närmaste halvåret. Det fattades inte något formellt beslut om tillträdesförbud, utan det var myndighetens önskan att de inte skulle besöka lokalerna. Vid mötet informerades AA och BB om att de var välkomna att ta del av myndighetens digitala verksamhet och att de kunde lämna skriftliga synpunkter på verksamheten. De skulle inte ha avvisats om de ändå kom till lokalerna.

text: Myndigheten redovisade sammanfattningsvis följande bedömning.

text: Den rättsliga grunden för myndighetens agerande är arbetsgivarens skyldigheter enligt

text: arbetsmiljölagen

text: . Externa besökare kan genom sitt beteende vara en risk för arbetsmiljön. Våldsamma, stökiga eller provocerande besökare måste hanteras av personalen, men arbetsgivaren har en skyldighet att se till att de anställda inte utsätts för kränkande behandling och att arbetsmiljön är tillfredsställande.

text: Myndigheten har vid flera tillfällen förklarat för AA och BB att deras uppträdande är problematiskt och ett arbetsmiljöproblem. De har dock inte ändrat sitt beteende. Inte heller vid mötet i maj 2021 uppvisade AA och BB någon förståelse för hur de påverkar och försämrar arbetsmiljön. Det fanns därför inte någon annan utväg än att förklara för dem att man önskade att de inte fysiskt skulle besöka de publika lokalerna under en period. Förbudet gällde hela den publika delen. Myndigheten var dock tillgänglig för kontakt och dialog, och förbudet påverkade inte möjligheterna att ta del av allmänna handlingar.

text: AA och BB kommenterade yttrandet.

text: Bedömning

text: Begränsningar för allmänheten i fråga om att besöka en myndighets publika lokaler Rätten att röra sig fritt regleras i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen och får endast inskränkas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: och artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet till konventionen).

text: Rent generellt gäller att allmänheten inte har fritt tillträde till en myndighets lokaler. Det är i stället upp till myndigheten att, med beaktande av bl.a. bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om handlingsoffentlighet och

text: förvaltningslagen

text: om service och tillgänglighet, avgöra vad som ska gälla för tillträdet. (Se t.ex. JO 1996/97 s. 381, dnr

text: , och JO 2006/07 s. 408, dnr

text: En myndighet måste därutöver alltid ta hänsyn till kraven på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . En myndighets beslut och faktiska handlande får grundas enbart på hänsyn som enligt gällande författningar får beaktas. Kravet på saklighet och opartiskhet gäller inte enbart vid myndighetsutövning.

text: En del myndighetslokaler är under vissa bestämda tider öppna för allmänheten. Det kan handla om t.ex. ett bibliotek, en utställningslokal eller en reception. För sådana lokaler som allmänheten i princip har rätt att vistas i kan myndigheten besluta om allmänna ordningsregler. Myndigheten kan däremot inte utan stöd i lag besluta om t.ex. portförbud för personer som uppträder störande eller hotfullt i lokalerna. (Se JO 2009/10 s. 436, dnr

text: .) AA och BB förbjöds att besöka de publika delarna av lokalerna Enligt myndigheten fattades inte något beslut om tillträdesförbud, utan det som meddelades AA och BB var myndighetens önskemål att de inte skulle besöka de publika delarna av lokalerna, dvs. utställningsdelarna och biblioteket. Enligt myndigheten skulle de dock inte ha avvisats från lokalerna om de trots allt kom dit.

text: Även om det inte fattades något formellt beslut i det här fallet gav myndighetens besked till AA och BB den 4 maj 2021 uttryck för dess uppfattning att de inte fick besöka de publika lokalerna under det närmaste halvåret. Det var också så AA och BB uppfattade saken. I praktiken kan myndighetens åtgärd inte bedömas som något annat än ett förbud för AA och BB att besöka utställningarna och biblioteket.

text: Det fanns inte stöd för förbudet i lag Av utredningen framgår att myndighetens utställningar och bibliotek är tillgängliga för allmänheten under de öppettider myndigheten bestämt. Lokalerna måste därför betraktas som platser där allmänheten normalt har rätt att vistas. En myndighet får som nämnts besluta om ordningsregler men har

text: utan stöd i lag begränsade möjligheter att därutöver bestämma vad som ska gälla för allmänhetens tillträde.

text: Myndigheten har motiverat åtgärden med att AA:s och BB:s beteende varit ett arbetsmiljöproblem och hänvisat till arbetsgivarens skyldigheter enligt

text: arbetsmiljölagen

text: Jag ifrågasätter inte att myndigheten ansåg sig tvungen att agera. Jag har inte heller anledning att betvivla att åtgärden verkligen syftade till att säkra en god ordningshållning och arbetsmiljö i lokalerna. Samtidigt innebar den att AA:s och BB:s rätt att besöka utställningarna och biblioteket inskränktes på ett sätt som närmast kan liknas vid ett portförbud, vilket är en långtgående åtgärd.

text: En sådan åtgärd kan enligt min bedömning inte vidtas inom ramen för de ordningsregler som en myndighet normalt får besluta om, utan den kräver stöd i lag.

text: Arbetsmiljölagen

text: , som myndigheten hänvisat till, är inte ett sådant lagstöd. Inte heller i övrigt fanns det vad jag kan se lagstöd för åtgärden.

text: Jag kan vidare inte se att myndigheten hade någon laglig möjlighet att sätta kraft bakom orden och upprätthålla förbudet för AA och BB att besöka lokalerna. Det verkar inte heller ha varit myndighetens avsikt om AA och BB trots allt skulle ha besökt myndigheten.

text: Med anledning av det nämnda vill jag betona vikten av att en myndighet inte meddelar förbudsliknande förhållningsregler till enskilda som det inte finns laglig grund för att upprätthålla eller där myndigheten inte har för avsikt att göra det. Det ger sken av att myndigheten har befogenheter som den saknar.

text: Trots förbudet var myndigheten, enligt sitt yttrande till JO, fortfarande tillgänglig för kontakter och AA och BB hade också möjlighet att ta del av allmänna handlingar på plats hos myndigheten. Jag saknar därför skäl att gå in på frågan om förbudet stod i strid med

text: förvaltningslagens

text: krav på tillgänglighet eller rätten enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: att ta del av allmänna handlingar. Kritik och avslutande kommentar Forum för levande historia kritiseras för att ha förbjudit AA och BB att besöka myndighetens utställningar och bibliotek under ett halvårs tid.

text: Avslutningsvis vill jag nämna att det sedan den 1 juli 2022 finns en möjlighet för åklagare att under vissa förutsättningar besluta om straffsanktionerade tillträdesförbud för personer som allvarligt trakasserar bibliotekspersonal eller andra som besöker ett bibliotek eller som i övrigt väsentligt stör verksamheten där (se lagen om tillträdesförbud till butiker, badanläggningar och bibliotek).

text: Det som AA och BB i övrigt fört fram ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstånd Rättidsprövning Överklagande

title: Tiden för överklagande av förvaltningsbeslut

text: I några ärenden har iakttagits att myndigheter som meddelat ett överklagbart beslut i efterhand medgett att överklagandetiden skulle beräknas från en senare tidpunkt än den då klaganden fick del av beslutet. Så var bl.a. fallet i ett ärende som gällde ett av Miljö- och byggnadsnämnden i Smedjebackens kommun meddelat beslut angående bygglov. Nämndens beslut kom vederbörande (anmälaren AA:s båda barn) till del den 9 september 1999. I en skrivelse följande dag bekräftade de mottagandet av beslutet och begärde samtidigt anstånd med ett eventuellt överklagande till tre veckor efter att de erhållit vissa begärda handlingar. Detta beviljades av stadsarkitekten i en skrivelse den 16 september.

text: I ett beslut den 19 maj 2000 anförde stf JO Ekberg bl.a. följande.

text: Av

text: 13 kap. 3 § första stycket

text: PBL framgår att bestämmelser om överklagande av byggnadsnämndens beslut om bl.a. bygglov, rivningslov eller marklov finns i

text: 25 §§

text: förvaltningslagen

text: . Av dessa paragrafer framgår bl.a. följande. En skrivelse med överklagande skall ges in till den myndighet, som har meddelat det överklagade beslutet, och skall ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet. Beslutsmyndigheten prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid (s.k. rättidsprövning) och skall, om detta är fallet, överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet. Har skrivelsen kommit in för sent, skall den som regel avvisas.

text: I förevarande fall hade AA:s barn i en telefaxskrivelse till miljö- och byggnadsnämnden den 10 september 1999 bekräftat att de den 9 september hade mottagit nämndens beslut av den 31 augusti 1999. Överklagandetiden började lagenligt löpa den 9 september och rättidsprövningen, vid ett överklagande, skulle alltså ske med utgångspunkt i detta datum. Någon rätt för myndigheten att efter eget skön bestämma överklagandetiden och hur den skall beräknas finns inte. Nämnden översände den 16 september 1999 en begärd handling till AA:s barn och meddelade samtidigt att överklagandetiden ”kommer att räknas 3 veckor från det datum ni erhållit dessa handlingar”. Detta meddelande är med hänsyn till gällande bestämmelser ägnat att förvåna. Än mer anmärkningsvärt finner jag det att miljö- och byggnadsnämnden i


title: Kustbevakningens medverkan i tv-serien "Kustbevakarna" m.m.

text: Kustbevakningens medverkan i tv-serien ”Kustbevakarna” m.m.

text: JO Nordenfelt meddelade den 5 september 2008 ett beslut med följande innehåll.

text: Anmälan

text: AA klagade på Kustbevakningen, Region Väst, och kustbevakningstjänstemannen BB. Han anförde bl.a. följande. Kustbevakningen ingrep den 1 juli 2007 mot honom och hans fru för att de hade framfört sin båt med för hög hastighet. Han godkände föreläggandet av ordningsbot. Ombord på Kustbevakningens båt fanns tre personer. En av dessa hade en filmkamera. När han frågade om kameran fick han till svar att de höll på att spela in en dokumentärfilm om Kustbevakningens arbete och att dokumentären skulle visas i Kanal 5. Vidare fick han veta att han skulle bli kontaktad om han kunde tänka sig att medverka. Han upplyste dem om att han inte på något sätt ville medverka. Kustbevakningen och den person som filmade har inte följt den överenskommelse angående aktuell dokumentärserie som Region Väst och filmproduktionsbolaget har träffat. AA och hans fru befann sig i en utsatt situation, och deras personliga integritet har kränkts mycket grovt. AA klagade även på att Kustbevakningens båt var dold vid hastighetskontrollen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kustbevakningen för yttrande. I remissvaret anförde Kustbevakningen, Centrala ledningen, genom vikarierande generaldirektören CC, i huvudsak följande. (De till yttrandet bifogade bilagorna har, med undantag för det nedan refererade beslutet om förbehåll för sekretess, här uteslutits.) – – –

text: Bakgrund

text: Bolagets begäran Filmproduktionsbolaget Stockholm-Köpenhamn AB (bolaget) har vänt sig till Kustbevakningen med önskemål om att i dokumentärserie få beskriva en liten grupp av de tjänstemän inom Kustbevakningen som arbetar med ordningshållning, säkerhet och räddningsinsatser till sjöss på västkusten under sommarhalvåret 2007. Syftet har angivits vara att dokumentera hur dedikerade yrkesmänniskors vardag ser ut, att beskriva de personer som tjänstemännen är och hur de utför sitt arbete. Bolaget har vid sin förfrågan till Kustbevakningen såväl skriftligt som muntligt särskilt påtalat att man är väl medvetna om det stora ansvar och strikta bestämmelser

text: som gäller för skyddande av den personliga integriteten hos de olika övriga människor som berörs av kustbevakningsverksamheten. Bolaget har också utfäst sig att självklart avidentifiera samtliga berörda enskilda.

text: Öppenhet och insyn Det är inte ovanligt att myndigheter får framställningar från tv-team och produktionsbolag med önskemål att genom ljud- eller bildupptagning fortlöpande intervjua myndigheternas tjänstemän och att på olika sätt dokumentera myndigheternas verksamhet. Det allmännas verksamhet omfattas som huvudregel av den grundlagsskyddade offentlighetsprincipen. Denna princip är utgångspunkt i det allmänna och också gällande för en stor del av det arbete som utförs i den dagliga kustbevakningsverksamheten. En dokumentär filmproduktion kan för myndigheter utgöra ett led i en strävan mot öppen offentlig förvaltning och en möjlighet att ge medborgarna insyn i och information om myndighetens verksamhet (jfr även

text: förvaltningslagen

text: samt 6 § tredje stycket myndighetsförordningen [2007:515]). Ett sådant förfarande ligger enligt Kustbevakningens bedömning också i linje med en allmän strävan mot öppenhet och insyn i statliga myndigheters verksamhet. Kustbevakningen har härvid även tagit del av, övervägt och beaktat de uttalanden som tidigare gjorts av bl.a. JK (JK:s beslut den 21 mars 2001 dnr

text: , jfr även RPS:s skrivelse om ändring i sekretesslagen Ju2002/1958 RÄS-187-1455/02) samt senare tillkomna uttalanden (JK:s beslut den 31 augusti 2007 dnr

text: (rätteligen dnr

text: ; JO:s anm.), jfr även Kommittédirektiv Insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m., Dir 2007:120).

text: Kustbevakningens godkännande Något avtal föreligger inte mellan Kustbevakningen och produktionsbolaget. Kustbevakningen och de berörda tjänstemännen har däremot, som ett led i strävan mot öppenhet och insyn i offentlig förvaltning, godkänt att bolaget fortlöpande intervjuar tjänstemännen och dokumenterar deras vardag i kustbevakningsverksamheten.

text: Sekretess och integritetsskydd för enskilda Naturligtvis måste enskildas integritetsskydd och efterlevnaden av bestämmelser om sekretess med hänsyn till enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden säkerställas (jfr

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: samt sekretesslagen [1980:100], t.ex. 9 kap. 17 § och 1 kap. 1 § andra stycket). Bolagets utfästelser om att verkligen respektera enskildas integritetsintressen har för Kustbevakningen, och för BB, initialt varit av helt avgörande betydelse när Kustbevakningen och de berörda kustbevakningstjänstemännen gav sitt tillstånd till bolaget att återkommande intervjua tjänstemännen och att i viss utsträckning också följa deras vardagliga arbete och åtgärder på öppna allmänna platser. Myndighetens godkännande till bolagets närvaro och dokumentation har däremot inte avsett, och har inte heller kunnat avse, enskildas medverkan i dokumentationen. Utöver den dokumentation av kustbevakningstjänstemännen som Kustbevakningen och tjänstemännen kunnat samtycka till, har bolagets filmupptagning främst skett av platser som varit öppna för bolaget och annan media att dokumentera från allmän plats på land eller från eget fartyg. Myndigheten har inte aktivt medverkat till att enskilda samtyckt till intervjuer eller andra närmare kontakter med bolaget och dess filmupptagning. Kustbevakningsverksamheten har under perioden också allmänt anpassats till och planerats efter om bolaget varit närvarande ombord för att dokumentera tjänstemännens arbete. För att säkerställa enskildas personliga integritet inom ramen för sekretesslagens bestämmelser har Kustbevakningen vid bolagets närvaro i kustbevakningsverksamheten också meddelat beslut enligt vilket filmteamets deltagare har att iakttaga samma bestämmelser om sekretess till skydd för enskild som gäller för de anställda inom Kustbevakningen. Det har t.ex. varit fråga om

text: sekretess med stöd av 9 kap. 17 § sekretesslagen för enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden i Kustbevakningens brottsbekämpande verksamhet. Om bolaget använder uppgifter i strid mot ett uppställt förbehållsbeslut och sekretesslagens bestämmelser kan fråga om brott mot tystnadsplikten aktualiseras för bolagets/filmteamets deltagare.

text: Angående BB:s åtgärder

text: BB:s ingripande mot hastighetsöverträdelsen har skett till följd av Kustbevakningens och en kustbevakningstjänstemans uppgifter, skyldigheter och befogenheter att genom polisiär övervakning hindra, ingripa mot och beivra brott mot föreskrifter i lagar och andra författningar som gäller trafikregler för sjötrafiken (jfr förordningen [2005:742] med instruktion för Kustbevakningen samt lagen [1982:395] resp. förordningen [1983:124] om Kustbevakningens medverkan vid polisiär övervakning; jfr även uppdrag i Regleringsbrev för Kustbevakningen 2007 att genom övervakning och kontroll till sjöss förebygga brottslighet och öka människors trygghet och att bidra till att antalet allvarliga olyckor till sjöss minskar). BB har vid den aktuella filmupptagningen inför ingripandet och ordningsbotsutfärdandet beslutat om förbehåll för sekretess med hänsyn till AA:s personliga och ekonomiska förhållanden. Beslutet har fattats efter särskild prövning av BB i förväg inför att han skulle genomföra sitt ingripande mot hastighetsöverträdelsen när bolaget närvarade. Beslutet har fattats av BB omedelbart inför ingripandet och delgivits bolaget och dess fotograf först muntligt och sedan även bekräftats och delgivits skriftligt. BB har vid tillfället haft delegation att fatta sådant förbehållsbeslut för myndighetens räkning. En grundläggande förutsättning för bolagets närvaro ombord har, som nämnts ovan, dessutom varit att bolaget även i övrigt åtagit sig att respektera enskildas integritet. BBs arbetsuppgifter under inspelning har från Kustbevakningens sida däremot uttryckligen inneburit att inte medverka till eller påverka enskilda till att samtycka till medverkan i bolagets produktion. Det har således ankommit på BB att agera på ett sådant sätt att han över huvud taget inte påverkat AA, eller annan enskild, till att samtycka till medverkan i produktionen eller ens medverka genom att ställa frågor om detta å bolagets vägnar.

text: Om tryck- och yttrandefrihet m.m.

text: För innehållet i ett tv-program så som t.ex. en dokumentärserie svarar den ansvarige utgivaren. Kustbevakningen har, till följd av tryck- och yttrandefriheten och förbud mot censur (jfr

text: 1 kap.

text: och

text: 4 §§

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: ), inte möjlighet att förbehålla sig rätt att förhandsgranska material. Kustbevakningen har inte heller i övrigt möjlighet att vare sig tillåta eller förbjuda bolaget att göra eller återge filmupptagningar utöver vad som indirekt följer av ovan beskrivna beslut om förbehåll för sekretess. Bolaget har efter AA:s anmälan informerat Kustbevakningen om att bolaget inte avser att använda filmupptagningsmaterial från händelsen mot AA:s vilja. – – –

text: Av Kustbevakningens beslut den 1 juli 2007, meddelat av BB efter delegation från regionchefen DD, om förbehåll för sekretess framgår bl.a. följande. Beslutet riktar sig mot ”samtliga de personer som har Stockholm-Köpenhamn prod. AB:s (bolagets) uppdrag att följa kustbevakningsverksamheten under 2007 eller att i övrigt delta i produktionsarbetet (uppdragstagarna)”. Beslutet föreskriver att dessa ska iaktta i sekretesslagen föreskriven sekretess till skydd för enskild för uppgifter som kommer dem till del med anledning av att uppdragstagarna medföljer angivet kustbevakningsfartyg den 1 juli 2007 och då närvarar vid tjänsteåtgärder avseende

text: polisiär övervakning och ingripande mot brott m.m. I anslutning till detta hänvisar myndigheten till 9 kap. 17 § sekretesslagen. Vidare har beslutet bl.a. följande lydelse. Beträffande hastighetsövervakning av fritidsmotorbåt …… (ange id för enskild/fartyg som berörs). (Någon uppgift har inte ifyllts i denna del; JO:s anm.) Beslutet medför att bolaget och dess företrädare (nedan bolaget) inte får nyttja eller röja uppgifter om enskild som man erfar vid ovan nämnd tjänsteåtgärd och som i strid med tillämplig sekretessbestämmelse kan medföra skada eller men för den enskildes ekonomiska eller personliga förhållanden. Beslutet medför därmed att bolaget när skaderisk föreligger inte får nyttja eller röja, direkt eller indirekt, uppgifter om den enskildes identitet utan att den enskilde uttryckligen samtycker till detta. Beslutet medför också att alla medium/databärare med uppgifter om enskild som omfattas av detta förbehållsbeslut skall förvaras betryggande så att ingen annan än de som omfattas av detta förbehållsbeslut (eller som på grund av sin anställning har att iaktta sekretess) kan ta del av informationen. Beslutet innebär dessutom att den information som omfattas av förbehållsbeslutet – såvida inte berörd enskild samtycker till eller begär annat – skall förstöras genom att tas bort från samtliga kopior/informationsbärare senast den 1 juni 2008.

text: Om uppgifter nyttjas eller röjs i strid med beslutet kan ansvar för brott mot tystnadsplikten enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: komma ifråga för bolagets anställda och uppdragstagare som genom att de deltagit i produktionen omfattas av beslutet.

text: På det aktuella förbehållsbeslutet har fotografen EE intygat att beslutet delgivits medföljande uppdragstagare omedelbart inför tjänsteåtgärden och att beslutet expedierats i kopia till bolaget.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Varje svensk medborgare har enligt

text: 1 kap.

text: 2 §§

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: rätt att i fråga om vissa medier, t.ex. tv, i vilket ämne som helst uttrycka åsikter (yttrandefrihet) och lämna uppgifter för offentliggörande (meddelarfrihet). Denna rätt är i vissa undantagsfall begränsad genom att vissa tystnadsplikter bryter meddelarfriheten. Det gäller gärningar som t.ex. vissa grövre brott mot rikets säkerhet eller uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i 16 kap. 1 § sekretesslagen (se

text: 5 kap.

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: ). En åtgärd kan därigenom utgöra ett yttrandefrihetsbrott. Någon sådan begränsning är dock inte aktuell för de uppgifter som detta ärende rör. Ett begränsat skydd finns även för utländska sändningar (se

text: 10 kap.

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: ). Meddelarfriheten gäller inte myndigheten som sådan.

text: Sekretesslagen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Bestämmelserna avser förbud att röja uppgift, vare sig det sker muntligen eller genom att allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt (1 kap. 1 § sekretesslagen). Uppgift för vilken sekretess gäller enligt sekretesslagen får inte röjas för enskild i andra fall än som anges i denna lag eller i lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar (1 kap. 2 § sekretesslagen).

text: Den enskildes sekretesskydd i det här aktuella sammanhanget framgår av 9 kap. 17 § sekretesslagen. Enligt denna bestämmelse gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden bl.a. i Kustbevakningens verksamhet för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider skada eller men.

text: Om en myndighet finner att sådan risk för skada, men eller annan olägenhet, som enligt en sekretessbestämmelse utgör hinder att lämna uppgift till en enskild, kan undanröjas genom ett förbehåll som inskränker den enskildes rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den, ska myndigheten enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen uppställa sådant förbehåll när uppgiften lämnas till honom. Den som bryter mot detta förbehåll kan enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: straffas för brott mot tystnadsplikt. I fråga om sådan tystnadsplikt som följer av sekretessförbehåll enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen råder ingen meddelarfrihet (16 kap. 1 § 4 sekretesslagen).

text: I förarbetena till sekretesslagen (

text: prop. 1979/80:2 s. 351

text: ) uttalas att ett förbehåll enligt 14 kap. 9 § ligger nära till hands bl.a. när uppgiftslämnandet sker på så sätt att den som mottar uppgifterna får närvara vid viss verksamhet eller bese föremål eller anläggningar. Förbehållet kan då dokumenteras genom en handling som anger att förbehållet avser de uppgifter som på detta sätt röjs.

text: Ett förbehåll enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen inskränker rätten för en mottagare av uppgifter att förfoga över uppgifterna. Genom ett förbehåll uppkommer en tystnadsplikt för den person förbehållet riktar sig till. Genom förbehåll av det nämnda slaget kan stelhet i sekretessregleringen motverkas och utomståendes informationsbehov tillgodoses i angelägna fall. Förbehållet, sammanvägt med andra omständigheter, ska vara tillräckligt för att undanröja den skaderisk som annars skulle utgöra ett hinder mot utlämnande. Det betyder att några andra omständigheter än skaderisken inte ska beaktas, alltså inte t.ex. vilket allmänintresse uppgiften har (se Regner m.fl., Sekretesslagen. En kommentar, 14 kap. 9 §).

text: JO har tidigare uttalat att ett förbehåll som det nu är fråga om ska meddelas i form av ett beslut av den utlämnande myndigheten, att det inte kan meddelas i förväg utan ska föregås av en prövning i varje särskilt fall och att förbehåll inte kan meddelas generellt utan angivande av vem inom t.ex. en organisation det riktar sig till. Av beslutet ska framgå vilken handling det är fråga om, vem handlingen lämnas ut till och som därmed är bunden av förbehållet beträffande just den handlingen och vad förbehållet har för innebörd. Detta är bl.a. en förutsättning för att det straffansvar som bär upp regeln om förbehåll ska kunna aktualiseras (se JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 197 och 1994/95 s. 574).

text: Justitiekanslern (JK) prövade i sitt beslut den 21 mars 2001, dnr

text: , frågan om en polismyndighets tillämpning av sekretessförbehåll för ett utomstående tv-team som följt polisens verksamhet. Varje person i tv-teamet hade i förväg undertecknat en handling om sekretess enligt ett förtryckt formulär. JK

text: konstaterade att det använda formuläret, vilket benämnts som ”sekretessinformation” och inte innefattade något formligt beslut, var allmänt hållet och inte gav någon närmare ledning om sekretessförbehållets innebörd. Formuläret uppfyllde således inte de krav som gäller i fråga om förbehåll enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen och hade därför inte någon rättsverkan mot dem som undertecknat det. JK gjorde vidare bl.a. följande allmänna uttalanden. När representanter för massmedia följer polisens arbete innebär det en fortlöpande förmedling av uppgifter från myndigheten till utomstående. Vid tillståndsgivningen torde myndigheten som regel inte kunna överblicka vilken information som kommer att förmedlas och då inte heller kunna bedöma huruvida det rör sig om sekretessbelagda uppgifter. Så länge som en uppgift inte materialiserats kan det uppenbarligen inte ske någon sekretessprövning och då inte heller någon prövning av förbehållsfrågan. Mot denna bakgrund är det inte möjligt att redan i samband med ett tillstånd till den typ av reportage som det var fråga om besluta om aktuellt förbehåll. Att under en löpande inspelning av ett tv-program i varje sådan situation besluta om förbehåll förefaller dock enligt JK:s mening inte vara ett realistiskt och praktiskt genomförbart alternativ. En följd blir då att polisens medverkan vid inspelning av tv-program får begränsas till sådana inslag i polisarbetet där risken för ett röjande av sekretessbelagda uppgifter om bl.a. enskildas personliga förhållanden är utesluten eller i vart fall minimal. Förhållandena kan emellertid vara annorlunda när det handlar om en i förväg planerad aktivitet från polisens sida där det med säkerhet kan bedömas vilken information som kommer att förmedlas.

text: JK prövade den här aktuella frågan även i sitt beslut den 31 augusti 2007, dnr

text: . En polisman hade gett ett tv-team tillstånd att filma när polisen kroppsvisiterade och kroppsbesiktigade en person i anslutning till ett gripande. Det hade inte gått att vinna kunskap om hur tv-teamet berett sig tillträde till platsen där kroppsbesiktningen utfördes och om detta hade medgetts av någon av polismännen. Den aktuella polismannen hade dock enligt JK brustit i flera avseenden i samband med utförandet av sina tjänsteuppgifter. Bland annat hade han inte tydliggjort vad tv-teamet fick filma eller följt filmteamets förehavanden tillräckligt noggrant. JK ansåg att polismannen gjort sig skyldig till tjänstefel och brott mot tystnadsplikt vilka dock – efter viss tvekan – skulle betraktas som ringa. Han beslutade därför att inte väcka åtal mot denne.

text: En polismyndighets samverkan med ett tv-team föranledde kritik från JK i dennes beslut den 7 december 2007, dnr

text: . Denna samverkan hade reglerats endast genom en muntlig överenskommelse mellan myndigheten och produktionsbolaget. Det rörde sig här om ett omhändertagande enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. som polisen gjorde på en akutmottagning. Polismyndigheten hade informerat representanter för bolaget och den personal som medverkade vid inspelningen bl.a. om att filmteamet inte fick åka med i någon polisbil och att polismännen inte fick medverka till att filmteamet fick komma in på platser som t.ex. akutmottagningar. Enligt sjukhusets utredning hade polispatrullen inte tagit med filmteamet in på akutmottagningen, utan filmteamet hade följt efter poliserna in på sjukhuset och filmat ingripandet genom några glasdörrar. Filmteamet hade sedan följt efter polisbilen till en

text: tillnyktringsenhet där den omhändertagne också filmades. JK konstaterade återigen att samarbetet med tv-teamet innebar en löpande förmedling av uppgifter från myndigheten till utomstående. Detta medförde en klar risk att enskilda polismän inte i varje situation skulle hinna eller förmå att överblicka om sekretesskyddade uppgifter röjdes. Det var därför av betydelse att ett sådant samarbete noga planerades och övervägdes på förhand av polisledningen så att de polismän som deltog i en inspelning var väl medvetna om de åtgärder som behövde vidtas för att inte sekretess skulle röjas i de fall där meddelandefriheten inte gällde. JK ansåg att omständigheterna kring omhändertagandet i det aktuella fallet inte innebar att den omhändertagnes personliga integritet hade beaktats i tillräcklig omfattning.

text: Ett JO-beslut föranledde Polismyndigheten i Stockholms län att i en skrivelse den 10 mars 2000 be Rikspolisstyrelsen utarbeta riktlinjer för hur förbehåll ska utformas för de situationer när någon vill följa viss polisverksamhet. Rikspolisstyrelsen informerade därför i en skrivelse den 19 april 2001 bl.a. om innehållet i JK:s beslut den 21 mars 2001 och om beslutets konsekvenser för polisens verksamhet (RÄS-187-1415/00). Vidare underströk länspolismästaren i en skrivelse den 18 september 2001 (dnr AA-187-59628-1999) att det i praktiken inte är möjligt att låta journalister m.fl. följa polisens arbete i t.ex. radiobilarna utan att samtidigt göra sig skyldig till brott mot sekretesslagens regler. Den 4 mars 2002 upprättade sålunda Rikspolisstyrelsen en begäran till Justitiedepartementet om att lagändringar utreds som medför större möjligheter att låta medierna följa polisverksamheten (RÄS-187-1455/02; Ju2002/1958). Detta har resulterat i att utredningen Insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. (Ju 2007:13,

text: dir. 2007:120

text: ) bl.a. fått i uppdrag att överväga om sekretesslagen bör ändras så att enskilda i studiesyfte kan följa en myndighets verksamhet, t.ex. en polismyndighets operativa verksamhet, under tystnadsplikt. Utredningens arbete pågår fortfarande.

text: Bedömning

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Det är i princip bara myndigheter och deras anställda som står under JO:s tillsyn. Jag vill således redan nu klargöra att min granskning enbart avser Kustbevakningens, inte produktionsbolagets, agerande i den aktuella situationen.

text: Det är av värde för en myndighet att kunskap sprids om det sätt på vilket den arbetar. Detta kan vara fördelaktigt bl.a. i brottsförebyggande hänseende och vid rekrytering till myndigheten. Myndighetens medverkan i en tv-serie av förevarande slag får emellertid aldrig ta sig sådana former att allmänhetens tilltro till myndighetens verksamhet skadas. Givetvis ska denna medverkan inte medföra att sekretesskyddade uppgifter röjs till skada för den enskilde. Om den enskildes lagstadgade skydd i det specifika fallet inte eftersätts har jag i och för sig inget att invända mot att tjänstemän deltar i en tv-inspelning. Den rättsliga regleringen på området medför dock att myndigheten måste iaktta stor försiktighet innan den lämnar ut sekretessbelagda uppgifter om enskilda.

text: I sekretesslagen görs en avvägning mellan den enskildes integritet i olika hänseenden och det allmänna intresset av att kunna följa myndigheternas arbete. Som framgått av den föregående redogörelsen pågår en utredning där frågor om denna gränsdragning aktualiseras. I avvaktan på en eventuell förändring – som i och för sig kan ifrågasättas från integritetssynpunkt – ska naturligtvis gällande regler tillämpas. Kustbevakningen har därvid att ansvara för såväl sin tillämpning av sekretesslagen som för det faktiska handlande som gjort det möjligt för bolaget att filma den i ärendet aktuella händelsen.

text: Kustbevakningen kommer i sin verksamhet ofrånkomligen i kontakt med uppgifter som skyddas av sekretess till förmån för den enskilde. För att inte bryta det skydd som den enskilde har enligt sekretesslagen har Kustbevakningen utfärdat det ovan refererade sekretessförbehållet. Myndigheten har i sitt beslut emellertid inte identifierat vilket ingripande det varit fråga om. Vidare preciseras inte vilka specifika personer – med undantag för fotografen EE – som beslutet riktar sig till. Vilka dessa är framgår inte heller av Kustbevakningens yttrande till JO eller av till yttrandet bifogade handlingar. Som framgått av redogörelsen ovan krävs bl.a. att myndigheten meddelar ett individuellt beslut för var och en som får ta del av sekretessbelagda uppgifter och att beslutet preciserar vilka uppgifter det är knutet till. Dessa brister i Kustbevakningens beslut medför, enligt min mening, att det uppställda förbehållet inte kan anses uppfylla ställda krav. Detta är särskilt tydligt när det gäller andra personer än EE. Av det sagda följer att det i förevarande fall inte torde ha funnits en rätt för Kustbevakningen att enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen lämna ut sekretessbelagda uppgifter.

text: Härtill kommer att AA, i en av Kustbevakningen obestridd uppgift, talat om att han blev informerad av Kustbevakningen om filmbolaget först på fråga. Enligt min mening är ett sådant handlande inte förenligt med informations- och serviceskyldigheten i

text: 4 § förvaltningslagen

text: . Ombordvarande tjänstemän hade genast självmant bort upplysa AA om den pågående filminspelningen.

text: Jag har genom flera andra anmälningar mot Kustbevakningen fått ytterligare klagomål mot myndighetens medverkan i tv-serien. Jag har valt att inte utreda de ärendena. Jag vill dock ta tillfället i akt att här lämna några allmänna synpunkter med anledning av dessa. Det har bl.a. gjorts gällande att Kustbevakningens ingripanden filmats och sänts i tv utan att den person som varit föremål för ingripandet lämnat sitt samtycke till att medverka. Därutöver är jag tveksam till om den anonymisering av inblandade personer som har gjorts i programmen har varit tillräcklig. Härvid är att märka att det kan vara otillräckligt att i en bildsekvens ”sudda” en persons ansikte när han i övrigt är lätt att identifiera, t.ex. för grannar eller arbetskamrater. Likaså kan t.ex. en båt, likaväl som en bil, vara lätt att identifiera. Omständigheter av dessa slag ger anledning till än större försiktighet innan myndigheten lämnar ut sekretessbelagda uppgifter – även om ett förbehåll som uppfyller kraven enligt 14 kap. 9 § sekretesslagen uppställts – vid t.ex. en tvinspelning.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd från min sida.

text: Jag överlämnar en kopia av detta beslut till Sigurd Heuman, som är särskild utredare i utredningen Insyn och sekretess inom vissa delar av rättsväsendet, m.m. Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Anmälan Anonymitet Sekretess

title: Kritik mot sociala enheten i Knivsta kommun för hanteringen av en fråga om sekretesskydd för en anmälare

sammanfattning: Sekretess inom socialtjänsten avseende identiteten av en person som gjort en anmälan kan i vissa fall gälla i förhållande till den som anmälan avser. En anmälare, som röjt sin identitet för socialtjänsten, kan inte själv bestämma att han eller hon vill vara anonym och kan heller inte av myndigheten utlovas anonymitet. Det ankommer på myndigheten att göra en sekretessprövning och fatta beslut i frågan om det ska råda sekretess för identiteten. Sociala enheten i Knivsta kommun kritiseras för att inte ha gjort någon sådan sekretessprövning i ett fall där anmälaren begärt att få vara anonym.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot sociala enheten i Knivsta kommun angående förvaltningens hantering av hennes önskemål om att få vara anonym i samband med att hon gjorde en muntlig orosanmälan.

text: AA anförde i huvudsak följande. Hon kontaktade sociala enheten per telefon för att göra en orosanmälan. När hon tillfrågades om vad anmälan gällde sa hon klart och tydligt att hon önskade vara anonym då anmälan gällde hennes mamma och bror och då hon visste att hennes mamma skulle misstycka om hon fick reda på att det var hon som hade gjort anmälan. Kvinnan hon talade med i telefon uppgav att anmälan skulle bli anonym. När hon några veckor senare talade med sin mamma fick hon reda på att mamman, som var arg och upprörd, hade kontaktats av sociala enheten som hade uppgett att AA hade gjort en orosanmälan avseende mamman och brodern.

text: Utredning

text: Socialtjänsten i Knivsta kommun anmodades att komma in med upplysningar över vad som anförts i AA:s anmälan. Socialnämnden i Knivsta kommun gav in ett yttrande av följande lydelse.

text: Yttrandet rör en orosanmälan som AA gjort per telefon till Sociala enheten i Knivsta kommun 2011-07-14.

text: Hur det gick till med samtalet när AA ringde

text: Vid tillfället för orosanmälan svarade AA på ett antal frågor från den handläggare som tog emot anmälan utifrån ett frågeformulär i BBIC (barns behov i centrum) som vi brukar använda oss av. Av svaren på frågorna framgick att det var AA:s bror anmälan handlade om.

text: Hur det gick till att mamman fick veta vem anmälaren var

text: Den handläggare som tog emot anmälan och den handläggare som därefter ringde upp AA för att höra mer om vad som hänt är inte desamma som undertecknad vilken kontaktade AA:s mamma för att informera att en anmälan kommit in. Informationen att AA önskade vara anonym hade inte kommit till mig när jag kontaktade hennes mamma. När jag pratade med mamman frågade hon vem som hade gjort anmälan varpå jag svarade att det var AA.

text: Hur myndigheten ser på det som hänt

text: Socialnämnden anser att privatpersoner som önskar vara anonyma när de kontaktar myndigheten för att göra en anmälan skall beredas möjlighet att vara det. Det är vår intention och det skall inte vara ett hinder för att anmäla t.ex. oro för att barn far illa. Däremot föredrar vi om anmälare inte är anonyma då det kan underlätta vidare kommunikation i ärendet. I detta fall blev det olyckligt att AA av följdfrågorna/svaren röjde sin identitet och en brist i handläggningen att vi inte fattade beslut om anonymiteten ifråga. I Sociala enhetens rutiner kan man läsa följande angående sekretesskydd för anmälaren: ”Så långt det är möjligt bör anmälaren uppge sin identitet men vill personen vara anonym måste detta respekteras. Myndigheter eller offentligt anställd tjänsteman som har anmälningsskyldighet enligt 14 kap. l § SoL kan inte vara anonyma. I de fall som en privatperson uppger sitt namn och därefter åberopar att han/hon vill vara anonym krävs en bedömning om anonymitetsskydd kan erhållas. Enligt

text: 26 kap. 5 § Offentlighets- och sekretesslagen

text: får anmälarens namn hemlighållas för den anmälde ”. . . om det kan antas att fara uppkommer för [att;]den som har lämnat uppgiften eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs”. Inte enbart anmälarens namn utan också sådana uppgifter i anmälan som skulle kunna avslöja anmälaren, kan hemlighållas. Är det endast fråga om ”allmänna obehag” för anmälaren kan dennes namn inte hemlighållas. . . . Sekretesskydd för anmälaren kräver ett särskilt beslut, med hänvisning till lagrum, som lämpligen dokumenteras på anmälan.”

text: Med anledning av aktuell händelse har vi i utredningsenheten efteråt diskuterat hur vi kan göra för att ställa frågor på ett sådant sätt att en anmälare som önskar vara anonym inte röjer identiteten. Vi behöver också bli tydligare i våra rutiner inom enheten, något som vi avser diskutera vidare. Därutöver behöver vi generellt sett vara snabba på att informera om att personen inte skall presentera sig när de ringer, vilket många gör, om personen vill vara anonym.

text: JO gav AA tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 26 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: följer att sekretess gäller inom bl.a. socialtjänsten för uppgift i anmälan eller utsaga av en enskild om någons hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, i förhållande till den som anmälan eller utsagan avser, endast om det kan antas att fara uppkommer för att

text: den som har lämnat uppgiften eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.

text: Bestämmelsens syfte är att ge skydd för anmälaren och hans eller hennes närstående. Sekretesskyddet avser inte bara själva namnet utan även andra uppgifter varigenom anmälarens identitet röjs. Av bestämmelsens skaderekvisit följer att en myndighet inte generellt kan utlova anonymitet för en person som har gjort en anmälan. Det är först efter en sekretessprövning, med utgångspunkt i skaderekvisitet, som myndigheten kan ta ställning till om uppgiften om anmälarens identitet ska lämnas ut eller inte. Som framgår av skaderekvisitet ger bestämmelsen endast skydd mot repressalier av mera allvarligt slag.

text: När det gäller omständigheterna vid mottagandet av AA:s muntliga anmälan framgår i huvudsak följande. I samband med att AA gjorde orosanmälan till sociala enheten framkom hennes identitet till följd av att ett antal frågor ställdes till henne och då det genom hennes svar framgick vilken relation hon hade till de personer anmälan avsåg. AA har uppgett att hon begärde att hennes identitet inte skulle framgå av anmälan och att hon fick besked av den handläggare som tog emot anmälan att hon skulle få vara anonym. Nämnden har inte kommenterat uppgiften om att hon fick ett sådant besked.

text: Som en allmän utgångspunkt kan nämnas att de uppgifter som framkommer vid en muntlig anmälan i princip ska dokumenteras. Vidare gäller att det föreligger begränsade möjligheter att undanhålla vad som sålunda har dokumenterats för den som berörs av uppgifterna. Detta innebär, som angetts ovan, att den som lämnar uppgifter till socialtjänsten inte kan utlovas anonymitet. En anmälare som uppger sitt namn eller nämner andra omständigheter som gör att identiteten kan avslöjas, får alltså räkna med att dessa uppgifter kan komma att lämnas ut från socialtjänsten. En person som ringer för att göra en anmälan ska självfallet inte få missvisande information kring detta och det är inte tillfredsställande om AA upplevde det som att hon utlovades anonymitet. Jag har dock inte underlag för att uttala någon kritik i denna del.

text: Av remissvaret framgår att när sociala enheten kontaktade AA:s mamma upplyste handläggaren, på fråga från mamman, att det var AA som hade gjort anmälan. Av utredningen framgår inte klart om det var AA:s namn som lämnades ut eller om AA:s identitet röjdes genom att AA:s mamma fick information om att det var hennes dotter som gjort anmälan. Oavsett detta har uppgifterna varit sådana att de i och för sig skulle ha kunnat omfattas av sekretessbestämmelsen i

text: Av remissvaret följer att AA:s önskemål om att få vara anonym inte vidarebefordrades till den handläggare som sedan kontaktade AA:s mamma för att informera om anmälan. Detta är givetvis inte tillfredsställande. Som framkommit ovan är det dock inte anmälaren som bestämmer om sekretess ska gälla utan det ankommer på myndigheten att pröva och besluta i frågan. Av remissvaret framgår

text: att någon sådan prövning inte skedde innan uppgiften om vem anmälaren var lämnades ut. Sociala enhetens handläggning kan inte undgå kritik i detta avseende. Jag förutsätter att myndigheten, som förutskickats i remissvaret, har sett över sina rutiner när det gäller hanteringen av anmälares önskemål om att få vara anonyma. Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats.


title: Försäkringskassan har felaktigt åberopat 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring i ett grundbeslut. Även fråga om dröjsmål med att översända ett överklagande till länsrätten m.m.

text: I en anmälan till JO klagade AA i olika avseenden på handläggningen av sina ärenden om handikappersättning respektive bostadstillägg till pensionärer.

text: Försäkringskassans akter i ärendena lånades in och granskades hos JO. Vid granskningen framkom bl.a. följande. Genom ett provisoriskt beslut den 16 maj 2007 beslutade Försäkringskassan att fr.o.m. juni 2007 inte längre betala ut handikappersättning till AA. Hon överklagade beslutet genom en skrivelse som kom in till kassan den 5 juni 2007. Överklagandeskrivelsen innehöll även ett yrkande om förhöjd handikappersättning. Såvitt framgick överlämnades inte överklagandet till länsrätten. Den 3 juli 2007 fattade Försäkringskassan ett beslut om indragning av handikappersättningen fr.o.m. juli 2007. Den 30 juli 2007 inkom AA med ett överklagande av beslutet den 3 juli 2007. Försäkringskassan överlämnade överklagandet till länsrätten en dryg vecka senare. Den 31 juli 2007 beslutade Försäkringskassan, med hänvisning till

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL), att avslå yrkandet om förhöjd handikappersättning. Samtidigt beslutade kassan åter att inte längre betala ut handikappersättning fr.o.m. juli 2007. AA överklagade beslutet av den 31 juli 2007 genom en skrivelse som kom in till kassan den 15 augusti 2007. Överklagandet vidarebefordrades till länsrätten den 28 augusti 2007.

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig bl.a. över hanteringen av AA:s överklaganden.

text: I remissvaret anförde Försäkringskassan, genom tf. länsdirektören BB, bl.a. att kassan ansåg att AA:s överklaganden hade hanterats på korrekt sätt enligt gällande föreskrifter. Vidare angav Försäkringskassan att tiden från AA:s överklaganden fram till vidarebefordran till länsrätten hade blivit något längre än vad föreskrifterna anger.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I sitt beslut den 9 maj 2008 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande såvitt avser Försäkringskassans handläggning av ärendet om handikappersättning.

text: Överlämnandet av överklagandena till länsrätten

text: JO har i ett flertal tidigare beslut betonat att tidsrymden för Försäkringskassans rättidsprövning och prövning enligt 20 kap.

text: 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) och till dess att överklagandet lämnas över till länsrätten inte bör överstiga en vecka.

text: Av utredningen framgår att AA:s överklagande av beslutet den 16 maj 2007 inkom till kassan den 5 juni 2007 och överlämnades till länsrätten den 26 juni 2007. Försäkringskassan dröjde således tre veckor med överlämnandet. AA:s överklagande av beslutet den 31 juli kom in till kassan den 15 augusti 2007 och överlämnades till länsrätten den 28 augusti 2007, dvs. nära två veckor senare. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för att vid upprepade tillfällen ha dröjt med överlämnandet.

text: Hanteringen av provisoriska beslut

text: Den 16 maj 2007 beslutade Försäkringskassan provisoriskt att fr.o.m. juni 2007 inte längre betala ut handikappersättning till AA. Försäkringskassan fann därefter, i slutligt beslut den 3 juli 2007, att rätt till fortsatt handikappersättning inte förelåg fr.o.m. juli 2007. Jag vill med anledning av detta påminna om att ett slutligt beslut alltid måste omfatta ett ställningstagande till vad som tidigare beslutats provisoriskt.

text: Tillämpningen av 20 kap. 10 a § AFL

text: Genom beslut den 31 juli 2007 avslog kassan det yrkande om förhöjd handikappersättning som AA framställde i samband med sitt överklagande av det provisoriska beslutet. Samtidigt fastställde kassan åter att rätt till handikappersättning inte förelåg fr.o.m. juli 2007. Beslutet anges vara fattat med stöd av 20 kap. 10 a § punkten 2 AFL.

text: Av 20 kap. 10 a § AFL framgår följande. Försäkringskassan skall ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt denna lag, som har fattats av Försäkringskassan och inte har prövats av domstol, 1. om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, 2. om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag, 3. om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak. Ändring skall göras även om begäran om omprövning inte har framställts enligt 10 §. Ändring behöver inte göras om oriktigheten är av ringa betydelse. Ett beslut får ej ändras till den försäkrades nackdel såvitt gäller förmån som har förfallit till betalning och ej heller i annat fall om det finns synnerliga skäl mot det.

text: En fråga om ändring enligt denna paragraf får ej tagas upp sedan mer än två år förflutit från den dag då beslutet meddelades. Ändring får dock ske även efter utgången av denna tid, om det först därefter har kommit fram att beslutet har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om det finns andra synnerliga skäl. Av lagtexten framgår att 20 kap. 10 a § AFL är tillämplig vid ändring av ett beslut som redan har fattats av Försäkringskassan men som blivit oriktigt. I förevarande fall var det först genom beslutet den 31 juli 2007 som Försäkringskassan tog ställning till AA:s yrkande om förhöjd handikappersättning. Det var således inte fråga om en ändring utan om ett grundbeslut. Ett sådant kan aldrig fattas med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. Dessutom avser de brister som beskrivs i 20 kap. 10 a § punkten 2 AFL givetvis beslutsunderlaget, t.ex. den medicinska utredningen. Den försäkrades yrkanden utgör inte ett sådant underlag.

text: I förevarande fall kan det för övrigt ifrågasättas om det funnits anledning att självständigt pröva det yrkande om förhöjd ersättning som den försäkrade framställde i samband med överklagandet av det provisoriska beslutet om indragning av den redan utgående ersättningen. Om kassan i ett beslut funnit att rätt till en lägre ersättningsnivå inte föreligger får det beslutet rimligen anses omfatta även rätten till en högre ersättningsnivå. Överklagandet av det provisoriska beslutet om indragning borde således inte ha föranlett annan åtgärd än en prövning av om indragningsbeslutet var behäftat med någon sådan felaktighet som anges i 20 kap. 10 a § AFL. Försäkringskassan skulle därefter ha överlämnat överklagandet till länsrätten endast med en notering om att en sådan prövning vidtagits. Om grund för ändring enligt 20 kap. 10 a § inte föreligger saknas det anledning att meddela den försäkrade därom.

text: Försäkringskassans tillvägagångssätt med anledning av AA:s överklagande av det provisoriska beslutet visar på bristande kunskaper om den lagstiftning som kassan har att tillämpa. För detta förtjänar Försäkringskassan kritik.