avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Ansökan
Diarieföring
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Arbetsförmedlingen för att myndigheten upprepade gånger meddelat en arbetssökande att han riskerade sanktioner utan att det fanns grund för det

sammanfattning: Arbetsförmedlingen har vid åtminstone två tillfällen tillfälligt stängt av en arbetssökande från rätt till ersättning och vid ett annat tillfälle underrättat honom om att han kunde komma att stängas av från ersättning en dag för att han inte lämnat in sina aktivitetsrapporter i tid, trots att han lämnat in sådana rapporter på Arbetsförmedlingens kontor i Norrköping i rätt tid. De felaktiga uppgifterna berodde på att den mottagande handläggaren på kontoret inte registrerat aktivitetsrapporterna i Arbetsförmedlingens systemstöd för aktivitetsrapporter utan endast i Arbetsförmedlingens dokumentlager ELIN. Bristerna i ärendena var i stort sett desamma som uppmärksammades i JO:s tidigare beslut JO 2017/18 s. 42. Som konstaterades i det beslutet ska en myndighet naturligtvis inte meddela att en sanktion kan bli aktuell utan att det finns grund för det. Ett sådant förfarande strider mot myndigheternas skyldighet att iaktta saklighet enligt 1 kap. 9 § regeringsformen och undergräver förtroendet för myndigheten. Arbetsförmedlingen kritiseras i det nu aktuella beslutet för att myndigheten återigen vid upprepade tillfällen meddelat en enskild att han kunde komma att stängas av från rätt till ersättning på felaktiga grunder. Det noteras i beslutet att Arbetsförmedlingen numera vidtagit åtgärder för att komma till rätta med de felaktiga underrättelserna om sanktioner, bl.a. på så sätt att ersättning inte hålls inne interimistiskt och att det efter inskanning till ELIN per automatik går en signal till systemflödet att rapporten kommit in. JO konstaterar att detta är positivt, men att de vidtagna åtgärderna inte fullt ut eliminerar risken att en felaktig underrättelse om sanktion skickas ut i de fall en handläggare dröjer med att registrera aktivitetsrapporten korrekt i myndighetens dokumentlager ELIN.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 4 februari 2019 framförde AA klagomål mot Arbetsförmedlingen. Han angav bl.a. att Arbetsförmedlingen vid flera tillfällen meddelat att han inte lämnat in någon aktivitetsrapport och att myndigheten därför kunde komma att dra in hans ersättning, trots att han lämnat in rapporterna i tid.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingen uppmanades att yttra sig över anmälan.

text: Arbetsförmedlingen yttrade sig och gav in Arbetsförmedlingens handläggarstöd Aktivitetsrapport (AFSH 2/2016) i dess lydelse från den 14 december 2017. Myndigheten anförde i sitt remissvar bl.a. följande:

text: Arbetsförmedlingens utredning

text: --- Arbetsförmedlingen kan konstatera att myndigheten vid tre tillfällen inte registrerat de aktivitetsrapporter som AA inlämnat på arbetsförmedlingskontoret i Norrköping. Detta gäller de aktivitetsrapporter som AA inlämnat i augusti 2018, november 2018, och januari 2019. Efter att Arbetsförmedlingen mottagit de aktuella aktivitetsrapporterna, har de skannats och registrerats i ELIN, vilket är ett digitalt dokumentlager till Arbetsförmedlingens operativa systemstöd (AIS). Aktivitetsrapporterna registrerades dock inte som inkomna i systemstödet för aktivitetsrapporter. Detta medförde att det i systemstödet per automatik skapades ett meddelade om utebliven aktivitetsrapport, som skickades till enheten Ersättningsprövning. För de aktivitetsrapporter som lämnades in i juli 2018 och november 2018 har det faktum att aktivitetsrapporterna inte registrerades i systemstödet, medfört att Arbetsförmedlingen fattade intermistiska sanktionsbeslut. Dessa beslut avskrevs dock sedermera eftersom aktivitetsrapporterna konstaterats ha inkommit i tid. Vid ett tillfälle har Arbetsförmedlingen skickat ett kommuniceringsbrev till AA om att myndigheten övervägt att fatta beslut om varning, med anledning av aktivitetsrapport inte inlämnats i tid. Även detta ärende avskrevs då det framkom att aktivitetsrapporten inkommit i tid, men inte hade registrerats i systemstödet för aktivitetsrapporter. Orsaken till att Arbetsförmedlingen vid två tillfällen har fattat intermistiska sanktionsbeslut och vid det senaste tillfället endast skickade ett kommuniceringsbrev till AA är att myndigheten ändrade sina rutiner den 23 januari 2019. Sedan det datumet fattar Arbetsförmedlingen inte längre automatiserade intermistiska sanktionsbeslut i de fall en aktivitetsrapport inte har inlämnats i tid. I stället skickas ett kommuniceringsbrev till den enskilde om att myndigheten överväger att fatta beslut om sanktion på grund av att aktivitetsrapport inte har inlämnats. Detta innebär att den enskilde får en möjlighet att yttra sig innan ett beslut som kan ha ekonomiska konsekvenser fattas.

text: Arbetsförmedlingens bedömning av handläggningen

text: Arbetsförmedlingen kan konstatera att myndigheten vid tre tillfällen har brustit i sin hantering av AA aktivitetsrapporter genom att mottagande handläggare inte registrerat dem i systemstödet för aktivitetsrapporter. De rutiner för registrering av aktivitetsrapporter, som framgår av handläggarstödet AFHS 2/2016 Aktivitetsrapport, har vid dessa tillfällen inte följts. Arbetsförmedlingen ser allvarligt på det inträffade och kommer att vidta åtgärder för att förhindra att liknande situationer uppstår. Myndigheten kommer att förtydliga handläggarstödet AFHS 2/2016 Aktivitetsrapport, och där ange att en aktivitetsrapport som inlämnats på blankett ska registreras i såväl systemstödet för aktivitetsrapporter och i ELIN. Vidare arbetar Arbetsförmedlingen med en teknisk lösning som innebär att aktivitetsrapporter som endast har registrerats i ELIN, inte ska kunna fördelas till den automatiska volymhanteringen, utan istället faller ut för manuell handläggning. Arbetsförmedlingen arbetar även med att utveckla de interna systemen för att åtgärda nuvarande kvalitetsbrister. Arbetet förväntas huvudsakligen vara färdigt under det andra kvartalet 2019.

text: Arbetsförmedlingen har tidigare fått motta kritik från såväl JO och Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF), gällande myndighetens hantering av aktivitetsrapporter och då särskilt aktivitetsrapporter som har lämnats till arbetsförmedlingskontor på blankett. Sedan JO:s senaste kritik har myndigheten vidtagit en rad åtgärder för att förbättra hanteringen av aktivitetsrapporter och rätta till de brister som har uppmärksammats. Arbetsförmedlingen fattar sedan den 23 januari 2019 inte längre interimistiska sanktionsbeslut i den automatiska volymhanteringen. I stället skickas ett kommuniceringsbrevtill den enskilde, innehållande information om att myndigheten överväger att fatta beslut om sanktion. Detta gör att den enskilde får en möjlighet att yttra sig innan ett beslut som kan ha ekonomiska konsekvenser fattas av Arbetsförmedlingen. De brister som tidigare har identifierats rörande Arbetsförmedlingens hantering av aktivitetsrapporter kan i hög grad härledas till den manuella hanteringen av rapporter som har inlämnats muntligt eller på blankett till arbetsförmedlingskontor. Myndigheten arbetar aktivt för att den digitala inlämningen av aktivitetsrapporter ska öka. Ett led i detta är bl.a. utbildningen Digitala jag, som myndigheten tillhandahåller tillsammans med Google Digitalakademin. Myndighetens strävan med att öka den digitala inlämningen av aktivitetsrapporter har gett resultat. För tre år sedan lämnade ca18 procent av alla arbetssökande sin aktivitetsrapport på blankett eller muntligt på ett arbetsförmedlingskontor. I mars 2019 lämnade endast 8 procent av alla arbetssökande sin aktivitetsrapport muntligt eller på blankett.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över Arbetsförmedlingens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 6 a § förordningen (2000:628)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten ska den som är arbetslös regelbundet redovisa vilka åtgärder han eller hon vidtagit för att ta sig ur sin arbetslöshet i en aktivitetsrapport.

text: Aktivitetsrapporten ska enligt 4 § Arbetsförmedlingens föreskrifter om aktivitetsrapport, anvisning till arbete och underrättelse till arbetslöshetskassa (

text: ) lämnas till Arbetsförmedlingen senast den 14:e i varje månad. Den kan lämnas via Arbetsförmedlingens webbplats, på blankett eller muntligt vid ett personligt besök på ett arbetsförmedlingskontor (

text: 3 §

text: Arbetsförmedlingens angivna föreskrifter) och ska skyndsamt granskas av Arbetsförmedlingen.

text: Arbetssökande som inte kan eller vill lämna in sin aktivitetsrapport genom Arbetsförmedlingens webbformulär kan i stället använda en pappersblankett. Av Arbetsförmedlingens handläggarstöd AFHS 2/2016, i dess lydelse enligt beslut den 14 december 2017, framgår bl.a. följande: Blanketten med aktivitetsrapport kan skickas in per post eller lämnas in på en arbetsförmedlingsenhet. Blanketten ska komma in senast den 14:e i rapporteringsmånaden. När den kommer in ska den ankomststämplas och registreras som inkommen i systemflödet för aktivitetsrapporter. Det ska vidare anges vilket datum blanketten kom in och på vilken arbetsförmedlingsenhet den förvaras. Om aktivitetsrapporten inte är registrerad som inkommen i systemstödet för aktivitetsrapporter senast den 14:e i månaden skapas ett automatiskt meddelande om att aktivitetsrapporten inte är inlämnad inom utsatt tid.

text: Meddelandet skickas till a-kassan och information om meddelandet lämnas till den arbetssökande. Om den 14:e infaller på en helgdag förlängs inlämningsperioden till nästföljande arbetsdag. Om den arbetssökande har lämnat sin aktivitetsrapport i tid men Arbetsförmedlingen av misstag inte har registrerat den som inkommen i systemflödet senast den 14:e i månaden så skapar systemet ett meddelande. När rapporten sedan registreras och det anges att den lämnats i tid tas meddelandet automatiskt bort om det inte redan har skickats. Om meddelandet har skickats skapar och skickar systemet automatiskt en komplettering med information om att rapporten lämnats i tid.

text: Handläggarstödet har därefter ändrats, senast den 30 juni 2020, och numera anges beträffande aktivitetsrapporter som lämnas på blankett bl.a. följande: En aktivitetsrapport som kommit in via blankett ska skannas till ELIN och läggas i sökandedossiern. Det går då automatiskt en signal till systemflödet att en aktivitetsrapport har kommit in. Av den anledningen är det viktigt att en aktivitetsrapport skannas till ELIN samma dag som den kommer in.

text: Den som deltar i jobb- och utvecklingsgarantin och uppbär aktivitetsstöd ska varnas bl.a. om han eller hon inte lämnar in aktivitetsrapport till den offentliga arbetsförmedlingen inom utsatt tid. Om den arbetssökande missköter arbetssökandet vid upprepade tillfällen, utan att däremellan uppfylla ett arbetsvillkor enligt lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring, ska han eller hon stängas av från rätt till ersättning ett antal dagar (

text: 6 kap. 2 § första stycket 2

text: förordningen [2017:819] om ersättning till deltagare i arbetsmarknadspolitiska insatser).

text: JO har tidigare i beslut kritiserat Arbetsförmedlingen för att den upprepade gånger meddelat en arbetssökande att han riskerade sanktioner på grund av att han inte lämnat in sina aktivitetsrapporter i tid eller kommit till ett inbokat möte trots att han fullgjort sina åtaganden (JO 2017/18 s. 42). Det inträffade berodde på att den arbetssökandes aktivitetsrapporter och besök inte registrerats i Arbetsförmedlingens system och att någon manuell kontroll av huruvida han faktiskt brustit i sina åtaganden inte skett. JO uttalade i beslutet bl.a. att enheten för ersättningsprövning regelmässigt bör kontrollera att ett automatiskt genererat meddelande är korrekt innan en skrivelse om sanktioner skickas ut alternativt att de automatiska meddelandena till enheten tas bort och att arbetsförmedlarna i stället aktivt får godkänna ett meddelande innan det skickas.

text: Bedömning

text: Ett ärende om sanktion inom arbetslöshetsförsäkringen innefattar myndighetsutövning och det ställer stora krav på en rättssäker handläggning.

text: Av utredningen framgår att Arbetsförmedlingen vid åtminstone två tillfällen 2018 tillfälligt stängt av AA från rätt till ersättning och vid ett tillfälle i januari 2019 underrättat honom om att han kunde komma att stängas av från ersättning en dag. Skälen för åtgärderna uppgavs vara att AA inte lämnat in sina

text: aktivitetsrapporter i tid. Detta trots att han lämnat in sina rapporter i form av blanketter till arbetsförmedlingskontoret i Norrköping. De felaktiga uppgifterna berodde på att den mottagande handläggaren på myndighetens kontor inte registrerat aktivitetsrapporterna i systemstödet för aktivitetsrapporter utan endast i Arbetsförmedlingens dokumentlager ELIN. Underrättelserna om tillfällig avstängning och att AA kunde komma att stängas av från ersättning skickades sedan per automatik från enheten för ersättningsprövning utan att någon handläggare på enheten närmare kontrollerade uppgifterna om att aktivitetsrapporterna inte lämnats in i tid.

text: Som JO konstaterade i JO 2017/18 s. 42, där Arbetsförmedlingen kritiserades för brister av samma slag som de nu aktuella, ska en myndighet naturligtvis inte meddela att en sanktion kan bli aktuell utan att det finns grund för det. Detta gäller oavsett om ersättningen hålls inne temporärt eller om bara en underrättelse om att ersättningen kan komma att dras in skickas till den enskilde. Ett sådant förfarande strider nämligen mot myndigheternas skyldighet att iaktta saklighet enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: och undergräver förtroendet för myndigheten. Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för att myndigheten återigen vid upprepade tillfällen meddelat en enskild att han kunde komma att stängas av från rätt till ersättning på felaktiga grunder.

text: Sedan JO:s beslut 2017 har Arbetsförmedlingen vidtagit olika åtgärder för att komma till rätta med de felaktiga underrättelserna om sanktioner på grund av att aktivitetsrapport inte lämnats in. Av remissvaret framgår att Arbetsförmedlingen sedan den 23 januari 2019 inte längre fattar interimistiska sanktionsbeslut i den automatiska volymhanteringen. I stället skickas en underrättelse till den enskilde med information om att myndigheten överväger att fatta beslut om en sanktion. Det är naturligtvis positivt att arbetslöshetsersättning inte längre hålls inne preliminärt innan det har skett en kontroll av att de uppgifter som den övervägda sanktionen baseras på är korrekta. Detta är dock enligt min mening inte tillräckligt. Redan den omständigheten att Arbetsförmedlingen meddelar att myndigheten kan komma att besluta om avstängning från ersättning på grund av omständigheter som inte överensstämmer med vad som faktiskt har inträffat är otillfredsställande och står alltjämt i strid med kravet på saklighet.

text: Jag har noterat att Arbetsförmedlingen efter remissvaret i ärendet vidtagit ytterligare åtgärder som minskar risken för att felaktiga underrättelser av aktuellt slag lämnas ut. Av Arbetsförmedlingens handläggarstöd AFHS 2/2016 framgår numera att en aktivitetsrapport som lämnas in manuellt ska skannas till ELIN samma dag som den kommer in och att det då per automatik går en signal till systemflödet att rapporten kommit in. Tidigare har handläggarna behövt lägga in aktivitetsrapporten både i ELIN och i systemstödet för aktivitetsrapporter. Att handläggarna numera bara behöver lägga in aktivitetsrapporterna i ett system kan antas betydligt minska risken för att aktivitetsrapporten inte registreras som inkommen i systemstödet. Det minskar

text: därmed även risken att underrättelse om sanktion på grund av att en aktivitetsrapport inte kommit in skickas ut felaktigt.

text: De åtgärder som vidtagits eliminerar dock inte fullt ut risken att en underrättelse skickas ut om en handläggare dröjer med att registrera aktivitetsrapporten korrekt i ELIN. En ytterligare åtgärd skulle exempelvis kunna vara att en underrättelse om att Arbetsförmedlingen kan komma att besluta om avstängning skickas först efter att det gjorts en manuell kontroll av att det automatiskt genererade meddelandet innehåller adekvat information.

text: Jag förutsätter att Arbetsförmedlingen fortsätter följa upp arbetet med att se till att underrättelser om eventuell sanktion inte skickas ut utan att det finns grund för det.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord:
Anstalt
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Omplacering

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att ha placerat en intagen på samma paviljong i en anstalt som en person som misstänktes för att ha utsatt honom för ett allvarligt brott i häkte

org: jo

sammanfattning: I en anmälan till JO uppgav NN att han hade blivit utsatt för ett allvarligt brott av en medintagen i ett häkte och att han senare placerades i samma anstalt som denne. Av utredningen i ärendet framgår att häktet när det fick kännedom om att NN ska ha blivit utsatt för ett brott gjorde en polisanmälan och vidtog åtgärder för att skydda honom. Häktet dokumenterade emellertid inte uppgifterna om vad han ska ha utsatts för. Det borde häktet givetvis ha gjort enligt JO, bl.a. för att dessa skulle kunna beaktas vid placeringen av NN i anstalt. På grund av avsaknaden av dokumentation hade Kriminalvårdens placeringssektion i praktiken inte någon möjlighet att känna till att det i den aktuella anstalten fanns en intagen som hade polisanmälts för brott mot NN. JO konstaterar att Kriminalvården placerade NN på samma paviljong i en anstalt som den person som misstänktes för att ha utsatt honom för ett allvarligt brott i häktet. Detta trots att det inom myndigheten alltså fanns kännedom om vad som tidigare ska ha hänt. Oavsett anledning är det helt oacceptabelt och strider enligt JO:s mening mot myndighetens skyldigheter enligt artikel 3 i Europakonventionen. Kriminalvården får därför allvarlig kritik. I beslutet gör JO även uttalanden om behandlingen av NN i anstalten och handläggningen av hans ansökan om omplacering till annan anstalt.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO i oktober 2024 förde NN fram klagomål mot Kriminalvården, placeringssektionen och anstalten CC, och uppgav bl.a. följande.

type: stycke

text: Han utsattes för ett sexuellt övergrepp av en medintagen i häktet AA. En polisanmälan om det gjordes under hösten 2023. Han fick inledningsvis verkställa sitt fängelsestraff i en anstalt men flyttades senare till anstalten CC. Där placerades han först på samma paviljong och anvisades samma sysselsättning som den som hade utsatt honom för brott i häktet. Han har ansökt om att få byta anstalt men har inte fått göra det. Det innebär att han dagligen

text: träffar den som har begått ett brott mot honom. Han trakasseras också av andra intagna som har fått kännedom om vad som hände i häktet.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in handlingar från Kriminalvården. Av handlingarna framgick bl.a. följande. NN togs in i anstalten CC i juni 2024. I september 2024 ansökte han om omplacering till annan anstalt. Enligt en tjänsteanteckning daterad den 29 oktober 2024 uppgav NN efter ett samtal med en klienthandläggare vilka anstalter han ville omplaceras till. I ett placeringsbeslut den

text: 31 oktober 2024 beviljades NN:s ansökan om omplacering och en plats för honom bokades till våren 2025 i en av anstalterna han hade önskat.

text: Därefter begärde JO att myndigheten skulle yttra sig över de frågor som framgår under rubriken Kriminalvårdens bedömning i remissvaret.

text: I sitt yttrande i mars 2025 anförde myndigheten, genom chefen för sektionen för verksjuridik - verkställighet, straffrätt m.m., i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har hämtats in från Kriminalvårdens region Stockholm och region Väst och placeringssektionen vid Kriminalvårdens huvudkontor. Regionerna har i sin tur hämtat in uppgifter från de berörda verksamhetsställena och det klientadministrativa systemet (KVR). Placeringssektionen har hämtat in uppgifter från den handläggare som beslutade i NN:s ärenden om omplacering. Berörd befattningshavare vid placeringssektionen har fått möjlighet att lämna synpunkter. Sammanfattningsvis har följande framkommit. Det saknas dokumentation om uppgifterna i anmälan från NN:s vistelse i häktet [AA]. Det beror på att häktet är av uppfattningen att det i KVR inte får föras in personuppgifter om andra än den intagne som journalen rör. Den kriminalvårdsinspektör som hanterade ärendet har avslutat sin anställning inom Kriminalvården och därför inte kunnat tillfrågas om sina överväganden i den delen. Så snart personalen vid häktet [AA] fick kännedom om incidenten gjordes en polisanmälan. NN förflyttades även omedelbart till en annan avdelning i häktet. Det bedömdes dock inte vara tillräckligt, eftersom NN och den utpekade förövaren sökte kontakt med varandra under utevistelser. Det möjliggjordes av att häktets promenadgård vetter mot en av avdelningarna. Den utpekade förövaren förflyttades i stället till ett annat häkte. Efter att NN hade börjat verkställa sitt fängelsestraff placerades han initialt i anstalten [BB], som är en anstalt i säkerhetsklass 3. En tid därefter gjorde anstalten bedömningen att NN till följd av misskötsamhet behövde vara placerad i en anstalt i högre säkerhetsklass och inledde ett ärende om omplacering. NN motsatte sig att omplaceras men framförde önskemål om att placeras i Stockholmsområdet, om omplacering ändå skulle ske. Inför omplaceringsbeslutet tog beslutande handläggare del av bl.a. placeringsunderlaget och daganteckningar från häktet [AA]. Handlingarna innehöll dock inte några uppgifter motsvarande det som beskrivs i anmälan till JO. Följaktligen hade inte placeringssektionen någon kännedom om uppgifterna vid tidpunkten för omplaceringsbeslutet. NN begärde inte omprövning av beslutet att omplacera honom till anstalten [CC]. En tid efter att NN hade skrivits in i anstalten [CC] berättade han för personal att han utsattes för hot och trakasserier av andra intagna och att det hade sin grund i händelsen i häktet [AA]. Anstalten omplacerade de två intagna som NN pekat ut

text: till andra bostadsavdelningar och genomförde ett byte av sysselsättningshall och promenadgård, eftersom de platserna var kontaktytor för de inblandade. Den 18 september 2024 översände anstalten [CC] en begäran om byte av anstalt, som hade initierats av NN, till placeringssektionen. Anstalten [CC] tillstyrkte NN:s begäran. Av de begärda placeringarna bedömdes enbart anstalten [DD], i säkerhetsklass 2, vara aktuell. En omplacering till den anstalten beviljades genom beslut den 31 oktober 2024. Plats i anstalten kunde dock anvisas först [under våren] 2025. NN begärde inte omprövning av beslutet. De åtgärder som anstalten [CC] har vidtagit för att hålla NN åtskild från de utpekade intagna kommer kvarstå till dess att omplaceringen kommer till stånd. Vid behov är anstalten beredd att vidta ytterligare åtgärder för att säkerställa att NN inte utsätts för våld, hot eller trakasserier.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvårdens övergripande ansvar för säkerhet och behandling av intagna Av

text: 2 § förordningen (2023:797)

text: med instruktion för Kriminalvården framgår att myndighetens verksamhet ska bedrivas på ett säkert, humant och effektivt sätt. Enligt

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: och

text: fängelselagen (2010:610)

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av

text: 1 kap. 5 § häkteslagen

text: och

text: fängelselagen

text: framgår bl.a. att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas.

text: Placering Av

text: 2 kap. 1 § fängelselagen

text: framgår att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Av förarbeten till bestämmelsen framgår att det med omvårdnad avses t.ex. den intagnes behov av att få del av viss somatisk eller psykiatrisk behandling, men också den intagnes behov av särskilt skydd vid hot mot hans eller hennes liv eller hälsa. Uppräkningen av de angivna omständigheterna är inte avsedd att vara uttömmande. (

text: Prop. 2009/10:135 s. 124

text: ). Enligt

text: 10 § andra punkten fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska det vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: särskilt beaktas behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Enligt 2 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse ska en intagen omplaceras till en annan anstalt eller avdelning om graden av övervakning och kontroll där han eller hon är placerad inte motsvarar vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Omplacering ska även, i den utsträckning det är möjligt, ske om det behövs för att tillgodose den intagnes behov enligt

text: 2 kap. 1 § andra stycket fängelselagen

text: och 2 §. Av avsnitt 4.3.1 i Kriminalvårdens handbok för placering i anstalt (

text: ) framgår bl.a. följande. En olämplig sammansättning av intagna finns också om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp, t.ex. i form av hot eller våld eller olika former av trakasserier, av en annan intagen […] Detta kan t.ex. vara känt genom händelser vid tidigare verkställigheter eller att uppgifter om att så ska ske eller kan komma att ske har kommit till Kriminalvårdens kännedom på annat sätt, t.ex. genom information i domen, från något verksamhetsställe eller genom Kriminalvårdens säkerhetsavdelning. Av avsnitt 3.2.10 i samma handbok

text: framgår att placeringssektionen, i omplaceringsärenden som initierats av den intagne, endast tar ställning till det eller de önskemål som anges i ansökan.

text: Dokumentation och personuppgiftsbehandling Bestämmelser om behandling av personuppgifter inom Kriminalvårdens verksamhet finns i

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: , lagen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område och

text: kriminalvårdsdatalagen (2018:1235)

text: med tillhörande förordningar. Av

text: och

text: 6 §§

text: förordningen (

text: brottsdatalagens

text: område framgår vilka uppgifter som får behandlas om personer som är häktade. Enligt

text: 5 § första stycket häktesförordningen (2010:2011)

text: ska det för varje intagen föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Enligt

text: 7 kap. 1 § andra stycket

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte ska dokumentation i journal ske så snart som möjligt.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Vad kände myndigheten till beträffande det som beskrivs i anmälan och vilka överväganden gjordes med anledning av detta vid beslutet om att placera NN på den anstalt där han nu befinner sig? Om placeringssektionen inte hade någon kännedom om det som anges i anmälan, borde den ha haft det? Vid tiden för beslutet om omplacering till anstalten [CC] saknade placeringssektionen kännedom om det som beskrivs i anmälan. Däremot hade häktet [AA] kännedom om de uppgifterna. Eftersom uppgifterna inte har dokumenterats eller överförts skriftligen eller muntligen till placeringssektionen, har det inte funnits någon möjlighet för placeringssektionen att tillgodogöra sig informationen inför beslutet om omplacering till anstalten [CC].

text: Av placeringsbeslutet den 31 oktober 2024 framgår att en plats för NN är bokad i en annan anstalt till våren 2025. Vad är skälen till att han får byta anstalt först då? När en intagen ansöker om omplacering är placeringssektionen, enligt nuvarande rutin, bunden av de alternativ som den intagne anger. Av de anstalter som NN ansökt om att få omplaceras till har enbart en ansetts lämplig utifrån inriktning och den grad av säkerhet som bedömts nödvändig. Anstalten [DD] kan på grund av beläggningsläget bereda NN en plats först under våren 2025. Om en plats i anstalten finns tillgänglig tidigare, kommer den bokade platsen att tidigareläggas.

text: Hur ser Kriminalvården till att skydda NN från bl.a. våld, hot och trakasserier från andra intagna fram till dess att han får byta anstalt? De utpekade intagna har fått byta bostadsavdelning, sysselsättning och promenadgård så att NN inte ska se eller stöta samman med dem fram till dess att omplaceringen kan genomföras. Anstalten [CC] är beredd att vidta ytterligare åtgärder vid behov.

text: Kriminalvårdens hantering Det är en brist att häktet [AA] har underlåtit att dokumentera och vidareförmedla uppgifterna som framgår av NN:s anmälan till JO. Genom att anpassa vilka uppgifter som förs in i KVR och vid behov sekretessmarkera en anteckning, bedömer Kriminalvården att någon information om händelsen hade kunnat dokumenteras. Exempelvis hade häktet i det aktuella fallet kunnat hänvisa till en polisanmälan eller på annat sätt fästa annan kriminalvårdspersonals uppmärksamhet på att det fanns ytterligare information att ta del av. Det inträffade har föranlett att Kriminalvården ska se över hur känsliga uppgifter eller potentiellt brottsliga händelser ska dokumenteras framöver.

text: Kriminalvården ansvarar för att upprätthålla säkerheten och ordningen i anstalt och häkte. I det ingår att skydda en intagen från våld, hot och trakasserier från andra intagna (se bl.a. JO 2018/19 s. 206). Kriminalvården har även att beakta detta vid placering av intagna och undvika att olämpliga sammansättningar av intagna uppstår. Kriminalvården bedömer emellertid att placeringssektionens hantering har varit förenlig med gällande regelverk och rutiner på området. Kriminalvården bedömer också att anstalten CC har vidtagit adekvata åtgärder för att se till att NN inte utsätts från våld, hot och trakasserier från andra intagna. NN kommenterade Kriminalvårdens yttrande i slutet av mars 2025 och framförde bl.a. följande. Han har även under tiden ärendet handlagts hos JO blivit utsatt för våld och trakasserier från medintagna i anstalten CC som fått veta vad som hände i häktet. Det har fått honom att i stor utsträckning isolera sig i sitt bostadsrum.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kriminalvården har redogjort för rättslig reglering som har betydelse i ärendet. För egen del vill jag också redovisa följande.

text: Enligt

text: artikel 2 i Europakonventionen

text: ska envars rätt till livet skyddas genom lag och enligt artikel 3 får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Artiklarna anses medföra att staten i vissa fall har en positiv förpliktelse att se till att ge enskilda människor skydd. Staten har ett särskilt ansvar för tillsyn av dem som befinner sig i fängelse eller häkte eller som på annat sätt är berövade friheten. (Se Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 6 uppl., 2023, särskilt s. 78 f. och 94.)

text: Europadomstolen har således fastslagit att nationella myndigheter har en skyldighet att vidta alla åtgärder som rimligen kan begäras för att förhindra verklig och omedelbar fara för frihetsberövade personers fysiska integritet som myndigheterna hade eller borde ha haft kännedom om (se t.ex. Česnulevičius v. Lithuania, no. 13462/06, § 83–85,10 januari 2012, och D.F. v. Latvia, no. 11160/07, § 83 och 84, 29 oktober 2013).

text: I sammanhanget kan även nämnas att det av de europeiska fängelsereglerna framgår att vid placering av en intagen ska behovet av bl.a. skydd och säkerhet beaktas. Ordningen i ett fängelse ska upprätthållas genom att kraven på bl.a. säkerhet och trygghet beaktas. Det ska finnas rutiner som säkerställer de intagnas säkerhet och som minimerar risken för våld eller andra händelser som skulle kunna äventyra säkerheten. Alla tänkbara ansträngningar ska göras för att göra det möjligt för alla intagna att utan risk fullt ut delta i dagliga aktiviteter. (Se artikel 17.2, 49 och 52.2-3 i bilagan till Europarådets ministerkommittés rekommendation Rec[2006]2-rev till medlemsstaterna avseende de europeiska fängelsereglerna.)

text: JO har framhållit att det i Kriminalvårdens uppdrag att upprätthålla ordningen och säkerheten i anstalter och häkten ingår att skydda en intagen från hot och våld från medintagna. Det förutsätter bl.a. att intagna placeras på ett sätt som gör att myndigheten undviker olämpliga klientkonstellationer och att det görs

text: bedömningar av de intagna utifrån kända risker och behov. (Se JO 2018/19 s. 206, dnr

text: , och JO:s beslut den 18 juni 2025, dnr

text: När det gäller handläggningen av ärenden vill jag föra fram att en myndighet ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. En myndighet ska vidare se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden verka för att parten förtydligar eller kompletterar framställningen. (Se

text: och

text: 23 §§

text: förvaltningslagen

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de lagar och regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar därför inte uttala sig om eller ta ställning till de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Kriminalvårdens beslut om i vilken anstalt en intagen ska vara placerad är dessutom ytterst en fråga som kan prövas av domstol. Omständigheterna i det här ärendet är dock sådana att jag finner anledning att frångå den nämnda principen och uttala mig om placeringen av NN.

text: NN har angett att han blev utsatt för ett sexuellt övergrepp av en medintagen i häktet. Av utredningen framgår att häktet när det fick kännedom om detta gjorde en polisanmälan och vidtog åtgärder för att skydda honom. Häktet dokumenterade emellertid inte uppgifterna om vad NN ska ha utsatts för. Det borde häktet givetvis ha gjort, bl.a. för att dessa skulle kunna beaktas vid placeringen av honom i anstalt. På grund av avsaknaden av dokumentation hade placeringssektionen i praktiken inte någon möjlighet att känna till att det i anstalten CC fanns en intagen som hade polisanmälts för brott mot NN.

text: Jag kan konstatera att Kriminalvården placerade NN på samma paviljong i en anstalt som den person som misstänktes för att ha utsatt honom för ett allvarligt brott i häktet. Detta trots att det inom myndigheten alltså fanns kännedom om vad som tidigare ska ha hänt. Oavsett anledning är det helt oacceptabelt och strider enligt min mening mot myndighetens skyldigheter enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: . Kriminalvården förtjänar därför allvarlig kritik.

text: Av remissvaret framgår att häktet var av uppfattningen att uppgifterna om vad NN ska ha utsatts för inte fick dokumenteras. Det gör mig mycket bekymrad. Jag ser det som absolut nödvändigt att Kriminalvården, om den inte redan har gjort det, snarast ser över och informerar alla verksamhetsställen om hur känsliga uppgifter eller potentiellt brottsliga handlingar ska dokumenteras.

text: I det här sammanhanget finns det skäl att nämna att frågan om sexuella handlingar mellan intagna granskades vid ett antal inspektioner av häkten och anstalter som JO genomförde under 2024 för att undersöka vilka följder och

text: risker Kriminalvårdens dubbelbeläggning kan få för de intagna. Den samlade bilden efter inspektionerna var att det egentligen inte finns någon medvetenhet om förekomst av sådana handlingar. Detsamma gäller hur Kriminalvården ska förhålla sig till och hantera sådana situationer. JO rekommenderade Kriminalvården att säkerställa att det finns myndighetsgemensamma strategier och kunskap på alla nivåer om hur såväl sexuella handlingar mellan intagna som misstänkta sexuella övergrepp ska uppmärksammas och hanteras. (Se rapporter från JO:s Opcat-enhet, Dubbelbeläggningens konsekvenser för intagna i häkte, s. 45, respektive i anstalt, s. 47.)

text: Vidare uttalade JO relativt nyligen att det ökade antalet intagna i kriminalvård ställer högre krav på myndigheten att utveckla rutiner för att undvika olämpliga klientkonstellationer. JO underströk därför vikten av att Kriminalvården arbetar aktivt med frågan för att verksamheten ska kunna bedrivas på ett säkert sätt. (Se JO:s beslut den 18 juni 2025, dnr

text: När det gäller behandlingen av NN efter det att han hade placerats i anstalten CC gör jag följande uttalanden.

text: NN togs in i anstalten i juni 2024. En tid efter det berättade han för personal att han utsattes för hot och trakasserier av andra intagna och att det hade sin grund i händelsen i häktet. Kriminalvården har beskrivit vilka åtgärder anstalten därefter vidtog för att han inte skulle utsättas för våld, hot och trakasserier. Det som har kommit fram i övrigt gör att det går att ifrågasätta om dessa åtgärder var tillräckliga för att skydda honom.

text: I september 2024 ansökte NN om omplacering till annan anstalt för att han inte mådde bra eftersom han blev trakasserad för det som hade hänt i häktet. Anstalten tillstyrkte ansökan och angav att den hade noterat och dokumenterat hans mående en längre tid samt fann skäl att tro att måendet berodde på att han på eller annat sätt var utsatt. NN har i sin anmälan till JO och i sina kommentarer över Kriminalvårdens yttrande beskrivit hur han även i tiden efter det fick utstå våld och trakasserier från medintagna i anstalten.

text: Utredningen hos JO är inte tillräcklig för att uttala någon kritik mot anstalten CC. Jag vill dock understryka att Kriminalvården är skyldig att vidta alla åtgärder som rimligen kan begäras för att skydda en intagen från våld, hot och trakasserier. Om en anstalt gör bedömningen att den inte längre kan säkerställa tryggheten för en intagen måste anstalten skyndsamt se till att en omplacering av den intagne kommer till stånd.

text: Placeringssektionen beviljade NN:s ansökan om omplacering i slutet av oktober 2024 men en plats i annan anstalt kunde anvisas först under våren 2025. En anledning till den långa väntetiden förefaller vara Kriminalvårdens rutin att i ett ärende om omplacering som en intagen har initierat bara ta ställning till det eller de önskemål om anstalt som anges i ansökan. Det framstår visserligen generellt som en lämplig ordning. För mig visar emellertid det här ärendet att

text: myndigheten inte i alla situationer kan nöja sig med att bara pröva de alternativ som en intagen har fört fram i sin ansökan.

text: Det ingår som nyss har nämnts i Kriminalvårdens uppdrag att skydda en intagen från hot, våld och trakasserier. I ett omplaceringsärende har myndigheten en skyldighet att lämna den intagne sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen samt ett ansvar för att ärendet blir utrett i den omfattning som krävs.

text: Mot bakgrund av vad som hade kommit fram i ärendet om skälen för omplacering anser jag att placeringssektionen – när det stod klart att en plats kunde beredas först om flera månader – borde ha tagit kontakt med NN och anstalten CC för att utreda frågan om omplacering till annan anstalt än de som han hade önskat. Det gäller inte minst eftersom NN:s ansökan tycks ha saknat specifika önskemål om anstalter och att sådana angetts först på frågor från personal i anstalten CC några dagar före beslutet om omplacering.

text: Det finns inte tillräcklig anledning till kritik i den här delen men jag vill uppmana Kriminalvården att se över rutinerna för handläggningen av ärenden om omplacering som initieras av en intagen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Förundersökning
Negativ rättskraft
Åtal

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en ordningsbot utfärdades trots att det inte fanns rättsliga förutsättningar för det. Även kritik mot en åklagare för bristande handläggning av en åtalsfråga

sammanfattning: En cyklist blev påkörd av en bil. Vid Polismyndigheten utfärdades en ordningsbot för brott mot trafikförordningen mot föraren av bilen. Sedan det kommit fram att cyklistens skador var mer omfattande än vad som tidigare varit känt upprättade Polismyndigheten en anmälan om vållande till kroppsskada och redovisade en förundersökning om det brottet till åklagare. Åklagaren väckte åtal mot bilföraren för vållande till kroppsskada. Tingsrätten avvisade dock åtalet på grund av att lagföring av den åtalade gärningen redan hade skett genom ordningsboten. JO konstaterar att en ordningsbot inte får utfärdas om det finns anledning att anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras. Ett föreläggande bör inte heller utfärdas, om det i annat fall kan antas vara påkallat att åklagare prövar frågan om strafföreläggande eller åtal för brottet. Även om utredningen om skadeläget för cyklisten var bristfällig anser JO att de uppgifter som hade kommit fram var sådana att det fanns anledning att anta att talan om enskilt anspråk kunde komma att föras. Det rådde också en osäkerhet avseende hur brottet skulle bedömas. Enligt JO borde inte någon ordningsbot ha utfärdats. Polismyndigheten kritiseras för att det ändå gjordes. När det gäller åklagarens handläggning noterar JO att det i förundersökningsprotokollet från Polismyndigheten fanns information om den utfärdade ordningsboten. Omständigheterna var enligt JO sådana att åklagaren närmare borde ha utrett och övervägt om det fanns förutsättningar att väcka åtal. Åklagaren kritiseras för den bristande handläggningen.

text: Bakgrund

text: Den 7 november 2022 blev AA påkörd av en bil när han cyklade. En polispatrull skickades till olycksplatsen. När patrullen kom dit hade AA redan förts till sjukhus med ambulanshelikopter. Föraren av bilen, i JO:s beslut kallad NN, var kvar på olycksplatsen och förhördes i egenskap av vittne. AA ådrog sig skador i samband med olyckan.

text: Den 16 februari 2023 hölls ett nytt förhör med NN, då som misstänkt. Han delgavs misstanke om brott mot trafikförordningen för att inte ha anpassat avståndet till framförvarande fordon, dvs. AA:s cykel. Samma dag utfärdades

text: vid Polismyndigheten ett föreläggande av ordningsbot mot NN avseende det brottet. NN godkände ordningsboten.

text: Det kom senare fram att AA:s skador var mer omfattande än vad som tidigare varit känt, och att han bl.a. hade legat på sjukhus en längre tid efter olyckan. Mot bakgrund av dessa uppgifter upprättade Polismyndigheten en anmälan om vållande till kroppsskada. Vidare väckte Polismyndigheten frågan om undanröjande av den utfärdade ordningsboten men en åklagare bedömde att det inte fanns förutsättningar för det.

text: Polismyndigheten redovisade sedermera förundersökningen om vållande till kroppsskada till Åklagarmyndigheten och åtal kom att väckas mot NN för det brottet. AA lämnade in ett skadeståndsanspråk och bevisning till styrkande av de skador han ådragit sig.

text: En vecka innan huvudförhandlingen skulle äga rum begärde NN genom sin försvarare att åtalet skulle avvisas med hänvisning till att han redan, genom ordningsboten, hade lagförts för gärningen (res judicata). Åklagaren medgav begäran. Tingsrätten bedömde att res judicata förelåg och avvisade åtalet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 oktober 2024 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten. AA var kritisk bl.a. till att polisen hade utfärdat ordningsboten trots att det fanns anledning att tro att han ville begära skadestånd av NN. Vidare menade AA att åklagaren inte borde ha väckt åtal för vållande till kroppsskada, för att sedan medge avvisning av åtalet utan att det kommit fram några nya omständigheter.

text: Utredning

text: Inriktningen av JO:s utredning JO uppmanade Polismyndigheten att göra en utredning och yttra sig över det som fördes fram i anmälan om föreläggandet av ordningsboten. Vidare uppmanades Åklagarmyndigheten att göra en utredning och yttra sig om handläggningen av åtalet om vållande till kroppsskada.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig till JO den 10 mars 2025. Av yttrandet framgår bl.a. följande.

text: Efter trafikolyckan förhördes, utöver föraren av bilen, även ett annat vittne. Det vittnet lämnade uppgifter om att han hade sett en ”farbror” som låg skadad på olycksplatsen. Farbrorn hade skrapat sig på vägen och det var hål i hans byxor.

text: AA förhördes på sjukhuset senare samma dag och uppgav då bl.a. att han kände sig ”allmänt mörbultad” och att han hade ont, bl.a. i vänster armbåge och i höger ben. Av förhörsanteckningarna framgår att AA gav polisen tillåtelse att ta

text: del av hans journalanteckningar. Det framgår inte huruvida AA tillfrågades om han hade något ersättningsanspråk.

text: En polisanmälan gällande brott mot trafikförordningen upprättades och förundersökning inleddes. Av polisanmälan framgår det som AA uppgett om sina smärtor. Dessa uppgifter fördes även in under rubriken ”Skador” i den trafikmålsanteckning som upprättades efter olyckan. Där antecknades även att AA var medförd till sjukhus för vidare undersökning och att skadorna var lindriga. Trafikmålsanteckningen lades in som en bilaga till förundersökningsprotokollet.

text: Polismyndigheten redogjorde vidare för upplysningar från berörda befattningshavare.

text: Poliskommissarien CC uppgav följande.

text: Den 7 november 2022 tjänstgjorde han som stationsbefäl vid polisområde Gotland. I den funktionen ingår att hantera alla inkommande ärenden för initiala beslut om inledande av förundersökning m.m. Mot bakgrund av avrapporteringen om trafikolyckan som ägt rum tidigare samma dag beslutade han att inleda förundersökning avseende brott mot trafikförordningen (ej anpassat avstånd till framförvarande fordon). De utredningsuppgifter som hade antecknats i ärendet när han granskade anmälan var knapphändiga. Det föreföll uppenbart att cyklisten hade ådragit sig skador i samband med olyckan. Sammantaget fanns det anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats i samband med händelsen.

text: Polisinspektören DD uppgav bl.a. följande.

text: Han tilldelades ärendet den 25 november [2022] i sin roll som jourförundersökningsledare. Det misstänkta brottet var av enkel beskaffenhet, ett s.k. mängdbrott, och skulle därför ledas av en polisiär förundersökningsledare. Mängdbrott skulle som regel hanteras av lokalpolisområdet men på polisområde Gotland fanns ingen utredningsgrupp varför jourförundersökningsledare tillsammans med förundersökningsledare på utredningssektionen hanterade alla ärenden från det polisområdet. Vid denna tid var situationen ansträngd med få förundersökningsledare på utredningssektionen. Utifrån ärendets innehåll bedömde han därför att ärendet kunde anstå till senare handläggning/utredning. Av utredningen i ärendet framgick att målsäganden AA hade förts till sjukhus. I anmälan och i förhöret med AA hade det dokumenterats att denne hade smärtor på olika ställen på kroppen. Trots det hade varken avrapporterande polis eller den förundersökningsledare som granskade ärendet den 7 november 2022 ansett att det funnits anledning att anta [att] vållande till kroppsskada hade begåtts. Utifrån de uppgifter som AA hade lämnat ansåg inte heller DD att det fanns anledning att anta [att] brottet vållande till kroppsskada hade begåtts, eftersom de angivna smärtorna var att anse som ringa skador. Föraren av personbilen, [NN], hade inte hörts som misstänkt och av hänsyn till hans höga ålder bedömde DD att han skulle höras i sitt hem och därefter skulle en ny bedömning av ärendet göras. Den 16 februari 2023 hölls misstankeförhöret med [NN] som då vidgick att han hade kört på AA och att han hade missbedömt avståndet till denne när han gjorde omkörningen. Vid en samlad bedömning av vad som då hade framkommit bedömde DD att det inte gick att bevisa att [NN] hade gjort sig skyldig till ett medvetet risktagande när det gällde omsorg och varsamhet för brottet vårdslöshet i trafik. Vid sin

text: bedömning vägde DD in att det saknades vittnen till påkörningen av AA tillsammans med [NN:s] uppgifter om att han kört ganska sakta åt samma håll som målsäganden och dennes hund samt att han missbedömt avståndet till AA när han skulle köra om denne. DD valde i stället att rubricera gärningen till att avse brott mot trafikförordningen (anpassa hastighet, motordrivet fordon, avstånd till framförvarande fordon) och inte lägga ner ärendet helt. [NN] mottog den utfärdade ordningsboten och ärendet avslutades.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: I ärenden där en trafikolycka medfört personskador uppstår frågor om ansvar för vållande till kroppsskada, vilket kan innebära komplexa juridiska bedömningar och bevisprövningar ... Utredningen ger intrycket av att uppgifterna om AA:s skador var bristfälliga vid den tidpunkt då förundersökningsledaren bedömde om det fanns skäl att misstänka vållande till kroppsskada. I efterhand framstår det som önskvärt att utredningen hade kompletterats innan ett ställningstagande gjordes i frågan. Vid sådana bedömningar kan det finnas anledning för en polisiär förundersökningsledare att kontakta åklagare, särskilt eftersom beslut om enskilt anspråk endast kan fattas av åklagare, som även har en skyldighet att biträda målsäganden i dessa frågor (jfr 2 § FUK [förundersökningskungörelsen, JO:s anm.]). Som framgår ovan förutsätter ett beslut om föreläggande av ordningsbot att det inte finns skäl att anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras. Gränsen för när hinder föreligger för att utfärda ett sådant föreläggande är därför lågt satt. Utredningen visar att AA blev påkörd av en bil när han cyklade på en allmän väg. Ett vittne på platsen observerade en ”farbror” ligga skadad på olycksplatsen, med skrapsår från vägbanan. AA fördes till sjukhus för undersökning och uppgav i förhör samma dag att han kände sig allmänt mörbultad och hade smärtor på flera delar av kroppen. Han samtyckte även till att polisen tog del av hans journalanteckningar. Dessa uppgifter är tillräckligt konkreta för att det fanns skäl att anta att AA kunde komma att föra talan om enskilt anspråk. Således förelåg hinder mot att utfärda föreläggande av ordningsbot. Denna bedömning gäller även med beaktande av att det vid tidpunkten för beslutet inte var helt klart hur omfattande AA:s skador var. Till detta kommer att utredningen inte visar annat än att AA, trots utredningsstödets (DurTvå) anvisningar, inte tillfrågats om ersättningsanspråk, vilket också är en brist. Det är beklagligt att föreläggandet av ordningsbot i detta ärende utfärdades trots att det fanns hinder. I efterhand kan konstateras att beslutet om föreläggande borde ha föregåtts av en kontroll av om AA avsåg att föra enskilt anspråk. Alternativt borde en åklagare ha kontaktats för en avstämning. Det finns inget som tyder på att det fanns hinder för en sådan kontakt. I detta fall väcktes även åtal för vållande till kroppsskada när ärendet nådde åklagaren. En bidragande orsak till bristerna i handläggningen kan ha varit att ärendet inte vidarebefordrades till utredningsgruppen vid Polisområde Gotland [som enligt vad som framgår av Polismyndighetens yttrande skulle hantera bl.a. vållande till kroppsskada i samband med trafikolycka och brott mot trafikförordningen, JO:s anm.]. Detta verkar ha berott på en ansträngd arbetssituation vid gruppen vid den aktuella tidpunkten.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren EE) yttrade sig till JO den

text: 4 februari 2025. Av yttrandet framgår bl.a. följande.

text: Den 20 mars 2024 redovisade Polismyndigheten en förundersökning till Åklagarmyndigheten om vållande till kroppsskada med NN som misstänkt och

text: AA som målsägande. Ärendet fördelades på åklagaraspiranten (numera assistentåklagaren) FF.

text: Den 22 mars 2024 väckte FF åtal mot NN för vållande till kroppsskada. Enligt gärningsbeskrivningen hade NN av oaktsamhet orsakat AA kroppsskador som inte varit ringa genom att ha kört på AA med bil den 7 november 2022. Oaktsamheten bestod i att NN vid omkörning av AA inte hållit tillräckligt avstånd.

text: Målet sattes ut till huvudförhandling den 30 maj 2024. Talan skulle vid huvudförhandlingen föras av assistentåklagaren GG. Efter att NN begärt att åtalet skulle avvisas på grund av res judicata, och GG medgett begäran, avvisade tingsrätten åtalet. När tingsrättens beslut hade vunnit laga kraft lade GG ned åtalet.

text: FF uppgav inför Åklagarmyndighetens yttrande till JO bl.a. följande.

text: Det förundersökningsprotokoll rörande brottet som Polismyndigheten lottat upp till Åklagarmyndigheten innehöll en promemoria … med information om en tidigare utfärdad och godkänd ordningsbot avseende ej anpassat avstånd till framförvarande fordon den 7 november 2022. Av promemorian framgår vidare att ordningsboten hade begärts undanröjd av Polismyndigheten, men att så inte blev fallet genom ett åklagarbeslut … I promemorian anges inte varför ordningsboten inte undanröjdes och inte om anmälan om vållande till kroppsskada avsåg samma gärning eller brott som ordningsboten behandlade. […] Det som kan konstateras är … att med utgångspunkt i promemorian så uppmärksammade jag inte att det upplottade vållandebrottet skulle innebära att det var tal om res judicata. Detta mot bakgrund av att det i förundersökningsprotokollet angavs att ordningsboten inte var undanröjd vilket jag ansåg signalerade att det inte var tal om samma gärning eller rättskraft. Det föranledde att jag inte insåg problemet i att brottet som avsåg den tidigare ordningsboten innebar att det var rättskraftigt avgjort, och om det i sig föranledde att det var tal om hinder för åtals väckande. Vid närmare eftertanke och då jag i skrivande stund arbetat som åklagare i över ett år skulle jag undersökt frågan närmare, men missade således detta och utgick vid det tillfället från att anmälan om vållandebrottet inte avsåg samma gärning - det eftersom utredningshandlingarna hade inkommit (dvs. lottats upp) från Polismyndigheten och det inte fanns någon information som explicit uttryckte att det rörde sig om samma gärning.

text: GG uppgav för sin del bl.a. följande.

text: Jag utredde … frågan om det har förelegat res judicata enligt

text: 30 kap. 9 § rättegångsbalken

text: (RB) som medförde att åtalet skulle avvisas [– – –] Sammantaget … kom jag fram till att tilltalad i målet inte kunde lagföras för vållande till kroppsskada på grund av res judicata. Med anledning av detta medgav jag försvararens avvisningsbegäran. [– – –] Anledningen till nedläggningsbeslutet var nya omständigheter. Att ordningsboten utfärdats och att det utgjort samma gärning som vållande till kroppsskada var i sig inga nya omständigheter, då omständigheterna förelåg redan vid tidpunkten för åtals väckande och en promemoria innehållande i vart fall delvis uppgifter om detta fanns i förundersökningsprotokollet. Däremot förelåg nya omständigheter genom

text: tingsrättens lagakraftvunna beslut att avvisa åtalet, som var grunden för mitt nedläggningsbeslut.

text: Beträffande FF:s handläggning uppgav vice chefsåklagaren HH för kammarledningens räkning bl.a. följande.

text: FF var vid tiden för handläggningen ny som åklagare. Vad gäller själva handläggningen delar kammarledningen hans bedömning att omständigheterna i ärendet var sådana att han borde ha företagit en mer djupgående kontroll av den godkända ordningsbotens betydelse för lagföringen av det aktuella brottet vållande till kroppsskada. Kammarledningen vill i sammanhanget dock lyfta fram att Polismyndigheten måste anses ha stor del i den uppkomna situationen i och med att myndigheten kom att färdigställa och redovisa förundersökningen om vållande till kroppsskada till åklagarkammaren trots att de hade den fullständiga bilden.

text: Åklagarmyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Det kan konstateras att [NN] har godkänt ett föreläggande av ordningsbot som avser att han inte har anpassat avståndet till framförvarande fordon. Inget annat har framkommit än att ordningsboten avsåg avståndet till AA i samband med att denne blev påkörd. Efter att ordningsboten godkänts av [NN] har polisen fått kännedom om att AA orsakats allvarligare skador än vad som tidigare var känt. Polisen har då överlämnat frågan om undanröjande av ordningsboten till åklagare som beslutat att det inte fanns skäl för undanröjande. Det ledde till att polisen upprättade en anmälan om vållande till kroppsskada samt slutförde och redovisade förundersökningen till Åklagarmyndigheten. Förundersökningsprotokollet innehöll viss information om den aktuella ordningsboten. Mot bakgrund av att polisen, trots att det fanns en tidigare godkänd ordningsbot avseende händelsen som inte undanröjts av åklagare, ändå färdigställde och redovisade förundersökningen till Åklagarmyndigheten har jag viss förståelse för att [FF], som var ny i tjänsten som åklagare, förbisåg frågan om eventuell res judicata. Som Högsta domstolen har konstaterat är frågan om rättskraftens omfattning en bedömningsfråga där hänsyn måste tas till de skiftande förhållanden som kan råda i olika situationer. Vid bedömningen har det betydelse om de båda gärningarna avser väsentligen samma händelseförlopp, om det finns ett nära tidsoch rumssamband samt om det råder överensstämmelse när det gäller angreppsobjekt eller brottsresultat. Mot bakgrund härav och med beaktande av de allvarliga skador som AA orsakades, får det anses ha förelegat ett intresse av att få saken prövad av domstol, trots att det också fanns omständigheter som talade för att åtalet avsåg samma gärning som ordningsboten. Jag anser därför att det funnits skäl att väcka åtal samt att åtal varit påkallat ur allmän synpunkt. [FF:s] handläggning kan, trots att han förbisåg frågan om eventuell res judicata, inte anses ha varit felaktig. Av [GG:s] upplysningar framgår att hon inför yttrandet till tingsrätten den 27 maj utredde frågan om res judicata genom att läsa lagkommentaren till

text: 30 kap. 9 §

text: RB [

text: rättegångsbalken

text: , JO:s anm.], Åklagarmyndighetens rättsliga vägledning Vårdslöshet i trafik och trafikrelaterade vållandebrott (RäV 2023:18) samt ta del av tidigare avgöranden. [GG] redogjorde sedan för sin bedömning i frågan om res judicata i yttrandet till tingsrätten. Tingsrätten, som inte har varit bunden av vad åklagaren anfört, har härefter gjort bedömningen att vad [NN] lagförts för genom ordningsboten utgör samma gärning som den åtalet gäller och avvisat åtalet. Efter att tingsrättens beslut vunnit laga kraft beslutade [GG] följdriktigt att lägga ned åtalet. Det finns enligt min uppfattning inte skäl att ifrågasätta [GG:s] handläggning.

text: Anmälarens kommentarer AA kommenterade myndigheternas yttranden och uppgav bl.a. följande. Han har svårt att förstå hur hans skador kunde bedömas som lindriga när han var så pass skadad att han fick åka ambulanshelikopter till sjukhuset. Efter olyckan var han inlagd nästan tre månader på sjukhus och har alltjämt stora men. Undersökningsledaren kontaktade dock inte honom och hade därför ingen kännedom varken om sjukhusvistelsen eller om skadeläget.

text: Bedömning

text: Föreläggandet av ordningsboten För brott som hör under allmänt åtal får en polis under vissa förutsättningar utfärda ett föreläggande av ordningsbot (se

text: 48 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: , RB). Föreläggande av ordningsbot får dock inte utfärdas bl.a. om det föreligger anledning att anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras. Ett föreläggande bör inte heller utfärdas, om det i annat fall kan antas vara påkallat att åklagare prövar frågan om strafföreläggande eller åtal för brottet. (Se

text: 48 kap. 15 §

text: RB.)

text: Rent allmänt kan sägas att en polis bör avstå från att utfärda ett föreläggande om han eller hon är tveksam när det gäller t.ex. frågan om gärningen är straffbar eller när det i övrigt föreligger något osäkerhetsmoment av betydelse (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 11 juni 2025, version 98, JUNO, kommentaren till

text: 48 kap. 15 §

text: Det stod i det här fallet redan vid olyckstillfället klart att AA hade ådragit sig i vart fall vissa skador. I likhet med Polismyndigheten anser jag att det hade varit lämpligt att utredningen i den delen hade kompletterats i samband med beslutet att inleda förundersökning. Som myndigheten också har uppgett i sitt yttrande till JO kunde det då även ha funnits anledning att kontakta åklagare.

text: Även om utredningen om skadeläget var bristfällig var de uppgifter som hade kommit fram sådana att det fanns anledning att anta att AA kunde komma att föra talan om enskilt anspråk. Det rådde enligt min uppfattning också en osäkerhet avseende hur brottet skulle bedömas. Någon ordningsbot borde därför inte ha utfärdats. Polismyndigheten kritiseras för att det ändå gjordes.

text: Handläggningen av åtalet Ingen får lagföras två gånger för samma gärning. Detta kommer till uttryck i bestämmelserna om en brottmålsdoms rättskraft. Nytt åtal får således inte väckas mot den tilltalade för en gärning för vilken han eller hon redan har dömts eller frikänts. (Se

text: 30 kap. 9 § första stycket

text: RB.) Ett godkänt föreläggande av ordningsbot likställs i detta avseende med en lagakraftvunnen dom (se

text: 48 kap. 3 § andra stycket

text: RB och Fitger m.fl., a.a., kommentaren till 30 kap. 9 §). Om ett nytt åtal väcks för samma gärning föreligger ett rättegångshinder på grund av res judicata, och åtalet ska avvisas (se

text: 45 kap. 8 §

text: RB).

text: Vid bedömningen av vad som omfattas av rättskraften har det betydelse om det kan sägas vara fråga om väsentligen samma händelseförlopp som läggs till grund för de båda åtalen, liksom om det råder överensstämmelse när det gäller angreppsobjekt eller brottsresultat. Andra faktorer som kan påverka bedömningen är t.ex. om det finns ett nära samband i tid och rum mellan gärningarna. Frågan om gärningens rubricering ges generellt inte någon avgörande betydelse. (Se ”Promessas bokföring”

text: NJA 2023 s. 523

text: p. 11–13.)

text: I det förundersökningsprotokoll som redovisades från Polismyndigheten fanns information om den utfärdade ordningsboten. Som framgått av utredningen bedömde tingsrätten att boten utgjorde hinder mot ett åtal på grund av dess rättskraft.

text: Om en åklagare överväger att väcka åtal för ett brott som på något sätt har anknytning till ett händelseförlopp som varit aktuellt i ett lagakraftvunnet avgörande, måste han eller hon undersöka om brottet omfattas av avgörandets rättskraft. Detta krav måste ställas på alla åklagare, oavsett hur erfaren han eller hon är i sin tjänst. Omständigheterna var i det här fallet sådana att FF närmare borde ha utrett och övervägt förutsättningarna för att väcka åtal för vållande till kroppsskada. Han kritiseras för sin bristande handläggning.

text: GG:s agerande föranleder inga uttalanden från min sida.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Lovisa Johansson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


nyckelord:
Dokumentation
Förhör
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Norrbotten med anledning av handläggningen av polisanmälningar m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot inspektören BB vid Polismyndigheten i Norrbotten, polisområde Piteå Älvdalen.

text: Av anmälan och de till anmälan fogade handlingarna framgick bl.a. följande.

text: I början av oktober 2002 var det ett inbrott i AA:s bostad. Den 7 oktober 2002 gjorde han därför en polisanmälan om stöld (K20308-02). BB var handläggare i ärendet. Den 12 december 2002 lade polismyndigheten ned förundersökningen med motiveringen ”ej spaningsresultat”. En tilläggsanmälan registrerades den 18 december 2002 i vilken AA redogjorde för de saker som blivit stulna. Vidare gjorde han och en person vid namn CC kort tid efter inbrottet en anmälan om mordhot. Denna anmälan lämnades till BB. När AA den 20 december 2002 besökte polisstationen i Piteå för att hämta en kopia av tilläggsanmälan upptäckte han att mordhotet inte var upptaget. Enligt AA har BB skyddat den i ärendet utpekade gärningsmannen, eftersom BB varit stödperson åt denne under en längre tid. AA önskade att ärendet prövades på nytt av en opartisk utredare.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från BB, varvid han uppgav följande. Han har inte någon närmare anknytning till den utpekade gärningsmannen och har inte heller varit stödperson för honom. Han anser sig inte ha varit jävig i ärendet. En skrivelse med anmälan om mordhot kom in i ärendet men den föranledde inte någon brottsanmälan.

text: Från polismyndigheten infordrades och granskades handlingarna i det aktuella ärendet. Av handlingarna framgick bl.a. följande. AA hade lämnat in flera handlingar till polisen och en av dessa var inkomstämplad den 20 november 2002. AA:s och CC:s anmälan om mordhot var lagd till handlingarna i ärendet. Någon åtgärd syntes inte ha vidtagits beträffande den tilläggsanmälan som registrerades den 18 december 2002. I protokoll över tre förhör som hölls den 5 och den 19

text: november 2002 antecknades att förhören avslutades ett visst klockslag. Det framgick inte om utsagorna godkänts. BB var förhörsledare vid dessa förhör.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om

text: 1. hur AA:s och CC:s anmälan om mordhot handlagts,

text: 2. hur tilläggsanmälan som kom in till polisen den 18 december 2002 handlagts och

text: 3. hur

text: 23 kap. 21 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) tillämpats vid de tre förhör som hållits?

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande enligt bl.a. följande.

text: AA riktar i sin skrivelse till Justitieombudsmannen allvarlig kritik mot inspektör BB. Polismyndigheten kan ha förståelse för den besvikelse som sannolikt uppkom hos AA när beslut om nedläggningen av förundersökningen fattades den 12 december 2002. Den kritik som riktas mot utredningsmannen är emellertid inte saklig utan, enligt polismyndighetens uppfattning, ogrundad förutom vad avser underlåtenheten att uppta anmälan om olaga hot när skrivelsen kommit till BB:s kännedom. AA:s påstående om att inspektör BB är god vän med familjen DD sedan lång tid tillbaka och att BB varit ”stödperson” för EE är felaktigt. BB har träffat EE eftersom han tidigare tränat ungdomar i fotboll. Någon närmare relation har aldrig förekommit. – – –

text: 1. Utan BB:s vetskap har handlingar tillförts det aktuella ärendet. Tilläggsanmälan om godset och hotet har sannolikt inkommit per brev till polisen (ankomststämpel på ena bilagan av tre är 2002-11-20) och någon gång därefter lagts in i ärendet utan att utredningsmannen noterat detta. BB blev uppmärksammad på skrivelserna först när AA vid besök på polisstation den 18 december begärde komplettering av anmälan eftersom allt tillgripet gods inte förts upp på anmälan om inbrottsstöld. BB uppger att vid detta tillfälle var AA:s enda intresse att få alla föremål förtecknade så att han skulle ha möjlighet att få ersättning genom sitt försäkringsbolag. AA nämnde överhuvudtaget inte skrivelsen om mordhot. AA:s ändamål med besöket var enligt BB:s uppfattning endast att få anmälan kompletterad med det saknade godset. Om AA på minsta sätt antytt något om att han kände sig hotad eller i vart fall efterfrågat den aktuella skrivelsen hade anmälan om olaga hot givetvis upprättats. Förundersökningen lades ner av tf. kommissarie FF den 12 december 2002 med motivering ej spaningsresultat. FF uppger att han rutinmässigt innan han fattar slutligt beslut i ett ärende går igenom samtliga handlingar och någon skrivelse om hot upptäckte han inte vid genomgången av akten. FF kommer väl ihåg att AA besökte polisstation och ville prata med honom efter det att beslutet om nedläggning av ärendet var fattat. FF var vid tillfället upptagen och kunde inte ta emot honom men de samtalade per telefon en kort stund. AA riktade vid samtalet kritik mot BB och anklagade honom för jäv och påstod även att han – FF – var i maskopi med BB. AA nämnde vid tillfället ingenting om något hot utan enbart förlusten av gods, särskilt en mobiltelefon. Då FF fick vetskap om att handläggningen av ärendet hade anmälts till JO tog han fram akten och såg då handlingen om mordhot. Han sände ärendet för åtals-prövning till åklagare. Utifrån skrivelsen om mordhot har ärendet ajourförts med olaga hot. En utredningsman som inte tidigare haft del i ärendet har utsetts att fortsättningsvis handlägga ärendet.

text: 2. Tilläggsanmälan upptogs av BB den 18 december 2002, d.v.s. direkt efter det han fått del av den inkomna skrivelsen. FF tillfrågade då BB om några nya omständigheter hade tillkommit i ärendet. Då han fick till svar att så inte var fallet så ajourfördes tilläggsanmälan. Ärendet återupptogs den 21 januari 2003 och beslut att inleda förundersökning fattades samma dag. Ärendet är f.n. under utredning och åklagare är förundersökningsledare. 3. De förhör som hållits i ärendet är samtliga telefonförhör. BB uppger att han under tiden förhöret pågick kontinuerligt refererande den information han erhöll med den hörde för att vara säker på att inga missförstånd kunde uppkomma. BB känner väl till innehållet i 23:21, 2 st., RB och kravet som ställs i lagrummet är uppfyllt även om ingen uttrycklig notering härom gjorts. – – –

text: BB skall inte lastas av att handlingar bifogats ärendet utan hans vetskap. Oaktat att AA vid besöket den 18 december på polisstationen i Piteå inte nämnde anmälan om mordhot och att en relativt lång tid förflutit sedan det nämnda hotet uttalats borde BB ändock ha upprättat en anmälan om olaga hot. Att inte så skedde måste helt tillskrivas målsägarens egen nonchalanta inställning till det påstådda mordhotet genom att inte alls beröra det vid besöket på polisstationen. Underlåtenheten att i detta ärende inte omedelbart upprätta anmälan bör därför ses med en viss förståelse. Det skall också sägas att ärendet har återupptagits och är under utredning. De i ärendet aktuella handlingarna är inkomststämplade den 20 november 2002. De borde ha kommit utredningsmannen tillhanda kort därefter. Såväl BB som FF uppger att de fick del av dessa långt senare. Polismyndigheten har inte lyckats klarlägga om handlingarna t.ex. har blivit felsorterade men kommer skyndsamt att se över rutinerna vad gäller handhavandet av inkomna skrivelser som utgör kompletteringar i utredningsärenden. En utredningsman har regelmässigt ett ganska stort antal ärenden för handläggning och måste bli uppmärksammad på inkomna handlingar, de får inte läggas in i ärenden utan handläggarens vetskap. För det fall BB omedelbart hade fått del av de inkomna skrivelserna hade helt säkert anmälan omgående upprättas och ärendet slutförts på korrekt sätt.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: En slutredovisningsuppgift infordrades från polismyndigheten av vilken det bl.a. framgick att ärendet återupptogs den 21 januari 2003 och att brotten då avsåg stöld och olaga hot.

text: Bedömning

text: Anmälan om mordhot och tilläggsanmälan Det föreligger en principiell skyldighet för polisen att ta emot anmälningar om brott (se t.ex. JO 1988/89 s. 73). Huvudregeln är att polisen utan uppskov skall ta emot en sådan anmälan. En anmälan kan göras såväl muntligen som skriftligen hos vilken polismyndighet som helst.

text: När en allmän handling har kommit in till eller upprättats hos en myndighet skall handlingen enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. JO har i ett annat sammanhang anfört att registreringen av en handling bör ske i omedelbar anslutning till själva postöppningen eller under alla förhållanden senast påföljande arbetsdag (JO:s beslut den 13 december 1994 i ärendet dnr 750-1994).

text: AA:s och CC:s polisanmälan om mordhot synes ha kommit in till polismyndigheten den 20 november 2002. Av skrivelsen framgår klart att de ville göra en anmälan om brott. Med hänsyn till vad som sagts i det föregående skulle myndigheten omedelbart diariefört den i kriminaldiariet. Under alla omständigheter skulle anmälan diarieförts av BB den 18 december 2002 då han, enligt polismyndighetens yttrande, gjordes uppmärksam på de skrivelser som AA hade lämnat in till myndigheten. I polismyndighetens yttrande uttalas att BB:s underlåtenhet att upprätta en anmälan måste ses med viss förståelse, eftersom underlåtenheten helt måste tillskrivas "målsägandens egen nonchalanta inställning till det påstådda mordhotet". Det är anmärkningsvärt att en biträdande länspolismästare försöker ursäkta ett åsidosättande av polisens skyldigheter med anledning av en gjord polisanmälan genom att lägga ansvaret för försummelsen på målsäganden.

text: Även tilläggsanmälan, som också synes ha kommit in till polismyndigheten den 20 november 2002, skulle givetvis ha registrerats vid den tidpunkten och inte som kom att bli fallet först den 18 december 2002.

text: Jag noterar att polismyndigheten skyndsamt kommer att se över rutinerna vad gäller hanteringen av inkomna skrivelser som utgör kompletteringar i utredningsärenden. Protokolleringen av förhören I

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB föreskrivs följande. Sedan en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats skall utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han skall också tillfrågas om han har något att invända mot innehållet. Uppteckning och granskning skall ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, så snart som möjligt därefter. En invändning som inte medför någon ändring skall antecknas. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i protokollet, skall uppteckningen biläggas handlingarna.

text: Av de i ärendet aktuella förhörsprotokollen framgår inte om förhörspersonerna fick tillfälle att granska uppteckningarna av förhören. Polismyndigheten har uppgett att BB under den tid förhören pågick kontinuerligt refererade den information han erhöll för den hörde för att vara säker på att inga missförstånd kunde uppkomma samt att BB känner till den aktuella bestämmelsen även om ingen uttrycklig notering gjordes.

text: Enligt huvudregeln i den nyss nämnda bestämmelsen skall den granskning som skall ske av förhörsutsagan äga rum innan förhöret avslutas. Detta görs, när det gäller telefonförhör, lämpligen genom att uppteckningen läses upp för den hörde. Det skall givetvis ske på ett sådant sätt att man är säker på att den hörde uppfattat saken rätt. Det bör vidare tydligt framgå av förhörsprotokollet att förhöret är uppläst och om den hörde har haft någon invändning mot innehållet eller inte.

text: Jag vill slutligen understryka vikten av att de förhållandevis enkla åtgärder som föreskrivs i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB genomförs på korrekt sätt. Dessa har

text: stor betydelse för den hördes rättssäkerhet, för åklagaren som skall fatta beslut i ärendet och för rätten om en domstolsprövning skulle bli aktuell. Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Information Vårdnad

title: Kritik mot rektor vid Artediskolan i Nordmalings kommun för att vårdnadshavare inte informerades om skolans polisanmälan mot en elev i samband med att anmälan gjordes

text: Bakgrund

text: Den 9 december 2011 inträffade en incident mellan elever på Artediskolan i Nordmalings kommun. AA blev – i egenskap av vårdnadshavare för en av de inblandade eleverna – samma dag kallad till ett möte i skolan för att diskutera det inträffade. Artediskolan polisanmälde därefter händelsen. I samband med en elevvårdskonferens den 13 januari 2012 fick AA kännedom om att skolan hade gjort en polisanmälan mot hennes dotter.

text: Anmälan

text: AA framförde klagomål mot Artediskolan angående hanteringen av den incident som inträffade på skolan. Hon uppgav bl.a. att hon inte fått någon information om att hennes dotter blivit polisanmäld.

text: AA klagade även på polis och åklagare.

text: Utredning

text: Upplysningar inhämtades från BB, rektor vid Artediskolan. Hon uppgav bl.a. följande. Samma dag som polisanmälan gjordes, den 14 eller 15 december 2011, försökte hon komma i kontakt med AA per telefon men lyckades inte. Vid den här tiden var det även aktuellt med ett utvecklingssamtal för eleven och hon hade för avsikt att tala med AA vid det tillfället, men det blev inte av. Hon berättade för eleven om polisanmälan. När det närmade sig jul trodde hon att AA var medveten om att en polisanmälan hade gjorts.

text: Ärendet remitterades sedan till Barn- och utbildningsnämnden i Nordmalings kommun för yttrande såvitt avsåg frågan om skolans information om polisanmälan till vårdnadshavaren.

text: Nämnden anförde i remissvaret följande.

text: Elevens vårdnadshavare AA informerades inte i direkt samband med att polisanmälan gjordes. Som rektor har jag, BB, det fulla ansvaret för detta och beklagar att informationen inte framfördes omedelbart som det vore önskvärt. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: AA:s klagomål mot polis och åklagare föranleder inte någon åtgärd från JO:s sida.

text: I skolans uppdrag ligger att verka för ett gott samarbete med hemmen. Av läroplanen för grundskolan, förskoleklassen och fritidshemmet 2011 (Lgr 11) framgår att rektorn har ett särskilt ansvar för att kontakt upprättas mellan skola och hem, om det uppstår problem och svårigheter för eleven i skolan (avsnitt 2.8).

text: Av de upplysningar som rektorn har lämnat framgår att hon polisanmälde händelsen den 14 eller 15 december 2011. AA fick kännedom om polisanmälan först den 13 januari 2012, i samband med att incidenten kom på tal vid en elevvårdskonferens. Det dröjde således fyra veckor innan vårdnadshavaren fick veta att hennes dotter blivit polisanmäld. Information om en sådan allvarlig åtgärd från skolans sida ska självfallet lämnas till vårdnadshavaren utan dröjsmål. Ansvaret för att så sker åvilar rektorn. Rektorn har i detta fall endast gjort ett försök att komma i kontakt med vårdnadshavaren och sedan verkar saken ha fallit i glömska. Det är oacceptabelt att vårdnadshavaren inte informerades om skolans polisanmälan i samband med att den gjordes. BB kan inte undgå kritik för sitt agerande.

text: Jag förutsätter att myndigheten, om det inte redan skett, upprättar rutiner för hur och när information om en skolas polisanmälan mot en elev ska lämnas till vårdnadshavare.

text: Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Häkte Sekretess

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Nyköping, för att handlingar med sekretessreglerade uppgifter lämnats till fel intagen

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 5 december 2022 klagade AA, som då var intagen i häktet Arnö, på att hans sjukjournal hade getts till en intagen i anstalten Nyköping. Han anförde i huvudsak följande.

text: Han bad att få sin ADHD-utredning och anteckningar från sin sjukjournal. Handlingarna hamnade hos en annan intagen som fick ta del av personliga uppgifter om hans barndom och från hans familj.

text: Utredning

text: En av JO:s medarbetare hämtade inledningsvis in kompletterande upplysningar från AA. Vid samtalet den 14 december 2022 framkom bl.a. följande.

text: För ungefär en månad sedan lämnade han in en skriftlig begäran till sjukvården i häktet Arnö om att han ville ha den ADHD-utredning som han hade gjort i anstalten Täby och en journalanteckning från sjukvården i häktet Nyköping. Han skulle ge in handlingarna tillsammans med sitt placeringsunderlag. För 2–3 veckor sedan blev han kallad till klienthandläggaren BB, som berättade att ett brev som var avsett för honom hade delats ut till en intagen i anstalten Nyköping. Det visade sig att det handlade om ADHD-utredningen och journalanteckningen som han hade begärt att få.

text: Därefter remitterades AA:s anmälan till Kriminalvården.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt yttrande anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom regionchefen, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från verksamhetsområdet (VO) Nyköping. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit.

text: Det i ärendet aktuella kuvertet med sjukjournaler i sorterades av en sjuksköterska vid häktet/anstaltens sjukvård till administrationen för vidare utdelning till AA. på häktet Arnö. Häktet Arnö är beläget på anstalten Nyköping. På kuvertet framgick fullständigt namn, personnummer och intagningsnummer på AA, samt att det var häktet det gällde. En kriminalvårdare hämtade försändelser och andra handlingar vid administrationen och lämnade det som skulle till anstalten Nyköping till tjänstgörande personal där och tog själv med sig det som skulle till häktet Arnö. Det har inte gått att utreda i vilken hög kuvertet med AA:s sjukjournaler låg, om det låg bland handlingar och försändelser som hämtades till häktet Arnö eller till anstalten Nyköping. En av de tjänstgörande kriminalvårdarna på anstalten tog högen med post och övriga handlingar och började dela ut till de intagna. Kriminalvårdaren noterade endast förnamnet på det i ärendet aktuella kuvertet och lade in det på ett bostadsrum tillhörande en intagen med samma förnamn som AA. Bostadsrumsinnehavaren var inte i bostadsrummet vid tillfället. Kriminalvårdaren noterade således inte att det av kuvertet framgick fullständigt namn, personnummer, intagningsnummer samt att det var häktet Arnö det gällde. En stund senare kom två intagna, varav den ena var den intagne med samma förnamn som AA, till vårdarexpeditionen med det då öppnade kuvertet och uppmärksammade personal på att det var utdelat till fel person och talade om för personal att alla papper låg kvar i kuvertet. Kriminalvårdaren har med anledning av det inträffade haft ett samtal med kriminalvårdsinspektör i samband med att häktet/anstalten har utrett händelsen. Kriminalvårdaren har kunskap om hur handlingar som ges till intagna ska hanteras och att personuppgifter måste kontrolleras innan utdelning av handlingar, men vid det aktuella tillfället gjordes ett misstag.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Av

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL) framgår att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Detsamma gäller i annan medicinsk verksamhet, exempelvis rättsmedicinsk och rättspsykiatrisk undersökning, insemination, befruktning utanför kroppen, fastställande av könstillhörighet, abort, sterilisering, omskärelse och åtgärder mot smittsamma sjukdomar.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Sjukvårdssekretessen är generellt sett mycket sträng, i förhållande till utomstående är sjukvårdssekretessen i stort sett absolut. I det aktuella fallet har ett kuvert till AA från häktets/anstaltens sjukvård, innehållande dennes sjukjournaler, getts till en intagen på anstalten Nyköping med samma förnamn som AA. Den aktuelle kriminalvårdaren har kunskap om rutinerna för utdelning av handlingar till intagna och är väl införstådd med att alla personuppgifter måste säkerställas, men gjorde i detta fall ett misstag. Det inträffade är naturligtvis allvarligt, dock framstår det som ett misstag i det enskilda fallet.

text: AA:s kommentarer AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att det är anmärkningsvärt att posten lämnades i en tom cell. Hans uppfattning är att posten ska delas ut till adressaten och inte placeras i en cell som är olåst.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för den sekretess som gäller inom hälso- och sjukvården. Därutöver kan nämnas att sekretess gäller inom

text: kriminalvården för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs, se

text: 35 kap. 15 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Bedömning

text: Det är klarlagt att en kriminalvårdare felaktigt gav ett kuvert med AA:s sjukjournaler till en intagen i anstalten Nyköping. Av utredningen framgår att uppgifter som typiskt sett omfattas av sekretess fanns såväl utanpå kuvertet som i handlingar i det. JO har vid upprepade tillfällen framhållit vikten av att kriminalvårdspersonal som hanterar handlingar med sekretesskyddade eller annars känsliga uppgifter sköter sitt uppdrag med stor omsorg och noggrannhet. Även om det inte finns någon anledning att tro att det som inträffat har berott på annat än ett enskilt misstag är det naturligtvis helt oacceptabelt att en handling med sekretessbelagda eller känsliga uppgifter lämnats hos fel intagen. Jag är kritisk till hanteringen.

text: Kriminalvården har uppgett att kuvertet lämnades i ett bostadsrum och att den som bodde i rummet inte var där då. Myndigheten har inte redogjort för om dörren till bostadsrummet var låst vid tillfället. Det framkommer inte heller om handlingar som personalen delar ut regelmässigt lämnas i de intagnas celler. Jag nöjer mig med att framhålla att Kriminalvården måste ha rutiner som minimerar risken för att obehöriga får tillgång till intagnas post eller andra handlingar. Det är givetvis särskilt angeläget när det rör sig om handlingar som innehåller känsliga personuppgifter.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av Moa Skerfving. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


nyckelord: Sekretess Serviceskyldighet

title: Fråga om besvarande av frågor i e-postmeddelanden via ordinär postgång m.m.

text: JO Lundin meddelade den 21 april 2004 följande beslut, som gällde en anmälan mot Skåne läns allmänna försäkringskassa.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 mars 2003, klagade AA på följande. En tjänsteman, BB, vid försäkringskassans lokalkontor Erikslust hade förbjudit honom att ta kontakt via e-post. En annan tjänsteman, CC, hade dröjt med att besvara frågor han hade ställt i e-postmeddelanden. När CC svarade gjorde han det inte via e-post, utan svaret kom med den vanliga posten. AA ansåg dessutom att han inte hade fått svar på alla sina frågor.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över AA:s anmälan. I sitt svar anförde kassan – dåvarande direktören DD – i huvudsak följande. AA:s påstående att handläggaren BB skulle ha förbjudit honom att kontakta henne via e-post tillbakavisas. Vad gäller enhetschefen CC:s åtgärd att besvara e-postmeddelanden via vanlig post är det kassans uppfattning att det inte föreligger någon skyldighet för myndigheterna att använda e-post i sina svar till enskilda. Däremot hade detta givetvis varit lämpligare mot bakgrund av AA:s uppenbara preferens för detta medium samt då svaren inte inneburit någon sekretessrisk. – Att CC inte kunde svara lika snabbt som en handläggare berodde delvis på att det var nödvändigt att läsa igenom akten och göra vissa överväganden innan svar kunde lämnas.

text: AA kommenterade försäkringskassans yttrande.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår inte annat än att försäkringskassan så långt det varit möjligt har svarat på AA:s frågor och att detta med hänsyn till omständigheterna skett inom rimlig tid. Försäkringskassan har vidare förnekat att BB skulle ha förbjudit AA att ta kontakt med henne via e-post. Jag saknar anledning att ifrågasätta kassans uppgift och går därför inte vidare i den delen.

text: Den viktigaste frågan i detta ärende är emellertid om enhetschefen CC gjorde rätt när han valde att i ett vanligt brev besvara vissa av de frågor som AA hade ställt i e-postmeddelanden. I den delen är två bestämmelser i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, av betydelse. Enligt

text: 4 § andra stycket

text: FL skall myndigheterna besvara frågor från enskilda så snart som möjligt. Av

text: 5 § andra stycket

text: FL framgår att myndigheterna skall se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt.

text: Den lydelse av

text: 5 §

text: FL som är aktuell här trädde i kraft den 1 juli 2003 (SFS 2003:246). Enligt förarbetena till bestämmelsen framstod det som angeläget att införa en otvetydig skyldighet för myndigheterna att erbjuda medborgarna att komma i kontakt med dem med hjälp av moderna kommunikationsmedel (

text: prop. 2002/03:62 s. 11

text: ). Genom bestämmelsen klargör lagstiftaren att myndigheternas serviceskyldighet omfattar en skyldighet att göra det möjligt för allmänheten att kontakta myndigheterna med hjälp av fax och e-post och att få svar på samma sätt (prop. s. 19). Vidare anförs följande (s. 20). Det är myndigheten som i det enskilda fallet avgör på vilket sätt ett svar skall lämnas. Även om en fråga har ställts per e-post kan det finnas situationer då det är lämpligare att svaret lämnas på annat sätt, trots att den enskilde har uttryckt önskemål om att få svaret elektroniskt. Detta kan vara fallet t.ex. om svaret kommer att innehålla uppgifter som omfattas av sekretess. Myndigheten ansvarar alltså för att allmänheten kan nå den med e-post. Det finns däremot ingen skyldighet för en myndighet att själv använda e-post i sin kommunikation med enskilda. En annan sak är givetvis att detta – inte minst av serviceskäl – kan vara lämpligt i många sammanhang. Den enskilde kanske inte befinner sig på den plats där han normalt tar emot sin vanliga post, men där han kan ta emot sin e-post. Det kan också vara så att den enskilde helt enkelt finner det mer praktiskt att ta emot t.ex. besked från en myndighet via e-post. Enligt min mening bör myndigheterna således ta stor hänsyn till den enskildes önskemål. Det är dock myndigheten som ytterst har ansvaret för att e-post inte används när det är olämpligt, t.ex. för att det är fråga om uppgifter som omfattas av sekretess.

text: I detta fall är det närmast uppenbart vad som varit AA:s önskemål. De besked han efterfrågade förefaller heller inte ha omfattats av någon sekretess. Jag delar därför – utan att rikta någon kritik mot kassan – uppfattningen att det i detta fall hade varit lämpligare att skicka svaret med e-post.

text: Ärendet avslutas.