title: Klagomål mot en tingsrätt för att vissa åhörare förvägrades tillträde till en förhandling

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte någon åtgärd därutöver.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I ett e-brev till Justitiekanslern den 12 oktober 2008 redogjorde en privatperson för sina iakttagelser i samband med huvudförhandlingen i ett mål vid Stockholms tingsrätt där han hade hörts som vittne. Av e-brevet framgick bl.a. att ett antal poliser som skulle besöka förhandlingen i utbildningssyfte inte blev insläppta i rättssalen.

text: Vid en telefonkontakt som Justitiekanslern hade med en av de poliser som hade för avsikt att besöka den aktuella förhandlingen framkom bl.a. följande. Polisen i fråga hade varit polisiär handläggare i den förundersökning som hade legat till grund för åtalet. Hon och åtta kollegor skulle besöka förhandlingen i utbildningssyfte. När de skulle gå in i förhandlingssalen stod det tre ordningsvakter utanför och talade om att platserna var upptagna av parter, anhöriga och media. När hon sade att hon var polis blev svaret att ”är du polis kommer du inte in”. En kollega till henne frågade då vakterna vem det var som bestämde att de inte fick komma in i förhandlingssalen. Den ena vakten svarade då att ”det gör jag”.

text: Polisen i fråga har vid en senare telefonkontakt med Justitiekanslern tillagt bl.a. att hon efter ca 30 minuters väntan utanför förhandlingssalen återvände till arbetsplatsen och att målet då ännu inte hade ropats på.

text: Justitiekanslern har begärt att Stockholms tingsrätt ska komma in med ett yttrande över anmälan i den del som den avser frågan vilka som fick närvara som åhörare vid den aktuella förhandlingen. Tingsrätten har vidare ombetts att yttra sig över vilka överväganden som gjordes i frågan vilka som skulle få komma in till förhandlingen och vem som fattade detta beslut. Justitiekanslern har även begärt att tingsrätten ska redogöra för vilka principer som generellt gäller vid domstolen för fördelningen av åhörarplatser i de fall där alla som vill inte får plats i förhandlingssalen.

text: Stockholms tingsrätt har i sitt yttrande hit sagt bl.a. följande.

text: ”Sedan den 1 april 2007, när Stockholms tingsrätt flyttade ut ur Rådhuset pga. ombyggnad och renovering, har tingsrätten tillfälliga förhandlingslokaler i Trygg Hansa-huset på Scheelegatan 21. Som framgår av IS:s yttrande är det ett fåtal salar som rymmer många åhörare och även de största salarna rymmer inte mer än 20-talet åhörare. De principer som tingsrätten tillämpar vid fördelning av platser när inte alla kan erbjudas plats är

text: 1. Nära anhöriga

text: 2. Media

text: 3. Allmänheten. Vad gäller allmänheten gäller principen "först till kvarn". Om det finns stödpersoner från t.ex. behandlingshem eller vittnesstöd försöker man se till att de får plats i salen.

text: Den som ser till att tilldelningen av platserna fungerar enligt dessa principer är vakterna men ansvarig för beslut om hur platserna skall fördelas är – precis som IS anfört - ordföranden i målet.

text: Som framgår av IS:s yttrande kunde inte alla som önskade närvara vid den aktuella förhandlingen rymmas i salen. Vad gäller de överväganden som gjordes inför förhandlingen hänvisar jag till yttrandet där det framgår att IS tillämpat tingsrättens fördelningsprinciper.

text: Vakten DN har vid samtal bekräftat att fördelningsprinciperna har tillämpats vid den aktuella förhandlingen och att två kvinnliga poliser i förhand hade blivit utlovade platser av ordföranden men att dessa poliser inte kom till förhandlingen. Efter det att målet ropats på och förhandlingen inletts kom två andra poliser som uppgav att de hade fått löfte om platser på förhandlingen. DN upplyste dem om att det var fullt men att de kunde gå in och upplysa ordföranden om att de skulle ha varit lovade platser och be henne ordna detta, vilket poliserna avböjde att göra. Förutom poliserna var det många vakter som inte kunde erbjudas plats.

text: Den utredning som skett visar inte på något annat än att tingsrätten tillämpat de allmänna utgångspunkter för fördelning av platser vid förhandlingar som vi arbetar efter. Det förefaller inte heller som om de poliser som ville närvara i utbildningssyfte kontaktat tingsrätten för att framföra sina anspråk på plats i salen. Under sådana förhållanden är det den som är först på plats som kan släppas in. Jag har svårt att se att man skulle kunna hantera det på något annat sätt.”

text: Ordföranden vid förhandlingen, rådmannen IS, har sagt bl.a. följande i sitt yttrande.

text: ”Enligt

text: 5 kap 9 § rättegångsbalken

text: har rättens ordförande skyldighet att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Hon eller han får också begränsa antalet åhörare i rättssalen för att undvika trängsel. Det är alltså alltid ordföranden som är ansvarig för dessa frågor.

text: I de fall då rätten känner till att en rättegång kommer att dra ett stort antal åhörare kan överväganden göras i förhand. Ordföranden får ytterst göra en prioritering.

text: Det är riktigt att inte alla som önskade kunde erbjudas platser på förhandlingen. Rätten mottog redan en vecka innan förhandlingen samtal från en nära anhörig till målsäganden som önskade försäkra sig om en plats. Personen i fråga fick rådet att komma i god tid i förväg till domstolen och att förklara för vakterna att hon var anhörig. Till följd av detta samtal bokades en av de större salarna för rättegången, cirka 17 platser. Förhandlingen skulle ha påbörjats kl 13.00 men kom till följd av förseningar under förmiddagens förhandlingar att skjutas upp till kl 14.00. Under hand fick jag besked att det var många åhörare som stod och väntade. Cirka kl 13.40 mottog jag ett telefonsamtal från KB på Norrmalmspolisen som berättade att polisen varit där men fått veta att det inte fanns platser. Jag förklarade då att det inte fanns några öronmärkta platser för polisen. Jag förklarade även att jag skulle undersöka om det fanns möjlighet att ställa in fler stolar för att tillgodose önskemålen om platser, men framhöll att det inte gick att lova något.

text: Det övergripande beslutet om fördelning av platser har fattats av mig. 10-15 minuter innan förhandlingen pratade jag på plats med vakten om ordningsfrågan. I sammanhanget kan nämnas att den tilltalade var ordningsvakt. Fem vittnen, samtliga ordningsvakter, var kallade och hade önskemål om plats efter att de hade hörts. Det visade sig att det saknades möjlighet att ställa in ytterligare stolar, detta med hänsyn till brandskydd och möjligheten att vid behov utrymma lokalen.

text: Vad vakten föreslog var att anhöriga skulle ges förtur, liksom pressen. Därutöver skulle förtur ges till stödpersoner till målsäganden, vittnen och den tilltalade. Vilka dessa stödpersoner var har jag inte närmare efterfrågat, men det framgick att det fanns stödpersoner från KRIS samt att någon eller några var kollegor till vittnena och den tilltalade. Jag gav klartecken för förslaget, men med en ändring. Ändringen bestod i att vi inte (mot bakgrund av det stora intresset för rättegången) kunde lämna stolar tomma för vittnen och deras stödpersoner till dess vittnena hörts. Rent konkret löste vakterna saken genom att upplåta stolarna till åhörare, som sedan fick lämna stolarna till respektive vittne när denne hörts. Jag har utgått ifrån att vid sidan av de personer som får förtur är det först till kvarn som gäller, liksom alltid annars vid rättegångar. Naturligtvis har jag inte fattat något beslut om att utesluta poliser som åhörare.

text: Vakterna gjorde även bedömningen att en vakt måste sitta med inne i salen för att säkerställa ordningen, detta på en av de platser som annars förbehålls häktespersonal.

text: Om fördelningen av platser har genomförts i enlighet med dessa riktlinjer kan jag förstås inte kontrollera. Detta får istället vakterna hantera. Avslutningsvis kan nämnas att jag har pratat med polisen två gånger efter förhandlingen, detta då både jag och vakterna har blivit polisanmälda för tjänstefel med anledning av åhörarfrågan. Vid dessa samtal har jag för första gången fått höra att polisen genomförde en utbildningsaktivitet för flertalet anställda och därför avsåg att besöka förhandlingen. Såvitt jag känner till har dessa planer inte kommunicerats i förväg med tingsrätten, vilket normalt måste ske för att tingsrätten ska kunna tillmötesgå sådana önskemål.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: ska en domstolsförhandling som regel vara offentlig. Som IS har anfört i sitt yttrande får dock ordföranden enligt

text: 5 kap. 9 § första stycket rättegångsbalken

text: Av tingsrättens yttrande framgår att man vid fördelningen av platser i rättssalen ger förtur åt nära anhöriga, medier och stödpersoner samt att principen ”först till kvarn” i övrigt tillämpas. Dessa principer kan inte anses stå i strid med

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser och är sålunda godtagbara.

text: Det saknas anledning att ifrågasätta de uppgifter som Ingeborg Simonson har lämnat om att hon tillämpade de vid tingsrätten gällande principerna för hur platserna i rättssalen skulle fördelas och att hon gav direktiv till vakterna om detta. Det har inte heller i övrigt framkommit något som gör att det finns skäl att kritisera IS för hur hon agerade i samband med den aktuella förhandlingen.

text: När det gäller vakternas agerande utanför rättssalen konstaterar jag inledningsvis att det av utredningen framgår att dessa är anställda i ett privat vaktbolag som anlitas av tingsrätten. Av

text: 3 § första stycket 3 lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn jämförd med 3 § andra stycket 3 förordningen (1975: 1345) med instruktion för Justitiekanslern framgår att privatanställda som är knutna till en statlig myndighet står under Justitiekanslerns tillsyn endast om de innehar en anställning eller ett uppdrag som innefattar myndighetsutövning. Tillsynen omfattar i sådant fall enbart den del av verksamheten som innefattar myndighetsutövning.

text: I detta fall framgår av utredningen att det var rättens ordförande som fattade det övergripande beslutet om fördelningen av platserna i rättssalen. Ett direkt verkställande av ett sådant beslut från en ordningsvakts sida genom att t.ex. mer eller mindre handgripligen förhindra en person från att komma in till förhandlingen får anses vara en sådan åtgärd från det allmännas sida som är ett uttryck för statens maktbefogenheter över medborgarna och därmed innefattar myndighetsutövning. Det bör dock påpekas att flera andra uppgifter som en vakt har inte innefattar myndighetsutövning. En ren upplysning från en vakts sida om vad som gäller i fråga om fördelningen av platser vid en förhandling kan t.ex. inte anses innefatta myndighetsutövning.

text: Jag konstaterar att det av utredningen i ärendet inte klart framgår vad vakterna exakt sade och gjorde utanför rättssalen och att – i vart fall delvis – ord står mot ord i detta avseende. Det kan därför inte anses utrett att någon av vakterna agerade felaktigt inom ramen för sådan verksamhet där de står under Justitiekanslerns tillsyn.

text: Jag vill avslutningsvis påpeka att det naturligtvis är av yttersta vikt för domstolens förtroende hos allmänheten att samtliga personer som är knutna till en domstol uppträder korrekt mot dem som kommer i kontakt med domstolen.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot Kriminalvården för att en intagen tillfälligt placerats i häkte under drygt två veckor i avvaktan på en ny anstaltsplats

org: jk

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Kriminalvården för att en intagen tillfälligt placerats i häkte under drygt två veckor i avvaktan på ny anstaltsplats.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: M.A. var berövad friheten som anhållen under tiden 20 – 22 juni 2011. Vid tiden för anhållandet hade M.A. permission från verkställighet av ett tidigare utdömt fängelsestraff. Sedan anhållningsbeslutet hävts den 22 juni 2011 var M.A. alltjämt placerad på häktet till den 9 juli 2011 i avvaktan på en ny anstaltsplacering. Frikännande dom meddelades sedermera beträffande den brottsmisstanke som hade föranlett anhållningsbeslutet.

text: M.A. begärde hos Justitiekanslern skadestånd enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder för den tid han var placerad i häkte. Justitiekanslern avslog hans begäran om ersättning (beslut den 18 oktober 2013 i ärendet med dnr

text: Med anledning av att M.A. var placerad i häkte under drygt två veckor efter det att anhållningsbeslutet hävts innan han erhöll en ny anstaltsplacering beslutade Justitiekanslern att inleda ett initiativärende för att närmare granska den aktuella häktesplaceringen.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande i ärendet från Kriminalvården. Av yttrandet framgår att Kriminalvården den 22 juni 2011 meddelade beslut om tillfällig placering av M.A. i häktet enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL), att ärendet initierades hos placeringsgruppen den 23 juni 2011 och att beslut om placering i anstalten Täby fattades av placeringsgruppen den 29 juni 2011. I yttrandet anförs bl.a. följande.

text: Rutiner

text: Enligt vad som framgår av Kriminalvårdens handbok om placering i anstalt (

text: ) är utgångspunkten alltid att anstalten ska försöka lösa frågan på plats om ett behov av akut omplacering uppstår, genom t.ex. avskildhetsplacering. I vissa undantagsfall kan det dock vara nödvändigt att akut omplacera en intagen till en annan anstalt eller till ett häkte i avvaktan på placeringsgruppens prövning av frågan om omplacering. Tillfällig akut omplacering är en lösning som endast ska tas till när anstaltens möjligheter att hantera situationen själva har uttömts. I första hand ska således anstalten hantera en uppkommen situation på plats genom t.ex. inre differentiering eller avskildhetsplacering på den egna anstalten. I samband med att en tillfällig akut omplacering ska ett placeringsunderlag upprättas och skickas till placeringsgruppen. Anstalten ska ange vilken typ av placering det rör sig om och motivera omplaceringsskälen. Det ska tydligt anges varför exempelvis ordning och säkerhet inte kan upprätthållas om den intagne kvarstannar.

text: Enligt placeringsgruppens rutiner ska omplacering ske så snart som möjligt från att ett omplaceringsärende inkommit, efter företagen utredning och risk- och behovsbedömning. Individuell bedömning i varje ärende görs. Dock ska tiden för placering i avskildhet eller tillfällig placerad i annan anstalt eller häkte, göras så kort som möjligt. Placering i anstalt ska ske till lämplig plats som innehar adekvat sysselsättning utifrån behoven. Valet av anstalt görs efter tillgången på plats, och vid möjlighet till val mellan likvärdiga anstalter ska den anstalt som tidigast kan anvisa plats väljas. Vid placering ska om möjligt klientens önskemål beaktas. Dock framgår av

text: prop. 2009/10:135

text: att närhetsprincipen inte längre har samma betydelse vid val av anstalt. Placering i närheten kan även vara av vikt av andra skäl än att klienten så önskar, exempelvis under pågående utredning eller annan process.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL) får den som ska förpassas till en kriminalvårdsanstalt för att avtjäna straff i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Enligt JO:s beslut från den 30 juni 2003 (JO:s dnr 2449-2003) bör väntetiden i häkte normalt inte överstiga en vecka.

text: Av

text: 2 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) framgår att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering.

text: Av allmänna råd till 2 kap. 1 § första stycket FäL i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: , FARK Fängelse) framgår att ett beslut om placering ska föregås av en helhetsbedömning i varje enskilt fall. Bedömning får inte mynna ut i att en intagen placeras under högre eller lägre grad av övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Graden av övervakning och kontroll framgår i första hand av anstaltens eller avdelningens säkerhetsklass.

text: Av

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: (FäF) framgår bl.a. att vid bedömning enligt 2 kap. 1 § första stycket FäL så ska risken för rymning, fritagning, fortsatt brottslighet, missbruk och annan misskötsamhet särskilt beaktas.

text: Av 2 kap. 3 § FARK Fängelse framgår bl.a. att en intagen ska omplaceras till en annan anstalt eller avdelning om graden av övervakning och kontroll där han eller hon är placerad inte motsvarar vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Av allmänna råd till bestämmelsen följer bl.a. att graden av övervakning och kontroll inte motsvarar vad som är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten kan motivera omplacering till såväl högre som lägre grad av övervakning och kontroll. Vid bedömningen av vad som är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten ska beaktas vad som anges i 10 § FäF.

text: Vidare framgår att en tillfällig placering i häkte i samband med omplacering, med stöd av en utvidgad tillämpning av 11 § StidL, bör endast ske om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten och det inte är möjligt att tillfälligt omplacera den intagne inom anstalten eller direkt till en annan anstalt. En tillfällig placering i häkte förutsätter att frågan om omplacering samtidigt aktualiseras. En sådan tillfällig placering bör inte pågå längre än någon eller några få dagar. Sedan ett omplaceringsbeslut har meddelats får den tillfälliga placeringen bestå endast om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: M.A. greps och anhölls misstänkt för våldtäkt under en permission från anstalten Asptuna. Vid misstanke om ny brottslighet föreligger en ökad risk för avvikande varför det generellt anses olämpligt med fortsatt placering på en s.k. öppen anstalt. Den misstänkta brottslighetens art innebar dessutom en risk för M.A:s egen säkerhet i förhållande till medintagna. Eftersom Asptuna saknar möjlighet att differentiera intagna saknades det förutsättningar för omplacering inom anstalten. När beslutet om anhållande hävdes gjordes bedömningen att en omplacering var nödvändig mot bakgrund av nya brottsmisstankar och den särskilda problematik som ansågs följa med misstanke om denna brottstyp. Då Asptuna inte längre ansågs uppfylla behoven för en placering av M.A. och han redan var placerad på häktet Kronoberg fattade Asptuna beslut om tillfällig placering på häktet i väntan på beslut om omplacering.

text: Placeringsgruppen påbörjade utredningen dagen efter beslutet om tillfällig placering fattats. Bedömningen av lämplig anstalt vid omplacering ska ske med beaktande av att graden av övervakning och kontroll ska motsvara vad som är nödvändigt för att ordning eller säkerhet ska kunna upprätthållas. Det är följaktligen viktigt att en omplacering varken görs till en anstalt med för låg, eller för hög, grad av övervakning och kontroll. Då brottsmisstankarna kvarstod när beslutet om anhållande hävdes bedömdes det vara viktigt för den fortsatta rättsprocessen att M.A. placerades i Stockholmsområdet. Beslut om omplacering till lämplig anstalt, anstalten Täby, fattades, med mellankommande storhelg inräknad, sex dagar från det att utredningen påbörjats. Beläggningen på de två anstalterna i den säkerhetsklass som ansågs lämplig var vid tidpunkten mycket hög, varför det dröjde till den 9 juli 2011 innan det fanns en ledig plats på anstalten. Den tillfälliga placeringen på häktet kom således att bestå längre än vad som anges i Kriminalvårdens arbetsrutiner, vilket givetvis är beklagligt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Överväganden

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för innehållet i 11 § StidL. En tillfällig förvaring i häkte har i praxis ansetts kunna ske med stöd av nämnda bestämmelse när en intagen ska överföras från en anstalt till en annan. En sådan utvidgad tillämpning torde dock förutsätta att frågan om ändrad anstaltsplacering har aktualiserats och att förvaringen i häkte sker i avvaktan på beslut i den frågan (se t.ex. JO 1988/89 s. 99). En sådan tillfällig förvaring bör, enligt ett uttalande i förarbetena till bestämmelsen, inte pågå längre än någon eller några få dagar (se

text: prop. 1974:20 s. 77

text: Av utredningen framgår att frågan om ändrad anstaltsplacering för M.A. aktualiserades i anslutning till att M.A. hade anhållits och placerats i häkte. Det framgår vidare att M.A. på grund av kvarvarande brottsmisstanke inte kunde återföras till anstalten Asptuna när anhållningsbeslutet upphävdes. Det synes således ha funnits fog för att med stöd av 11 § StidL placera M.A. i häkte i avvaktan på den nya anstaltsplaceringen. Den tid som M.A. var placerad i häkte – drygt två veckor – kom emellertid att väsentligt överstiga vad som är acceptabelt. Några omständigheter som skulle kunna utgöra skäl att i detta fall godta att den tillfälliga förvaringen pågick under så lång tid har inte framkommit (se Justitiekanslerns beslut den 20 januari 2014 i ärendet med dnr

text: och den 28 februari 2011 i ärendet med dnr

text: ). Det finns därför anledning att rikta kritik mot Kriminalvården för att den tillfälliga placeringen av M.A. i häkte fortgick under alltför långt tid.

text: Översyn av lagen (

text: ) om beräkning av strafftid m.m.

text: Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) har i flera tidigare beslut (se bl.a. Justitiekanslerns ovan nämnda beslut samt JO:s nyligen meddelade beslut den 15 januari 2014 i ärendet med dnr 2346-2013) anfört att det är av stor vikt att en översyn av lagen (

text: ) om beräkning av strafftid m.m. kommer till stånd (jfr även

text: prop. 2009/10:135 s. 69

text: och

text: prop. 2012/13:176 s. 9

text: ). Även detta beslut överlämnas till Justitiedepartementet för kännedom.

type: avgorande


title: Granskning av Säkerhetspolisens skaderegleringsverksamhet

text: 1 Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Granskningen av Säkerhetspolisens skaderegleringsverksamhet har omfattat myndighetens beskrivning av ärendehandläggningen och ett mycket begränsat antal ärenden.

text: Såvitt kan utläsas framstår den granskade verksamheten som mycket väl fungerande. Den beskrivna handläggningen ter sig rättssäker och effektiv. Besluten är tillräckligt motiverade, lätta att förstå och att de ger intryck att vara välavvägda. Vidare framstår handläggningstiderna som fullt rimliga.

text: Justitiekanslern har inget att anmärka beträffande Säkerhetspolisens skaderegleringsverksamhet annat än att det finns vissa synpunkter gällande hur diarieföringen redovisas på utskrivna handlingar.

text: 2 Bakgrund

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Justitiekanslern har tidigare granskat Polismyndighetens skaderegleringsverksamhet och beslutade under våren 2019 att granska samma fråga hos Tullverket. Som ett led i denna tillsyn har Justitiekanslern också beslutat att granska den skaderegleringsverksamhet som sker hos Säkerhetspolisen. Initiativet har inte föranletts av något enskilt ärende som förekommit hos Justitiekanslern.

text: Säkerhetspolisen underrättades om granskningen genom ett brev den 22 november 2019 och ombads svara på vissa frågor om verksamheten. Därefter beställde Justitiekanslern de skaderegleringsärenden som inkommit till Säkerhetspolisen under perioden den 1 januari 2018 – 31 oktober 2019.

text: 3 Granskningens omfattning

text: 3.1 Syfte och inriktning

text: Granskningen omfattade i huvudsak följande frågor.

text: 3.2 Tillgängligt material

text: Justitiekanslern har tagit del av Säkerhetspolisens yttrande som besvarat de frågor som ställts. Justitiekanslern har också granskat de ärenden som inkom till Säkerhetspolisen under den 1 januari 2018 – 31 oktober 2019. Det rör sig endast om fyra ärenden.

text: En redogörelse för innehållet i yttrandet och Justitiekanslerns iakttagelser vad gäller den beskrivna handläggningen och de granskade akterna ges nedan (se avsnitt 4 och 5).

text: 4 Yttrandet från Säkerhetspolisen

text: Av Säkerhetspolisens yttrande framkom följande gällande myndighetens skaderegleringsverksamhet.

text: Vilka regler eller föreskrifter styr handläggningen? Vilket handläggarstöd finns för skaderegleringen?

text: Skadeståndsärenden handläggs enligt

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: polislagen (1984:387)

text: , förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten, lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (

text: ), förordningen med instruktion för Säkerhetspolisen (

text: ) och

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: . Säkerhetspolisen omfattas därutöver inte av några föreskrifter gällande handläggning av skadeståndsärenden men följer rutiner beskrivna dels i en framtagen handläggningspromemoria, dels i rättsenhetens handledning.

text: Hur ser ärendets gång ut på myndigheten? Hur ser en skaderegleringsakt ut?

text: Ansvaret för handläggningen av ersättningsanspråk följer av Säkerhetspolisens arbetsordning. Av denna framgår att handläggningen sker vid rättsenheten och att chefsjuristen fattar beslut efter föredragning av den verksjurist som handlagt ärendet.

text: När ett anspråk som ska handläggas av Säkerhetspolisen inkommer förs ärendet in i myndighetens allmänna ärendehanteringssystem. Alla handlingar

text: diarieförs elektroniskt. I förekommande fall begärs eventuella förtydliganden och kompletteringar in från sökanden. Verksjuristen begär sedan underlag från den verksamhetsdel hos myndigheten som har varit delaktig i händelsen där skadan inträffat och bedömer därefter om uppgifter i ärenden kan komma att omfattas av sekretess. Vid upprättande av beslut beaktas att ett beslut inte skyddas av sekretess varför uppgifter som kan skada den enskilde i möjligaste mån utelämnas. Förslag på beslut föredras sedan för chefsjuristen.

text: Också ett yrkande om omprövning skulle handläggas hos rättsenheten med chefsjuristen som beslutsfattare.

text: Ger Säkerhetspolisen sökandena någon möjlighet till omprövning av beslut ifråga om skadestånd? Vilken information om möjligheten till omprövning eller domstolsprövning ges?

text: Säkerhetspolisen informerar inte sökanden om möjlighet till omprövning av myndighetsbeslut. Information ges dock i beslutet om att beslutet är fattat inom ramen för reglerna om statens frivilliga skadereglering och att beslutet inte kan överklagas. Vidare informeras i beslutet om att sökanden kan ansöka om stämning mot staten i domstol och därmed få sin sak prövad i den ordning som gäller för tvistemål.

text: Hur säkerställs kvalité och en enhetlig praxis?

text: Eftersom Säkerhetspolisen har så få skadeståndsärenden har det inte varit aktuellt med utbildning eller seminarier. Enhetlig praxis och kvalitetssäkring tillgodoses genom nära samarbete med kollegor på rättsenheten, genom kontakter med Polismyndigheten samt genom att beslutet alltid fattas av chefsjuristen.

text: Hur handläggs rättegångar där myndigheten för statens talan?

text: Säkerhetspolisen har hittills inte varit föremål för ett anspråk via domstol.

text: Hur många anspråk har kommit in under perioden den 1 januari 2018 – 31 oktober 2019? Hur många av dessa ärenden är avgjorda? Vilken var den genomsnittliga handläggningstiden? Finns det några särskilda tidsmål i skaderegleringsärendena?

text: Under aktuell period inkom fyra skadeståndsanspråk till myndigheten. Samtliga av dessa inkom under år 2019. Alla ärenden är avgjorda och handläggningstiden varierade från en månad till fem månader. Det finns inga särskilda tidsmål för skaderegleringsärendena. Handläggningen påbörjas alltid så fort anspråket kommer in till Säkerhetspolisen.

text: 5 Justitiekanslerns iakttagelser och synpunkter

text: Även om endast ett fåtal ärenden har kunnat granskas är Justitiekanslerns övergripande intryck är att skaderegleringsverksamheten vid Säkerhetspolisen fungerar mycket väl. Justitiekanslern har endast vissa synpunkter vad gäller möjligheten att följa diarieföringen och handläggningen av de granskade ärendena.

text: Av Säkerhetspolisens yttrande har framkommit att ärendehanteringen på myndigheten är digital. De ärenden som Justitiekanslern har granskat torde således inte utgöra kopior av fysiska handlingar utan snarare utskrifter från ärendehanteringssystemet. Det verkar vara orsaken till att det ofta inte går att utläsa

text: diarienummer, datum för inkommande till myndigheten eller vilken aktbilaga det är fråga om. I ett ärende har samtliga utskrifter endast en sidnumrering, som dock inte återspeglar vilken aktbilaga det gäller. I två av ärendena verkar handlingar inkomna från den enskilde vara märkta med datum och klockslag, medan det inte verkar gå att utläsa något aktbilagenummer. I samma ärenden tycks dock handlingar upprättade av myndigheten ha ett aktbilagenummer redovisat sist i diarienumret. Justitiekanslern har ingen anledning att ifrågasätta att Säkerhetspolisens dokument är digitalt välordnade och lätta att följa i ärendehanteringssystemet. Den beskrivna otydligheten vad gäller de utskrivna handlingarna försvårar emellertid granskningen och försämrar överlag möjligheten att lättöverskådligt följa ärendets gång.

text: Vad gäller rutiner för handläggningen av skaderegleringsärendena har Justitiekanslern förståelse för att det inte finns någon särskild ordning för hanteringen av just skadeståndsärenden på myndigheten när ärendena är så få. Den verksamhet som myndigheten beskriver i sitt yttrande ter sig ändå rättssäker och effektiv. Vid granskningen har det inte kommit fram något som tyder på att Säkerhetspolisen reglerar anspråk som myndigheten inte är behörig att avgöra. Om osäkerhet skulle uppstå vad gäller om anspråket avser en faktiskt skada eller en beslutsskada känner Justitiekanslern till att samråd sker med handläggare hos Justitiekanslern, vilket uppmuntras.

text: För det fall den enskilde har ombetts komplettera sitt anspråk har begäran varit tydligt utformad och med angivande av en sista svarstid. De beslut som fattas är välmotiverade, sakliga, lätta att förstå och framstår som välavvägda. De sökande som visar skäl för sitt anspråk beviljas ersättning och det är positivt att myndigheten eftersträvar att utelämna uppgifter av känslig natur i besluten.

text: Handläggningstiderna ter sig rimliga och majoriteten av ärendena har handlagts föredömligt skyndsamt.


title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Jönköpings län den 9 – 10 oktober 2012

text: Sammanfattande synpunkter

text: Justitiekanslern inspekterade under två dagar valda delar av verksamheten hos Länsstyrelsen i Jönköpings län. Vår generella uppfattning är att länsstyrelsen fungerar väl, har kompetent personal och håller hög kvalitet när det gäller ärendehandläggningen. Några påtagliga allmänna brister kunde inte konstateras.

text: Granskningen ger Justitiekanslern anledning att uttala viss kritik mot länsstyrelsen angående brister när det gäller diarieföringen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade länsstyrelsen den 9 – 10 oktober 2012. Inspektionen innefattade möten med olika företrädare för länsstyrelsen samt en genomgång av vissa akter.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av och möjlighet att ge synpunkter på ett utkast till detta beslut.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Vid ett möte med länsledningen under den första inspektionsdagen deltog följande personer från länsstyrelsen:

text: Minoo Akhtarzand, landshövding, Anna-Lena Carlsson, ansvarig diarium och arkiv, Emma Willaredt, avdelningschef miljö- och samhällsbyggnadsavdelningen, Karin Mernelius, avdelningschef utvecklingsavdelningen, Anna Adholmer, enhetschef rättsenheten, Swen Dahl, förvaltningshandläggare rättsenheten, Ola Broberg, avdelningschef naturavdelningen samt Christer Frennberg, senior advisor.

text: Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen och för inspektionens syfte och inriktning. Före inspektionen hade Justitiekanslern bett om svar på vissa frågor. Under mötet redogjorde länsstyrelsen för verksamheten. Överflyttningen av vissa ärendekategorier till Länsstyrelsen i Östergötlands län per den 1 juli 2012 diskuterades. Länsstyrelsen angav därvid bl.a. följande.

text: Inför överlämnandet fördes diskussioner mellan den personal som berördes av överflyttningen på respektive länsstyrelse. Det gjordes också informationsinsatser, bl.a. till konkursförvaltare, överförmyndare, pantbanker samt till enskilda vars pågående ärenden överflyttades. Den allmänna uppfattningen är att överflyttningen fungerat väl. Omfördelningen av ärenden berör ca 1 ½ årsarbetskraft. Länsstyrelsen har dock kunnat konstatera att utformningen av beslutet om koncentration i vissa delar visat sig vara mindre ändamålsenligt och inkonsekvent. Ärendetyper som sakligt sett är likartade/har samband har således kommit att delas upp. Följande exempel kan ges. När det gäller bilskrotsfonden handläggs denna fortsättningsvis hos Länsstyrelsen i Östergötlands län, medan auktorisation av bilskrotare alltjämt sker hos Länsstyrelsen i Jönköpings län. Ärenden angående häradsallmänningar har flyttats över från Jönköping till Östergötland, medan ärenden om åborätt ligger kvar. Hanteringen av bevakningsföretag har flyttats över, medan godkännande av skyddsvakter alltjämt handläggs i Jönköping. Beträffande deponeringsärenden har handläggningen av ärenden enligt lagen (

text: ) om nedsättning av pengar hos myndighet flyttats över, medan deponeringar enligt

text: jordabalkens

text: bestämmelser finns kvar. Dessa inkonsekvenser har bl.a. lett till många frågor från allmänheten om var olika ärenden rätteligen ska handläggas. Länsstyrelserna har i olika sammanhang påtalat det olämpliga i denna ordning utan att detta lett till någon ändring.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Justitiekanslern hade i förväg begärt att ett stort antal akter skulle tas fram. Akterna granskades under inspektionen. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diariesystem Platina.

text: De mera generella iakttagelser som gjordes rörande diarieföringen och som rör olika enheter inom länsstyrelsen redovisas under en särskild rubrik. I övrigt görs en redovisning beträffande olika ärendegrupper. De ärenden och ärendegrupper som har granskats och där det inte finns någon anledning till uttalanden eller liknande kommenteras inte alls eller endast översiktligt.

text: Diarieföringsfrågor

text: Vid samtal med Anna-Lena Carlsson framkom bl.a. följande. Från registratorskontoret skickas listor över öppna ärenden 3 – 4 gånger per år. Listorna är indelade efter handläggare och skickas till resp. enhetschef. Dessutom skickas några gånger per år listor över äldre öppna ärenden sorterade efter inkomstdatum. När ett ärende kommer till arkivarien kontrollerar denna att ärendet också är avslutat i diariet. Någon kontroll av diarieföringen av enskilda handlingar i ärendet sker dock inte. Hon håller en heldagsutbildning med varje ny handläggare angående rutiner beträffande allmänna handlingar, diarieföring m.m. En motsvarande utbildning genomfördes med samtliga handläggare hösten 2010 – våren 2011 i samband med övergången från Diabas till Platina.

text: Vid granskningen konstaterades vissa brister när det gäller diarieföringen av handlingar, händelser m.m. Detta exemplifieras av följande ärenden. Beträffande dnr 15213-2001 finns inte några handlingar i akten som rör möten med fastighetsägaren och de har inte heller noterats i diariet. Anteckningar om de bidragsärenden som rör fastigheten finns inte heller i akten och i diariet saknas hänvisningar till dessa ärenden. I dnr 13069-2008 är ett flertal e-postmeddelanden inte diarieförda (t.ex. meddelande från sökanden, begäran om komplettering, preliminärt besked till sökanden). Dessutom har ärendet legat öppet utan åtgärd sedan april 2008 då sökanden meddelade att han skulle återkomma. I dnr 306-2008 återkallade sökanden ansökan muntligen vid ett telefonsamtal med en handläggare på länsstyrelsen under 2008. Ingen tjänsteanteckning är upprättad över detta samtal. Ärendet låg öppet utan åtgärd i fyra år varefter ärendet avslutades med en tjänsteanteckning av vilken framgår att man haft kontakt med sökanden under 2008. Av akten i dnr 309-2008 framgår att handläggare på länsstyrelsen vidtagit åtgärder (t.ex. samtal med sökanden per telefon). Dessa framgår dock inte av diariet. Dessutom har e-postmeddelanden och tjänsteanteckningar, daterade under år 2008, inte diarieförts förrän i februari 2012 i samband med att ärendet avslutats. I ett ärende rörande tillsyn av allmän kameraövervakning (dnr 7475-2011) antecknades att verksamheten var såld, att den nya ägaren skulle kontaktas angående överföring av tillståndet samt att ett återbesök skulle göras. Ärendet avslutades härefter utan att det i akten eller i diariet antecknades att några uppföljande åtgärder hade vidtagits. Att så hade skett framgår dock av ett tillståndsärende i vilket länsstyrelsen hade meddelat den nya ägaren till verksamheten tillstånd till allmän kameraövervakning samma dag som tillsynsärendet avslutades (dnr 401-2012). Något samband mellan ärendena finns inte antecknat i diariet eller i akterna. För den som enbart granskar tillsynsärendet är det alltså inte möjligt att få klarhet i vilka åtgärder som vidtagits eller varför ärendet avslutats. I dnr 11610-2005 hade, enligt den i år ingivna ärendeförteckningen, inget hänt sedan den 29 maj 2008. Det visade sig emellertid att en rad händelser hade ägt rum. De har dock diarieförts först i efterhand. Beträffande dnr 30-2007 hade vissa e-postmeddelanden sänts men inte diarieförts.

text: I vissa fall har ett ärende avgjorts men inte avslutats i diariet. Dnr 7267-2011 är ett sådant exempel. Enligt uppgift beror detta på att berörd handläggare under hand, trots att det från länsstyrelsens synpunkt inte erfordras, vill följa fastighetsägarens vidtagna åtgärder. Någon notering om denna önskan återfinns dock inte, vare sig i akten eller i diariet. Dnr 12765-2008, 3554-2007 och 306-2008 är ärenden som egentligen är avslutade redan år 2008 men som inte har avförts från diariet förrän i februari 2012. I vissa ärenden som rör strukturfonder har i de senaste två årens ärendeförteckningar angetts att ärendena ska avslutas. Nu vid granskningen var ärendena avslutade, det fanns dock inte någon förklaring till varför de inte avslutats tidigare. Det hade inte hänt något i ärendena på flera år och vid granskningen fanns det inte heller någon förklaring till varför ärendena inte avslutats tidigare.

text: Överväganden

text: I

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, finns grundläggande bestämmelser om myndigheternas skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register ska innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar.

text: Enligt huvudregeln i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL ska allmänna handlingar registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver dock inte registreras om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. Om det är uppenbart att en allmän handling är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet behöver den varken registreras eller hållas ordnad. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. Denna bestämmelse ger en myndighet en betydande frihet att ordna registreringen efter vad som är lämpligast. När myndigheten har bestämt sig för ett visst system måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten.

text: Bestämmelsen i

text: 5 kap. 1 §

text: OSL innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registrering ska ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges allmänheten möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Frånvaron av registrering eller ett alltför långt dröjsmål med att registrera allmänna handlingar inskränker allmänhetens möjligheter till insyn i myndighetens verksamhet.

text: En hög kvalitet på diarieföringen hos en myndighet är således ett viktigt led för att tillgodose offentlighetsprincipen. Självfallet är diarieföringen också av stor betydelse för en myndighets kontroll över den egna ärendehandläggningen.

text: De beskrivna bristerna vad gäller akterna och diarieföringen är inte acceptabla. De återspeglar den kritik som Justitiekanslern tidigare lämnat till länsstyrelsen i sina årliga yttranden över Justitiekanslerns granskning av länsstyrelsens ärendeförteckningar. De nu konstaterade bristerna är således en del av mer generella brister vad gäller diarieföringens omfattning och aktualitet vid länsstyrelsen. Länsstyrelsen bör därför införa rutiner som säkerställer att både akter och diariet på ett tillförlitligt och löpande sätt visar ärendenas handläggningsstatus. Justitiekanslern konstaterar emellertid med tillfredsställelse att ett flertal ärenden – som hade kunnat avslutas tidigare – har avslutats under året. En förklaring till detta kan vara av att arbetet med att föra över ärenden från det gamla diarieföringssystemet Diabas till Platina har gjort att man har uppmärksammat saken.

text: Överförmyndarärenden

text: Handläggningen av dessa ärenden överflyttades till Länsstyrelsen i Östergötlands län den 1 juli i år. Protokoll från inspektioner av överförmyndare och överförmyndarnämnder från den 1 juli 2010 – 30 juni 2012 granskades. Några tillsynsärenden granskades också. Det konstaterades att tillsynen hade skett i föreskriven omfattning. Klagomål från enskilda hade lett till åtgärder. Besluten var genomgående välformulerade och kritik hade i vissa fall utdelats.

text: Kulturmiljöärenden

text: De fem äldsta ärendena om byggnadsminnen granskades. Kompletterande upplysningar om ärendena lämnades av företrädare för kulturmiljöenheten.

text: Det äldsta ärendet (dnr 15213-2001) anhängiggjordes år 2001. Vid samtalen med företrädarna för enheten redovisades godtagbara skäl till varför ärendet ännu inte hade avgjorts. Bl.a. hade flera sammanträffanden med ägaren till den berörda fastigheten skett under årens lopp och länsstyrelsen har sedan år 2001 genom ett antal beslut gett ägaren bidrag till olika åtgärder som vidtagits på fastigheten.

text: Ärenden rörande tillsyn över bevakningsföretag

text: Även denna ärendegrupp har förts över till Länsstyrelsen i Östergötlands län per den 1 juli i år. Justitiekanslern granskade akterna i de ärenden rörande bevakningsföretag som hade lagts upp under tiden den 1 januari 2010 – 30 juni 2012. Granskningen avsåg länsstyrelsens tillsyn enligt

text: 10 § lagen (1974:191)

text: om bevakningsföretag och företagens redogörelser för sin verksamhet enligt

text: 9 § nämnda lag

text: Enligt 10 § lagen om bevakningsföretag ska länsstyrelsen inspektera auktoriserade bevaknings- och utbildningsföretag minst en gång vartannat år. Justitiekanslern noterar att den senaste inspektionen av bevakningsföretagen i länet skedde år 2010 och att Länsstyrelsen i Östergötland har informerats om detta. Justitiekanslern utgår därför från att Länsstyrelsen i Östergötlands län genomför inspektion av de aktuella bevakningsföretagen under innevarande år.

text: Justitiekanslern noterar vidare att länsstyrelsen genom påminnelser har sett till att samtliga bevakningsföretag i länet under åren 2010-2012 har fullgjort sin rapporteringsskyldighet enligt 9 § lagen om bevakningsföretag.

text: Justitiekanslerns samlade bedömning av länsstyrelsens handläggning av ärenden enligt lagen om bevakningsföretag är att denna har skett på ett noggrant och rättssäkert sätt. Länsstyrelsen har sålunda påtalat de brister som har förekommit i bevakningsföretagens årliga redogörelser, t.ex. när inte all personal har anmälts till länsstyrelsen. Länsstyrelsens protokoll var genomgående välformulerade och ordningen i akterna var mycket god.

text: Justitiekanslern noterar också att överlämningen av denna ärendekategori till Länsstyrelsen i Östergötlands län synes ha fungerat mycket bra och att båda länsstyrelserna har informerat samtliga berörda bevakningsföretag om att Länsstyrelsen i Östergötland numera handlägger dessa ärenden.

text: Ärenden rörande djurskydd och djurförbud

text: Akterna i de 30 första ärendena avseende djurskydd som hade avgjorts hittills under år 2012 och som rörde anmälningar som hade ansetts befogade och som därför hade lagts upp som särskilda ärenden granskades. Vidare granskades de fem först avgjorda djurförbudsärendena under år 2012.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger dessa ärendekategorier på ett snabbt och rättssäkert sätt. Ordningen i akterna var mycket god och besluten var välformulerade.

text: Ärenden rörande naturreservat m.m.

text: De fem äldsta öppna ärendena angående naturreservat och ytterligare sju slumpmässigt utvalda ärenden på Naturavdelningen granskades.

text: Den samlade bedömningen av granskningen i denna del är att naturav-delningen synes ha upparbetade och väl fungerande handläggningsrutiner. Diarieföringen var genomgående bra och i överensstämmelse med de handlingar som de facto fanns i akterna. Besluten var välformulerade och ordningen i akterna var mycket god.

text: Ärenden rörande allmän kameraövervakning

text: Akterna i alla öppna ärenden som hade påbörjats före den 1 juli 2011 samt akterna i alla ärenden som hade avgjorts hittills i år granskades. Vidare granskades de fem senast avgjorda tillsynsärendena. Handläggningstiderna var föredömligt korta i nästan samtliga ärenden och ordningen i akterna god.

text: Vid samtal med handläggaren av kameraärenden framkom bl.a. följande. Länsstyrelsen följer den länsstyrelsegemensamma nationella tillsynsplanen. För 2012 innebär det att länsstyrelsen ska utöva tillsyn över skolor och restauranger. Enligt tillsynsplanen ska tillsyn ske av minst tio objekt. Hittills i år har dock inte några tillsynsbesök gjorts. Länsstyrelsen har inte fått in några anmälningar som gäller otillåten kameraövervakning på platser dit allmänheten har tillträde. I princip görs dock besök i alla tillståndsärenden, vid vilket kamerornas placering och upptagningsområde kontrolleras. Någon särskild kontroll sker inte av kameraövervakning som får ske efter anmälan till länsstyrelsen.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena. Justitiekanslern angav bl.a. att det allmänna intrycket var att handläggningen hos länsstyrelsen generellt sett håller hög kvalitet. Inspektionen avslutades den 9 oktober kl. 14.30 med ett tack till länsstyrelsens personal för det vänliga bemötandet och den goda hjälp Justitiekanslern hade fått under inspektionen.

text: Övrigt

text: Under inspektionen påtalade länsstyrelsen att vissa ärendegrupper som sakligt sett är likartade genom överflyttningen av ärenden per den 1 juli i år (se bl.a. regeringens beslut den 8 mars 2012, dnr S2012/2025/SFÖ) nu handläggs av olika länsstyrelser (se ovan s. 2). Med anledning av dessa påpekanden finner Justitiekanslern anledning att överlämna en kopia av detta beslut till Socialdepartementet.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern Anna Skarhed (på eftermiddagarna dag 1 och 2), byråchefen Britt-Mari Lundberg, f. länsrådet Ulf Henricsson, hovrättsassessorn Thomas Hedstrand, föredraganden Nina Forsgren, kammarrättsassessorn Ia Hamlin, notarien Anna Lundberg och kanslichefen Margit Kallner.


title: Justitiekanslern lägger ned förundersökningen om yttrandefrihetsbrottet förtal

text: Förundersökningen läggs ned.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern beslutade den 14 december 2018 att inleda förundersökning beträffande misstanke om yttrandefrihetsbrottet förtal avseende sammanlagt 16 publiceringar på lika många webbplatser.

text: Åklagaren har nu redovisat resultatet av den hittills genomförda förundersökningen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Allmänt åtal för yttrandefrihetsbrottet förtal

text: Brottet förtal får enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av någon annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Om målsäganden, med ett här inte aktuellt undantag, har angett brottet till åtal får dock detta åtalas av åklagare om det anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Allmänt åtal för tryck- eller yttrandefrihetsbrottet förtal ska som huvudregel endast väckas i undantagsfall. Allmänt åtal kan dock vara påkallat när en fällande dom kan förväntas och det finns antingen ett klart samhällsintresse av att brottet beivras eller starka skäl med hänsyn till målsäganden att det allmänna medverkar. När den utökade åtalsmöjligheten infördes år 2014 – genom att kravet på särskilda skäl togs bort – motiverades detta framför allt med hänsyn till framväxten av internet och dess möjliggörande av en snabb och omfattande spridning av information som dessutom ofta blir kvar under lång tid (

text: prop. 2013/14:47 s. 25

text: f).

text: Även om möjligheten att väcka allmänt åtal för förtal alltså har utvidgats något är huvudregeln alltjämt att målsäganden är hänvisad till att själv väcka enskilt åtal.

text: Preskription m.m.

text: Allmänt åtal för yttrandefrihetsbrott avseende innehållet på en grundlagsskyddad webbplats ska väckas inom sex månader från den tidpunkt då informationen inte längre tillhandahölls (7 kap. 3 § punkten 2 YGL).

text: Sedan den 1 januari 2019 gäller att, om en utgivare av en databas har underrättats av Justitiekanslern eller målsäganden om att databasen innehåller material som kan utgöra yttrandefrihetsbrott och materialet är äldre än ett år, och utgivaren inom två veckor efter det att underrättelsen togs emot tar bort informationen ur databasen, kan han eller hon inte hållas ansvarig för informationen (

text: 6 kap. 6 §

text: YGL).

text: Syftet med den nya regleringen har varit att åstadkomma en ordning som på ett bättre sätt anses stå i överensstämmelse med utvecklingen i branschen. Grundlagsstiftaren har bedömt att det, med hänvisning till allmänna och enskilda intressen av att kunna beivra brott på internet, är påkallat att tillhandahållandet av information i grundlagsskyddade databaser även fortsättningsvis ska betraktas som pågående så länge som informationen finns kvar på databasen. På samma gång har det dock ansetts otillfredsställande att en ansvarig utgivares ansvar ska fortsätta att gälla helt utan begränsningar. Möjligheten till ansvarsfrihet för en utgivare avseende information som kan antas vara äldre än ett år innebär alltså att det ansvar som tidigare vilade på en nytillträdd utgivare mildras (

text: prop. 2017/18:49 s. 133

text: ff).

text: Instruktion för tillämpning av

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Den grundlagsfästa principen om yttrandefrihet utgör en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. I den s.k. instruktionen föreskrivs därför att det åligger den som ska döma över missbruk av yttrandefriheten eller på annat sätt vaka över att

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: efterlevs att alltid ha i åtanke att yttrandefriheten är en grundval för ett fritt samhällsskick, alltid uppmärksamma ämnet och tanken mera än uttrycket, liksom syftet mera än framställningssättet samt i tveksamma fall hellre fria än fälla. (

text: 1 kap. 15 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av uppgifterna i anmälan framgick att de ifrågasatta publiceringarna hade sådant innehåll att yttrandefrihetsbrottet förtal hade begåtts. Med hänsyn till uppgifternas art och att fråga var om tillhandahållande på ett mycket stort antal webbplatser bedömde jag att det att kunde vara påkallat från allmän synpunkt att väcka åtal för förtalsbrott.

text: Den utredning som har genomförts visar bl.a. följande.

text: Tillhandahållandet av information på webbplatserna www.aftonbladet.se, www.metro.se, www.vk.se, www.smp.se, www.svd.se och www.hn.se

text: Utredningen visar att den anmälda informationen har tagits bort från webbplatserna för mer än sex månader sedan. Möjligheten för Justitiekanslern att ingripa med allmänt åtal avseende tillhandahållandena har därmed bortfallit på grund av preskription.

text: Tillhandahållandet av information på webbplatserna www.hoglandsnytt.se, www.corren.se, www.kuriren.nu, www.affarsliv.com och www.vt.se

text: Det kan antas att informationen på webbplatserna började tillhandahållas för mer än ett år sedan. De ansvariga utgivarna har samtliga, inom två veckor efter underrättelse från Justitiekanslern, tagit bort den aktuella informationen från respektive webbplats. Utgivarna kan därmed inte längre hållas ansvariga för informationen på webbplatserna.

text: Tillhandahållandet av information på webbplatserna www.sydsvenskan.se, https://omni.se/ och www.helagotland.se

text: Den utredning som genomförts har visat att informationen numera inte längre tillhandahålls på de anmälda webbplatserna. Det är dock oklart när materialet togs bort och om preskription således har inträtt.

text: De aktuella ansvariga utgivarna har alltså tagit bort den anmälda informationen utan någon föregående underrättelse från Justitiekanslern. Utgivarna kan därmed inte åberopa ansvarsfrihet på denna grund. En konsekvens av regleringen med ansvarsfrihet efter underrättelse är således att den utgivare som låter information som utgör förtal ligga kvar under viss tid kan åtnjuta ansvarsfrihet till skillnad från den utgivare som ser till att förtalsuppgifterna tas bort.

text: I en sådan situation finns det enligt min bedömning anledning att, inom ramen för bedömningen av åtalsfrågan, beakta att de ansvariga utgivarna har tagit bort informationen från webbplatserna. Åtgärden bör, även med beaktande av de anmälda förtalsuppgifternas art och innehåll, innebära att åtal inte i dessa fall är påkallat från allmän synpunkt.

text: Tillhandahållandet av information på webbplatserna www.norran.se och www.expressen.se

text: Av de uppgifter som hämtats in under utredningen har det framkommit att informationen på båda de anmälda webbplatserna visserligen ligger kvar men har redigerats. Tillägg har gjorts för att förtydliga att anmälaren har friats från påståenden om brott. Såvitt avser den information som tillhandahållits på webbplatsen www.norran.se har informationen dessutom redigerats på så sätt att vissa detaljer tagits bort i syfte att förhindra identifiering. Det är oklart när innehållet på de aktuella webbplatserna har ändrats. Det finns inte underlag för ett antagande om att tillhandahållandena omfattas av möjligheten till ansvarsfrihet efter underrättelse från Justitiekanslern.

text: Av de 16 tillhandahållanden som avsågs med den inledda förundersökningen är det endast de nu två aktuella publiceringarna som inte har tagits bort eller som omfattas av möjligheten till ansvarsfrihet efter underrättelse. Mot denna bakgrund, och eftersom innehållet har modifierats på sådant sätt att de missaktande inslagen i viss mån får anses ha lindrats, är det inte påkallat för mig att ingripa med allmänt åtal för förtal.

text: Avslutande sammanfattning

text: Förundersökningen ska alltså läggas ned i sin helhet och ärendet hos Justitiekanslern avslutas.

text: Detta beslut påverkar inte anmälarens möjlighet att själv väcka enskilt åtal för förtal. För enskilt åtal gäller preskriptionsreglerna i

text: 35 kap.

text: brottsbalken


title: Skadestånd med anledning av att polis beslutat om förverkande mot dödsbo

text: Justitiekanslern tillerkänner SO:s dödsbo ersättning med 3 943 kr och uppdrar åt Polismyndigheten att betala ut ersättningen till dödsboet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 24 oktober 2014 beslagtog polisen vid husrannsakan hemma hos SO dels i hans lägenhet cannabis och ett odlingstält som cannabisen odlades i, dels ett odlingstält som fanns i hans källarförråd. Odlingstältet i källaren (beslag nr 22) var nyligen beställt av SO och ännu inte betalt. Den 28 oktober 2014 avled SO. Den 29 oktober 2014 fattade tjänstemän vid Polismyndigheten beslut om att förverka och förstöra de aktuella beslagen. Egendomen förstördes den 3 november 2014.

text: Anspråket m.m.

text: SO:s dödsbo har begärt skadestånd av staten med 3 943 kr på den grunden att polisen beslagtagit och förstört ett odlingstält som inte var använt när beslaget gjordes.

text: Polismyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och avstyrkt anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 6 § andra stycket narkotikastrafflagen (1968:64)

text: får egendom som har använts som hjälpmedel vid narkotikabrott förklaras förverkad, om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Detsamma gäller bl.a. egendom som varit avsedd att användas som hjälpmedel vid narkotikabrott, om brottet har fullbordats eller om förfarandet har utgjort ett straffbart försök eller en straffbar förberedelse eller stämpling. Angående beslag av sådan egendom som kan antas vara förverkad, gäller enligt

text: 7 § narkotikastrafflagen

text: , såvitt nu är aktuellt,

text: rättegångsbalkens

text: regler. Enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: får egendom som skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott tas i beslag.

text: Ett beslut om förverkande riktar sig alltid mot egendomens (kände eller okände) ägare (se Gustaf Almkvist, Förverkande av egendom, 2014, s. 166 f och 177). När som i detta fall ägaren har dött, övertar dödsboet, dvs. dödsbodelägarna gemensamt, äganderätten till den beslagtagna egendomen (se

text: 18 kap. 1 § ärvdabalken

text: ). Ett beslut om förverkande måste alltså i detta fall rikta sig mot dödsboet (jfr

text: NJA 1981 s. 1083

text: , där en talan om förverkande riktade sig mot ett dödsbo).

text: Om den misstänkte som drabbats av beslag avlider innan förverkandefrågan prövats, gäller enligt

text: 36 kap. 14 § brottsbalken

text: särskilda regler. Egendom som tagits i beslag på grund av den misstänktes brott får således i en sådan situation inte förklaras förverkad, om inte åklagaren väcker särskild talan om förverkande i domstol. Åklagaren måste också göra bedömningen att en sådan talan är påkallad ur allmän synpunkt. Det finns vidare en tidsfrist för förverkandetalan som saknar betydelse i detta ärende.

text: I lagen (

text: ) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (förverkandelagen) finns vissa regler om förfarandet vid förverkande när frågan, som i detta fall, inte rör någon som är tilltalad för brott. I lagens

text: 3 §

text: ges bl.a. möjlighet för anställda vid Polismyndigheten att under vissa förutsättningar besluta om förverkande. Enligt

text: 1 § andra meningen

text: gäller dock lagen om inte annat följer av särskilda bestämmelser i lag eller annan författning. Denna formulering brukar användas av lagstiftaren för att markera en allmän regel om att en speciell lagbestämmelse går före en mera generell (jfr t.ex.

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: med liknande formulering). I fråga om förverkande som riktar sig mot ett dödsbo efter en misstänkt, måste regeln i

text: 36 kap. 14 § brottsbalken

text: sägas vara en specialreglering i förhållande till förverkandelagens allmänna regler om förverkanden som riktar sig mot andra än tilltalade för brott. Regeln i

text: 36 kap. 14 § brottsbalken

text: bör alltså vad gäller förfarandet vid ett förverkande på grund av brott ha företräde framför reglerna i förverkandelagen.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens handläggning av och beslut i ärenden rörande beslag är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Till att börja med kan konstateras att omständigheterna när Polismyndigheten tog egendom i beslag hos SO enligt Justitiekanslerns mening var sådana att det fanns utrymme för myndigheten att ta denna i beslag på det sätt som skedde.

text: Eftersom förverkandelagen enligt vad som anförts i det föregående inte var tillämplig efter SO:s dödsfall, var Polismyndigheten dock inte behörig att fatta beslut om förverkande. Att Polismyndigheten trots detta fattat beslut om förverkande utgör fel och försummelse i myndighetsutövning. Staten ansvarar därför för skada som uppkommit till följd av att polisen fattade beslutet.

text: För att skadestånd ska betalas ut krävs även att det finns ett orsakssamband mellan Polismyndighetens skadeståndsgrundande agerande och den skada som SO:s dödsbo påstår sig ha lidit. Med andra ord krävs för att skadestånd ska utgå att ett förverkande inte skulle ha skett och skada därmed inte ha uppstått för dödsboet, om förverkandeärendet hade handlagts korrekt.

text: Beviskravet för att besluta om förverkande är, utom i vissa särreglerade fall som inte är aktuella här, detsamma som i brottmål i allmänhet (se t.ex.

text: RH 2011:55

text: ). Såvitt framgår av utredningen fanns inte någon narkotika i anslutning till odlingstältet i källaren. Redan av detta skäl framstår det som något tveksamt om förutsättningar för förverkande enligt

text: 6 § narkotikastrafflagen

text: förelåg i det aktuella fallet. Ett förverkande skulle kräva att det genom den sammantagna utredningen kunde anses styrkt att odlingstältet i källaren tidigare använts som hjälpmedel vid narkotikabrott eller att förvaringen av odlingstältet utgjorde en straffbar förberedelse till narkotikabrott som SO kunde hållas ansvarig för.

text: Som framgått ovan måste åklagaren enligt

text: 36 kap. 14 § brottsbalken

text: dess-utom göra en särskild s.k. åtalsprövning innan talan om förverkande väcks mot ett dödsbo. Anledningen till att denna prövningsregel finns är att andra överväganden måste göras när ett förverkandebeslut riktar sig mot ett dödsbo än när det riktar sig mot en levande person. Det gäller t.ex. det brottsförebyggande syfte som kan finnas med ett förverkande (se vidare om detta Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar [Zeteo, 1 januari 2016], kommentaren till

text: 36 kap. 14 §

text: ). Det faktum att den misstänkte avlidit påverkar också den skälighetsbedömning som alltid ska göras när beslut om förverkande övervägs (att en skälighetsbedömning ska göras följer i detta fall dels av rekvisitet ”får” i

text: 6 § narkotikastrafflagen

text: , dels av

text: 36 kap. 16 § brottsbalken

text: – se vidare Gustaf Almkvist, Förverkande av egendom, 2014, s. 137 ff). Vid en sådan skälighetsbedömning i förhållande till ett dödsbo kan även beaktas hur ett förverkande skulle påverka de efterlevandes ekonomi (se Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: 36 kap. 14 §

text: Enligt

text: 6 § narkotikastrafflagen

text: får hjälpmedel vid narkotikabrott förverkas om det behövs för att förebygga brott eller om det annars finns särskilda skäl. Den förverkandebestämmelse som legat till grund för förverkandebeslutet i detta fall har alltså i första hand haft ett brottspreventivt syfte.

text: Annat har inte framkommit än att beslag nr 22 utgjorde ett odlingstält som inte bara kan användas för narkotikaodling, utan också har fullt legitima användningsområden. Föremålet var alltså inte sådant att det redan på grund av sin särskilda beskaffenhet kunde befaras komma till brottslig användning (jfr

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: ). Eftersom SO var avliden när förverkandefrågan prövades, var det inte heller nödvändigt med ett förverkande för att förebygga brott från hans sida (jfr

text: NJA 2013 s. 333

text: , där ett förverkandebeslut grundat på en bestämmelse med brottsförebyggande syfte undanröjdes sedan den tilltalade dött). Det fanns knappast heller utifrån den föreliggande utredningen skäl att befara att dödsboet skulle använda odlingstältet för cannabisodling och det finns inget som talar för att förverkande varit påkallat av något annat särskilt skäl. På grund av bristande behov av förverkande, borde alltså beslag nr 22 redan med hänvisning till regeln i

text: 6 § narkotikastrafflagen

text: ha hävts till dödsboet. Att en korrekt tillämpning av regelverket hade utmynnat i att beslaget skulle ha hävts står klart särskilt med beaktande av den särskilda åklagarprövning som ska göras i förhållande till ett dödsbo.

text: Sammantaget står det av dessa skäl klart ett en korrekt hantering av frågan om förverkande skulle ha lett till att beslag nr 22 inte hade förverkats, utan i stället hävts till dödsboet. Det finns därmed ett orsakssamband mellan Polismyndighetens beslut i förverkandeärendet och den skada som drabbat SO:s dödsbo.

text: Vad gäller skadans storlek har Polismyndigheten inte ifrågasatt att 3 943 kr är en rimlig kostnad för det aktuella odlingstältet. Den faktura som sökanden gett in talar också för att detta är den kostnad som belastat dödsboet. SO:s dödsbo har därmed visat att skadan uppgått till det begärda beloppet och ska få skadestånd i enlighet med sin begäran.


title: Inget skadestånd men väl kritik mot en tingsrätt som dömt en person för preskriberat brott

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 6 mars 2019 väckte åklagare åtal mot sökanden vid Uppsala tingsrätt. Åtalet gällde två fall av misshandel av normalgraden. Den åtalspunkt som nu är av intresse avsåg misshandel genom att sökanden någon gång under perioden den 1–31 augusti 2015 skulle ha tryckt ned målsäganden mot golvet och slagit henne med öppen hand över munnen, vilket medfört en sprucken läpp. Sedan tingsrätten utfärdat stämning delgavs sökanden åtalet den 14 mars 2019. Efter huvudförhandling meddelade tingsrätten dom den 16 maj 2019.

text: Tingsrätten dömde sökanden för misshandel, ringa brott, till dagsböter såvitt avsåg gärningen i augusti 2015 och frikände honom i övrigt. Av domskälen framgår att tingsrätten fann det styrkt att sökanden slagit målsäganden så att hon fått en sprucken läpp, men däremot inte att misshandeln skulle ha skett medan hon var nedtryckt mot golvet. Tingsrätten uteslöt inte att gärningen hade föregåtts av visst våld från målsägandens sida men ansåg inte att det var fråga om en straffri nödvärnshandling.

text: Åklagaren och sökanden överklagade domen och yrkade att sökanden skulle frikännas eftersom det brott han dömts för var preskriberat. Genom dom den 2 oktober 2019 ändrade hovrätten tingsrättens dom i enlighet med yrkandet. I domskälen instämde hovrätten i tingsrättens bedömning att misshandeln var att bedöma som ringa brott, men konstaterade att sökanden inte hade fått del av åtalet inom två år från dagen för gärningen och att brottet därmed var preskriberat.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten, utan att ange något belopp, på den grunden att tingsrätten dömt honom för ett preskriberat brott och därigenom orsakat honom lidande. Han har anfört i korthet följande.

text: Till följd av att information om domen spreds på sociala medier orsakades han ett stort lidande av tingsrättens dom. Hans förtroende som företagsledare skadades och hans kompetens ifrågasattes, vilket ledde till att han blev tvungen att lämna ett styrelseuppdrag. Dessutom fick han sömnsvårigheter och svårigheter att fokusera på sitt arbete. Han borde ha friats av tingsrätten och egentligen inte ens ha blivit åtalad.

text: Tingsrätten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. En domstols dömande verksamhet utgör myndighetsutövning. Ersättning för ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Skadeståndet kan omfatta bl.a. sådan kränkning som avses i

text: 3 kap. 2 § 2 samma lag

text: och annan ideell skada.

text: Legalitetsprincipen – vilken i brottmål innebär att ingen ska dömas utan stöd i lag – kommer till uttryck i bl.a.

text: artikel 7 i Europakonventionen

text: . Var och en, vars fri- och rättigheter enligt konventionen har kränkts, ska enligt artikel 13 ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Ett effektivt rättsmedel kan exempelvis utgöras av möjligheten för den enskilde att överklaga en dom eller ett beslut. Utgångspunkten är också att den typen av primära rättsmedel ska väljas före skadeståndsalternativet vid gottgörelse av en konventionskränkning (se

text: prop. 2017/18:7 s. 22

text: ff.).

text: Av

text: 3 kap. 5 § brottsbalken

text: (BrB) framgår att misshandel, ringa brott, kan föranleda böter eller fängelse i högst sex månader. Enligt

text: 35 kap. 1 §

text: BrB får påföljd inte utdömas för brott på vilket inte kan följa svårare straff än ett års fängelse, om inte den misstänkte häktats eller fått del av åtalet inom två år.

text: Bedömningen i detta fall

text: Tingsrätten har i detta fall dömt sökanden för misshandel, ringa brott, trots att delgivning av åtalet skett mer än två år efter det att gärningen begicks. Brottet har därmed varit preskriberat och förutsättningar för att döma till ansvar har inte förelegat.

text: Sökanden har begärt ersättning för lidande, dvs. för ideell skada. För att sådan skada ska kunna ersättas med stöd av

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: krävs att sökanden utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott. Det brott som överhuvudtaget skulle kunna vara aktuellt i ett sådant här fall är tjänstefel begånget av den domare som dömde i målet vid tingsrätten. Detta brott är endast i undantagsfall att anse som typiskt sett integritetskränkande. Justitiekanslern anser oavsett det att omständigheterna inte är sådana att det finns anledning att anta att något straffbart tjänstefel eller annat brott är begånget (jfr

text: NJA 2003 s. 291

text: ). Det innebär att sökanden inte kan få ersättning på den grunden.

text: Att sökanden blivit dömd för ett brott som varit preskriberat har inneburit en överträdelse av Europakonventionen (jfr artikel 7). Han har dock haft en möjlighet att överklaga domen till hovrätten och efter överklagandet fått en prövning inom knappt fem månader. Han har därmed haft tillgång till ett effektivt rättsmedel. Nästa fråga är om ekonomisk kompensation ändå är påkallad för att gottgöra honom för överträdelsen. Vid den bedömningen ska beaktats inte bara den begränsade tid under vilken han varit felaktigt dömd, utan även att den brottslighet domen avsåg varit av mindre allvarligt slag och inte föranlett annan påföljd än böter. Det innebär sammantaget att sökanden får anses gottgjord genom att konventionsöverträdelsen konstateras i detta beslut (jfr

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: med hänvisningar). Således ska någon ersättning inte heller med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: utgå.

text: Sökanden har som grund för sitt anspråk även anfört att han aldrig borde ha blivit åtalad. Det får uppfattas som ett påstående om att åklagarens åtalsbeslut varit felaktigt. I den delen kan dock konstateras att åtalet inte avsåg ringa brott utan misshandel av normalgraden. Det brottet kan ge upp till två års fängelse och därmed gäller enligt

text: 35 kap. 1 §

text: BrB fem års preskriptionstid. Åtalet har således inte avsett något preskriberat brott. Att tingsrätten vid sin prövning inte delade åklagarens uppfattning om att det rörde sig om brott av normalgraden föranleder ingen annan slutsats. Beträffande åklagarens bedömning i bevishänseende – dvs. att bevisningen var tillräcklig för en fällande dom – kan konstateras att tingsrätten under den aktuella åtalspunkten delade åklagarens uppfattning i skuldfrågan utom såvitt avsåg ett av gärningsmomenten. Därtill kommer att åklagaren – även vid en i alla delar frikännande dom – måste ha ett betydande bedömningsutrymme i frågan om bevisningen är tillräcklig för att åtal ska kunna väckas. Det nu sagda innebär att Åklagarmyndigheten inte har agerat på ett sådant sätt att staten är skadeståndsskyldig mot sökanden.

text: På nu anförda skäl ska sökandens anspråk avslås.

text: Tillsyn

text: Som framgått ovan har Justitiekanslern funnit att det saknas anledning att anta att något straffbart tjänstefel är begånget i det aktuella fallet. Vidare har Justitiekanslern från tingsrätten fått besked om att den domare som var ordförande i tingsrättens mål är pensionerad sedan flera år tillbaka. Det finns därför inte skäl att göra någon anmälan till Statens ansvarsnämnd, eftersom en eventuell disciplinpåföljd förutsätter att den anmälde fortfarande har en anställning.

text: Justitiekanslern vill dock framhålla att det måste ställas höga krav på lagenlighet och noggrannhet i den dömande verksamheten. Det är av stor vikt att en domstol handlägger brottmål med sådan omsorg att en fråga som preskription inte förbises vid prövningen av ett åtal. I det aktuella fallet har sökanden varit dömd för ett brott som inte ens i teorin kunnat föranleda ansvar, med hänsyn till den tid som gått från dagen för brottet till dagen för delgivningen av åtalet. Sammantaget finns därför anledning att rikta kritik mot tingsrätten för det inträffade.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Livsmedelsverkets beslut i samband med slakt

text: Justitiekanslern tillerkänner LFB ersättning med 172 200 kr och uppdrar åt Livsmedelsverket att betala ut ersättningen till bolaget.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 16 juni 2015 inkom en häst för slakt till bolaget LS. Hästen kontrollerades av Livsmedelsverkets vikarierande officiella veterinär tillsammans med ägaren till LS. Veterinären bedömde att hästen kunde användas som livsmedel trots att det fanns en notering i hästpasset som innebar att hästen skulle exkluderas från livsmedelskedjan.

text: Den 3 juli 2015 uppmärksammade den ordinarie officiella veterinären noteringen i hästpasset. Eftersom spårbarheten kring eventuell läkemedelsbehandling av hästen i fråga inte gick att säkerställa beslutade Livsmedelsverket att återkalla det parti där köttet från hästen ingick.

text: LS hade då sålt hästköttet vidare via bolaget NÖ. När partiet återkallades krävde NÖ skadestånd av LS med 355 401 kr, motsvarande ersättning på grund av återkallelsen. LFB – LS försäkringsbolag – har reglerat skadan och övertagit anspråket.

text: Anspråket m.m.

text: LFB har hos Livsmedelsverket begärt skadestånd av staten med 344 401 kr, varav 322 201 kr motsvarar utbetald försäkringsersättning och 22 200 kr försäkringstagarens självrisk.

text: Till stöd för anspråket har LFB anfört bl.a. följande. Livsmedelsverket ansvarar för skada som arbetstagare orsakar genom fel eller försummelse. Det får anses försumligt att som veterinär godkänna och signera en djurägarförsäkran utan att kontrollera att uppgifterna stämmer mot djurets journal. Eftersom veterinären tog hästpasset efter kontrollen fanns ingen möjlighet för LS att göra en efterkontroll. Vidare är det försumligt att vänta tre veckor med att följa upp ärendet. Skadan hade förhindrats om veterinären utfört arbetet inom en rimlig tidsram. Ett slakteri måste kunna förlita sig på en veterinärs godkännande inför stundande slakt. LS kontrollerar alltid hästpasset före slakt, eftersom slakt inte kan ske utan hästpass. Kontrollen görs tillsammans med veterinären. Det kan inte krävas att slakteriet ska dubbelkolla att veterinären utfört sitt arbete ordentligt.

text: Livsmedelsverket har lämnat ett yttrande och vidgått att det begåtts ett skadeståndsgrundande fel och att kravet på orsakssamband är uppfyllt enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Livsmedelsverket har inte haft något att invända mot underlaget för beräkningen av skadan, men anfört följande i fråga om medvållande. Livsmedelsföretag har det primära ansvaret för livsmedelssäkerheten och för att kontrollera relevant information i livsmedelskedjan. Av det som framkommit har slakteriets handlande baserats på veterinärens bedömning. Med hänsyn till livsmedelsföretagarens eget ansvar kan det finnas skäl att jämka ersättningen enligt

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: , om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Följden av aktuell notering i hästpasset är klar och tydlig enligt gällande regler. Det åligger även livsmedelsföretagaren att kontrollera informationen.

text: LFB har beretts tillfälle att yttra sig över Livsmedelsverkets yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Relevant livsmedelslagstiftning

text: Den offentliga kontrollen vid slakt regleras i förordning

text: (EG) nr 854/2004

text: [1] . Av

text: artikel 5

text: och bilaga I till förordningen framgår vad den officiella veterinärens inspektionsuppgifter i slakterier består av. Enligt

text: artikel 5 a

text: ) ska bl.a. information från livsmedelskedjan kontrolleras. Livsmedelsföretagarens primära ansvar för att garantera livsmedelssäkerheten och det civilrättsliga eller straffrättsliga ansvaret ska inte påverkas av genomförandet av offentlig kontroll enligt

text: artikel 1.3 i förordningen

text: . [2]

text: Livsmedelsföretagare som driver slakterier ska begära, ta emot, kontrollera och reagera på information från livsmedelskedjan enligt avsnitt III i bilaga II till förordning

text: (EG) nr 853/2004

text: [3] . Uppgifter om veterinärmedicinska preparat, behandlingsdatum och karenstid utgör sådan relevant information om livsmedelskedjan som behövs för att kontrollera faror i livsmedelsproduktionen (se bilaga I, del A, III, punkten 8 b) i förordning nr 852/2004 [4] och bilaga II, avsnitt II, punkten 3 i förordning [EG] nr 853/2004).

text: Bestämmelser om hästpass och slaktintyg finns i genomförandeförordning

text: (EU) 2015/262

text: [5] . Enligt

text: artikel 37.1

text: är en förklaring i identitetshandlingen om ett att hästdjur inte lämpar sig för livsmedel oåterkallelig. En sådan förklaring ska undertecknas av både hästägaren och företrädare för behörig myndighet eller veterinär.

text: Relevant skadeståndsrättslig lagstiftning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: I

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: finns regler om jämkning av skadestånd vid medvållande. Enligt bestämmelsen kan skadestånd med anledning av ren förmögenhetsskada jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkning ska ske med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och övriga omständigheter.

text: Enligt kommentaren till

text: skadeståndslagen

text: kan ett exempel på medvållande vara att någon helt okritiskt tagit fasta på en felaktig uppgift från en tjänsteman, fast personen rimligen måste förstått att tjänstemannen inte närmare övervägt saken (se Bengtsson, Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: , [13 juni 2017, Zeteo] kommentaren till

text: 6 kap. 1 §

text: under rubriken Speciella situationer).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt Justitiekanslern ligger det närmast till hands att pröva anspråket utifrån bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: Livsmedelsverket har i det aktuella ärendet godkänt en häst för slakt trots en notering i hästpasset som innebar att hästen skulle ha uteslutits från livsmedelskedjan. Att godkänna en häst trots noteringen, som är oåterkallelig, måste anses vara oaktsamt. Ett beslut om att godkänna eller utesluta en häst från slakt är ett beslut eller en åtgärd vid myndighetsutövning. Den direkta följden av beslutet blev att det parti kött som blandats med aktuellt hästkött återkallats. Staten är därför skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , vilket också har vidgåtts av Livsmedelsverket.

text: LS har genom de fakturor som lämnats in styrkt att skadan uppgått till angivet belopp. Livsmedelsverket har inte heller ifrågasatt underlaget för betalningar av skadans storlek.

text: Frågan är om LS varit medvållande på sådant sätt att det finns skäl att sätta ned ersättningen enligt

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: Vid kontroll av djur som är avsedda för livsmedelsproduktion kan konstateras att såväl Livsmedelsverket som det enskilda livsmedelsföretaget har ett ansvar för att kontrollera och säkerställa att livsmedelslagstiftningen efterföljs. Det primära ansvaret finns, enligt ovan återgivna förordningar, hos livsmedelsföretagaren. Det allmänna ska kontrollera att livsmedelsföretagaren fullgör sina förpliktelser.

text: Kontrollen av hästen gjordes av LS ägare tillsammans med en representant från Livsmedelsverket. Att kontrollera eventuella noteringar i hästpass och veterinärmedicinska preparat ankommer, enligt redogjorda förordningar, på såväl livsmedelsföretagen som Livsmedelsverket.

text: Såvitt framgår av utredningen har LS haft tillgång till hästpasset innan Livsmedelsverket fick del av det. Vidare är det primärt livsmedelsföretagaren som ska kontrollera att djur är lämpade som livsmedel. Den typ av notering i hästpasset som det är fråga om här, innebär alltid att ett djur inte anses lämpat som livsmedel. LS har följaktligen också haft en kontrollplikt som inte kan anses ha fullgjorts i tillräcklig grad. Underlåtenheten har medverkat till att den aktuella skadan uppkommit. Att LS efter att veterinären godkänt hästen för slakt inte kunnat kontrollera hästpasset igen kan därför inte anses ha någon avgörande betydelse för frågan om medvållande. Vid en jämförelse mellan vållandet på ömse sidor och med beaktande av omständigheterna i övrigt, får det anses skäligt att jämka det skadestånd som staten har att utge med hälften till vad som annars skulle utgå, dvs. 172 200 kr.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 854/2004 av den 29 april 2004

text: om fastställande av särskilda bestämmelser vid genomförandet av offentlig kontroll av produkter av animaliskt ursprung avsedda att användas för livsmedel. [2] Jfr

text: artikel 17 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 178/2002 av den 28 januari 2002

text: om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet och om förfaranden i frågor som gäller livsmedelssäkerhet. [3] Europarlamentets och

text: rådets förordning (EG) nr 853/2004 av den 29 april 2004

text: om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung. [4]

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 852/2004 av den 29 april 2004

text: om livsmedelshygien. [5] Kommissionens genomförandeförordning

text: (EU) 2015/262

text: av den 17 februari 2015 om fastställande av bestämmelser i enlighet med

text: rådets direktiv 90/427/EEG

text: och

text: vad gäller metoder för identifiering av hästdjur.


title: Justitiekanslerns remissyttrande över departementspromemorian Hälso- och sjukvård till personer som vistas i Sverige utan tillstånd (Ds 2012:36)

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig över rubricerade departementspromemoria och får med anledning härav anföra följande.

text: Rätten till bästa möjliga hälsa – en mänsklig rättighet

text: Rätten till bästa möjliga hälsa är en grundläggande mänsklig rättighet enligt FN-konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter (ESK-konventionen). Enligt den tolkning av konventionen som har gjorts av Kommittén för ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, i egenskap av övervakningskommitté för ESK-konventionen, ska denna rättighet åtnjutas av samtliga som befinner sig inom en stats gränser.

text: Reglering av rätten till hälsa förekommer även i ett flertal andra konventioner m.m. som Sverige anslutit sig till.

text: FN-organ har tidigare riktat kritik mot Sverige och det sätt på vilket hälso- och sjukvården för bl.a. asylsökande och personer som vistas i Sverige utan tillstånd är organiserad. Kritiken har riktat sig mot bl.a. de begränsningar i tillgången till sjukvård som finns för dessa personer.

text: I promemorian föreslås att rätten till hälso- och sjukvård ska omfatta alla barn oberoende av juridisk status. Rätten till vård för personer som har fyllt 18 år och som vistas utan tillstånd i Sverige föreslås däremot – i likhet med vad som gäller för asylsökande – vara fortsatt begränsad jämfört med vad som gäller för personer som är bosatta i landet. Någon närmare analys eller argumentation för att förklara detta ställningstagande finns inte i promemorian. Enligt min mening måste det ifrågasättas om det går att sakligt motivera att, när det gäller personer som har fyllt 18 år, göra en skillnad mellan här bosatta personer och asylsökande (som visserligen faller utanför det aktuella förslaget) samt personer som vistas i Sverige utan tillstånd. En differentiering av rätten till vård på det sätt som föreslås i promemorian är svår att förena med Sveriges internationella åtaganden om bästa möjliga hälsa för var och en. Både asylsökande och personer som vistas i Sverige utan tillstånd bör därför, oavsett ålder, erbjudas hälso- och sjukvård i samma omfattning och på samma villkor som här bosatta personer. Ett sådan synsätt stämmer även överens med den bedömning som gjordes i betänkandet Vård efter behov och på lika villkor – en mänsklig rättighet (

text: SOU 2011:48

text: Medhjälp till brott mot

text: utlänningslagen

text: När det gäller förhållandet mellan den föreslagna nya lagen och bestämmelserna om medverkan till brott i

text: 23 kap. 4 § brottsbalken

text: finner Justitiekanslern anledning att framföra följande synpunkter.

text: I promemorian anförs, utan någon närmare utredning eller analys, att det inte kan anses utgöra medhjälp till brott mot

text: utlänningslagen

text: att hälso- och sjukvårdspersonal som inom ramen för sitt yrkesutövande arbetar med personer som vistas i landet utan nödvändiga tillstånd ”så länge personalen endast utför det som åligger dem enligt anställningsavtal samt hälso- och sjukvårdsförfattningar som hälso- och sjukvårdslagen och den nya lagen” (promemorian, s. 65).

text: Förslaget innebär att ett landsting ska erbjuda utlänningar som har fyllt 18 år och som vistas i Sverige utan nödvändiga tillstånd bland annat ”vård som inte kan anstå”. Även om det finns förtydliganden och riktlinjer till ledning för tillämpningen av detta begrepp, är det i det enskilda fallet den som utför behandlingen som måste avgöra vilken vård som inte kan anstå. Det kan inte uteslutas utan framstår närmast som självklart att det förekommer fall där det inte är givet vad som åligger hälso- och sjukvårdspersonalen i detta avseende. Eftersom det ännu inte finns någon ändamålsenlig ordning för att föra patientjournaler över den vård som erbjudits personer som vistas i landet utan tillstånd, torde detta gälla särskilt vid vård av dessa patienter.

text: Promemorians skrivning synes innebära att bedömningen av vad som åligger hälso- och sjukvårdspersonal enligt anställningsavtal samt hälso- och sjukvårdsförfattningar skulle kunna få betydelse för bedömningen av om någon ur personalen har gjort sig skyldig till medhjälp till brott mot

text: utlänningslagen

text: Att det över huvud taget skulle kunna komma i fråga att en av sjukvårdspersonal, i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet, vidtagen vårdåtgärd skulle kunna anses utgöra brott framstår i och för sig som en orimlighet. Mot bakgrund av det som sägs i promemorian bör dock betonas att begreppet ”vård som inte kan anstå” inte är precist utan ger utrymme för tolkning. Ur ett rättssäkerhetsperspektiv är det inte godtagbart att ett sådant begrepp såvitt kan förstås skulle ligga till grund för en avgränsning av det straffbara området.

text: Om asylsökande och personer som vistas i Sverige utan tillstånd erbjuds vård i samma omfattning och på samma villkor som här bosatta personer undviker man den nu beskrivna problematiken. Även detta bör beaktas vid bedömningen av om det är sakligt motiverat att differentiera rätten till vård med hänsyn till den vårdbehövandes ålder och juridiska status.


title: Remissyttrande över promemorian Konkurrensskadelag (Ds 2015:50)

text: I promemorian lämnas förslag till genomförandet i svensk rätt av

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104/EU av den 26 november 2014

text: om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser (direktivet). Justitiekanslern lämnar följande synpunkter.

text: Användningen av bevis m.m.

text: Enligt direktivet ska medlemsstaterna se till att nationella domstolar, i förfaranden som rör skadestånd på grund av att konkurrensrätten har överträtts, under vissa förutsättningar kan förelägga svaranden eller en tredje part att lämna ut relevanta bevis som de förfogar över (

text: artikel 5

text: ). Möjligheten att i sådana förfaranden få ut handlingar som finns i konkurrensmyndigheters ärendeakter ska dock i ett antal avseenden begränsas. Till exempel ska vissa typer av handlingar hos konkurrensmyndigheterna – nämligen förklaringar inom ramen för eftergiftsprogram och förlikningsinlagor – inte kunna omfattas av föreläggandena (

text: artikel 6

text: ). För att säkerställa att dessa begränsningar får ”full verkan” ska medlemsstaterna också vidta vissa andra åtgärder. Således ska medlemsstaterna se till att bevis som omfattas av begränsningarna, när någon erhåller dessa enbart genom tillgång till konkurrensmyndighetens akt, antingen inte godkänns vid skadeståndstalan eller ”på annat sätt skyddas”. För att undvika ”handel med bevis” ska medlemsstaterna vidare se till att bevis som någon erhåller endast genom tillgång till en konkurrensmyndighets akt ”endast kan användas vid en skadeståndstalan som väckts av denna person eller av någon som tagit över dennes rättigheter”. (Se

text: artikel 7

text: och förklaringssats 32.)

text: I promemorian hänvisas, vad gäller direktivets krav att domstol i samband med en skadeståndstalan av aktuellt slag ska kunna bestämma om utlämnande av bevis, till reglerna om edition i

text: 38 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Dessa bedöms i det aktuella avseendet som tillräckliga. Däremot föreslås nya regler som, i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet, inskränker editionsskyldigheten beträffande handlingar som finns i en konkurrensmyndighets akt (se 6–9 §§ i den förslagna konkurrensskadelagen). Bl.a. ska skyldigheten att lämna ut bevis inte omfatta förklaringar inom ramen för eftergiftsprogram och förlikningsinlagor (se 6 § första stycket p.1 och 2). Om parterna är oense om en handling omfattas av nämnda undantag från edition kan frågan under vissa förutsättningar prövas av rätten (se 6 § tredje stycket). Enligt direktivet får domstolen under inga omständigheter ge andra tillgång till sådana handlingar. I promemorian görs bedömningen att genomförandet av detta krav lämpligast sker genom en bestämmelse som föreskriver att rätten, om den vid sin prövning finner att den aktuella handlingen omfattas av undantaget från edition, omedelbart ska återlämna handlingen till ingivaren. Enligt författningskommentaren bör det av rättens beslut framgå att handlingen återlämnas. Någon kopia av handlingen ska inte sparas i akten. Rättens beslut att en handling omfattas av undantaget från edition får inte överklagas särskilt utan först i samband med dom eller slutligt beslut. Vid ett eventuellt överklagande av beslutet kommer därmed den högre instansen av allt att döma vid sin prövning inte ha tillgång till handlingen i fråga. Detta framstår inte som särskilt ändamålsenligt. Mot den bakgrunden anser Justitiekanslern att bestämmelsens utformning bör övervägas ytterligare och att det i det sammanhanget bör klargöras på vilket sätt överinstansen ska få tillgång till handlingen om rättens beslut att den är undantagen från edition överklagas. Justitiekanslern har i övrigt inte något att erinra mot promemorians bedömningar och förslag i dessa delar.

text: I promemorian bedöms vidare att det på grund av direktivet är nödvändigt att införa lagregler som innebär att vissa handlingar, om någon fått del av dem enbart genom tillgång till en konkurrensmyndighets akt, inte får åberopas i mål om konkurrensskadestånd. Utöver detta måste det införas regler som i enlighet med direktivet begränsar den personkrets som får åberopa handlingar. Så måste ske trots att reglerna – som innefattar bevisförbud – kommer i tydlig konflikt med svensk rättstradition. Med utgångspunkt i direktivets utformning finner Justitiekanslern inte skäl att ifrågasätta dessa bedömningar (se promemorian s. 102 ff.). Eftersom de nya reglerna kommer att utgöra undantag från principen om fri bevisföring, vilken är grundläggande i svensk processrätt, är det dock av stor vikt att de utformas och avgränsas på ett tydligt sätt. De överväganden som görs i anslutning till utformningen bör också redovisas med viss noggrannhet.

text: Den aktuella regleringen finns i 10 § i förslaget i till konkurrensskadelag. I promemorians författningskommentar (s. 140 ff.) presenteras överväganden beträffande utformningen. Justitiekanslern har i huvudsak inget att invända mot det som anförs där. Följande kan dock anmärkas.

text: Regeln har utformats på så sätt att det, när handlingar åtkommits endast genom tillgång till en konkurrensmyndighets akt, saknar betydelse för bevisförbudets tillämpning enligt vilket regelsystem handlingen erhållits. Detta synes principiellt invändningsfritt, och är av vikt eftersom handlingar ur Konkurrensverkets akter kan åtkommas av enskilda inte endast genom edition, utan även på den grunden att de utgör allmänna handlingar (jfr promemorian s. 93 och 141). Den praktiska tillämpningen av den föreslagna paragrafen när handlingar lämnats ut av Konkurrensverket med stöd av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och offentlighets- och sekretesslagen (OSL) berörs dock endast mycket kortfattat i promemorians lagkommentar. Vad som kommer att gälla i olika tillämpningssituationer kan förtjäna att belysas och exemplifieras ytterligare i den vidare beredningen av lagstiftningsärendet.

text: Rättskraftsfrågor

text: Enligt direktivet ska medlemsstaterna se till att en överträdelse av konkurrensrätten som en nationell konkurrensmyndighet eller en överprövningsdomstol har slagit fast i ett slutligt beslut ska anses vara ett faktum som inte kan vederläggas vid en skadeståndstalan (

text: artikel 9

text: ). I promemorian föreslås därför en regel av innebörden att vissa slutliga avgöranden om att konkurrensrätten har överträtts inte får prövas på nytt (11 § första stycket i förslaget till konkurrensskadelag).

text: Även här medför direktivet, som framhålls i promemorian, att undantag måste ske från vad som i allmänhet gäller inom den svenska processrätten. Här är det fråga om huvudreglerna att en tidigare gjord prejudicialprövning saknar bindande verkan vid en efterföljande prövning, samt att ett avgörandes rättskraft endast gäller mellan parterna. Undantag från dessa principer är dock mer vanligt förekommande än undantag från de principer om bevisföring som behandlats ovan (jfr t.ex. Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , Zeteo, kommentaren till

text: 17 kap. 11 §

text: Justitiekanslern har i sak inget att erinra mot promemorians förslag heller i denna del. Vissa klargöranden bör dock ske beträffande tillämpningen av den föreslagna lagregeln. Regeln synes innebära att bindande verkan endast ska tillmätas ställningstaganden att överträdelser faktiskt skett, medan ställningstaganden av den motsatta innebörden (ingen överträdelse) inte ska ha någon sådan verkan. För undvikande av oklarheter bör lagstiftarens syn på regelns tillämpningsområde i detta avseende förtydligas i den vidare beredningen.

text: I promemorian berörs heller inte frågan om vad som närmare innefattas i prövningen av om ”konkurrensrätten har överträtts”, och således var gränsen går till det som är att hänföra till skadeståndsanspråket i övrigt och således inte omfattas av eventuell rättskraft. I vilken omfattning omfattas till exempel eventuella bedömningar av överträdelsens omfattning i förhållande till den skadeståndssökande? Det kan – för att undvika tillämpningssvårigheter – finnas anledning att i lagstiftningsärendet utveckla även detta.