title: Fråga om socialnämnden varit passiv i ett ärende angående en elev i grundskolan som "skolvägrade"

text: Justitieombudsmannen Kerstin André

text: Fråga om socialnämnden varit passiv i ett ärende angående en elev i grundskolan som ”skolvägrade”

text: Elevvårdsteamet vid Frösåkersskolan i Östhammars kommun klagade på hur Socialnämnden i Östhammars kommun har handlagt ett ärende angående en högstadieelev, AA, som under flera år inte fullgjorde sin skolplikt. Elevvårdsteamet anförde att skolan gjort flera anmälningar till socialnämnden som dock varit passiv.

text: Socialnämndens arbetsutskott i Östhammars kommun anförde i ett yttrande över anmälan i huvudsak följande.

text: Den aktuella eleven har varit aktuell för utredning enligt

text: socialtjänstlagen

text: vid två tillfällen, dels 1999-10-06 till och med 2000-04-13 och dels 2001-l0-19 till och med 200l-12-21. Socialtjänsten handlägger ej elevvårdsärenden som det påstås i skrivelsen till JO. Det ansvaret åvilar skolan med stöd av

text: skollagen

text: . Socialtjänsten handlägger socialtjänstärenden enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Utredningar enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: har förekommit vid två tillfällen. Båda dessa utredningar är avslutade och planeringen i ärendet är att ett nytt familjerådslag ska genomföras med fokus på följande frågeställningar.  Var ska eleven bo? Vad behöver eleven för att må bra?  Hur ska skolgången se ut? Hur och när ska uppföljning ske?

text: Frågeställningarna är framtagna tillsammans med elevens föräldrar och familjerådslaget beräknas genomföras den 2 februari 2002. Tidigare har det genomförts en utredning som startades 1999-10-06 och avslutades 2000-04-13. Eleven erbjöds då bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: i form av kontaktperson. En person föreslogs som skulle få uppdraget som kontaktperson – familjen avböjde då dom ansåg att personen ej passade. Ovanstående samt de handlingar som redovisas i ärendet visar att socialtjänsten haft ett aktivt arbetssätt och att utredningstiden ej varit så lång som påstås i anmälan. Socialtjänsten har under hösten och under den pågående utredningen aktivt arbetat för att finna lösningar på elevens problem. Planeringen när det gäller familjerådslag redovisas ovan. Sedan våren 2000 pågår ett särskilt utvecklingsprojekt mellan skola och socialtjänst för att stärka samarbetet, utveckla arbetsmetoder och för att skapa förståelse för respektive huvudmans roll, bland annat utifrån

text: socialtjänstlagen

text: och

text: skollagen

text: . Projektet kommer att fortsätta. I detta elevärende har

text: skollagens

text: möjligheter ej tillfullo nyttjats för att bereda eleven undervisning.

text: Socialnämnden anser att förvaltningen gjort ett bra arbete i detta mycket komplicerade ärende. Till remissvaret fogades handlingar ur socialförvaltningens akt angående AA. En representant för elevvårdsteamet yttrade sig över remissvaret och anförde därvid följande (åberopad bilaga har här utelämnats).

text: Av socialnämndens yttrande framgår att socialtjänsten inte handlägger elevvårdsärenden. Benämningen elevvårdsärende är självklart skolans och vi har inte åsikter om på vilket sätt socialtjänsten benämner ärenden av detta slag. Däremot anser vi att vi gjort allt som

text: skollagen

text: kräver – och mer därtill – för att åstadkomma skolgång för eleven i fråga. Utöver det utdrag ur elev- vårdsjournalen som medföljer som bilaga, har vi naturligtvis haft många möten inom skolan, kontakter med hemmet, barn- och ungdomspsykiatriska kliniken och personal från socialtjänsten samt tagit många formella beslut i elevvårdskonferensen. När alla våra ansträngningar inte räckte till och vi oroade oss för att en ung människas framtid skulle gå till spillo, ville vi ha den hjälp som vi tror att socialtjänsten kan ge genom att stödja familjen eller på annat sätt. I nämndens yttrande ges ett antal frågeställningar inför ett nyligen beslutat familjerådslag. Det låter alldeles utmärkt, men kommer i våra ögon alldeles för sent. Dessa åtgärder borde ha satts in redan som ett resultat av socialtjänstens utredning som avslutades i april 2000, dvs. i årskurs sju. Då hade eleven kanske haft en chans till normal skolgång. Nu har hela årskurs åtta och drygt halva årskurs nio gått och eleven har gått miste om en ännu större del av grundskolan. Från socialtjänstens del handlar det naturligtvis om prioriteringar. Vi i elevvårdsteamet på Frösåkersskolan anser att man måste prioritera en ung människa innan det är för sent. JO inhämtade per telefon upplysningar från socialförvaltningen beträffande socialförvaltningens handläggning under vårterminen 2002.

text: I ett beslut den 19 mars 2003 anförde JO André följande.

text: Den rättsliga regleringen

text: Enligt

text: 3 kap. 1 § skollagen (1985:1100)

text: har alla barn som är bosatta i landet skolplikt. Skolplikten motsvaras av en rätt till utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. För att inga skolpliktiga barn skall gå miste om denna rättighet innehåller

text: skollagen

text: bestämmelser dels i

text: 3 kap. 13 § skollagen

text: angående kommunens skyldighet att se till att skolpliktiga elever i dess skola får föreskriven utbildning, dels i

text: 3 kap. 15 § skollagen

text: rörande barnets vårdnadshavares skyldighet att se till att barnet fullgör sin skolplikt.

text: Skollagen

text: innehåller även en bestämmelse om närvaroplikt för den enskilde eleven. Enligt

text: 3 kap. 11 §

text: skall varje barn som fullgör sin skolplikt inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom eller på något annat sätt, delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om barnet inte är sjukt eller har annat giltigt skäl att utebli.

text: Socialnämnden skall enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, som motsvarar

text: 12 § i socialtjänstlagen (1980:620)

text: , verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet.

text: Socialnämnden skall utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd från nämnden (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL, som motsvarar 50 § i 1980 års socialtjänstlag).

text: Bedömning

text: Om det uppstår problem angående en elevs skolgång är det i första hand en fråga för skolan att lösa tillsammans med eleven och dennes föräldrar. Omständigheterna beträffande en elevs frånvaro från skolan kan dock i vissa fall vara sådana att socialnämnden behöver utreda om det finns något behov av stöd eller hjälp från socialtjänstens sida.

text: AA började skolstrejka under vårterminen 1999. Först vårterminen 2002 synes hennes skolgång ha börjat att fungera på ett tillfredsställande sätt. Skolan och socialtjänsten försökte under denna tid att finna en lösning på problemet. Mot bakgrund av den långa tid som AA hade ”skolvägrat” kan man inte påstå att myndigheternas arbete med att få henne tillbaka till skolan var framgångsrikt. Det måste emellertid beaktas att ärendet angående AA otvivelaktigt har varit ovanligt komplicerat. Om detta vittnar både de uppgifter som skolan har lämnat och vad som kom fram vid nämndens utredning.

text: Det ligger i sakens natur att man kan ha olika synpunkter på hur socialnämnden och skolan har handlagt AA:s ärende och de bedömningar som därvid har gjorts. Vad som kommit fram har dock inte föranlett mig att på eget initiativ inleda någon utredning av skolans handläggning. När det gäller socialnämndens agerande har jag inte underlag för att hävda att nämnden varit passiv på så sätt att den inte tagit AA:s problem på allvar. Tvärtom har nämnden inlett utredningar och försökt finna olika lösningar på problemet. Detta hindrar inte att det finns frågetecken rörande nämndens handläggning. Jag kommer att särskilt behandla dels hur familjens förhållanden har belysts i nämndens utredningar, dels verkställigheten av beslutet om kontaktperson.

text: Utredningarna Med anledning av anmälningar från skolan och från BUP utförde socialnämnden två utredningar angående AA. Den första utredningen inleddes den 6 oktober 1999 och avslutades den 13 april 2000. Den andra utredningen påbörjades den 19 oktober 2001 och blev klar den 21 december samma år.

text: När det gäller den utredning som påbörjades den 6 oktober 1999 vill jag inledningsvis påpeka att en utredning som gäller om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd skall enligt

text: 11 kap. 2 § andra stycket

text: SoL, som motsvarar

text: 50 a § i socialtjänstlagen (1980:620)

text: , bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. Om det finns särskilda skäl får socialnämnden förlänga utredningstiden. Den utredning som nämnden inledde i oktober skulle således ha varit klar i början av februari 2000. Såvitt framgår av nämndens yttrande och de handlingar som nämnden har fogat till sitt remissvar har något beslut inte

text: fattats om att förlänga utredningstiden. Jag vill erinra nämnden om att detta är en lagstadgad skyldighet.

text: En utredning inom socialtjänsten skall ges sådan omfattning att den kan ligga till grund för ett korrekt beslut. Hur utredningen skall läggas upp och hur omfattande den skall bli beror på bl.a. hjälpbehovets art. En utredning som rör insatser för barn och ungdom förutsätter en beskrivning av barnets behov men även av vilka resurser som finns i barnets närhet. Det är viktigt att ett beslut om en insats inte fattas utan en tillfredsställande utredning och att det gjorts en bedömning av om den aktuella åtgärden är den lämpligaste för barnet.

text: AA:s skolvägran föranledde självfallet frågor rörande både AA som person och förhållandena i hemmet. Enligt vad som kom fram vid nämndens utredning fanns det inte skäl anta att problemen var att hänföra till någon psykiatrisk problematik hos AA. När det gäller huruvida AA:s hemförhållanden haft någon betydelse för hennes skolvägran är det svårt att utifrån utredningarna avgöra vilka bedömningar som har gjorts i den delen.

text: Under den första utredningen synes utredaren inte ha haft någon kontakt med AA:s mor för att höra om hon kunde lämna några uppgifter som kunde ge en bild av AA:s problem och om hon kanske hade något uppslag till hur man skulle finna en lösning. Någon förklaring till underlåtenheten har inte kommit fram. Än mer förvånande är att faderns förhållanden inte har berörts närmare i utredningen. AA bodde hos honom, och det var därför han som hade ett särskilt ansvar att hjälpa henne och se till att hon gick till skolan. Det finns knappast någon uppgift som beskriver honom som person och få uppgifter som rör hans relation till AA. Någon beskrivning av hur han hade försökt lösa AA:s problem finns inte alls. Det finns inte heller någon redovisning av om han kunde anses ha handlat på ett adekvat sätt eller angående hans förutsättningar för att bidra till att AA kunde förmås att återuppta sin skolgång. Detta är anmärkningsvärt.

text: När nämnden utförde den andra utredningen talade utredarna med båda föräldrarna. Det fördes diskussioner med dem om hur skolgången skulle ordnas för AA. Utan att här närmare gå in på vad som kom fram vid de samtalen kan konstateras att det förekom uppgifter som måste ha föranlett osäkerhet beträffande föräldrarnas förmåga att vara ett fullgott stöd för AA. Härvid kan beaktas att skolan hade ifrågasatt faderns åtgärder för att få AA till skolan. I något sammanhang hade skolan framfört att AA borde placeras i familjehem. Trots detta finns inte heller i den andra utredningen någon beskrivning eller bedömning av det stöd som AA fick eller kunde få från sina närmaste.

text: En utredning inom socialtjänsten angående barn skall så fullständigt och allsidigt som möjligt belysa problemet, dess orsaker och möjliga lösningar. Även om två utredningar har utförts är det på grund av de brister jag pekat på ovan inte möjligt att bedöma om de åtgärder som nämnden vidtog var ändamålsenliga eller tillräckliga. Detta är självfallet inte godtagbart.

text: Kontaktperson Beslutet att utse kontaktperson för AA grundades på den utredning som avslutades i april 2000. Förvaltningen lämnade ett förslag på en kontaktperson, som enligt förvaltningens uppfattning var lämplig för uppdraget, i november 2000.

text: Att förvaltningen först i november 2000, dvs. drygt ett halvt år efter beslutet om att AA skulle få en kontaktperson, kunde presentera ett namnförslag är förvånande med tanke på att situationen redan våren 2000 var akut och uppgiften att finna en kontaktperson därför måste ha varit prioriterad. Jag känner dock till att det i många fall kan vara förenat med stora problem att rekrytera en lämplig kontaktperson. Även om det är djupt otillfredsställande att en kontaktperson inte kunde utses har jag inte underlag för att rikta någon kritik mot nämnden på denna punkt. Däremot kan ifrågasättas om inte svårigheten att finna en kontaktperson borde ha föranlett nämnden att aktualisera andra insatser för AA.

text: I ett fall som det aktuella är det viktigt att det förekommer ett nära samarbete mellan socialtjänst, skola och barnpsykiatri. De regler om sekretess som finns för de olika myndigheterna kan i och för sig begränsa möjligheten att lämna ut vissa uppgifter. Om de berörda enskilda samtycker till att uppgifter, som normalt är hemliga, får lämnas ut utgör sekretessen inte något hinder för att de berörda myndigheterna skall kunna diskutera ärendet.

text: I förevarande fall synes föräldrarna ha samtyckt till att skola, socialtjänst och BUP fick diskutera AA:s ärende med varandra. Mot den bakgrunden ställer jag mig undrande till att skolan först i augusti 2000 synes ha informerats om att en kontaktperson för AA skulle utses. Såvitt framgår av utredningen förefaller skolan inte heller under hösten 2000 ha informerats om svårigheterna att finna en sådan. Det kan inte uteslutas att informationsutbytet varit mer omfattande än vad som kommit fram vid min utredning. Jag har noterat att det enligt remissyttrandet pågår ett projekt i kommunen för att stärka samarbetet mellan skola och socialtjänst. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att göra något ytterligare uttalande i denna del.

text: Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Information Permission

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende angående bristfällig information till målsägande om gärningsmannens permission

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: I en artikel i Göteborgs-Posten den 8 september 2006 framkom uppgifter om att det inte hade gått ut någon underrättelse till en målsägande om gärningsmannens permission från anstalten. Jag beslutade därför den 11 september 2006 att inleda en utredning i saken. Aktuellt lagrum i sammanhanget är

text: 35 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt.

type: stycke

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över vilka försök som hade gjorts för att kontakta målsäganden i det aktuella fallet och vilka överväganden som gjordes när detta inte lyckades. Kriminalvården anmodades även att redogöra för de rutiner som tillämpas när det gäller målsägandeinformation.

text: Kriminalvården, genom generaldirektören AA, anförde i ett yttrande den 29 november 2006 följande.

text: Sakförhållanden

text: Kriminalvården, Region Väst, har i yttrande till huvudkontoret anfört följande i fråga om sakförhållanden (här med utelämnande av personuppgifter): BB dömdes den 21 februari 2006 till fängelse två (2) år sex (6) månader för våldtäkt mot barn m.m. Verkställigheten i anstalt inleddes på anstalten Skänninge den 23 maj 2006. BB är dömd för brott för vilka, enligt bestämmelserna i

text: 35 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL), information skall lämnas till brottsoffer. Personuppgifter om det aktuella brottsoffret (namn och adress) fanns i bilaga till domen. Det framgick dock av domen att brottsoffret var minderårigt, i vilket fall förfrågan om information enligt Kriminalvårdens s.k. handbok skall ställas till barnets vårdnadshavare. Dennas namn och adress fanns inte angivet i domshandlingarna. Anstalten Skänninge valde då att sända förfrågan via målsägandebiträdet i målet, advokaten CC. Anstalten Skänninge antecknade den 1 juni 2006 i akten att ”Förfrågan om målsägarinformation är skickad till målsägandes advokat som vidarebefordrar förfrågan”. BB förflyttades den 17 juni 2006 till anstalten Skogome. Av slutanteckning från anstalten Skänninge framgick att svar på förfrågan om målsägarinformation inte hade inkommit. Då BB vid denna tidpunkt redan passerat den generella och

text: individuella minimitiden för normalpermission prövades permissionsfrågan skyndsamt, beslut om permissionsplan fattades i kollegium den 13 juli 2006. Under perioden fram till den 23 juli 2006 medgavs en permission under fyra timmar med tillsyn av personal, därefter under perioden fram till den 23 augusti 2006 en permission om åtta timmar utan tillsyn och därefter ytterligare permissioner enligt bestämmelserna om normalpermission. BB skötte sin första permission (fyra timmar med tillsyn) utan anmärkning och beviljades sin första permission på egen hand (åtta timmar) den 8 augusti 2006. Inför permissionen hade BB:s kontaktman, DD, som ansvarade för brottsofferinformationen, upprepade gånger sökt advokat CC på telefon för att kontrollera att det faktiskt förhöll sig så att brottsoffrets vårdnadshavare inte önskade information. Kontaktmannen hade även gjort försök att via adressregister på nätet själv spåra vårdnadshavaren. På grund av bristande kunskap och bristande rutiner hos anstalten hade kontaktmannen dock inte sökt i folkbokföringens dataregister SPAR (som alla enheter inom Kriminalvården har tillgång till) där en enkel sökning direkt hade tagit fram vårdnadshavarens namn och adress (samma adress men annat efternamn än brottsoffret). BB tilläts därför gå ut på sin första permission, på egen hand, utan att brottsoffrets vårdnadshavare blivit tillfrågad om hon önskade information. BB skötte denna permission, som han tillbringade tillsammans med sina föräldrar, utan anmärkning. Fjorton dagar därefter, den 22 augusti 2006, tog vårdnadshavaren själv telefonkontakt med anstalten och fick då av vikarierande kontaktmannen, EE, upplysningar om tid och plats för den kommande permissionen den 2–3 september 2006. DD hade i god tid före sin semester i augusti planerat BB:s tredje permission. Hon fortsatte att söka advokat CC, dock utan resultat. DD har delegation att fatta beslut om normalpermission, dock ej första normalpermission som beslutas lägst av kriminalvårdsinspektör. Av delegationen framgår att ett ärende skall överlämnas till närmast överordnad chef om ärendet är av principiell betydelse, av större omfattning, kan få betydelse utanför ansvarsområdet, föranleda stort intresse i massmedia eller om tveksamhet uppkommer vid avgörandet. DD gjorde själv bedömningen att BB kunde få tillbringa sin tredje permission hos sin familj i A, väl medveten om att även brottsoffret var bosatt i samma stadsdel och att kontakt ej etablerats med brottsoffrets vårdnadshavare. DD var helt övertygad om att BB inte tänkte ta kontakt med brottsoffret under permissionen, vilket ej heller skedde, och fann ej anledning att samråda i ärendet med närmaste chef. BB skötte således även sin tredje permission utan anmärkning. Genom att vårdnadshavaren spontant tog kontakt med anstalten och därigenom fick upplysning om tid och plats för BB:s permission var hon informerad, innan permissionen ägde rum. Hade vårdnadshavaren inte själv tagit denna kontakt hade hon inte fått någon underrättelse om permissionen, eftersom DD eller EE inte kunnat få fram uppgift om hennes adress och telefonnummer.2

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt

text: 35 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall, om en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid, målsäganden tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om i vilken anstalt den intagne befinner sig, om den intagne förflyttas till öppen anstalt, om den intagne får permission enligt 32 §§, om den intagne 2 Från Kriminalvården har inhämtats att de tjänstemän som omnämns i remissvaret med initialerna DD och EE är FF och GG. Vistas utanför anstalt enligt 11, 14, 34, 37, 38 eller 43 §§, om den intagne avtjänar en del av straffet genom verkställighet utanför anstalt enligt 33 a §, om den intagne eller Kriminalvården ansöker om omvandling enligt lagen (

text: ) om omvandling av fängelse på livstid, om den intagne friges, om den intagne rymmer och om den

text: intagne uteblir efter permission eller någon annan vistelse utanför anstalten. En begärd underrättelse behöver inte lämnas angående en planerad vistelse utanför anstalten när en underrättelse på grund av beslutad bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig. Detsamma gäller när en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Underrättelse till målsägande angående frigivning skall lämnas i lämplig tid före frigivningen och i andra fall så tidigt som möjligt. Underrättelsen skall utformas på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Enligt

text: 6 kap. 11 § föräldrabalken

text: (1949:381, FB) har en vårdnadshavare rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter.

text: Kriminalvårdens rutiner

text: Beslut i fråga om målsägandeinformation fattas enligt Kriminalvårdens arbetsordning (KVAF 2006:17) bilaga 1 av verksamhetsstället. Chefen för verksamhetsområdet kan delegera uppgiften till en anställd som vunnit tillräcklig kunskap om och erfarenhet av aktuell ärendetyp. Om ett ärende är av svår beskaffenhet, har principiell betydelse, är av större omfattning, kan få betydelse utanför ansvarsområdet, föranleda stor uppmärksamhet i massmedia eller uppkommer tveksamhet inför beslut i ärendet skall det överlämnas till närmast överordnad chef för avgörande om fortsatt handläggning (avsnitt 15 i arbetsordningen). I Kriminalvårdens Handbok i rättsvård, kapitlet om målsägandeinformation, anges bl.a. följande. Förfrågan om målsägandeinformation och eventuella underrättelser skall, för det fall att målsäganden är underårig, skickas till målsägandens vårdnadshavare. Om målsäganden inte svarar på förfrågan om målsägandeinformation trots att Kriminalvården fått rätt adress får Kriminalvården anses ha fullgjort sin skyldighet då brev har skickats till målsäganden med uppmaning om att inkomma med svar (s. 4). Som metod för att hitta namn och adress till målsäganden anges adress i domen, adresskontroll i SPAR, kontakt med Skatteverket, kontakt med domstolen och eventuellt kontakt med målsägandebiträde, polis eller åklagare. Vidare anges att om alla nämnda åtgärder utförts får myndigheten anses ha fullgjort sin skyldighet (s. 5 f.). Kapitlet i sin helhet bifogas till detta yttrande.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Kriminalvården Region Väst har yttrat följande: Kriminalvårdschefen för verksamhetsområde Skogome har efter att ärendet uppmärksammats i media haft personlig kontakt med vårdnadshavaren och i samråd med henne kommit överens om på vilket sätt information om BB:s kommande permissioner skall ske. Kriminalvårdschefen har också informerat vårdnadshavaren om att anstalten inte kommer att medverka till att förlägga BB framtida permissioner till A. BB är införstådd om det. I stort sett alla intagna på anstalten Skogome är dömda för brott för vilka enligt bestämmelserna i 35 § KvaL information skall lämnas till brottsoffer. Således skall all personal med klientnära arbetsuppgifter kunna hantera målsägandeinformation. Av utredningen framgår att kontaktmannen i aktuellt ärende saknar kunskap om hur man söker efter brottsoffrens adress i folkbokföringens dataregister SPAR. Hon har heller inte med högre chef eller klienthandläggare samrått i ärendet, vilket hon enligt Region Västs mening skulle ha gjort, innan hon medgav permission till det område, där brottsoffret är bosatt. Det föreligger ett angeläget utbildningsbehov inom anstalten att lära kontaktmännen handlägga målsägandeinformation enligt rättsvårdshandboken. Anstalten Skogome kommer att se till att sådan utbildning snarast kommer till stånd. Huvudkontoret vill för egen del anföra följande.

text: Formerna för hur målsägande skall underrättas om sin rätt till information enligt 35 § KvaL är reglerade i Kriminalvårdens Handbok för rättsvård som utgör ett stöd för den person som handlägger visst ärende. Vårdaren DD handlade frågan om målsägandeinformation. Hon sökte målsägandebiträdet, advokaten CC, flera gånger för att efterhöra målsägandens inställning i informationsfrågan. Sådan kontakt är fullt legitim att ta och torde vidare, under förutsättning att målsäganden specifikt hänvisat till sitt biträde i fråga om målsägandeinformation, kunna vara tillräcklig. I förevarande fall har emellertid någon sådan hänvisning inte givits. Som alternativa sätt att ta reda på korrekta uppgifter om målsäganden föreslås i handboken bl.a. en sökning i SPAR. En sådan sökning hade i det aktuella fallet lett till att målsäganden hade kunnat underrättas på ett korrekt sätt. Anstalten kan därför i detta avseende inte sägas ha gjort vad som ålegat den. Att svaret på förfrågan om målsägandeinformation uteblivit kan inte heller i ett fall som det förevarande jämställas med ett nekande svar eftersom osäkerhet har förelegat i fråga om målsäganden verkligen fått förfrågan. I sammanhanget kan dock noteras att den person som handlade frågan om målsägandeinformation och permission för BB förutom att ta kontakt med målsägandebiträdet även försökte hitta korrekta uppgifter på annat sätt än genom sökning i SPAR. Sammantaget ser Kriminalvården – särskilt med beaktande av att fråga är om allvarlig brottslighet riktad mot ett barn och att anstalten varit medveten om eller i varje fall misstänkt att någon information inte nått målsäganden – allvarligt på det inträffade och anser att anstalten under förevarande omständigheter borde ha övervägt att inte medge BB permission. Av utredningen framgår att det främst är fråga om bristfällig handläggning i ett enskilt fall. Kriminalvården delar mot denna bakgrund regionens bedömning i fråga om vikten och behovet av utbildning i fråga om målsägandeinformation. Kriminalvården vill vidare anföra följande. Kriminalvårdens controllerfunktion fick i maj 2006 i uppdrag att genomföra en genomlysning av målsägandeinformationen. Syftet var att se om hanteringen av informationen handläggs i enlighet med lagstiftningen, Kriminalvårdens föreskrifter, rättshandbok och olika former av systemstöd. Översynen syftade även till att visa på goda och säkra rutiner för arbetet och påtala eventuella brister och förbättringsmöjligheter. I en rapport den 30 juni 2006 (dnr 02-2006-21657) anfördes bl.a. följande: Vi har i våra stickprovskontroller i de allra flesta fall funnit att förfrågan om målsägandeinformation hanterats korrekt och har skickats till rätt personkrets. – – – Rutinerna när svar på förfrågan om målsägandeinformation inkommer alternativt inte inkommer skiftar mellan de tillfrågade anstalterna. Vissa anstalter sätter en tid i förfrågan när svar senast skall inkomma. Den tiden sätts i relation till den strafftid den intagne har. Andra anstalter väntar en viss tid och betraktar uteblivet svar som ett nej. Ibland dokumenteras att svar inte inkommit. När svar inte inkommit kontrollerar de flesta adressen och några anstalter skickar påminnelse. Några anstalter skickade med svarskuvert i förfrågan. När förfrågan kommer i retur uppger samtliga anstalter att de efterforskar adressen enligt handbokens rekommendationer. Följer man råden i handboken anser man att det normalt inte är några svårigheter, men väl tidsödande, att få fram rätt adress. – – – Sammanfattningsvis kan sägas att möjligheterna att göra fel och/eller tillämpa regelverket olika är stora i arbetsprocessen runt målsägandeinformation. Det är oerhört viktigt och en förutsättning för att hanteringen i övrigt skall bli korrekt att det finns tillräcklig kompetens och kontrollsystem i det skede när man avgör vem som skall tillfrågas om målsägandeinformation. Rättsvårdshandboken uppfattas av de flesta anstalter som ett bra stöd men det har uppkommit ett antal frågor där tydligare normering efterfrågas.

text: Kriminalvården genomför nu en översyn av avsnittet om målsägandeinformation i rättsvårdshandboken för att ge ytterligare stöd vid handläggningen av dessa ärenden. Kriminalvårdens generaldirektör har i en skrivelse till berörd personal lämnat kompletterande anvisningar om hur målsägandeinformationen skall hanteras i avvaktan på att översynen av handboken blir färdig. Till yttrandet bifogades även det nyss nämnda avsnittet om målsägandeinformation ur Kriminalvårdens rättsvårdshandbok.

text: Bedömning

text: Under förutsättning att en intagen avtjänar straff för ett brott som har riktat sig mot någons liv, hälsa, frihet eller frid skall målsäganden, enligt

text: 35 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, tillfrågas om han eller hon vill bli underrättad om den intagnes situation, t.ex. i vilken anstalt den intagne befinner sig och om den intagne får vissa typer av permission. Kriminalvården har således en lagstadgad skyldighet att fråga målsäganden om han eller hon vill hålla sig underrättad om den intagne. Kriminalvården kan sedan, i vissa undantagsfall, frångå en sådan begäran, t.ex. om en underrättelse kan befaras medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Jag vill dock betona att målsäganden alltid skall tillfrågas. På vilket sätt målsäganden skall tillfrågas är inte reglerat i lag eller annan författning. I Kriminalvårdens rättsvårdshandbok finns emellertid ett utförligt och instruktivt avsnitt i frågan. Av remissvaret framgår också att Kriminalvården tar problemet med målsägandeinformationen på stort allvar, och jag noterar att en översyn nu görs av det aktuella avsnittet i rättsvårdshandboken i syfte att ytterligare underlätta tillämpningen av 35 § kriminalvårdslagen.

text: När det gäller det aktuella fallet har Kriminalvården lämnat en redogörelse för vilka åtgärder som vidtogs i försöket att kontakta målsäganden. Som framgår av yttrandet har dock anstalten inte vidtagit samtliga de åtgärder som finns upptagna i rättsvårdshandboken. Särskilt anmärkningsvärt är att SPAR- registret inte utnyttjats. För denna underlåtenhet förtjänar anstalten allvarlig kritik. Jag instämmer också i Kriminalvårdens, Region Väst, kritiska syn på att ärendet inte överlämnades till högre chef för beslut.

text: Jag är medveten om att det i vissa fall – i synnerhet vid sexualbrott – är mycket ovanligt att målsägandens namn och adress redovisas i den del av domen som är offentlig, eftersom dessa uppgifter, av förklarliga skäl, åtnjuter ett starkt sekretesskydd. I samband med att domen expedieras till Kriminalvården redovisas heller inte målsägandens namn och adress i de fall där domstolen förordnat om sekretess och om att denna skall bestå. Konsekvensen är att det ibland kan vara svårt eller i vart fall omständligt för Kriminalvården att fullgöra sina skyldigheter enligt 35 § kriminalvårdslagen. I Kriminalvårdens rättsvårdshandbok föreslås, som tidigare sagts, en rad olika sätt att få fram aktuella adressuppgifter m.m. Där nämns i och för sig målsägandebiträdet som en eventuell kontaktmöjlighet. Enligt min mening bör dock Kriminalvården inte förlita sig på målsägandebiträdet. Det är att märka att målsägandebiträdets uppdrag, i normalfallet, avslutas senast i samband

text: med att domen i brottmålet vinner laga kraft och att målsägandebiträdet därefter inte har någon skyldighet att bistå vare sig målsäganden eller Kriminalvården. Med hänsyn till vad Kriminalvården i övrigt har anfört finner jag att någon ytterligare åtgärd inte är påkallad från min sida.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Allvarlig kritik mot Socialnämnden i Luleå kommun för att två socialsekreterare hjälpt en förälder att svara på stämningsansökan från den andre föräldern i ett familjemål

sammanfattning: I ett mål om boende och umgänge enligt föräldrabalken, FB, hjälpte två socialsekreterare en förälder att svara på stämningsansökan. De båda socialsekreterarna upprättade ett yttrande som fogades till svarsskrivelsen. I beslutet uttalar JO att när två socialsekreterare, på ett sådant sätt som har skett i det här fallet, hjälper den ena föräldern att svara på en stämningsansökan är det nästintill ofrånkomligt att den förälder som har väckt talan kommer att uppfatta det som att förvaltningen har tagit ställning mot honom eller henne. Socialsekreterarna intar i den situationen närmast rollen som ombud för den svarande föräldern, och ett sådant agerande ligger långt utanför både nämndens ansvarsområde och vad som kan anses rymmas inom grundlagens krav på saklighet och opartiskhet (se 1 kap. 9 § regeringsformen, RF). Det är något som varken nämnden eller enskilda socialsekreterare ska ägna sig åt. JO konstaterar också att flera av de omständigheter som redovisas i det aktuella yttrandet var tvistiga samt att yttrandet inte är begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan att det innehåller bedömningar av de frågor som var föremål för prövning i det pågående familjemålet. Enligt JO kan yttrandet som sådant och det sätt som det har tillkommit på, inte uppfattas på något annat sätt än som ett ställningstagande för den svarande föräldern. JO konstaterar att handläggningen inte har skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i 1 kap. 9 § RF, och nämnden får allvarlig kritik för hanteringen.

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans dottern CC, född 2010. I oktober 2018 väckte AA talan mot BB i Luleå tingsrätt om boende och umgänge med CC.

text: Den 23 november 2018 kom BB in med ett svar till tingsrätten där hon bl.a. hänvisade till ett yttrande som några dagar tidigare hade upprättats av två socialsekreterare vid socialförvaltningen i Luleå kommun. I yttrandet angavs bl.a. följande:

text: BB har bett socialnämnden om hjälp att svara på stämningsansökan och beskriva omständigheterna om varför BB och CC bor i ett skyddat boende.

text: – – – Socialnämnden bedömer att BB och CC behöver bo kvar i skyddat boende för att undgå de våld de levt under och för att skapa en trygg relation. BB behöver även stöd i att återta sitt föräldraskap. Utredning av CC:s behov av stöd pågår. Utifrån detta anser vi inte att växelvis boende eller umgänge med AA skulle vara till gagn för CC i dagsläget.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialförvaltningen i Luleå kommun. Han var bl.a. kritisk mot att de båda socialsekreterarna hade hjälpt BB att svara på stämningsansökan.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Luleå kommun skulle yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan.

text: Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: Utredning enligt 11 kap l § SoL inleddes på CC 2018-08-14 med anledning av att hon hade bevittnat våld och kunde beskriva våldet mamma varit utsatt för i form av bråk, konflikter kontroll och hotelser. CC beskrev även att hon var rädd när pappa var arg. Skrivelsen som AA hänvisar till är skriven av socialsekreterare DD och EE. Vi beskrev anledningen till att BB och CC var på skyddat boende. BB blev erbjuden skyddat boende för egen del och tog med sig CC. BB önskade hjälp av socialförvaltningen att besvara stämningsansökan. Hon hade inte själv kraft och ork utifrån sin våldsutsatthet att beskriva sin och CC:s situation. Skrivelsen har skrivits i samråd med BB över telefon. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Objektivitetsprincipen Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen.

text: Bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller något annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot

text: 1 kap. 9 §

text: RF (se JO 2019/20 s. 60 och däri gjorda hänvisningar). Socialsekreterarnas agerande i det här fallet I oktober 2018 väckte AA talan mot BB i Luleå tingsrätt om boende och umgänge med CC.

text: Den 23 november 2018 kom BB in med ett svar på stämningsansökan där hon bestred AA:s yrkanden. BB hänvisade också till ett yttrande som några dagar tidigare hade upprättats av två socialsekreterare vid socialförvaltningen i Luleå kommun. Yttrandet var fogat till BB:s svarsskrivelse.

text: Det aktuella yttrandet är benämnt ”Socialnämndens bedömning angående BB och CC:s nuvarande situation […]”. I yttrandet anges inledningsvis att BB har bett nämnden om hjälp att svara på stämningsansökan och beskriva varför BB och CC bor i ett skyddat boende. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att BB inte hade kraft och ork att själv beskriva sin och dotterns situation samt att yttrandet skrevs i samråd med BB per telefon. Det har inte kommit fram att någon liknande kontakt togs med AA innan yttrandet upprättades.

text: I

text: 6 kap.

text: FB finns bestämmelser om hur domstolen kan begära in uppgifter från socialnämnden i familjemål. I vissa situationer finns det också en skyldighet för nämnden att lämna ett yttrande till domstolen (5 kap. 2 § socialtjänstförordningen [2001:937]). Ingen av de här situationerna var aktuell när det nu aktuella yttrandet upprättades.

text: Eftersom socialnämnden har lagreglerade uppgifter när det gäller att lämna upplysningar till domstolen i familjemål är det angeläget att stor försiktighet iakttas när uppgifter lämnas vid sidan av de bestämmelserna. När det pågår en tvist mellan föräldrar om vårdnad, boende eller umgänge med barn, finns det skäl att vara särskilt återhållsam med att skriva yttranden på begäran av den ena föräldern eftersom det då finns en risk att nämnden uppfattas som partisk (se

text: JO 2019/20 s. 574

text: och däri gjorda hänvisningar).

text: När två socialsekreterare, på ett sådant sätt som har skett i det här fallet, hjälper den ena föräldern att svara på stämningsansökan är det nästintill ofrånkomligt att den förälder som har väckt talan kommer att uppfatta det som att förvaltningen har tagit ställning mot honom eller henne. Socialsekreterarna intar i den situationen närmast rollen som ombud för den svarande föräldern, och ett sådant agerande ligger långt utanför både nämndens ansvarsområde och vad som kan anses rymmas inom grundlagens krav på saklighet och opartiskhet (se

text: 1 kap. 9 §

text: RF). Det är något som varken nämnden eller enskilda socialsekreterare ska ägna sig åt. Redan av dessa skäl borde socialsekreterarna i det här fallet ha avstått från att hjälpa BB att svara på stämningsansökan och i stället ha hänvisat henne till att anlita ett ombud.

text: När det gäller yttrandets innehåll kan jag inledningsvis konstatera att flera av de omständigheter som redovisas i yttrandet var tvistiga. Yttrandet är inte heller begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan det innehåller bedömningar av de frågor som var föremål för prövning i det pågående familjemålet vid tingsrätten. Det anges bl.a. att ett växelvis boende eller umgänge med AA inte skulle vara till gagn för CC.

text: Yttrandet som sådant och det sätt som det har tillkommit på kan inte uppfattas på något annat sätt än som ett ställningstagande för BB. Jag har därför stor förståelse för att socialsekreterarnas agerande gav AA skäl att ifrågasätta inte bara förvaltningens utan även nämndens objektivitet. I det sammanhanget är det av mindre betydelse om de omständigheter och bedömningar som redovisas i yttrandet var korrekta i sak. Det är inte heller något som jag har tagit ställning till.

text: För att socialnämnden ska kunna fullgöra sitt uppdrag är det, inte minst i ett pågående familjemål, av stor vikt att enskilda har förtroende för nämnden. Det är därför mycket olämpligt när två socialsekreterare agerar på ett sätt som ger den ena föräldern skäl att ifrågasätta nämndens objektivitet. Det är också anmärkningsvärt att nämnden inte synes ha någon som helst insikt om allvaret i de båda socialsekreterarnas agerande. Av remissvaret framgår inte att nämnden har några egentliga synpunkter på handläggningen, och det ger mig skäl att ifrågasätta om nämnden har tillräckliga kunskaper om innebörden av objektivitetsprincipen samt om nämndens uppgifter och skyldigheter i ett mål enligt FB. Handläggningen i det här fallet har inte skett i enlighet med de krav på saklighet och opartiskhet som uppställs i

text: 1 kap. 9 §

text: RF, och nämnden förtjänar allvarlig kritik för hanteringen.

text: Vad AA i övrigt har uppgett leder inte till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslut Expediering

title: Anmälan mot Lidköpings tingsrätt m.fl. om handläggningen av ett ärende angående parkeringsanmärkning

text: AA uppgav i en anmälan till JO att Lidköpings tingsrätt den 23 april 2008 undanröjde hans betalningsansvar för en parkeringsanmärkning. Han har därefter haft kontakt med såväl Vägverket som Polismyndigheten i Västra Götaland för att få tillbaka den erlagda avgiften men ännu den 19 augusti hade han inte erhållit några pengar.

text: Handlingar i tingsrättens ärende Ä 199-08 infordrades. Av handlingarna framgick att AA i september 2007 meddelades en parkeringsanmärkning. Han bestred betalningsansvar och polismyndigheten lämnade hans bestridande utan bifall. AA överklagade beslutet till Lidköpings tingsrätt, som den 23 april 2008 undanröjde AA:s betalningsskyldighet. Beslutet expedierades samma dag till AA och till polismyndigheten.

text: Muntliga upplysningar inhämtades också från tingsnotarien BB, domstolssekreteraren CC och rådmannen DD. Sammanfattningsvis framkom i huvudsak följande.

text: BB, som meddelade beslutet, minns det aktuella ärendet men har inte något minne av att hon lämnade några särskilda anvisningar angående expedieringen av beslutet. Hennes normala rutin är att ett färdigt beslut läggs för expediering till sekreteraren, som därefter självständigt ombesörjer denna och frågar juristen om råd endast om sekreteraren är osäker på till vilka beslutet ska expedieras. Sekreteraren som expedierade det aktuella beslutet har gått i pension. Det har därför inte varit möjligt att ta reda på anledningen till att en underrättelse om att det aktuella beslutet vunnit laga kraft inte skickades till Vägverket. Domstolssekreterarna följer däremot normalt de expedieringsrutiner som anges bl.a. i Domstolsverkets handböcker. – Ärendet kommer nu att gås igenom och erforderliga expedieringsåtgärder att vidtas. Man avser också att genom information påminna om gällande expeditionsrutiner.

text: Av

text: 15 § lagen (1976:206)

text: om felparkeringsavgift framgår att felparkeringsavgift ska återbetalas om betalningsansvaret har undanröjts genom beslut som vunnit laga kraft. Enligt

text: 9 § förordningen (1976:1128)

text: om felparkeringsavgift verkställs beslut

text: om återbetalning av Vägverket. Har polismyndighet eller allmän domstol meddelat beslut som innebär att betalningsansvar för felparkeringsavgift har undanröjts, underrättas Vägverket om beslutet. I fråga om beslut som har meddelats av tingsrätt sänds underrättelse endast om beslut som har vunnit laga kraft (

text: 10 § samma förordning

text: ). Enligt Domstolsverkets handbok ”Expediering i tvistemål Tingsrätt”, avsnitt 28.1 (efter en ändring av handboken år 2007), sker expedieringen till Vägverket lämpligen genom att en kopia av beslutet, på vilken Vägverkets ärendenummer antecknats, skickas till Vägverket.

text: I det aktuella fallet har Vägverket inte underrättats om beslutet. Detta var givetvis fel. Det är naturligtvis av största vikt att det vid en domstol finns fungerande rutiner i fråga om expedieringen av beslut samt att dessa rutiner också följs. Ifrågavarande bestämmelse har särskild betydelse för den enskilde då den möjliggör återbetalandet av inbetalade avgifter, för vilka den enskilde inte längre är betalningsansvarig. Jag noterar att det angetts att erforderliga expedieringsåtgärder kommer att vidtas och att åtgärder också vidtagits för att undvika liknande misstag i framtiden.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: I den del klagomålen avser Vägverket har samråd skett med justitieombudsmannen Hans-Gunnar Axberger, under vars tillsyn bl.a. Vägverket står.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.


nyckelord:
Förhör
JO-inspektion
Långsam handläggning
Ombud/biträde/försvarare
Underrättelse

title: Initiativärende: Inspektion av Polismyndigheten Dalarna och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, den 3-5 september 2012

text: Initiativärende: Inspektion av Polismyndigheten Dalarna och Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Falun, den 3–5 september 2012

text: Inledning

text: Inspektionen genomfördes på polishuset i Falun. Den inleddes med ett möte vid vilket chefsåklagaren AA, länspolismästaren BB, polisintendenten CC, poliskommissarierna DD och EE, samt polisinspektören tillika förundersökningsledaren FF deltog.

text: Hans-Gunnar Axberger och Per Lagerud redogjorde för syftet med och omfattningen av inspektionen (se vidare nedan). Därefter lämnade AA och närvarande tjänstemän från polismyndigheten översiktlig information om respektive verksamhet (främst handläggningen av ungdomsärenden). Därvid framkom bl.a. följande. Åklagarmyndigheten Av de cirka 4 700 ärenden som handläggs vid åklagarkammaren utgör cirka 400 ungdomsärenden. Man har haft en särskild ungdomsgrupp bestående av två särskilda ungdomsåklagare och en administratör. Ungdomsåklagarna har uteslutande arbetat med brott där den misstänkte är under 18 år. Ungdomsärendena och ärenden om brott mot barn, och särskilt de frister som gäller i dessa ärenden, har hög prioritet vid åklagarkammaren. Ungdomsåklagarna har haft färre rättegångar och något färre ärenden än övriga åklagare. Inget ärende ska ligga mer än en vecka utan direktiv. Fredagar har varit avsatta för att bevaka och följa upp ärenden i vilka direktiv till polismyndigheten inte har getts. Den genomsnittliga genomströmningstiden för ett ärende som handläggs vid kammaren är nu 106 dagar och har gått ned. För hela riket är den genomsnittliga genomströmningstiden 79 dagar. Den genomsnittliga tiden från det att åklagaren får ett redovisat förundersökningsprotokoll till dess att åtal väcks är i nuläget tolv dagar (att jämföra med nitton dagar för riket). Tingsrätterna (Falu och Mora tingsrätter) hanterar uppgiften att sätta ut ungdomsmål inom den lagstadgade fristen om fjorton dagar väl.

text: Åklagarkammaren har regelbundna möten med polismyndigheten angående ungdomsärendena. Man har även satt samman en grupp som träffas cirka två gånger per år för att diskutera handläggningen av dessa ärenden.

text: Ungdomsåklagarna har ett nära samarbete med de poliser som utreder ungdomsärenden och en åklagare har deltagit i det s.k. leanarbete som bedrivits av polismyndigheten avseende ungdomsärenden. Åklagarkammaren samverkar även med tingsrätterna och socialtjänsten.

text: Det har vid enstaka tillfällen varit ett bekymmer, såväl i ungdomsärenden som i andra ärenden, att få tag i försvarare utanför kontorstid. Åklagarkammaren har därför initierat ett samarbete med Falu tingsrätt. Detta har lett till att man har tagit fram en lista med 25 advokater i Dalarna som kan åta sig uppdrag som offentlig försvarare utanför kontorstid, efter kontakt från åklagare. Samarbetet bygger på att tingsrätten retroaktivt förordnar den aktuella advokaten som offentlig försvarare och tillerkänner honom eller henne arvode för det arbete som har utförts före förordnandet.

text: Genom en lagändring som trädde i kraft den 1 mars 2012 ska förundersökningar i ungdomsärenden som huvudregel ledas av en polisiär förundersökningsledare. Ändringen genomfördes, med stöd av övergångsbestämmelser, fullt ut först per den 1 maj 2012. Den har medfört att antalet åklagarledda förundersökningar i ungdomsärenden har minskat påtagligt och kommer sannolikt att medföra kortare genomströmningstider i de åklagarledda förundersökningarna. Numera har kammaren endast en särskild ungdomsåklagare. Åklagarkammaren har emellertid en särskild mängdbrottsgrupp som arbetar med polisledda förundersökningar, såväl ungdomsärenden som ärenden med vuxna misstänkta. En nackdel med ändringen är att kvalitén kan påverkas negativt av att förundersökningen inte leds av en åklagare. Åklagarkammaren har dock varit generös med att hjälpa till att utbilda polisen med anledning av lagändringen. Ytterst är det emellertid polismyndigheten som ansvarar för att man har rätt kompetens. Åklagarkammaren är tillgänglig för polisen även i polisledda förundersökningar.

text: Polismyndigheten Polismyndigheten handlägger ungdomsärenden på polisområdesnivå, inte på myndighetsnivå. I polisområde Falun-Borlänge arbetar elva personer i princip uteslutande med ungdomsärenden. För resterande del av polismyndighetens upptagningsområde arbetar totalt åtta personer med ungdomsärenden, varav sex personer i princip uteslutande arbetar med denna typ av ärenden. Det finns vid myndigheten totalt sex särskilda förundersökningsledare med ansvar för ungdomsärenden.

text: De tidsfrister som lagstiftaren har satt upp för ungdomsärenden är rimliga. Polismyndigheten har under de senaste åren arbetat för att hålla dessa tidsfrister och de frister som gäller i ärenden rörande brott mot barn. I polisens ärendehanteringssystem pust (polisens utredningsstöd) finns en automatisk

text: bevakning av fristerna inlagd i de ärenden där en frist gäller. Systemet varnar om fristen överskrids och kräver att anledningen till överskridandet dokumenteras. De ärenden som inte handläggs i pust bevakas med hjälp av särskilda excelblad. Om fristen överskrids ska förundersökningsledaren ange orsaken till detta i excelbladet. Myndigheten har ett nära samarbete med åklagarkammaren såvitt gäller tidsfristerna. Kammarchefen tar dagligen del av excelbladen. Detta system har tillämpats sedan 2010. Sammanställningar över ungdomsärendena görs en gång per månad och skickas till Rikspolisstyrelsen. Rikspolisstyrelsen är främst intresserad av hur myndigheten håller tidsfristerna.

text: Den tidigare nämnda lagändringen har medfört att förundersökningarna i ungdomsärenden slutförs snabbare. Överföringen av förundersökningsledningen till polisen innebär emellertid att det är polisen som ska inhämta yttranden från socialnämnden, vilket måste ske innan förundersökningen redovisas till åklagaren. Detta kan medföra att fristen överskrids.

text: Polismyndigheten har sett till att cirka 15 personer genomgått den långa utbildningen för polisiära förundersökningsledare.

text: Inspektionens syfte och omfattning

text: Syftet med inspektionen var att granska ungdomsärenden. Granskningen inriktades därvid på handläggningen av förundersökningar mot personer som inte fyllt 18 år, varvid främst tidsfrister (4 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL), underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd (5-7 §§ LUL) och försvararfrågor (24 § LUL) studerades.

text: Även handläggningen av ärenden rörande brott begångna av den som inte fyllt 15 år granskades. I första hand studerades utredningar enligt 31 § LUL samt hur underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd (33 och 34 §§ LUL) hade skötts.

text: Inför inspektionen hade de 240 senast inkomna ungdomsärendena som hade handlagts i ärendehanteringssystemet rar (fortsättningsvis k-ärendena), och de 141 senast inkomna ungdomsärendena som hade handlagts i ärendehanteringssystemet pust (fortsättningsvis pust-ärendena) begärts fram. K-ärendena granskades genom att akterna gicks igenom. Pust-ärendena granskades i deras elektroniska form. Totalt studerades 193 k-ärenden och 41 pust-ärenden.

text: Måndagen den 3 september ägnades åt ärendegenomgång. Under tisdagen den 4 september sammanställdes det som hade påträffats. Onsdagen den 5 september genomfördes en kompletterande ärendegranskning.

text: Inspektionen avslutades den 5 september med att byråcheferna Per Lagerud och Lina Forzelius muntligen gick igenom det som framkommit vid granskningen med länspolismästaren BB och poliskommissarien EE.

text: Överskridande av tidsfristen i 4 § LUL m.m.

text: I ett antal ärenden konstaterades det att handläggningstiden i dess helhet varit väl lång. I vissa ärenden konstaterades det att tidsfristen enligt 4 § LUL hade överskridits. Det rörde sig ofta om kortare tid, men det hade förekommit att tidsfristen överskridits med upp till fem månader.

text: I ett antal ärenden hade det gått relativt lång tid från det att en person blivit skäligen misstänkt till dess att han eller hon underrättades om brottsmisstanken enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: (misstankedelgivning). Detta hade medfört att den totala handläggningstiden blivit lång även om tidsfristen i 4 § LUL i och för sig hade hållits.

text: Exempel på brister av det angivna slaget påträffades i bl.a. följande ärenden.

text: K16142-11: En anmälan om misshandel gjordes den 8 juli 2011. I anmälan pekas en namngiven person ut som gärningsman. Målsäganden hördes den 26 september 2011 och den misstänkte 17-åringen dagen efter, då han också delgavs misstanke om misshandel. K20843-11: En 16-årig flicka antecknades den 24 augusti 2011 som skäligen misstänkt för butikstillgrepp i tre fall, sedan hon ertappats av butikspersonal. Brotten skulle ha begåtts samma dag. Den misstänkte förhördes första gången den 27 september 2011, varvid hon underrättades om misstankarna. Förundersökningen slutredovisades till åklagaren den 29 februari 2012. K23335-11: Den 25 september 2011 tog polisen upp en anmälan om misshandel och skadegörelse. En 16-årig flicka och hennes myndiga syster antecknades samma dag som skäligen misstänkta för brotten. Ett antal utredningsåtgärder vidtogs under tiden den 19 december 2011 – 27 januari 2012. Förundersökningen om misshandel lades ned den 13 februari 2012. 16-åringen hördes och delgavs misstanke om skadegörelse den 2 mars 2012. Förundersökningen om skadegörelse lades ned kort tid efter förhöret. K2221-12: En anmälan om misshandel gjordes den 30 januari 2012. I anmälan pekades en namngiven 16-åring ut som gärningsman. Åklagaren gav direktiv i ärendet vid fyra tillfällen under februari – april och vittnen hördes under februari och mars. Den misstänkte hördes och delgavs misstanken den 3 maj 2012.

text: Underrättelser och kallelser till vårdnadshavare och socialnämnd m.m.

text: I ett antal ärenden hade underrättelser enligt 6 och 7 respektive 33 och 34 §§ LUL till vårdnadshavare respektive socialnämnd inte gjorts omedelbart/genast. Ofta rörde det sig endast om några dagars fördröjning, men dröjsmål på upp till åtta veckor hade förekommit. Det konstaterades att det syntes saknas en enhetlig rutin för dokumentation av underrättelserna. I vissa fall framgick det vid närmare genomgång av ärendet att underrättelse hade skett i tid, men att noteringen om tidpunkten var felaktig.

text: I ett antal ärenden saknades det dokumentation av att vårdnadshavare och socialnämnd kallats till förhör med den misstänkte. Det framgick emellertid ofta av förhörsprotokollet att vårdnadshavare och tjänsteman från socialtjänsten varit närvarande vid förhöret.

text: Försvararnärvaro

text: I ett antal ärenden konstaterades det att den misstänkte hade hörts och underrättats om brottsmisstanke utan att offentlig försvarare förordnats för honom eller henne. Det rörde sig ofta om relativt ringa brottslighet. Vårdnadshavare hade regelmässigt varit närvarande vid förhöret.

text: Dokumentationen av att den misstänkte underrättats om sin rätt att under förundersökningen biträdas av försvarare och möjligheten att få en offentlig försvarare förordnad för sig (12 § förundersökningskungörelsen), samt den misstänktes inställning till att låta sig höras utan försvarare närvarande, var i flera fall bristfällig.

text: Allvarligare brister förekom i följande ärenden.

text: K6810-12: En person, GG, kom att misstänkas för att ha haft sex med en fjortonårig flicka. GG var 17 år gammal vid tiden för de misstänkta brotten men hade fyllt 18 år när polisanmälan gjordes. Den 24 maj 2012 höll polisen förhör med GG. I förhörsprotokollet står antecknat att GG informerats om sin rätt att ha försvarare närvarande under förhöret, men att han sagt att det gick bra att hålla förhör utan. Under förhöret, som pågick i 35 minuter, delgavs GG misstanke om våldtäkt mot barn alternativt sexuellt utnyttjande av barn. Under förhöret förnekade han brott men vidgick att han hade haft sex med målsäganden och att han kände till att målsäganden var 14 år gammal. Den 4 juni 2012 skrev åklagaren ett direktiv till polisen i vilket åklagaren påtalade ett det borde förordnas en offentlig försvarare i ärendet och att den misstänkte skulle tillfrågas om vem han önskade. Den 8 juni 2012 förordnade Falu tingsrätt en offentlig försvarare för GG och den 21 juni slutdelgavs GG och hans offentliga försvarare förundersökningen. K23628-11: Två flickor, 15 respektive 16 år gamla, var misstänkta för stöld och bedrägeri den 26–27 september 2011. Den 28 september påträffades de och följde frivilligt med till polisstationen, där de erkände gärningarna. Polisen kontaktade flickornas vårdnadshavare med anledning av att förhör skulle hållas. Vårdnadshavarna kunde inte närvara vid förhören. Polisen beslutade då att höra flickorna som ”annan” i stället för som misstänkta. Flickorna underrättades följaktligen inte om misstankarna och underrättades inte om sin rätt att biträdas av försvarare och att få offentlig försvarare förordnad för sig. Vid förhöret med den ena flickan var personal från det HVB-hem vid vilket flickan var placerad närvarande. Vid förhöret med den andra flickan var en tjänsteman från socialtjänsten närvarande. Mot bakgrund av den utredning mot flickorna som fanns vid tidpunkten måste de ha betraktats som skäligen misstänkta. Först en respektive två månader senare hördes flickorna som misstänkta. Vid dessa förhör var försvarare närvarande.

text: Övrigt

text: I ett ärende konstaterades det att åklagarens beslut i anhållandefrågan enligt

text: 24 kap. 8 § andra stycket rättegångsbalken

text: hade fördröjts på grund av att förhörsledaren inte lyckats komma i kontakt med jouråklagaren. En promemoria angående detta hade upprättats i det aktuella ärendet. Denna fråga har tagits upp till utredning i ett särskilt ärende (dnr 4865-2012), där Rikspolisstyrelsen avgett ett yttrande.

text: Sammanfattande bedömning

text: Inspektionen hade som framgått stickprovskaraktär. Genomgången var inte tillräckligt omfattande för att kunna läggas till grund för mer generella slutsatser. Med det sagt kan jag konstatera att det som framkom inte tyder på annat än att verksamheten i huvudsak synes väl fungerande. Det är dock tydligt att myndigheten har bekymmer med tidsfristerna i ungdomsärenden, som att döma av genomgången inte sällan överskrids. Jag vill i det sammanhanget understryka att formell delgivning av brottsmisstanke inte får skjutas upp i syfte att fördröja att tidsfristen enligt 4 § LUL börjar löpa. Som framgått förekom även en del formella brister beträffande föreskrivna underrättelser och kallelser.

text: En brottsmisstänkts försvararrättigheter är av central betydelse för rättssäkerheten men också för att en brottsutredning ska motsvara de kvalitetskrav som ställs på det rättsliga förfarandet som helhet, se JO:s beslut 2012-11-30 (dnr 3577-2011), som bifogas för kännedom.

text: I ärendet K6810-12 (se ovan) misstänktes en pojke för att när han var sjutton år ha haft sex med en fjortonårig flicka. Han hördes som misstänkt för våldtäkt mot barn, alternativt sexuellt utnyttjande av barn, utan försvarare närvarande. Förhöret borde inte ha genomförts utan försvarare. Åklagarkammaren bör observera att en åklagare som förundersökningsledare har att ta ställning till försvararbehovet inför förhör med en brottsmisstänkt, se det bifogade beslutet [JO:s beslut 2012-11-30, dnr 3577-2011].

text: I ärendet K23628-11 (se ovan) greps två flickor, som misstänktes för stöld m.m. Uppenbarligen i syfte att slippa efterleva regler till skydd för de misstänktas rättigheter beslöt man att höra flickorna som ”annan” i stället för som misstänkta. Ett sådant ”tricksande” – som varken är professionellt eller rättsligt godtagbart – ska självfallet inte förekomma.

text: Med den kritik som ligger i de synpunkter jag nu framfört avslutas inspektionsärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Bemötande Häkte

title: Anmälningar mot Kriminalvården, häktesavdelningen vid anstalten Hinseberg och anstalten Kristianstad, om bl.a. att de intagna serveras för lite mat. Även uttalanden om myndighetens mathållning i allmänhet och angränsande frågor

sammanfattning: JO har utrett klagomål mot en häktesavdelning respektive en anstalt om brister i mathållningen, bl.a. att de intagna skulle serveras för lite mat. Det som har kommit fram om dessa verksamhetsställen ger dock enligt JO inte anledning till någon kritik. Mot bakgrund av anmälningarna samt andra liknande klagomål tar JO i beslutet upp flera frågor om mathållningen. Hon understryker bl.a. att Kriminalvården måste ha väl fungerande rutiner som så långt som möjligt säkerställer att intagna som behöver få sin mat anpassad utifrån medicinska behov får det. I beslutet uttalar hon vidare att en motsvarande hantering som när det gäller en påstådd allergi är lämplig när intagna av andra påstådda medicinska skäl, t.ex. laktosintolerans eller ätstörningar, har behov av specialkost. Det är också av största vikt att en eventuell utredning påbörjas och genomförs inom en rimlig tid, för att inte riskera att intagna med behov av specialkost blir utan sådan. Slutligen gör JO vissa uttalanden om rutiner kring s.k. självförvaltning och fördelning av mat samt intagnas möjlighet att köpa förbrukningsvaror i kiosken.

text: Anmälningarna

text: I anmälningar som kom in till JO den 25 maj respektive den 2 juni 2021 framförde AA (dnr 4307-2021) och BB (dnr 4541-2021) klagomål om mathållningen vid olika verksamhetsställen inom Kriminalvården. Med hänsyn till att ärendena rör delvis samma frågor behandlas de gemensamt i detta beslut.

text: AA klagade på häktesavdelningen vid anstalten Hinseberg och anförde bl.a. följande. De intagna har flera gånger påtalat att de inte serveras tillräckligt med mat och att det finns intagna som äter upp andras mat. Hon lider av en ätstörning, men har inte fått någon hjälp eller något stöd kring sin hantering av mat. Hon har tvingats hoppa över måltider eller inte äta alls eftersom andra intagna ätit upp hennes mat. Det har inte skett någon förbättring trots ett flertal möten och samtal med personalen.

text: BB klagade på anstalten Kristianstad och anförde bl.a. följande. Kvaliteten på anstaltens mat har under en längre tid försämrats och det är många intagna som har tappat i vikt. På helgerna serveras bara en varm måltid och utöver denna finns bara lite bröd, yoghurt och mjölk att tillgå. Intagna som är laktosintoleranta erbjuds inte några laktosfria alternativ. De intagna har inte längre möjlighet att göra vissa kompletterande inköp i kiosken.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över klagomålen och uppmanade myndigheten att svara på de frågor som framgår av yttrandena.

text: I sitt remissvar över AA:s klagomål anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom regionchefen, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har hämtats in från verksamhetsområdet Hinseberg. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. När det gäller AA finns dokumenterat att hon, den 7 juni 2021, skriftligen framfört klagomål till häktesavdelningen angående att maten på avdelningen inte fördelades rättvist. Klagomålet mottogs av administratören på avdelningen, som genomförde ett samtal med AA. I samtalet uppmanades AA att försöka prata med medintagna om saken, alternativt vända sig till avdelningspersonalen. AA gav då uttryck för att hon inte ansåg att det fanns något mer att samtala om och uppgav att hon skulle göra en anmälan till JO. Sedan lämnade hon rummet. Häktesavdelningspersonalen har inte tagit emot några klagomål från AA om fördelningen av mat. Under anstaltsplaceringen har det inte heller framkommit några klagomål kring maten från AA. När det gäller frågan om en eventuell ätstörning så har några sådana samtal inte förts med personal vid häktesavdelningen eller anstalten. AA har i början av maj 2021 framfört att hon inte mått bra och uppmanats kontakta sjukvården, men vid det tillfället avböjt sådan kontakt. I anstalten Hinseberg finns nio avdelningar. En av dessa avdelningar är en häktesavdelning med gemensamhet. I anstalten finns ett kök som lagar den mat som levereras i kantiner och matlådor. 1. Har de intagna i anstalten något självständigt ansvar för matlagningen och för att fördela mat mellan sig (självförvaltning)? Om så är fallet, hur följer anstalten upp och ser till att någon intagen inte förfördelas? Vid tre av anstaltens avdelningar har intagna självförvaltning. Intagna vid dessa avdelningar beställer och lagar mat tillsammans med utsedd personal, enligt uppgjort schema. Vid fyra avdelningar får intagna mat serverad i kantiner på vardagar och under helger lagar de mat själva. Vid en avdelning får intagna mat serverad i individuella matlådor. Vid häktesavdelningen får intagna mat serverad i kantiner på vardagar och i individuella matlådor på helgen. Normalt sköter intagna fördelningen av mat själva i samband med matlagning eller fördelning från kantiner. Om det kommer fram klagomål om att fördelningen inte fungerar, eller vid misstanke om att den inte gör det, förs samtal med intagna om vikten av en rättvis fördelning av mat. Om fördelningen ändå inte fungerar brukar personal närvara vid matfördelningen. I de fall maten serveras i kantiner kan maten komma att serveras i individuella matlådor istället, för att garantera en rättvis fördelning. 2. Finns det någon särskild rutin om mathanteringen för intagna med en ätstörning och hur är dessa rutiner i så fall utformade?

text: Vid konstaterad eller misstänkt ätstörning tas en kontakt med sjukvården på anstalten samt vakthavande befäl eller kriminalvårdsinspektör för att göra en individuell planering kring bl.a. råd och stöd till den intagne. Som framgår av Kriminalvården handbok för kök och kost (

text: ) ska en intagen med en konstaterad ätstörning erbjudas kost enlig ordination av behandlande läkare. 3. Hur säkerställer anstalten att varje enskild intagen i anstalten serveras tillräckligt med mat? Kökspersonal har information om antalet intagna vid varje avdelning och levererar utifrån denna information samma antal portioner till avdelningen. Personal på avdelningen återkopplar även till kökspersonalen kring åtgången av mat på respektive avdelning. Tar t.ex. maten återkommande helt slut vid en avdelning så ökar köket tilldelningen av mat till den aktuella avdelningen. Som framkommit ovan är personal med och övervakar fördelningen av mat om misstanke eller klagomål uppstår om att fördelningen av mat inte fungerar. Kantiner kan även, som tidigare nämnts, ersättas med individuella matlådor. Utöver den mat som lagas i självförvaltningen eller levereras från anstaltens kök så har intagna tillgång till enklare förtäring såsom smör och bröd, frukt eller gröt. Det är de intagna själva som avgör exakt vad den enklare förtäringen ska bestå av i beställningen genom självförvaltningen eller från anstaltens kök. – – –

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vid flera avdelningar på anstalten får intagna själva ta ett ansvar för matlagning och fördelning av mat, vilket torde vara positivt bl.a. utifrån ett frihets- och lärandeperspektiv. Samtidigt innebär det att det är svårare för anstalten att ha fullständig kontroll över varje intagens tilldelning av mat, även om personal i viss utsträckning närvarar i dessa sammanhang. Om misstankar om förfördelning skulle uppstå, eller det skulle framkomma klagomål därom, bedöms anstalten ha goda rutiner för att hantera saken. När det gäller AA konstateras att hon framfört klagomål om att maten inte fördelats rättvist. AA har därför uppmanats att prata med medintagna eller vända sig till avdelningspersonalen kring detta, men förefaller inte ha gjort det. Även när det gäller frågan om misstänkt eller konstaterad ätstörning förefaller anstalten ha goda rutiner, där en individuell planering görs tillsammans med sjukvården. Att anstalten skulle ha nekat AA hjälp och stöd kring eventuell ätstörning tillbakavisas.

text: I sitt remissvar över BB:s klagomål anförde Kriminalvården, Region Syd, genom regionchefen, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från anstalten Kristianstad samt av sjukvårdsexpert i Region Syd. Genom utredning har sammanfattningsvis följande framkommit. Anstalten följer Kriminalvårdens handbok för kök och kiosk (

text: ). För det fall en intagen är konstaterad laktosintolerant via sjukvården erbjuds denne havre- eller sojaalternativ när andra intagna får mjölk, yoghurt eller fil. – – – Under helgen har anstalten valt att servera frukost (brunch) kl. 8.45 istället för kl. 7.00 som på vardagar. Det finns mer att välja på under helgen, såsom fler sorters pålägg, sill och ägg. Lunch/middag serveras kl. 13.00 på helgerna och intagna ombesörjer sedan själva sin kvällsmat, exempelvis yoghurt, gröt, flingor, varma smörgåsar m.m. Intagna bestämmer själv när de vill äta sin kvällsmat under helgen. I början av maj månad ändrade anstalten sina rutiner till att intagna under helgerna erhöll en liter mjölk och en liter yoghurt, tidigare kunde intagna

text: välja hur de ville fördela mjölk/yoghurt (en liter av varje alternativt två liter mjölk eller två liter yoghurt samt välja yoghurtsort). Då intagna nu framfört synpunkter på att så mycket mjölk inte är önskvärt är det nu beslutat att utdela en liter yoghurt, fem dl fil och fem dl mjölk under helger. Rutinen för när mat serveras under helger har varit som beskrivits ovan under ett antal år.

text: Finns någon särskild rutin om mathantering för intagna med laktosintolerans och hur är denna rutin i så fall utformad?

text: När det gäller de intagna som har konstaterad laktosintolerans via sjukvården får dessa Havredryck och Soygurt när andra intagna får mjölk, yoghurt och fil. Är laktosintoleransen inte konstaterad via sjukvården får man som intagen välja bort dessa alternativ, såsom exempelvis fil, mjölk till gröt etc. Köket inom Kriminalvården har en fullvärdig kost även om man inte får i sig dessa kalla mjölkprodukter som i regel ingen vuxen behöver eftersom man får i sig tillräckligt i kosten utan dessa. I regel tål laktosintoleranta uppvärmda mjölkprodukter, såsom gräddsås. För övrigt erbjuds följande kostalternativ inom Kriminalvården: - Normalkost - Anpassad kost av religiösa skäl - Vegetarisk kost (denna mat kan ibland innehålla mejeriprodukter, ägg och honung. Genom att utesluta dessa produkter kan man säkerställa att även veganer kan tillägna sig kostalternativet. I det fall detta inte är möjligt ska alternativ tillhandahållas)

text: Hur säkerställer anstalten att varje intagen serveras tillräckligt med mat?

text: Det är personal i anstalten som lägger upp mat till de intagna och vid varje måltid finns information om hur mycket mat en intagen ska ha för att täcka det totala näringsbehovet under ca en vecka. För det fall det finns mat över är det möjligt för intagna att få ytterligare portion. Personalen har kännedom om de intagna och uppmärksammar om någon inte kommer till matsalen alternativt inte äter. I dessa fall kopplas sjukvården in samt andra viktiga personer kring den intagne. Om det är en intagen som matvägrar bokförs all vätska och mat som erbjuds och intas. I övrigt framkommer att anstalten inte ändrat sina rutiner avseende kök eller kosthållning i någon större bemärkelse men i samband med att Kriminalvården centralt ändrade kiosklistan, vad det är möjligt för intagna att köpa i kiosken, ändrades även anstaltens rutin avseende yoghurt och mjölk under helgen vilket skapade en del irritation. En del saker togs bort ur kiosksortimentet, såsom att det nu exempelvis inte är möjligt att köpa kaffe i stort paket utan endast portionsförpackningar.

text: Av Kriminalvårdens handbok för kök och kost (

text: ) framkommer sammanfattningsvis följande

text: Kriminalvården ansvarar för att tillgodose de intagnas behov av en varierad och näringsriktig kost. Eftersom intagna i häkte och anstalt inte kan styra över och påverka innehållet i sina måltider eller avgöra vid vilken tidpunkt måltiderna ska intas är det viktigt att den mat som Kriminalvården tillagar och serverar motsvarar Livsmedelsverkets kost- och näringsrekommendationer. Dessa rekommendationer ger näringsmässiga riktlinjer för en kost som utgör underlag för en generellt god hälsa. En kost planerad utifrån rekommendationerna ger förutsättningar för god hälsa och minskar risken för kostrelaterade sjukdomar. Kostens sammansättning varierar från måltid till måltid och från dag till dag men sammantaget under en längre period (minst en vecka) täcker rekommendationerna det totala näringsbehovet. Utöver Livsmedelsverkets rekommendationer ska måltiderna som serveras så långt det är möjligt komponeras så att intagna

text: med diabetes och/eller laktosintolerans utan större förändringar i sin dagliga kosthållning kan äta de huvudalternativ som tillhandahålls. Vidare framgår att måltiderna ska vara jämt fördelade över dygnet. Normalt följs ordningen frukost – lunch – middag – kvällsmål. En alternativ ordning på helgerna kan vara brunch – middag – kvällsmål där brunchen ersätter frukost och lunch. Att ersätta frukost och lunch med en brunch påverkar inte det totala näringsintaget sett över en längre period. – – –

text: Kriminalvårdens, Region Syds, bedömning

text: Av vad som framkommit av utredningen i ärendet följer anstalten Kristianstad framtagen handbok på området, Kriminalvårdens handbok för kök och kiosk. Anstalten har inte ändrat […] sina rutiner avseende kök och kosthållning i övrigt i någon större bemärkelse. Vid lunch/middag är det personal som lägger upp mat till de intagna och det framkommer att det finns en rutin på området avseende detta samt att personalen uppmärksammar om det är intagna som inte äter alternativt inte kommer till matsalen. Under helgen ändras tiderna vid vilka intagna erhåller mat jämfört med vardagar vilket är förenligt med upprättad handbok på området. Denna rutin har varit som beskrivits under ett antal år och är inte något som påverkar det totala näringsbehovet för intagna över tid. Vidare framgår att de intagna som är konstaterat laktosintoleranta av sjukvården erhåller laktosfria alternativ, i övrigt är den kost som serveras inom Kriminalvården komponerad på sätt så att intagna med exempelvis laktosintolerans utan större förändring i sin dagliga kosthållning kan äta de huvudalternativ som tillhandahålls. Som framgår finns även möjlighet för intagna att bereda gröt, varma smörgåsar etc. vid kvällsmålen under helgen. Sammantaget bedöms det inte ha framkommit några brister i anstaltens hantering eller rutiner.

text: AA och BB fick tillfälle att kommentera respektive remissvar. BB anförde bl.a. att den mat som anstalten serverar inte tillgodoser de intagnas behov av näring. Till yttrandet bifogades en skrivelse från anstaltens förtroenderåd, en matsedel, en skrivelse med frågor från de intagna med svar från en kriminalvårdsinspektör och en skrivelse från anstaltens kök.

text: JO begärde därefter in och granskade en kiosklista. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från en projektledare med ansvar för kioskfrågor vid Kriminalvårdens huvudkontor, som uppgav bl.a. följande. I februari 2021 övergick myndigheten till att erbjuda ett mer likriktat och enhetligt kiosksortiment. Ett skäl till detta är att de intagna inte ska uppleva att en placering i en viss anstalt eller i ett visst häkte innebär en nackdel eller fördel. Kriminalvården utvärderar löpande vilka varor som ska ingå i sortimentet. Det finns inte någon plan på att återinföra frukt eller fler livsmedel i sortimentet. Varorna ska inte vara en ersättning till den mat som serveras vid verksamhetsställena utan fungera som ett komplement till maten som myndigheten tillhandahåller.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Motsvarande reglering finns i

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: I såväl

text: 1 kap. 5 § häkteslagen

text: som

text: 1 kap. 5 § fängelselagen

text: anges att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. För intagna i häkte ska åtgärder vidtas, i den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. För intagna i anstalt gäller att verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott. För varje intagen i anstalt ska det upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan. Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den intagne och i samverkan med berörda myndigheter.

text: Av 1 kap. 12 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte och 1 kap. 12 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KFVS 2011:1) om fängelse framgår följande. Den intagne har rätt att få mat som är anpassad efter hans eller hennes medicinska behov. I den utsträckning det är möjligt ska hänsyn även tas till den intagnes religion. En intagen har dock alltid rätt att få vegetarisk mat. En intagen har rätt att få mat vid sedvanliga mattider. Den intagne ska dock ges möjlighet att inta sina måltider vid tider som är anpassade efter hans eller hennes medicinska behov eller religion. En intagen har rätt att under sin fritid själv bereda eller få varm dryck, om det inte kan äventyra ordningen eller säkerheten.

text: Enligt de europeiska fängelsereglerna gäller följande i fråga om mathållning. De intagna ska erbjudas en näringsriktig kost som är anpassad till deras ålder, hälsa, fysiska kondition, religion, kultur och arten av det arbete de utför. Kraven på en näringsriktig kost, inklusive dess lägsta energi- och proteininnehåll, ska regleras av nationell lagstiftning. Maten ska tillagas och serveras på ett hygieniskt sätt. Tre måltider ska tillhandahållas per dag med rimliga tidsintervall. Rent dricksvatten ska alltid finnas tillgängligt för de intagna. Läkare eller legitimerad sjuksköterska ska föreskriva en ändrad diet för en viss intagen om det krävs av medicinska skäl.

text: Bedömning

text: Klagomålen mot häktesavdelningen vid anstalten Hinseberg AA har anfört att häktesavdelningen serverar för lite mat och att det där finns intagna som äter upp andras mat. Kriminalvården har redogjort för att AA vid ett tillfälle klagade på att maten inte fördelades rättvist och att hon då uppmanades av en administratör att försöka prata med medintagna eller avdelningspersonal. Utredningen ger dock inte stöd för att man på den aktuella

text: Se regel 22 i bilagan till Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec(2006)2-rev till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna.

text: häktesavdelningen generellt har serverat för lite mat eller på något annat sätt brustit i sitt arbete vad gäller tilldelningen av mat.

text: Vidare har AA uppgett att hon lider av en ätstörning och klagat på att hon trots detta inte har fått någon hjälp eller något stöd kring maten. Som JO tidigare har uttalat är det en självklarhet att Kriminalvården måste ha väl fungerande rutiner som så långt som möjligt säkerställer att de intagna som behöver få sin mat anpassad utifrån medicinska behov tillhandahålls sådan mat som är lämplig. Om kriminalvårdspersonal får ny och konkret information om att en intagen har en förmodad eller konstaterad ätstörning måste sjukvården kontaktas omgående. Inom ramen för en individuell bedömning och planering kan det därefter vara nödvändigt att anpassa mathållningen för den intagne. Jag noterar att det i Kriminalvårdens handbok för kök och kost (

text: ) också anges att intagna med ätstörningar ska erbjudas kost enligt ordination av behandlande läkare. I detta fall har Kriminalvården tillbakavisat att AA varit i kontakt med personal om att hon hade en ätstörning eller att hon på något annat sätt behövde stöd kring maten. Det framgår inte heller av utredningen att personalen har haft anledning att misstänka att AA hade några särskilda behov.

text: Det som har kommit fram i fråga om mathållningen på häktesavdelningen vid anstalten Hinseberg ger inte anledning till kritik.

text: Klagomålen mot anstalten Kristianstad BB har framfört klagomål på att anstalten serverar dålig mat och dessutom för få varma måltider under helgerna samt anfört att de intagna därför tappar i vikt. Kriminalvården har tillbakavisat detta och vidare redogjort för anstaltens rutiner samt uppgett bl.a. att det är personalen som vid lunch och middag sköter serveringen och den valda måltidsordningen. Det som har kommit fram ger inte stöd för att anstalten har serverat dålig eller för lite mat. När det gäller måltidsordningen under helgerna noterar jag att den överensstämmer med vad som anges i myndighetens handbok för kök och kost. Det finns inte skäl för mig att invända mot ett sådant arrangemang, men jag vill påminna om att det är viktigt att måltiderna är jämnt fördelade över dygnet så att nattfastan inte blir för lång.

text: I sin anmälan har BB också hävdat att intagna som är laktosintoleranta inte erbjuds laktosfria alternativ i anstalten Kristianstad. Kriminalvården har med anledning av detta anfört att intagna med en konstaterad laktosintolerans erbjuds laktosfria alternativ. Uppgift står alltså mot uppgift i fråga om anstaltens förfarande, och jag bedömer att ytterligare åtgärder inte skulle leda till något annat resultat. Jag vill dock framhålla följande.

text: Se JO:s beslut den 13 juli 2017, dnr

text: . Se JO:s beslut den 25 mars 2009, dnr

text: JO:s tidigare uttalande, som jag har lyft fram i föregående avsnitt, gör sig gällande även här. Kriminalvården måste alltså ha väl fungerande rutiner som så långt som möjligt säkerställer att de intagna som behöver få sin mat anpassad utifrån medicinska behov får sådan mat som är lämplig. JO har i ett annat beslut ansett att en förutsättning för att en intagen ska få specialkost på grund av allergi är att den är dokumenterad. I ett nyligen meddelat beslut utvecklade jag resonemanget; jag menar att den redovisade ståndpunkten är rimlig om Kriminalvården erbjuder intagna möjlighet att genomgå allergiutredning i de fall en påstådd allergi inte är medicinskt dokumenterad före intagningen. I sammanhanget konstaterade jag att det framgår av myndighetens handbok på området att utgångspunkten ska vara att den intagnes egna uppgifter om allergi är korrekta. Naturligtvis hade jag inte någon invändning mot detta men framhöll vikten av att intagna vid behov får genomgå allergiutredningar. En motsvarande hantering är lämplig när intagna av andra påstådda medicinska skäl, t.ex. laktosintolerans eller ätstörningar, har behov av specialkost. Det är också av största vikt att en eventuell utredning påbörjas och genomförs inom en rimlig tid, för att inte riskera att intagna med behov av specialkost blir utan sådan.

text: Det som har framgått av utredningen om mathållningen vid anstalten Kristianstad ger sammanfattningsvis inte skäl till kritik.

text: Anstalten har enligt remissvaret en god dialog med de intagna om olika spörsmål som rör mat. Av ingivna handlingar kan utläsas att en kriminalvårdsinspektör under hösten har svarat på frågor från intagna. Det är förstås angeläget att kommunikationen mellan intagna och berörda tjänstemän vid anstalten fortsätter och att de intagnas synpunkter – oavsett om de kommer från en enskild eller från förtroenderådet – tas på allvar. Det finns inte skäl för mig att kommentera detta ytterligare. Jag återkommer nedan till frågor om möjligheten att göra kompletterande inköp i kiosken.

text: Allmänt om Kriminalvårdens mathållning och angränsande frågor JO har under en längre tid tagit emot en stor mängd anmälningar från intagna som rör mathållningen och angränsande frågor. Synpunkter har även förts fram under flera inspektioner, bl.a. av anstalten Skänninge i november 2021. Klagomålen handlar om att de intagna går hungriga eftersom matportionerna är för små, att maten inte är tillräckligt mättande eller att den inte fördelas lika mellan dem som är placerade på en avdelning. Många intagna beskriver också att de inte får tillräckligt med frukt och grönsaker och anser att den begränsade

text: Se det nyss nämnda JO-beslutet den 13 juli 2017. Se JO:s beslut den 9 mars 2009, dnr

text: . Se JO:s beslut den 12 september 2022, dnr

text: . Se JO:s dnr 8042-2021.

text: möjligheten att göra kompletterande inköp av vissa varor har påverkat deras mående negativt.

text: Vid utformningen av rutiner för mathållningen är de intagnas behov liksom bl.a. de grundläggande bestämmelserna i 1 kap. 4 och 5 §§ i både

text: häkteslagen

text: och

text: fängelselagen

text: av avgörande betydelse. Det är Kriminalvårdens ansvar att tillgodose de intagnas behov av en varierad och näringsriktig kost. Jag kan konstatera att myndigheten därvid har förklarat att den mat som de intagna tillhandahålls ska motsvara Livsmedelsverkets kost- och näringsrekommendationer. Det är självklart att häkten och anstalter också måste säkerställa att intagna får tillräckligt med mat.

text: Intagna har som utgångspunkt inte möjlighet att bestämma vilken mat som tillagas och serveras, när den serveras eller på något annat sätt påverka mathållningen i någon större utsträckning. Inte minst mot den bakgrunden blir det då viktigt att den som påtalar brister som rör kosten eller ordningen runt den tas på allvar och att hans eller hennes synpunkter inte nonchaleras. Det är anmärkningsvärt att så många intagna har fört fram klagomål om detta, och kanske särskilt att flera anser att de inte kan äta sig mätta. Det förekommer att även kriminalvårdspersonal vid inspektioner uttrycker att intagna får för lite mat och frukt. Enligt min mening är synpunkterna något som Kriminalvården måste ge särskild uppmärksamhet.

text: Det finns i vissa fall möjligheter för intagna att vara delaktiga i mathållningen; det förekommer att de i olika utsträckning själva får beställa, laga och servera mat (självförvaltning). Jag förstår att detta, som myndigheten har varit inne på i remissvaren, kan ingå som ett moment i det förberedande arbetet inför frigivningen och även att det kan utgöra en meningsfull syssla under frihetsberövandet. Flera klagomål till JO innehåller emellertid påståenden om att intagna på avdelningar med självförvaltning blir utan mat, bl.a. eftersom andra intagna tar för sig för mycket. Jag vill därför understryka det ansvar som de skilda verksamhetsställena har för att följa upp hur självförvaltningen fungerar i praktiken. Om det finns skäl att tro att några blir utan mat eller att fördelningen annars inte fungerar måste lämpliga åtgärder vidtas. Det kan då krävas att andra rutiner än självförvaltning tillämpas, åtminstone för en period, såsom att personalen sköter mathållningen, närvarar vid serveringen eller delar ut maten i portionsförpackade lådor. Jag noterar att liknande åtgärder beskrivs i yttrandet om anstalten Hinseberg.

text: Se Kriminalvårdens handbok för kök och kost (

text: ), s. 8. Se t.ex. det tidigare nämnda inspektionsärendet, dnr 8042-2021. Jfr

text: och

text: 3 §§

text: förordningen (

text: ) med instruktion för Kriminalvården.

text: Utöver själva mathållningen finns det ytterligare samverkande faktorer som har stor betydelse för de intagnas förhållanden i nu aktuella avseenden.

text: Kriminalvården beslutade i februari 2020 en ny hantering av externa medel till intagna. Den innebär att de i princip inte längre tillåts att ta emot eller inneha andra pengar än sådana som betalas ut av myndigheten. Jag har tidigare uttalat att det är uppenbart att många intagna till följd av den nya medelshanteringen sedan dess har betydligt mindre pengar att röra sig med och att det ligger i sakens natur att sysselsättning – och den ersättning som betalas ut för den till intagna – blir mer betydelsefull eftersom de frihetsberövade inte längre får ta emot pengar från t.ex. anhöriga. Intagna i häkte har, till skillnad från intagna i anstalt, inte någon sysselsättningsplikt. Sysselsättning kan visserligen i vissa, men relativt få, fall erbjudas där, men om det inte kan anordnas saknar dessa intagna möjlighet till ersättning. De är då hänvisade till häktesbidraget. En intagen har emellertid behov av ekonomiska medel, bl.a. för att kunna göra kompletterande inköp av förbrukningsvaror och andra varor från kiosken. Att kunna göra det kan vidare innebära en lättnad i vardagen samt lindra tristess och andra svårigheter som är förenade med ett frihetsberövande.

text: I februari 2021 övergick myndigheten till en nationell lösning för kioskverksamheten och sedan dess ingår inte längre frukt och vissa livsmedel i sortimentet. Som tidigare redogjorts för har ett syfte med den nya ordningen varit att intagna inte ska uppleva att en placering på ett specifikt verksamhetsställe innebär en nackdel eller fördel på grund av kioskutbudet där. Jag har i och för sig inte några egentliga synpunkter på just det. Mot bakgrund av att JO har fått relativt många anmälningar om att intagna inte kan äta sig mätta och att de inte får tillräckligt med frukt samt då klagomålen ökade under 2021 framstår Kriminalvårdens bedömning att intagna saknar behov av att köpa mat eller frukt i kiosken som inte helt oproblematisk.

text: Slutligen måste jag än en gång lyfta den ansträngda beläggningssituation som råder inom Kriminalvården. Situationen innebär påfrestningar och påverkar de intagna på en rad olika sätt samt medför konsekvenser: Platsbristen gör t.ex. att häkten och anstalter tvingas dubbelbelägga celler. Förutom utmaningar att inom häktesverksamheten tillgodose intagnas rätt till gemensamhet medför situationen och myndighetens hantering av den vidare vissa svårigheter att kunna tillhandahålla full, och lämplig, sysselsättning. Beläggningssituationen kan även ha en negativ inverkan på verkställighetens innehåll.

text: Se mitt beslut den 23 september 2021, dnr 2585-2020. På vissa ställen får de intagna inte ens en frukt varje dag, se t.ex. dnr 8042-2021. Se bl.a. JO 2021/22, s. 261.

text: Jag har valt att utreda två klagomål som rör mathållningen och har behandlat dem i detta beslut. Som framgått är dessa inte de enda ärenden som rör de aktuella och angränsande frågorna. Jag har alltså tagit del av många liknande klagomål samt nu även berört tidigare beslut från JO och beaktat uppgifter som hämtats in vid bl.a. inspektioner. Det som de intagna fört fram är klart bekymmersamt, inte minst då det i botten handlar om ett grundläggande mänskligt behov. Mathållningen är emellertid vidare en av flera samverkande faktorer som påverkar intagnas förhållanden inom kriminalvården. Det är enligt min mening självklart att myndigheten ska tillhandahålla intagna en varierad, näringsriktig och mättande kost samt att de frihetsberövade ska ha reella möjligheter att köpa förbrukningsvaror och andra varor i rimlig utsträckning. Som jag har varit inne på nyss kan förutsättningarna för detta försvåras av bl.a. sysselsättningsbristen och begränsningen av såväl ekonomiska medel som kioskutbudet. Jag förutsätter att Kriminalvården tar frågorna på allvar och på både nationell nivå och enskilda verksamhetsställen löpande gör nödvändiga uppföljningar och omprövningar.

text: Ärendena avslutas.