avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Allmänna handlingar
Fullföljdshänvisning
God man/förvaltare
Långsam handläggning
Samtycke

title: Kritik mot en överförmyndare för handläggningen av ett ärende om godmanskap m.m.

text: I ett beslut den 7 december 2001 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan m.m.

text: God man enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: (FB) förordnades den 30 november 1998 för AA.

text: BB och CC (AA:s syster och svåger) har framfört klagomål mot Överförmyndaren i Västerås i flera avseenden. De har anfört bl.a. följande.

text: 1. Överförmyndaren har förvägrat dem ett personligt möte och i stället hänvisat till skriftlig korrespondens. 2. Den skriftliga kommunikationen har överförmyndaren skött nonchalant. Svar på frågor har uteblivit och ärendet har dragit ut på tiden i mer än åtta månader. 3. BB har inte fått ta del av hela överförmyndarens akt rörande sin bror. Senaste påstötning med begäran om detta är ännu efter tre veckor obesvarad. Totalt har mer än ett halvt år förflutit sedan första begäran gjordes. 4. Överförmyndarens tillsynsfunktion fungerar inte. Hon accepterar utan erinran en god man som inte anser sig behöva ha kontakt med sin huvudmans närmaste släktingar. 5. Överförmyndaren har oriktigt gett samtycke till gode mannens försäljning av huvudmannens villa utan att dessförinnan kontakta närmast anhörig. 6. Överförmyndaren har brustit i tillsynen genom att inte utreda hur villaförsäljningen gått till trots anhörigas uttryckliga begäran. 7. Överförmyndaren har misslett och otillbörligt påverkat huvudmannen, då hon påstått att den gode mannen inte gjort något fel vid fastighetsaffären och därigenom fått huvudmannen att återta sin ansökan om byte av god man. Påståendet var ogrundat, hon hade ju inte utrett sakförhållandet. 8. Överförmyndaren har förbigått ett överklagande till tingsrätten utan kommentarer.

text: Utredning

text: Sedan överförmyndarens akt lånats in och granskats har anmälan remitterats till överförmyndaren för yttrande. I remissvaret har överförmyndaren DD anfört bl.a. följande.

text: Anmälan gäller AA – – – som fick god man genom tingsrättens beslut 98-11-30. Beslutet innefattade uppdrag att bevaka hans rätt, förvalta hans egendom och sörja för hans person. Som god man förordnades till en början EE, som 99-08-01 ersattes av nuvarande god man FF. Förordnandet skedde på förslag av AA:s syster BB. Anledningen till bytet var att samarbetssvårigheter uppkommit. Beklagligtvis har så på nytt blivit fallet. Systern begärde 00-07-25 byte av gode mannen, en begäran som jag 2000-08-24 avslog. Mitt beslut överklagades till tingsrätten, som 2000-10-l3 lämnade klagomålen utan åtgärd. Jag tar härefter upp de anklagelser, som riktas mot mig i skrivelsen 2000-l0-03 och hänför mig därvid till de åtta punkterna i denna. 1. Det har förekommit en gång att makarna BB och CC, begärt personligt sammanträffande. Det datum det gällde var 2000-02-16. Jag var förhindrad då och meddelade detta på uppgiven telefon utan att få kontakt. 2. Påståendet är svårförståeligt. Som framgår av anmälan har en omfattande korrespondens förekommit mellan oss. Jag anser mig ha besvarat de frågor som ställts på ett sakligt sätt. Av naturliga skäl har jag inte alltid haft tillfälle att skicka svar på dagen. 3. Systern har fått det hon begärt och varit intresserad av, nämligen senaste årsräkning. Jag underlät dock att skicka med gode mannens bilaga till denna. Orsaken härtill var att inte ytterligare försämra det infekterade förhållandet mellan gode mannen och systern, vilket ytterst skulle vara till men för huvudmannen. Bilagan har numera tillställts systern. – – – 4. Såvitt jag kan se finns ingen laglig skyldighet för gode mannen att hålla nära kontakt med huvudmannens släktingar. Det kan däremot i normalfallet inte vara till nackdel att gode mannen har sådana kontakter. Grundorsaken till att det inte fungerar så i detta fall är enligt min uppfattning att släktingarna inte finner sig i att gode mannen har huvudansvaret för AA:s person utan själva vill bestämma allt på den punkten. 5–6. Gode mannen anmälde 2000-01-04 till mig att AA:s fastighet Kryddgården 17 sålts. Samtidigt upplyste hon att hon haft kontakt med systern om försäljningsplanerna och att systerns familj erbjudits köpa fastigheten. Systern var införstådd med försäljningen men tackade nej till erbjudandet om köp. Med hänsyn till den upplysningen ansåg jag mig inte ha någon skyldighet att kommunicera själva köpevillkoren med henne. Försäljningen hade ombesörjts genom Sparbankernas Fastighetsbyrå. 7. Sedan AA lämnat in en skrivelse, daterad 2000-06-l8, vari han begärde byte av god man – – – blev jag uppringd av AA:s kontaktman, som meddelade att AA ville träffa mig. Den 3 juli besökte jag honom. Jag pratade med honom om bl.a. fastighetsaffären och sade att jag inte ansåg att gode mannen misskött den. Vid samma tillfälle uttryckte AA mycket starkt att han inte ville byta god man. Han sade sig inte heller känna den som systern föreslagit i FF:s ställe. 8. Den skrivelse, som makarna BB och CC torde åsyfta, är daterad 2000-07-25. När den anlände hade jag semester vilket de fick meddelande om. Den besvarades av mig genom avslagsbeslut med fullföljdshänvisning 2000-08-24. Tingsrätten har som framgår av ingressen överprövat beslutet och ej funnit anledning till ändring. Jag anser inte att tidsåtgången för mitt ställningstagandet är orimligt lång. Med ovanstående anser jag mig ha besvarat makarna BB och CC:s anklagelser mot mig och överlämnar ärendet för JO:s bedömning.

text: BB och CC har framfört ytterligare klagomål mot överförmyndaren angående fastighetsförsäljningen.

text: Ärendet har därefter remitterats på nytt till överförmyndaren. I remissvaret har överförmyndaren DD uppgett bl.a. följande.

text: Makarna BB och CC har på nytt riktat kritik mot min handläggning av godemansärendet. Vad BB har anfört i sin skrivelse betr. försäljningen har jag i och för sig redan svarat på tidigare. Jag upprepar dock vad jag tidigare sagt till dem att mitt ansvar inskränker sig till att medge eller inte medge en försäljning. Hur den genomförs och hur den verkställs är en fråga som faller under gode mannens förvaltningsansvar. Som BB påpekat skall de närmaste släktingarna beredas tillfälle att yttra sig i frågan. Eftersom jag informerades om att systern var helt införstådd med en försäljning och t.o.m. själv erbjudits köpa fastigheten men tackat nej ansåg jag mig inte behöva kommunicera själva köpevillkoren med henne. Sakligt sett fanns heller inget att erinra mot försäljningen. Fastigheten hade ju stått tom under cirka ett års tid. Efter moderns död kunde AA inte förväntas leva där ensam med sitt handikapp. Han hade f.ö. rotat sig i sin nya lägenhet och hade ingen längtan tillbaka enligt gode mannen. Försäljningen skedde med hjälp av mäklare, varför jag inte hade anledning att ifrågasätta priset. Att AA:s underskrift saknades på kontraktet reagerade jag inte för, eftersom jag kände till hans medicinska status. För giltigheten av försäljningen är det f.ö. oviktigt att hans underskrift saknades. Däremot var det av vikt att gode mannen fått hans samtycke till den, vilket jag visste var fallet. Vad BB anfört i sin skrivelse har jag besvarat i brev till henne. – – – BB och CC har kommenterat remissvaret och därvid bl.a. gjort gällande att överförmyndaren medvetet mörklagt handläggningen av försäljningen av villan och att AA har förlorat mera än 200 000 kr genom det sätt på vilket fastighetsaffären genomförts.

text: Bedömning

text: Besvarande av frågor m.m. Med anledning av vad BB och CC anfört om överförmyndarens underlåtenhet att besvara brev och ta emot besök vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt. Bestämmelsen innebär att en myndighet som fått en förfrågan från en enskild måste lämna någon form av svar och att svaret inte får dröja längre än nödvändigt. Av

text: 5 § förvaltningslagen

text: följer att myndigheten skall ta emot besök och telefonsamtal från enskilda.

text: Överförmyndaren har tillbakavisat BB och CC:s klagomål i denna del. Jag tror inte att det skulle vara meningsfullt att utreda saken ytterligare. Det saknas därmed grund för mig att rikta kritik mot överförmyndaren i detta avseende.

text: Utlämnande av handlingar Överförmyndarens handläggning av BB och CC:s begäran om utlämnande av handlingar visar enligt min mening på en häpnadsväckande okunskap om frågor som hänger samman med offentlighetsprincipen. Det finns därför anledning att inledningsvis redogöra för tillämpliga författningsbestämmelser.

text: Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , som också primärt reglerar frågan om utlämnande av

text: allmänna handlingar. Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: skall allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte innehåller uppgift som omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. I 2 kap. 13 § anges att den som önskar ta del av handlingen också har rätt att mot fastställd avgift få kopia av handlingen. En begäran om kopia av handlingen skall handläggas skyndsamt.

text: Det är inte möjligt att exakt ange när en allmän handling senast skall tillhandahållas om det inte kan ske genast. Normalt bör besked i en sådan fråga lämnas redan samma dag som den väcktes, men någon eller några dagars fördröjning kan godtas om myndigheten behöver rådrum för att ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Ett visst dröjsmål är även ofrånkomligt om framställningen t.ex. avser eller fordrar genomgång av ett omfattande aktmaterial. Vad som kan krävas av en myndighet beror givetvis på omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Enligt

text: 9 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess hos överförmyndare i ärende enligt

text: föräldrabalken

text: för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i

text: föräldrabalken

text: Av

text: 16 kap. 7 §

text: FB framgår att en omyndig som har fyllt 16 år och den som har god man eller förvaltare har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren. En sådan rätt har enligt samma stadgande också den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar. Med närmaste släktingar avses främst bröstarvingar, föräldrar och syskon (jfr

text: prop. 1987/88:124 s. 176

text: angående vissa ändringar i

text: föräldrabalken

text: ). Den rätt som en anhörig sålunda har att ta del av handlingar hos överförmyndaren är inte begränsad i något särskilt avseende. Det tillkommer inte överförmyndaren att pröva om handlingarna lämpligen bör lämnas ut (jfr JO 1984/85 s. 84).

text: När en begäran om att få ta del av allmänna handlingar kommer in till överförmyndaren – skriftligen eller muntligen – skall således överförmyndaren pröva, i första hand om utlämnande skall ske med stöd av

text: föräldrabalken

text: och, om så inte är fallet, om utlämnande ändå kan ske utan hinder av

text: 9 kap. 14 § sekretesslagen

text: . Om en sådan prövning leder till ett beslut om avslag på begäran att få ta del av handlingen, har sökanden enligt

text: 2 kap. 15 § tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: möjlighet att föra talan mot beslutet. Ett beslut om avslag bör därför sättas upp särskilt och innehålla de skäl som har bestämt utgången (jfr

text: 20 § förvaltningslagen

text: ). Att ett beslut som går att överklaga skall förses med fullföljdshänvisning följer av

text: 21 § förvaltningslagen

text: . Oavsett vilket regelsystem som skall tillämpas skall en framställning om att få ta del av handlingar behandlas med tillbörlig skyndsamhet.

text: Av utredningen framgår att BB och CC sedan den 20 mars 2000 vid upprepade tillfällen begärt att få ta del av handlingarna i akten rörande BB:s bror AA Först åtta månader senare fick makarna del av samtliga handlingar i akten. Denna

text: tidsutdräkt är självfallet varken förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav eller de krav på handläggningen som följer av FB:s regler. Den rätt som en anhörig enligt

text: 16 kap. 7 §

text: FB har att ta del av handlingar hos överförmyndaren är inte begränsad i något särskilt avseende. Överförmyndarens underlåtenhet att låta de anhöriga ta del av akten har uppenbart varit ägnad att öka deras misstro mot överförmyndaren. Överförmyndaren förtjänar mycket allvarlig kritik för sin bristfälliga handläggning av BB och CC:s framställningar.

text: Jag förutsätter att överförmyndarförvaltningen omgående ser över sina rutiner i nu påtalat hänseende så att handläggningen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar fortsättningsvis sker i överensstämmelse med gällande bestämmelser.

text: Försäljning av huvudmannens fastighet Inledningsvis vill jag framhålla att jag inte uttalar mig i frågan om överförmyndarens beslut att lämna tillstånd till försäljningen av fastigheten är riktigt i sak. JO brukar nämligen inte pröva myndigheternas ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra. Jag vill även klargöra att gode män inte står under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att uttala mig i frågor som rör den gode mannens åtgärder.

text: För vissa dispositioner av gode män krävs att överförmyndaren lämnar sitt samtycke. I

text: 14 kap. 11 § första stycket 3 föräldrabalken

text: (FB) stadgas sålunda att god man får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyndarens samtycke. Enligt tredje stycket får samtycke lämnas endast om åtgärden är lämplig med hänsyn till egendomens natur samt huvudmannens behov och samlade tillgångar.

text: Angående överförmyndarens beslutsunderlag vid handläggningen av ett tillståndsärende gällande försäljning av fastighet vill jag anföra följande (jfr bl.a. JO 1997/98 s. 474). I ansökan om samtycke till försäljning skall anges de skäl som finns för förvärvet. Uppgift bör vidare lämnas om hur huvudmannen fortsättningsvis löser sin bostadsfråga om fastigheten tidigare utgjort hans bostad. I ansökan bör också anges hur den erhållna likviden skall disponeras. Utredningen om fastighetens värde i form av ett värderingsutlåtande utfärdat av sakkunnig och opartisk person skall i allmänhet förebringas. Villkoren för försäljningen bör anges så fullständigt som möjligt, helst genom att färdigt köpekontrakt eller förslag till sådant inges till överförmyndaren. Överförmyndaren skall ha ett sådant beslutsunderlag att han kan se till att priset inte understiger fastighetens värde och att villkoren för betalningen och i övrigt för försäljningen är till huvudmannens fördel. Det är även viktigt att huvudmannens egen inställning såvitt möjligt utrönes. Underlåtenhet att delge ansökan med denne kan därför inte godtas om det inte är uppenbart att han saknat förmåga att ta ställning till frågan om försäljningen.

text: Beträffande frågan om ett eventuellt obligatoriskt krav på utannonsering inför försäljning av en huvudmans fastighet vill jag framhålla följande. Lagstiftningen innehåller inget krav på att fastigheter skall bjudas ut på den öppna marknaden och enligt min mening kan något generellt krav på utannonsering inte ställas upp.

text: Frågan får i stället avgöras med hänsyn till omständigherna i det enskilda fallet. Vid denna bedömning bör hänsyn tas till huvudmannens såväl ekonomiska som övriga personliga omständigheter, vilket innebär att det kan förekomma fall där det inte bör vara enbart frågan om att erhålla bästa ekonomiska utfall som blir avgörande.

text: I

text: 16 kap. 9 §

text: FB anges att innan överförmyndaren tar ställning till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall huvudmannen samt dennes make eller sambo och närmaste släktingar beredas tillfälle att yttra sig, om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till förvaltningsåtgärd av större vikt hör bl.a. överlåtelse av fast egendom (jfr

text: prop. 1993/94:251 s. 283

text: Av utredningen framgår att överförmyndaren inte berett BB tillfälle att yttra sig innan beslut om tillstånd meddelades. Utredningen ger visserligen vid handen att hon var införstådd med att den gode mannen skulle komma att sälja fastigheten. Trots det har det ålegat överförmyndaren att höra henne om hennes inställning till den aktuella försäljningen innan överförmyndaren behandlade frågan om tillstånd. Det är således inte tillräckligt att den gode mannen varit i kontakt med huvudmannens närmaste släktingar. Jag är därför kritisk till att överförmyndaren inte beredde BB tillfälle att yttra sig innan beslut meddelades.

text: Det är utrett att köpehandlingarna beträffande fastigheten underställts överförmyndarens prövning. I detta avseende finns således inget att anmärka på. Överförmyndaren har i sitt remissvar uppgett att försäljningen skedde med hjälp av mäklare, varför hon inte hade anledning att ifrågasätta priset. Utredningen visar dock att fastighetsmäklarens uppdrag endast har varit att upprätta köpehandlingar vid försäljningen av fastigheten och att mäklaren inte har förmedlat själva försäljningen av fastigheten. Av utredningen framgår vidare att överförmyndaren inte haft tillgång till något värderingsutlåtande om fastighetens marknadsvärde utfärdat av sakkunnig och opartisk person. Som framgår ovan saknades även yttranden angående försäljningen från huvudmannens närmaste släktingar. Med hänsyn till vad som sålunda framkommit vill jag starkt ifrågasätta om överförmyndaren haft nödvändigt underlag för att kunna ta hänsyn till huvudmannens intressen.

text: Utredningen visar enligt min uppfattning att överförmyndaren inte haft tillgång till det beslutsunderlag som bör föreligga inför ett beslut om tillstånd till försäljning. Jag är därför kritisk till överförmyndarens handläggning av den gode mannens begäran om tillstånd till försäljning av huvudmannens fastighet, särskilt mot bakgrund av den skada som huvudmannen uppges ha förorsakats genom överförmyndarens bristfälliga handläggning.

text: Handläggningen av begäran om byte av god man Överförmyndaren är ensam behörig att fatta beslut om byte av god man (

text: 11 kap. 19 §

text: FB). Om överförmyndaren efter begäran från huvudmannen själv eller dennes närmaste släktingar finner att det inte föreligger skäl till byte av god man skall ett beslut om avslag sättas upp särskilt och innehålla de skäl som har bestämt utgången

text: 20 § förvaltningslagen

text: 21 § förvaltningslagen

text: Frågan inom vilken tidsfrist en förvaltningsmyndighet skall överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte reglerat i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att ett överlämnande måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen

text: om snabb och enkel handläggning m.m. skall vara vägledande även i detta hänseende.

text: BB:s begäran om byte av god man kom in till överförmyndaren den 18 juni 2000. I ett brev daterat den 5 juli 2000 förklarade överförmyndaren varför hon inte hade för avsikt att byta god man för AA. Överförmyndaren fattade dock inte något formligt beslut i frågan. Överförmyndarens underlåtenhet i nämnt avseende kan inte undgå kritik. BB:s begäran om omprövning alternativt överklagande kom in till överförmyndaren den 25 juli 2000. Den 25 augusti 2000 avslog överförmyndaren BB:s begäran om entledigande av den gode mannen. Beslutet var försett med fullföljdshänvisning. Överförmyndaren överlämnade dock inte överklagandet till tingsrätten. Först den 19 september 2000, efter ett nytt överklagande av BB, överlämnades överklagandet till tingsrätten. Denna tid är mot bakgrund av vad jag anfört ovan för lång. Överförmyndaren kan inte undgå kritik för detta.

text: Övrigt I anmälan har BB och CC även uttryckt sitt missnöje med att överförmyndaren intagit ståndpunkten att den gode mannen inte är olämplig för sitt uppdrag. JO brukar inte uttala sig om myndigheternas ställningstaganden i sakfrågor, i synnerhet om dessa bygger på lämplighetsöverväganden eller förutsätter särskild sakkunskap. Någon anledning att göra undantag från denna princip föreligger inte i detta fall.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte någon kommentar från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation
Förhör
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tolk/ översättning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för att en anställd som upprättade en redogörelse om misstänkt misskötsamhet därefter medverkade som förhörsvittne och tolk i ärendet om varning m.m.

org: jo

sammanfattning: Beslutet berör frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker process i ett ärende om varning enligt fängelselagen. En kriminalvårdare som hade upprättat en redogörelse om misstänkt misskötsamhet deltog därefter vid förhöret med den intagne som protokollförare och förhörsvittne samt dessutom som tolk. JO anser att kriminalvårdaren inte borde ha medverkat vid förhöret samt att hennes deltagande var ägnat att påverka den intagnes förtroende för processen och myndigheten. Därutöver var det olämpligt att anstalten valde att använda kriminalvårdaren som tolk. Anstalten får kritik för att inte ha iakttagit objektivitetsprincipen och för att inte ha anlitat en utomstående tolk till förhöret. Anstalten kritiseras också för flera dokumentationsbrister i ärendet. Den intagne fick sedan en varning för att han bl.a. uttryckt sig på ett sätt som kunde uppfattas som hotfullt. I beslutet benämns misskötsamheten som ”våld eller hot mot tjänsteman”. JO har visserligen förståelse för behovet av enkla förval i ett systemstöd men pekar på att beteckningen motsvaras av vissa brott enligt brottsbalken. Att Kriminalvården använder samma nomenklatur kan ge intryck av att det är klarlagt att en intagen har begått ett brott, trots att skuldfrågor endast kan prövas i en brottmålsprocess. Den intagnes klagomål talar dessutom för att han har tolkat beslutet som att varningen även avsett våld. JO uttalar att beteckningarna inger betänkligheter och att det kan finnas anledning att hålla isär förekomsten av våld från hot mot kriminalvårdspersonal.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 april 2021 framförde AA klagomål mot anstalten Kumla och anställda där. JO lät översätta anmälan som var skriven på spanska. AA anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Den 7 mars 2021 skrev den anställde BB en godtycklig rapport avseende honom om våld och hot mot personal. Han har dock varken hotat eller varit våldsam mot någon. Utredningen har inte genomförts på ett opartiskt sätt. Kriminalvården skyddar sin personal och en intagen kan inte freda sig mot myndighetens anklagelser.

text: Tillsammans med anmälan skickade AA in handlingar i ärendet om varning enligt fängelselagen i fråga om händelsen m.m. Av dokumentationen framgår bl.a. följande.

text: I ärendet finns två redogörelser om misstänkt misskötsamhet. Den ena har upprättats av kriminalvårdaren BB och den andra av kriminalvårdaren CC.

text: I anteckningarna från ett förhör den 16 mars 2021 angående händelsen anges att CC. var protokollförare och vittne. Det framgår inte om AA lämnade sina uppgifter på ett annat språk än svenska.

text: I beslutet om varning den 23 mars 2021 har misskötsamheten benämnts som ”Våld eller hot mot tjänsteman, 2021-03-07”. Vidare anges att ett skriftligt yttrande från AA har tolkats som hans yttrande i förhör. I den egentliga beslutsmotiveringen står följande (i beslutet framgår den intagens namn):

text: Genom utredningen finner anstalten det styrkt att AA har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten genom att inte visa hänsyn mot personalen och har uttryckt sig på ett sätt som kan uppfattas som hotfullt. Misskötsamheten är av sådan art att AA ska tilldelas en varning. AA informeras om att vad som framkommit i utredningen senare kan ligga till grund för bedömning av frågan om uppskjuten villkorligt frigivning.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över följande frågor.

text: 1. Av förhörsanteckningarna framgår att en kriminalvårdsanställd som upprättat en av de nämnda redogörelserna fungerade som protokollförare och vittne vid det förhör som enligt anteckningarna hölls den 16 mars 2021. Hur ser Kriminalvården på detta?

text: 2. I beslutet om varning anges att ett skriftligt yttrande från AA ”har tolkats som hans yttrande i förhör”. Innebär detta att ett muntligt förhör med AA inte hölls? I sådana fall, vad var anledningen till detta och vilka överväganden gör Kriminalvården i förhållande till det som framgår av

text: 12 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: 3. Utifrån förhörsanteckningarna framstår det som att AA lämnade sina uppgifter på svenska. Stämmer det? Om översättning skedde, hur resonerar Kriminalvården kring utevaron av dokumentation om detta?

text: 4. I beslutet om varning anges under rubriken Typ av misskötsamhet och datum för misskötsamheten ”Våld eller hot mot tjänsteman, 2021-03-07”. Är det så att Kriminalvården benämner misskötsamheten våld eller hot även om det som i detta fall enbart är fråga om hot. Vilka överväganden gör Kriminalvården i denna del? Bedömer myndigheten att skrivningen kan lämna utrymme för missförstånd hos intagna?

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, i huvudsak följande:

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från Kriminalvården region Mitt, som i sin tur hämtat in uppgifter från ledningen vid anstalten Kumla, samt från Kriminalvårdsregistret (KVR). Den 7 mars 2021 upprättade kriminalvårdspersonal två redogörelser för misstänkt misskötsamhet avseende AA. Den ena redogörelsen upprättades av BB och den andra av CC. Beslut i ärendet om varning fattades den 23 mars 2021. Av uppgifter i KVR framgår att förhör med AA hölls den 16 mars 2021 kl. 14.04 och att DD var förhörsledare. Enligt uppgift från anstalten Kumla var dock EE förhörsledare och inte DD. Den senares namn har blivit felaktigt inlagt i KVR när förhörsledare skrevs in. CC, som var närvarande vid händelsen och har upprättat den ena redogörelsen, var förhörsvittne och protokollförare. I Kriminalvårdens handbok om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ) anges på sidan 26 att ”vid förhör ska förutom förhörsledaren ytterligare en tjänsteman delta om det är möjligt. Denne har rollen som protokollförare och vittne. Dessa tjänstemän ska vara opartiska, på så vis att de inte har närvarat vid den händelse som den intagne ska höras om.”. Anstalten Kumla följer normalt handboken och använder vid förhör personal som inte närvarat vid händelsen, men frångick i ärendet den ordningen eftersom tolk behövdes och anstalten gjorde bedömningen att CC, som kan spanska, behövde närvara för att översätta. Vid förhör i ärendet som inleddes den 16 mars 2021 var AA inledningsvis närvarande. Enligt uppgift från anstalten blev AA dock omedelbart irriterad på förhörsledaren och uppgav att han inte längre ville medverka vid förhöret. Han informerades då om att han i stället kunde ge in eventuella synpunkter skriftligen senast den 19 mars 2021. AA gav därefter in en skrivelse, dock först den 23 mars 2021 efter det att han blivit delgiven beslut om varning. AA hade redan den 8 mars 2021 och den 9 mars 2021 inkommit med synpunkter skriftligen innan förhöret med honom hölls den 16 mars 2021. De synpunkter han framförde i de skrivelserna har av anstalten tolkats som yttrande vid förhör. De skrivelser som AA lämnat in författade på spanska översattes med hjälp av CC. Anstalten har som rutin att dokumentera om översättning skett, men i aktuellt fall har det missats. Det kan konstateras att dokumentationen i KVR således är bristfällig.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 12 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: FäL, följer att innan ett beslut om varning meddelas ska förhör hållas med den intagne. Av

text: 27 § förvaltningslagen (2017:900)

text: följer att en myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling snarast ska dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att anstalten Kumla har rutiner för hur dokumentation ska ske i misskötsamhetsärenden och den brist som påvisats gällande översättningen framstår enligt Kriminalvården som ett enskilt misstag. Det har framkommit att den person som fungerat som protokollförare och vittne vid förhör också varit en av dem som rapporterat den aktuella händelsen. Det kan konstateras att detta inte är i överensstämmelse med Kriminalvårdens handbok. Det är naturligtvis viktigt att ett förhör uppfattas som sakligt och opartiskt. Anstalten har dock i denna del anfört att hanteringen varit nödvändig i aktuellt fall på grund av behovet av tolkning. Enligt Kriminalvårdens uppfattning saknas anledning att ifrågasätta den bedömningen och det framstår som rimligt att ett avsteg gjorts av denna anledning. Att förhörsledaren inte haft något med

text: händelsen att göra sedan tidigare bör också ha borgat för att opartiskheten i ärendet inte rubbats. Det kan också noteras att AA själv inte framfört några klagomål kring detta i sin anmälan och det har inte heller i övrigt framkommit något som tyder på att det haft någon inverkan på utgången i ärendet. Vidare kan konstateras att AA beretts tillfälle att närvara vid förhör innan beslut om varning meddelades. Han har dock på eget initiativ avbrutit förhöret och hans synpunkter har i stället beaktats genom de skrivelser han lämnat in. Kriminalvårdens uppfattning är att anstaltens handläggning i denna del har varit korrekt. Det kan också avslutningsvis tilläggas att för det fall AA varit missnöjd med anstaltens bedömning, så har han haft möjlighet att begära omprövning av beslutet, och för det fall det inte ändrats, överklaga till förvaltningsdomstol. När en misskötsamhet rapporteras i KVR finns det olika alternativ för val av vilken typ av misskötsamhet som är aktuell. Ett av de valbara alternativen är våld eller hot mot tjänsteman. Av benämningen framgår tydligt att det är fråga om hot alternativt våld och under utredningen samt i beslutet redogörs för de omständigheter som ligger till grund för varningen. Utrymmet för missförstånd hos den intagne bedömer Kriminalvården därför som ytterst begränsat.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter m.m.

text: Varning enligt

text: fängelselagen

text: En intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Frågor om varning ska avgöras skyndsamt. Innan ett beslut om varning meddelas ska förhör hållas med den intagne. Detta framgår av

text: 12 kap.

text: och

text: 4 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL.

text: Enligt 12 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, ska vid förhör med den intagne om möjligt två tjänstemän medverka. Kriminalvården har redogjort för vad som i övrigt är av intresse och anges i myndighetens handbok om de tjänstemän som ska medverka vid ett sådant förhör.

text: Saklighet och opartiskhet En myndighet ska enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: i sin verksamhet iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. objektivitetsprincipen. Den omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet, utan även hur dess agerande uppfattats är av betydelse (se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar [2019, version 4, JUNO] s. 54 f.). I

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, finns en motsvarande regel.

text: Tolk och översättning Enligt

text: 13 § första stycket

text: FL ska en myndighet använda tolk och se till att översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska.

text: Det grundläggande syftet med bestämmelsen är att säkerställa att den person som ett ärende gäller ska förstå dess innehåll och göra sig själv förstådd. Lagstiftaren har emellertid också konstaterat att behovet av tolk eller

text: översättning många gånger kan tillgodoses i tillräcklig utsträckning med hjälp av myndighetens egna resurser och utan att det är nödvändigt att använda en extern tolk eller översättare (se

text: prop. 2016/17:180 s. 84

text: f.).

text: I lagkommentaren har anförts att behovskriteriet tar sikte på den enskildes möjligheter att ta till vara sin rätt. Myndigheterna förväntas således pröva behovet av tolkning och översättning utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Uttrycket tolk används i paragrafen på ett sätt som innebär att det inte ställs krav på några särskilda formella kvalifikationer, t.ex. auktorisation, på den som fullgör ett tolk- eller översättaruppdrag. När en myndighet anlitar tolk eller översättare måste den dock se till så att den som anlitas är tillräckligt kvalificerad, t.ex. har tillräckliga språkfärdigheter, och även i övrigt är lämplig för uppgiften. Vad som utgör en tillräcklig kvalifikation från språkfärdighetssynpunkt får bedömas främst utifrån ärendets art. Det innebär t.ex. att en auktoriserad tolk ofta är att föredra framför en icke auktoriserad i ett ärende som är av större vikt från allmän eller enskild synpunkt. I andra fall kan kraven ofta sättas lägre. Vid bedömningen av tolkens lämplighet i övrigt behöver myndigheten t.ex. ta hänsyn till om det finns någon risk för att tolkens tillförlitlighet kan påverkas som en följd av tolkens ställning till någon som för talan i ärendet eller liknande. Från rättssäkerhetssynpunkt är det av vikt att tolkens neutralitet inte ska kunna ifrågasättas (se Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar [21 aug. 2020, version 1, JUNO], kommentaren till

text: 13 §

text: I Kriminalvårdens förvaltningshandbok (

text: ) anges att tolk alltid bör anlitas i samband med avgivande av nöjdförklaring och i andra ärenden av större vikt för klienten, under förutsättning att det finns ett behov av tolkning.

text: JO har ansett att en anstalt eller ett häkte i enklare ärenden lämpligen kan anlita en icke kvalificerad tolk, såsom personal, men att en kvalificerad tolk alltid bör anlitas vid ärenden av större vikt för den intagne, se JO:s beslut den 3 april 2009, dnr

text: , och JO 2015/16 s. 209. I det senare beslutet anförde JO även följande:

text: Det är naturligtvis en tillgång för en anstalt om det finns personal med språkkunskaper som kan agera tolk. Jag vill emellertid framhålla att det som regel rör sig om icke kvalificerade tolkar, vilket bör påverka när personalen används för sådana uppdrag. Vidare bör en anstalt inför beslutet att använda personal som tolk ta hänsyn till den situation som ska tolkas och dess betydelse för den intagne (jfr beslut av Europadomstolen för mänskliga rättigheter den 5 januari 2010 i

text: Diallo mot Sverige

text: , ansökningsnummer 13205/07). Det kan exempelvis finnas tillfällen med, i vart fall av den intagne upplevda, intressekonflikter mellan personalen och den intagne där det framstår som mindre lämpligt att anlita kriminalvårdspersonal som tolk. Så kan vara fallet vid utredningar av misstänkta misskötsamheter. När det gäller översättningar av handlingar kom JO i ett beslut fram till att det inte fanns något som hindrade att Försäkringskassan använde sin egen personal för att översätta inkomna handlingar som var skrivna på ett annat språk än svenska, men framhöll vikten av att myndigheten är uppmärksam på att den som gör översättningen behärskar språket i fråga så att översättningen blir

text: tillförlitlig. JO ansåg också att det borde framgå genom anteckning i akten vem som bistått med översättningen, se

text: JO 2007/08 s. 416

text: Bedömning

text: Inledning JO har vid tidigare tillfällen uttalat sig i frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker process i ärenden om varning enligt

text: fängelselagen

text: (se t.ex.

text: JO 2019/20 s. 226

text: samt mina uttalanden i beslut den 25 mars 2020, dnr 4790-2019, den 13 november 2020, dnr 6680-2019, och den 9 december 2020, dnr 7671-2019). Uttalandena har avsett den redogörelse som normalt upprättas med anledning av misstänkt misskötsamhet, den därefter följande utredningen och beslutet i ett sådant ärende. Nu berörs ytterligare ett antal frågeställningar beträffande utredningar och beslut om varning.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att beslut om varning enligt

text: fängelselagen

text: kan få allvarliga konsekvenser för intagna, i synnerhet som de kan ligga till grund för beslut att skjuta upp tidpunkten för villkorlig frigivning. Det är angeläget att processen i dessa ärenden genomsyras av saklighet och opartiskhet samt i övrigt uppfyller grundläggande rättssäkerhetskrav.

text: I det följande behandlar jag lämpligheten av att CC medverkade vid förhöret med AA och huruvida anstalten borde ha anlitat en tolk samt utformningen av förhörsanteckningarna. Slutligen berör jag benämningen av misskötsamheten.

text: CC:s medverkan vid förhöret Kriminalvårdaren CC upprättade en av redogörelserna om den misstänkta misskötsamheten och deltog därefter vid förhöret med AA som protokollförare och förhörsvittne samt dessutom som tolk.

text: Som Kriminalvården har redogjort för framgår det av myndighetens handbok om varning, avbrott genom avvikelse och uppskjuten villkorlig frigivning (

text: ) att de tjänstemän som medverkar vid ett förhör ska vara opartiska på så vis att de inte har närvarat vid den händelse som den intagne ska höras om. I detta fall frångicks rutinen eftersom anstalten bedömde att tolk behövdes och att CC skulle översätta.

text: Det är givetvis, som Kriminalvården har anfört, viktigt att ett förhör uppfattas som sakligt och opartiskt. Även om det inte finns någonting som tyder på att CC:s medverkan vid förhöret hade någon inverkan på utgången i ärendet var hennes deltagande ägnat att påverka AA:s förtroende för processen och myndigheten. Det förhållandet att han var i behov av tolk och att CC behärskade det efterfrågade språket medför självfallet inte någon annan bedömning. Tvärtom är den intagne då i en än mer vansklig situation. CC borde inte ha medverkat vid förhöret.

text: Enligt min mening var det alltså direkt olämpligt att anstalten använde CC som tolk. Det framgår inte om anstalten övervägde att anlita en utomstående tolk

text: inför förhöret. Som framgår under rubriken Rättsliga utgångspunkter m.m. är det från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att tolkens neutralitet inte kan ifrågasättas och vidare kan en auktoriserad tolk många gånger vara att föredra i ett ärende som är av större vikt från enskild synpunkt. Ett ärende om varning enligt

text: fängelselagen

text: måste normalt anses vara av stor betydelse för den enskilde. Anstalten borde följaktligen i vart fall ha anlitat en utomstående tolk till förhöret.

text: Förhörsanteckningarna Anteckningarna från förhöret den 16 mars 2021 ger intrycket av att AA lämnade muntliga uppgifter om händelsen. Det har dock kommit fram att han avbröt förhöret och att anteckningarna avser vad han tidigare hade anfört i skriftliga yttranden till anstalten. Det är enligt min mening självklart att anstalten skulle beakta uppgifterna som han tillförde sitt ärende på detta sätt. Från ett rättssäkerhetsperspektiv samt utifrån kraven på saklighet och opartiskhet är det emellertid viktigt att anteckningar från ett förhör speglar vad som faktiskt inträffade vid förhörstillfället. Jag anser därför att det borde ha framgått av anteckningarna att AA avbröt förhöret utan att lämna några muntliga uppgifter. Av samma skäl borde det ha dokumenterats vilka skriftliga yttranden det rörde sig om samt att dessa hade översatts och vem som gjort det.

text: Kritiken mot anstalten Kumla Anstalten förtjänar sammanfattningsvis kritik för att inte ha iakttagit objektivitetsprincipen eller anlitat en utomstående tolk till det aktuella förhöret samt för flera dokumentationsbrister i ärendet.

text: Benämningen av misskötsamheten AA fick en varning för att inte ha visat hänsyn mot personal och uttryckt sig på ett sätt som kunde uppfattas som hotfullt. I beslutet om varning har misskötsamheten benämnts som ”våld eller hot mot tjänsteman”. Av remissvaret framgår att det rör sig om en standardiserad beteckning i kriminalvårdsregistret.

text: Jag har förståelse för behovet av mallar och enkla förval i ett systemstöd. Våld respektive hot mot tjänsteman utgör emellertid brott enligt straffbudet i

text: 17 kap. 1 § brottsbalken

text: . Kriminalvårdens användande av samma nomenklatur kan ge intryck av att det är klarlagt att den intagne har begått ett brott, trots att skuldfrågor endast kan prövas i en brottmålsprocess och således är förbehållet en allmän domstol att avgöra. Redan detta inger enligt min mening betänkligheter.

text: Kriminalvården menar att utrymmet för missförstånd på grund av att misskötsamheten benämnts som våld eller hot mot tjänsteman är ytterst begränsat. AA:s klagomål till JO talar dock för att han har tolkat beslutet som att varningen dessutom avsett våld. Även rättssäkerhetsskäl medför att det kan finnas anledning att hålla isär förekomsten av våld från hot mot kriminalvårdspersonal. Jag noterar i detta sammanhang för övrigt att myndigheten i centrala

text: publikationer särredovisar de två angreppssätten (se t.ex. Kriminalvårdens Årsredovisning 2021 s. 62 f. och tabell 15:43). Mot denna bakgrund är det min uppfattning att den standardiserade beteckningen kan vara missvisande och framstår som mindre lämplig. Jag nöjer mig med dessa konstateranden och finner inte tillräckliga skäl att rikta någon kritik mot Kriminalvården i denna del. Övrigt Det som har kommit fram i övrigt motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Anmälan mot Länsrätten i Stockholms län, Migrationsdomstolen, m.fl.

text: AA har i en skrivelse den 17 juli 2006 till JO bl.a. framfört klagomål mot Länsrätten i Stockholms län, Migrationsdomstolen, och Migrationsverket. Han har uppgett i huvudsak följande. Han känner en stark oro för hur Migrationsverket och migrationsdomstolarna hanterar uppgifter som asylsökande och andra tillståndssökande invandrare lämnar. I asylärenden är i princip alla uppgifter som lämnas ytterst känsliga. Namn, adress och även sakomständigheter kring asylberättelsen är uppgifter som inte bör bli offentliga. Om fel mottagare får del av uppgifterna kan asylsökanden drabbas oerhört hårt. Det har ryktats att migrationsdomstolarna brister markant i fråga om sekretessen i utlänningsärenden. Han har hört att uppgifter i domar m.m. kan lämnas ut till vem som helst. I syfte att utreda om det stämde besökte han Länsrätten i Stockholms län, Migrationsdomstolen, och bad personalen i domstolens reception att få ta del av domar i vilka ansökningar hade avslagits. Han uppgav sig inte vara ombud för någon part och uppvisade inte heller någon fullmakt som gav honom rätt att ta del av handlingar. Han fick kopior av två domar. I dessa fanns tillräcklig information för att identifiera sökandena. Det fanns uppgifter om dossiernummer, namn, födelsedag, medborgarskap, adress och ombud. Dessutom hade migrationsdomstolen till domarna fogat kopior av Migrationsverkets överklagade beslut i målen. Migrationsdomstolens domar innehöll i princip kompletta uppgifter om de asylsökandes berättelser. För att utreda om det inträffade var ett misstag besökte han senare på nytt samma domstol och fick än en gång del av domar utan några problem. – AA har begärt att JO skall utreda huruvida migrationsdomstolens agerande är korrekt och i överensstämmelse med lagstiftningen. Han har till stöd för sin anmälan gett in kopior av två domar i vilka ansökningar om uppehållstillstånd m.m. har avslagits. –––––––––––––––––––––––––––––

text: Bestämmelser om sekretess i utlänningsärenden finns i

text: 7 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Sekretess gäller enligt första stycket för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar. Härutöver gäller enligt paragrafens andra stycke sekretess i verksamhet för kontroll

text: över utlänningar och i ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till den enskilde lider men. I verksamhet för kontroll över utlänningar gäller sekretess också för anmälan eller annan utsaga av enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon närstående till honom eller henne utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Beträffande beslut i ärende som avses i detta stycke gäller sekretessen dock endast för uppgifter i skälen.

text: I

text: 12 kap.

text: sekretesslagen

text: finns särskilda bestämmelser om sekretess hos domstolar. I 12 kap. 1 § första stycket anges att om domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet erhåller uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen även hos domstolen. Av

text: 12 kap. 3 § första stycket sekretesslagen

text: framgår att sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet upphör att gälla i målet eller ärendet, om uppgiften förebringas vid offentlig förhandling i samma mål eller ärende. I paragrafens andra stycke anges att, om sekretessbelagd uppgift som avses i första stycket förebringas vid förhandling inom stängda dörrar, består sekretessen under den fortsatta handläggningen, om domstolen inte förordnar annat. Sedan domstolen har skilt målet eller ärendet från sig, består sekretessen endast om domstolen i domen eller beslutet har förordnat om det. Enligt

text: 12 kap. 4 § första stycket sekretesslagen

text: upphör sekretess för uppgift i mål eller ärende i domstols rättskipande eller rättsvårdande verksamhet att gälla, om uppgiften tas in i dom eller annat beslut i samma mål eller ärende. Enligt andra stycket skall första stycket inte tillämpas, om domstolen i domen eller beslutet har förordnat att sekretessen skall bestå. Förordnande att sekretessen skall bestå får inte omfatta domslutet eller motsvarande del av annat beslut, såvida inte rikets säkerhet eller annat intresse av synnerlig vikt oundgängligen påkallar det.

text: Enligt

text: 30 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: skall rättens avgörande av mål grundas på vad handlingarna innehåller och vad i övrigt förekommit i målet. Av beslutet skall framgå de skäl som har bestämt utgången.

text: I förarbetena till

text: sekretesslagen

text: prop. 1979/80:2 s. 102

text: ) framhölls vikten av att allmänheten har så stor insyn i domstolarnas verksamhet som möjligt. I anslutning härtill uttalades bl.a. följande.

text: Från denna synpunkt är det motiverat att domstolarnas avgöranden i största möjliga utsträckning är offentliga. Samtidigt måste emellertid beaktas att en långt driven offentlighetsprincip på detta område kan medföra skador både för det allmänna och för enskilda. En annan konsekvens kan bli att domstolarna av sekretesskäl underlåter att i sina avgöranden närmare gå in på vissa uppgifter som är av betydelse i målet och därigenom ger en ofullständig bild av de skäl som lett domstolen fram till dess ställningstagande. En utveckling i denna riktning skulle vara till skada för de rättssökande, som ju har ett starkt intresse av att domstolarna lämnar helt klarläggande motiveringar till sina avgöranden. I propositionen uttalades vidare (s. 309) att det överlämnades åt domstolen att avgöra huruvida offentlighets- eller sekretessintresset skall tilläggas störst tyngd. Denna frihet för domstolen att göra en avvägning i det enskilda fallet utgör enligt

text: propositionen en motsvarighet till den frihet som domstolen har då den tar ställning i frågan huruvida en förhandling inför domstolen skall vara offentlig eller inte. Det förutsattes att domstolarna skulle vara restriktiva vid sekretessbeläggning av domar och beslut.

text: Mot denna bakgrund vill jag med anledning av uppgifterna i AA anmälan anföra följande.

text: Överprövningen av Migrationsverkets beslut i ärenden om uppehållstillstånd m.m. har den 31 mars 2006 förts över till särskilda migrationsdomstolar inom de allmänna förvaltningsdomstolarna. I motiven till reformen med en ny instans- och processordning anförde regeringen i en bakgrundsbeskrivning bl.a. att den tidigare handläggningen hade kritiserats för att insynen i denna för såväl parter som allmänhet varit dålig (

text: prop. 2004/05:170 s. 105

text: ). Regeringen uttalade vidare att sekretesslagstiftningen inte borde ändras med anledning av den nya instans- och processordningen (s. 112). Den nu aktuella särskilda frågan om utformningen i sekretesshänseende av migrationsdomstolarnas domar och beslut behandlades inte i motiven till reformen. Frågan berördes vid en offentlig utfrågning under utskottsbehandlingen (2004/05:SfU17 s. 156), men ledde inte till några särskilda uttalanden av utskottet. Den har sedan berörts något i betänkandet

text: SOU 2006:61

text: Asylförfarandet – genomförandet av asylprocedurdirektivet i svensk rätt (s. 115).

text: Vad gäller handläggningen i allmänhet i förvaltningsdomstolarna kan konstateras att i den övervägande delen av de måltyper som handläggs hos domstolarna gäller sekretess för uppgifter i målen. I vissa måltyper är sekretesskyddet för uppgifter om enskilds personliga förhållanden lika starkt som det som enligt

text: 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen

text: gäller i verksamhet för kontroll över utlänningar m.m., i vilken sekretesskyddet gäller med ett s.k. omvänt skaderekvisit som innebär en presumtion för sekretess. Jag kan som exempel nämna de mycket vanligt förekommande målen enligt

text: socialtjänstlagen

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen

text: ). Trots detta är det enligt min erfarenhet oerhört sällsynt att förvaltningsdomstolar beslutar om sekretess för delar av innehållet i en dom. Förvaltningsdomstolarna har uppenbarligen sedan lång tid ansett att huvudprincipen att domstolars avgöranden skall vara offentliga väger mycket tungt. När förordnanden om sekretess har meddelats för innehållet i en dom har det såvitt jag vet oftast skett i mål om tvångsisolering enligt smittskyddslagstiftningen. Det som avsetts skyddas i dessa fall är uppgifter rörande den aktuella sjukdomssmittan m.m.

text: Av den s.k. offentlighetsprincipen följer att i den mån domstolen inte har förordnat om sekretess för en dom skall domen lämnas ut till den som begär detta.

text: Av den nyss lämnade redogörelsen för gällande rätt när det gäller migrationsdomstolarnas handläggning och prövning av sekretessfrågan framgår att området för domstolarnas självständiga beslutanderätt är mycket stort. JO brukar inte uttala sig i bedömningsfrågor av denna art. Klagomålen ger inte heller i övrigt anledning till någon åtgärd eller några uttalanden från min sida.

text: Jag har förståelse för den oro som har framförts angående att uppgifter i utlänningsärenden genom migrationsdomstolarnas avgöranden kommer att bli offentliga i större omfattning än vad som varit fallet i den tidigare handläggningsordningen. Jag tänker främst på risken för att olägenheter kan uppstå i vissa fall om känsliga uppgifter om asylsökande blir kända i deras hemländer. Jag översänder därför för kännedom en kopia av detta beslut till Regeringskansliet, Utrikesdepartementet och Justitiedepartementet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Rättviks kommun för bl.a. genomförandet av ett s.k. barnsamtal med en 14-årig pojke i hans skola; fråga bl.a. om nämnden i tillräcklig grad beaktade barnets behov av skydd för sin integritet innan nämnden sökte upp honom

sammanfattning: I beslutet riktar JO kritik mot socialnämnden för bl.a. att ett s.k. barnsamtal med en 14-åring i hans skola genomfördes på ett sätt som innebar att det väckte onödig uppmärksamhet bland hans skolkamrater. JO uttalade sig även om huruvida socialnämndens handläggare bör samråda med barnet innan man söker upp eleven i skolan. I den delen anförde JO att ett barn som går i högstadiet är så gammalt och har som regel en sådan mognad att barnet själv kan bestämma om han eller hon över huvud taget vill tala med handläggarna. Barnets rätt till skydd för sin integritet gör sig då starkt gällande, och utgångspunkten måste vara den att barnet, precis som en vuxen, inte utan vidare ska behöva utsättas för oanmälda och kanske oönskade kontakter i sin skola från socialnämndens handläggare. Enligt JO:s mening bör socialnämndens handläggare därför alltid före besöket i skolan åtminstone försöka att få kontakt med barnet och fråga barnet om hans eller hennes inställning till att de kommer till skolan. Kanske föreslår barnet då att samtalet i stället sker på en annan plats. JO påpekade dock att det finns situationer när handläggarna inte kan nå barnet och socialnämndens skyldighet att utreda barnets behov av skydd eller stöd är så akut att barnets integritet kan behöva komma i andra hand. Såvitt framgick av utredningen i det aktuella fallet övervägde handläggarna inte ens att kontakta 14-åringen innan de sökte upp honom i skolan. För den underlåtenheten kunde nämnden inte undgå kritik.

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans två barn CC och DD, som vid den aktuella tidpunkten var 10 respektive 14 år.

text: Den 15 maj 2017 kom det in en orosanmälan till socialtjänsten i Rättviks kommun rörande CC från dennes skola.

text: På grund av uppgifterna i anmälan inledde Socialnämnden i Rättviks kommun den 17 maj 2017 en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, för att utreda CC:s behov av skydd eller stöd. Senare under dagen höll två

text: socialsekreterare ett samtal med CC på dennes skola. Vid samtalet kom det fram uppgifter som gjorde att nämnden inledde en utredning även beträffande DD Handläggarna höll då samma dag ett samtal med honom i hans skola.

text: Utredningen som rörde de båda barnen avslutades den 18 september 2017. Det som hade kommit fram under utredningen ledde inte till någon åtgärd från nämndens sida.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA och EE på socialtjänsten i Rättviks kommun. De var missnöjda med att socialtjänsten hade samtalat med barnen i skolan.

text: Utredning

text: JO remitterade anmälan till Socialnämnden i Rättviks kommun. I sitt yttrande anförde socialnämnden, socialutskottet, bl.a. följande.

text: Redogörelse för handläggningen

text: Vad gäller omständigheterna kring vårdnadshavarens 10 -åriga son fick socialtjänsten in en anmälan den 15 maj 2017 angående misstänkt barnmisshandel. [- - -] Då anmälningar som rör våld eller misstanke om våld inkommer har socialtjänsten en skyldighet att inleda utredning (

text: SOSFS 2014:4

text: ). Efter beslut om inledd utredning, fattat av l:e socialsekreterare, åker socialsekreterarna till skolan och pratar enskilt med barnet inom ramen för skyddsbedömning. Efter avslutat samtal träffar socialsekreterarna klassföreståndaren i korridoren. Klassföreståndaren frågar hur samtalet gick. Socialsekreterarna svarar svävande på frågan. Samtidigt ringer det ut på rast och korridoren fylls med andra elever. [- - -] För att inte exponera barnet alltför mycket går socialsekreterare, klassföreståndare samt barnet in i klassrummet igen. Socialsekreterarnas syfte med det är bara att runda av hela samtalet för att sedan lämna skolan. Klassföreståndaren frågar vad som framkommit och socialsekreterarna svarar i förhållande till vad anmälningen rört och att det inte framkommit något. Klassföreståndaren vänder sig då till barnet och säger: ”Men [namnet] det var inte så du sa till mig igår. Kommer du ihåg vad du berättade för mig? Det är viktigt att du säger sanningen.” Barnet skakar först på huvudet men efter att klassföreståndaren upprepat samma, fras mellan tre och fem gånger börjar barnet att berätta vad han sagt till sina kompisar, men att det inte stämmer det han sagt och att det inte är sant. Samtidigt framkommer uppgifter i samtalet att fadern ska ha slagit hans storebror. Med anledning av den nya informationen om att en äldre bror misstänks blivit utsatt för våld inleds utredning även på honom. Socialsekreterarna beslutar då att söka upp den unge i skolan i syfte att göra skyddsbedömning. Socialsekreterarna uppsöker den skola den unge går på. Det visar sig när socialsekreterarna kommer dit att det är en musikuppvisning i skolans gymnastiksal då musikskolan har ett jubileumsfirande. Socialsekreterarna går till gymnastiksalen som är full med elever. Socialsekreterarna får tag i en elevassistent som arbetar på skolan och talar om att de vill prata med den unge, men inte anledningen till det, samt att de vill ha en enskild plats att sitta på. Elevassistenten visar socialsekreterarna till gymnastiklärarens kontor som är en trappa upp i anslutning till läktare som finns i gymnastiksalen. Han låser upp rummet. Socialsekreterarna följer med elevassistenten ned till gymnastiksalen igen och väntar vid trapporna medan han hämtar den unge. Vad elevassistenten säger till den unge har socialtjänsten ingen kännedom om. Socialsekreterarna presenterar sig vid namn och yrkestitel och

text: uppger att de vill prata med den unge en liten stund, vilket den unge tycker är ok. Socialsekreterarna förklarar att de kommer att sitta en trappa upp på gymnastiklärarens kontor och att samtalet kommer att ta som längst ca 30 min. Den unge godkänner detta och socialsekreterarna och den unge sätter sig i gymnastiklärarens kontor en trappa upp med stängd dörr. De andra eleverna kan varken höra eller se att ett samtal pågår.

text: Bedömning av handläggningen

text: Gällande första samtalet: När samtalet är avslutat går socialsekreterarna tillsammans med barnet ut från klassrummet. I korridoren stöter socialsekreterarna och barnet ihop med klassföreståndaren. Allt går fort och socialsekreterarna blir något överrumplade då klassföreståndaren plötsligt börjar att pressa barnet på information och vad det var han hade sagt till hen. Barnet vidhåller först att pappa är snäll men efter påtryckningar från klassföreståndare säger sedan barnet att pappa slagit storebror. Allt går fort och socialsekreterarna blir överrumplade i stunden. I efterhand anser socialsekreterarna att de borde ha brutit samtalet mycket tidigare och gränsat klassföreståndaren. Egentligen borde socialsekreterarna inte ha gått in i klassrummet med klassföreståndaren och den unge igen utan istället hänvisat till att socialsekreterarna inte kunde kommentera något om samtalet med barnet.

text: Gällande andra samtalet: Vad gäller samtalet med den äldre brodern satt socialsekreterarna och den unge skyddade så att ingen kunde vare sig se in i rummet eller höra vad som sades. Rummet ligger i en gymnastiksal på våning två med ett fönster som vetter ut på gatan. Således kan ingen ha sett in eller hört vad som sades. När socialsekreterarna hämtade den unge stod de skyddade både av mörker, då det var nedsläckt i gymnastiksalen, samt att de stod innanför entrén, vilket betyder att de enda som såg dem var de som var på väg in i gymnastiksalen. De som redan var i gymnastiksalen satt med ryggen mot socialsekreterarna. Socialsekreterarna anser att de har vidtagit alla åtgärder de kunnat för att inga olägenheter ska uppstå för barnet. Enligt

text: SOSFS 2014:4

text: kap. l § ska en utredning inledas utan dröjsmål vid inkommen information till socialtjänsten om att ett barn kan ha utsatts för våld vilket i dessa fall har gjorts. I enlighet med 11 kap. l a §

text: socialtjänstlagen

text: har en omedelbar skyddsbedömning gjorts i anslutning till inkommen information om att barnen kan ha varit utsatta för våld. Samtalen med barnen har skett enligt det som stadgas i

text: 11 kap. 10 § socialtjänstlagen

text: vilket innebär att barnen fått möjlighet att föra fram sina åsikter i en fråga som rör dem (nödvändigt för att kunna göra en skyddsbedömning). Utifrån att det inletts en utredning enligt

text: 11 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: om behov att ingripa till ett barns skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavares samtycke och utan att vårdnadshavare är närvarande. Samtalen med barnen har bedrivits såsom stadgas i

text: 11 kap. 2 § 2 st. socialtjänstlagen

text: , således avskilda samtal med barnen så att de inte ska utsättas för olägenhet. Enligt

text: 14 kap.

text: 1b §

text: socialtjänstlagen

text: kan socialtjänsten informera den som gjort anmälan om att utredning inletts, inte inletts eller redan pågår. Sådan information lämnas på begäran av anmälaren. Klassföreståndaren har efter samtal med den yngre brodern frågat socialsekreterarna om vad som framkommit och fått viss återkoppling från samtalet. Återkopplingen som klassläraren fått bedöms visserligen inte ha inneburit någon skada eller olägenhet för varken barnet eller för dess föräldrar eftersom det inte framkommit något i samtalet med barnet. Vid kontakten med klassföreståndaren borde socialsekreterarna ha hänvisat till sekretessen och avslutat samtalet med klassföreståndaren utan att ge någon information om samtalet med barnet. Så har inte skett och där har socialtjänsten

text: brustit. Sedan det inträffade har samtal skett inom enheten om vikten av att inte ge information till personer som inte har rätt att ta del av den oavsett vilken typ av information det gäller. AA och EE fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Inriktningen på JO:s granskning Nämnden inledde den 17 maj 2017 en utredning som rörde CC och senare på dagen en utredning som rörde DD. Nämndens handläggare träffade CC och DD samma dag och hörde dem utan att först informera vårdnadshavarna om att nämnden hade inlett en utredning och att nämnden ville tala med barnen. Det kan givetvis diskuteras om det fanns fog för nämnden att agera så snabbt och att höra barnen utan att först kontakta vårdnadshavarna. Jag har dock inte funnit att det i det här ärendet finns skäl för mig att kommentera den delen av handläggningen. Min granskning är i stället inriktad på det som AA och EE i första hand har tagit upp i sin anmälan och som rör det sätt på vilket nämnden genomförde samtalen med barnen. I den delen kommer jag att begränsa mig till att behandla frågan om det var lämpligt att söka upp och prata med CC och DD i deras respektive skolor. Nämndens utredningsskyldighet Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 § första stycket

text: SoL).

text: Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får nämnden, för bedömningen av behovet av insatser, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Utredningen ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet (

text: 11 kap. 2 § första stycket

text: SoL).

text: När en åtgärd rör ett barn ska barnet få relevant information. Ett barn ska också få möjlighet att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet (

text: 11 kap. 10 § första stycket

text: SoL). Socialtjänstens samtal med barn Vid en sådan utredning som avses i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL om ett barns behov av skydd eller stöd får barnet höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande (

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL). Den bestämmelsen trädde i kraft den 1 augusti 2010. Tidigare fanns det inte någon bestämmelse i SoL som rörde socialtjänstens möjlighet att tala med barn utan vårdnadshavarens medgivande. De rättsliga förutsättningarna för socialtjänsten att under en s.k. barnavårdsutredning inhämta uppgifter direkt från barnet fick då bedömas utifrån de grundläggande bestämmelserna i 6 kap. 2 § första stycket och 6 kap. 11

text: föräldrabalken

text: (FB) om ställföreträdarskap för barn. De bestämmelserna innebar förenklat uttryckt att socialnämnden behövde vårdnads-

text: havarens samtycke för att få tala med ett barn som inte hade en sådan ålder och mognad att barnet själv kunde ta ställning i saken.

text: Om ett barn samtyckte till att samtala med socialtjänsten och barnet hade uppnått en sådan ålder och mognad att han eller hon själv kunde bestämma om saken fick socialnämnden redan före tillkomsten av bestämmelsen i

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL hålla samtal med barnet även om vårdnadshavaren motsatte sig åtgärden. Barnets medgivande var då både en nödvändig och tillräcklig förutsättning för att socialtjänsten skulle kunna hålla ett samtal. Genom tillkomsten av den nu aktuella bestämmelsen har socialnämnden rätt att utan vårdnadshavarens samtycke höra även ett barn som inte själv kan ta ställning till frågan. I en sådan situation bör dock vårdnadshavarna informeras om samtalet innan det genomförs (

text: prop. 2009/10:192 s. 33

text: Om socialnämnden kommer överens med vårdnadshavarna om att barnet ska höras i utredningen är det som regel inte något problem för nämnden att genomföra samtalet. Saken är inte lika enkel om samtalet ska genomföras utan att någon av vårdnadshavarna har informerats om att nämnden vill höra barnet.

text: I förarbetena till

text: 11 kap. 10 § tredje stycket

text: SoL anförde regeringen att om en socialnämnd har ansett att det finns behov av att tala med barnet, bör nämnden också kunna råda över de omständigheter under vilka samtalet äger rum (

text: prop. 2009/10:192 s. 19

text: ). Om man utgår från det uttalandet skulle det kunna hävdas att nämnden har mycket långtgående befogenheter att bestämma hur ett barnsamtal ska genomföras. Det är dock viktigt att betona att den grundläggande principen för socialtjänstens verksamhet i 1 kap. 1 § sista stycket SoL, om respekten för människornas integritet, gäller även när socialnämnden ska höra ett barn.

text: Det enklaste och också vanligaste sättet för socialnämndens handläggare att få kontakt med barnet är att söka upp barnet i skolan. Lämpligheten i att genomföra samtalet i skolan kan dock diskuteras. När socialnämndens handläggare kontaktar ett barn i skolan är det nämligen oundvikligt att även andra personer än det berörda barnet får vetskap om det inträffade. Det rör sig i första hand om skolans personal, men även andra elever kan lägga märke till händelsen. Barnets egen reaktion på samtalet kan även den vara svår att dölja, vilket i sin tur riskerar att leda till ytterligare uppmärksamhet från omgivningen. Information om barnets kontakter med socialnämnden är sådana uppgifter som typiskt sett är skyddade av sekretess. Om socialnämndens handläggare besöker skolan finns det en risk för att uppgifterna bli kända utanför kretsen av de närmast berörda. Tillsammans med omgivningens reaktioner och det obehag detta kan orsaka barnet riskerar alltså kontakten i skolan att kränka barnets integritet.

text: JO har tidigare behandlat frågan om att genomföra s.k. barnsamtal i skolan i t.ex. JO 2016/17 s. 506, dnr

text: . JO uttalade då bl.a. följande:

text: När socialtjänsten överväger att höra ett barn i barnets skola måste intresset av att få tala med barnet ställas mot barnets behov av skydd för sin integritet. Det är därför viktigt att socialtjänsten i varje enskilt fall gör en bedömning av om socialtjänstens behov av att höra barnet i utredningen överväger risken för att barnet skadas av den uppmärksamhet som socialtjänstens besök i skolan kan medföra.

text: Samtalet med CC Socialsekreterarna genomförde samtalet med CC i ett klassrum. Efter samtalet träffade CC och socialsekreterarna klassföreståndaren i korridoren. Klassföreståndaren frågade då hur samtalet gått. Samtidigt ringde det ut på rast och andra elever kom ut i korridoren. Det kan inte uteslutas att handläggarnas kontakt med CC väckte viss uppmärksamhet bland CC:s skolkamrater.

text: Såvitt har kommit fram i ärendet kontaktade socialnämnden inte skolan innan besöket genomfördes. Om socialförvaltningens handläggare kontaktat skolans ledning hade de tillsammans kunnat göra en planering för kontakten med CC och komma överens om bl.a. var samtalet lämpligen kunde genomföras. Då hade den situation som uppstod i korridoren sannolikt kunnat undvikas. Handläggarna har genom att oanmält komma till skolan inte i tillräcklig utsträckning tagit hänsyn till behovet av att skydda CC:s integritet. För sin underlåtenhet att samråda med skolan om hur samtalet med CC skulle kunna genomföras där förtjänar socialnämnden kritik.

text: För att undvika att samtalet i korridoren ledde till ytterligare uppmärksamhet gick klassföreståndaren, handläggarna och CC in i ett klassrum där samtalet fortsatte. Det blev då en diskussion om vad CC hade berättat och klassföreståndaren sade att det som CC berättat inte stämde överens med vad han tidigare hade sagt.

text: Handläggarna var inte förhindrade att på grund av sekretess tala med klassföreståndaren inom ramen för den utredning som nämnden hade inlett. Men jag kan som nämnden gör i sitt remissvar konstatera att samtalet inte utvecklades på ett bra sätt genom att det inte var handläggarna som styrde formerna för samtalet och samtalets innehåll. Även detta hade handläggare troligen kunnat undvika om besöket hade förberetts på ett bättre sätt, dvs. om de tillsammans med skolan hade planerat för samtalet med CC.

text: Samtalet med DD Under samtalet med CC framkom uppgifter som gjorde att nämnden inledde en utredning även beträffande DD. Socialsekreterarna sökte samma dag upp DD i hans skola. De tog hjälp av en elevassistent för att få kontakt med DD som var i skolans gymnastiksal där det pågick en musikuppvisning. I sin anmälan till JO har AA och EE uppgett att DD upplevde det hela som jobbigt och att en del elever som hade varit i gymnastiksalen senare hade frågat honom vad som stod på.

text: Jag har tidigare i beslutet betonat vikten av att socialnämnden under en barnutredning ser till att utredningen bedrivs med beaktande av de berörda personernas rätt till skydd för sin integritet. När socialnämndens handläggare vill tala med ett barn i skolan behöver de göra en avvägning mellan intresset av att höra barnet och barnets behov av skydd för sin integritet. När det blir aktuellt att träffa barnet i skolan är utgångspunkten därför den att handläggarna tillsammans med skolan planerar besöket så att samtalet kan genomföras utan att väcka onödig uppmärksamhet.

text: Inte heller när det gäller DD planerade handläggarna besöket tillsammans med skolan. Handläggarnas möte med DD genomfördes på ett sätt som innebar att det väckte onödig uppmärksamhet bland hans skolkamrater. Nämnden förtjänar kritik för att handläggarna inte samrådde med skolan innan de begav sig dit.

text: En annan fråga är om handläggarna borde ha samrått med DD, som var 14 år, innan de sökte upp honom i skolan. Jag har betonat vikten av att socialnämnden under en barnutredning i så stor utsträckning som möjligt respekterar en enskilds integritet. Jämförelsevis kan jag nämna att under en sådan utredning har socialnämnden ett mycket begränsat utrymme för att söka upp en förälder på dennes arbetsplats (jfr JO 2015/16 s. 377, dnr

text: ). Fråga uppkommer om man bör ha ett motsvarande synsätt beträffande möjligheten för socialnämndens handläggare att söka upp en 14-årig elev i skolan.

text: Ett barn som går i högstadiet är så gammalt och har som regel en sådan mognad att barnet själv kan bestämma om han eller hon över huvud taget vill tala med handläggarna. Barnets rätt till skydd för sin integritet gör sig då starkt gällande och utgångspunkten måste vara den att barnet, precis som en vuxen, inte utan vidare ska behöva utsättas för oanmälda och kanske oönskade kontakter i sin skola från socialnämndens handläggare. Enligt min mening bör socialnämndens handläggare därför alltid före besöket i skolan åtminstone försöka att få kontakt med barnet och fråga barnet om hans eller hennes inställning till att de kommer till skolan. Kanske föreslår barnet då att samtalet i stället sker på en annan plats. Det finns dock situationer när handläggarna inte kan nå barnet och socialnämndens skyldighet att utreda barnets behov av skydd eller stöd är så akut att barnets integritet kan behöva komma i andra hand.

text: Eftersom DD var 14 år var hans samtycke till samtalet med handläggarna både en tillräcklig och nödvändig förutsättning för att det skulle äga rum. Det fanns därför starka skäl för att handläggarna borde ha samrått med DD innan de sökte upp honom i skolan. Såvitt framgår av utredningen övervägde de dock inte ens att kontakta DD innan de sökte upp honom i skolan. För den underlåtenheten kan nämnden inte undgå kritik.

text: Det som i övrigt har kommit fram leder inte till någon kommentar från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord:
God man/förvaltare
JO-inspektion

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående handläggningen av ett ärende om godmanskap

text: I ett beslut den 16 juni 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: lnitiativet m.m.

text: Med anledning av iakttagelser som jag gjorde vid inspektion av Överförmyndaren i Leksands kommun den 29 september 1999 beslutade jag att fortsätta granskningen inom ramen för ett särskilt initiativärende.

text: Föredraganden i ärendet upprättade en promemoria med i huvudsak följande lydelse.

text: – – – AA är god man enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: för BB I årsräkning för 1995 har den gode mannen, som är bror till BB, uppgivit att gåvor givits till AA, CC, DD och EE med sammanlagt 40 000 kr. Årsräkningen är granskad utan anmärkning av Överförmyndarnämnden i Leksands kommun genom FF. I årsräkning för 1996 har den gode mannen redovisat gåvor till AA, DD, fadern GG, AA:s tre barn och DD:s tre barn med sammanlagt 80 000 kr. Även denna årsräkning är granskad utan anmärkning av nämnden. I årsräkning för 1997 har den gode mannen redovisat gåvor till GG, AA, DD med barn med sammanlagt 80 000 kr. Redovisningen är granskad utan anmärkning av nämnden. I årsräkning för 1998 har den gode mannen redovisat gåvor till syskonbarn med 10 000 kr och ett utgivet lån enligt revers med 30 000 kr. Av reversen framgår att den gode mannen till BB betalar 30 000 kr enligt följande. ”Under 1999–2001 amorteras årligen 10 000 kr som BB ger till sina syskonbarn i form av gåva.” Årsräkningen är granskad utan anmärkning av överförmyndaren HH. Av akten framgår vidare att överförmyndaren förordnat FF som god man enligt

text: 11 kap. 2 § 2 st. föräldrabalken

text: för BB med uppgift att bevaka hans rätt vid upprättande av lånehandling med AA som gäldenär och BB som borgenär. Av denna redogörelse framgår således att överförmyndarnämnden/överförmyndaren godkänt årsräkningar där gåvor givits till den gode mannen och hans familj.

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till Överförmyndaren i Leksands kommun för yttrande över vad som framförts i promemorian. Överförmyndaren HH anförde i sitt remissvar följande.

text: Sommaren 1999 kommer jag för första gången i kontakt med ärendet, då BB:s far GG avlider. AA, som är god man för BB och brodern DD gör en framställan via bo-

text: uppteckningsmannen, om att få dela BB:s arvslott mellan sig, något som jag inte godkänner. Skrivelse om detta finns i akten. Jag upptäcker då också, att gode mannen AA årligen tagit ut mycket pengar från huvudmannens egna medel, och fördelat till sig själv och anhöriga, och att det skett med tidigare överförmyndarens godkännande. BB:s del av arvet efter fadern GG sätts in på hans konto. Med det vill jag säga att jag visste att gode man och anhöriga inte får ta del av huvudmannens pengar. Då jag en tid senare granskar årsräkningen för 1998 ser jag att gode mannen AA på nytt tagit ut 40 000 kronor från huvudmannen och fördelat detta till sig själv och anhöriga som gåva. Jag hade ett möte med AA där jag klart sa till att allt som hade tagits ut från huvudmannens pengar till gåvor var lagstridigt. Jag hittade sen på konstruktionen med en revers som skulle amorteras till år 2001 i form av gåva. Jag måste när konstruktionen kom till ha fått ett ”hjärnsläpp”. Det fanns väl nån tanke och tro, att på detta sätt lösa situationen och få slut på gåvoutdelningen. Jag vet att jag handlat felaktigt och mot gällande bestämmelser. Jag har träffat AA och gått igenom det PM Ni skickat. Även brodern DD var med på den träffen. Jag sa att jag gjort ett felaktigt beslut som jag nu ändrade och att de 40 000 kronor som tagits ut som gåva under 1998 skulle återbetalas. Båda sa att de inte kände till att man inte fick ta ut gåvor. De hade ju under åren som gått, fått den tidigare överförmyndarens godkännande för detta. Båda är nu villiga att betala tillbaka gåvan från 1998, genom en avbetalningsplan. Någon sådan har än inte upprättats, men i den årsredovisning AA gjort från 1999 finns upptagen en skuld till BB på 40 000 kronor. Jag har också haft ett möte med tidigare överförmyndaren, FF. Han har svårt att minnas ”ärendet”, men säger att han inte känt till bestämmelserna om att god man inte får ge gåva, och han är uppriktigt ledsen att han gjort fel i handläggningen. Då återstår frågan, hur man skall göra med de 200 000 kronor som utgått i gåva för åren 1995–1997. Skall det bero eller skall det tas upp som fordran i årsräkningen för 1999? Och skall den då kvarstå som fordran åren framöver eller är det påkallat att kräva en avbetalningsplan även här? Jag önskar JO:s vägledning om detta. Jag har också tänkt tanken, om AA kan stå kvar som god man. Han säger att han handlat i god tro och med överförmyndarens godkännande och det är ju riktigt. Vad jag inhämtat från personalen från det gruppboende där BB har sin bostad, så är AA och även hans bror DD mycket engagerade i BB, besöker honom ofta, kommer på anhörigträffar och sköter så att det inte fattas honom något. Jag menar därför att AA får fortsätta sitt uppdrag.

text: Slutord

text: Jag har gjort ett allvarligt misstag som jag nu rättat till genom att upphäva beslutet, och skall med gode mannen AA göra upp en avbetalningsplan på det belopp som togs från huvudmannen BB under 1998 och gavs som gåva till anhöriga. JO:s PM gör att jag nu är mycket noggrann och observant och jag i fortsättningen inte accepterar att god man ger ut gåva från huvudman.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 14 kap. 12 § föräldrabalken

text: (FB) får en förordnad god man inte ge bort den enskildes egendom, om det inte är fråga om personliga presenter vars värde inte står i missförhållande till den enskildes ekonomiska villkor. Med överförmyndarens samtycke får den enskildes inkomster användas till understöd åt anhöriga eller andra som står den enskilde nära. Av

text: 12 kap. 8 §

text: FB framgår att en god man inte har rätt att företräda den för vilken han förordnats, om det uppstår fråga om bl.a. rättshandling mellan denne, å ena sidan, och den gode mannen, å andra sidan. Av

text: 11 kap. 2 §

text: FB följer att det i en sådan situation skall förordnas en särskild god man som bevakar huvudmannens rätt.

text: En huvudman som har god man enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB förordnad för sig kan själv ge gåvor om han eller hon kan ge uttryck för en egen vilja. Överförmyndarens tillstånd behövs därför inte när huvudmannen själv ger bort sin egendom eller tar ut pengar från sina bankkonton. Jag vill dock påpeka att om en överförmyndare anser att huvudmannen begagnar sig av sin rättsliga handlingsförmåga till skada för sig själv måste överförmyndaren överväga om det bör vidtas några åtgärder för att motverka huvudmannens handlande. Kan huvudmannen inte avhållas från skadliga dispositioner kan anordnande av förvaltarskap bli aktuellt. Förekommer det att en god man enligt överförmyndarens uppfattning inte i tillräcklig utsträckning tillvaratar huvudmannens intressen bör, enligt min mening, ett byte av god man övervägas (jfr JO 1996/97 s. 418).

text: En god mans förvaltning skall granskas av överförmyndaren i första hand med ledning av ingiven förteckning samt års- och sluträkningar. Av utredningen i ärendet framgår att överförmyndarnämnden/överförmyndaren godkänt årsräkningar som har innehållit uppgifter om att gåvor med stora belopp givits till den gode mannen och hans familj. Dessa uppgifter borde givetvis ha lett till att överförmyndarnämnden/överförmyndaren utövat sin kontrollfunktion och aktivt vidtagit erforderliga åtgärder för att dels undersöka huvudmannens förmåga att ge uttryck för sin egen vilja, dels närmare kontrollera den gode mannens sätt att sköta sitt uppdrag. Till årsräkningen för 1996 har även bifogats ett gåvobrev avseende gåvor till den gode mannen och familjen undertecknat av AA i egenskap av god man för BB. Mot bakgrund av reglerna i

text: 12 kap. 8 §

text: FB och

text: 14 kap. 12 §

text: FB är det obegripligt att årsräkningen godkänts utan anmärkning.

text: De brister i handläggningen som förekommit i detta ärende är av mycket allvarlig beskaffenhet. Jag är därför ytterst kritisk till överförmyndarnämndens/överförmyndarens bristfälliga tillsyn över godmanskapsärendet, särskilt mot bakgrund av den skada som BB kan ha förorsakats genom överförmyndarnämndens/överförmyndarens underlåtenhet att vidta erforderliga åtgärder. Mitt intryck är att överförmyndaren numera insett vikten av att tillsynsskyldigheten utövas enligt gällande bestämmelser och på ett sådant sätt att huvudmännens rätt inte äventyras. Med anledning härav har jag beslutat att inte gå vidare i saken.

text: Den av överförmyndaren i remissvaret ställda frågan föranleder inte någon kommentar från min sida.

text: Med den allvarliga kritik som ligger i det sagda avslutar jag ärendet.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Socialnämnden i Örkelljunga kommun för att den inte har kommunicerat med ett ombud

sammanfattning: En advokat meddelade kommunen att han var ombud för en anställd i kommunen när det gällde kommunens åtgärd att bl.a. stänga av den anställde från arbete. Enligt socialnämnden fanns det inte någon rätt för den anställde att anlita ett ombud i det aktuella sammanhanget. Myndigheten valde därför att endast kommunicera med den anställde personligen. JO uttalar att det i ett anställningsförhållande kan uppstå en mängd frågor av skiftande karaktär och att, om arbetsgivaren är en myndighet, många sådana arbetsrättsliga förfaranden måste ses som handläggning av ärenden enligt förvaltningslagen (1986:223). Den arbetsrättsliga åtgärd som det här har varit fråga om, där det finns starka rättssäkerhetsskäl, har enligt JO varit av den karaktären att förfarandet ska betraktas som ett ärende i förvaltningslagens mening. Bestämmelsen i 9 § förvaltningslagen om rätt att anlita ett ombud var därmed tillämplig. Den anställde hade därför rätt att anlita ett ombud i saken. JO konstaterar att om ett ombud finns är det i första hand ombudet som myndigheten ska ha kontakt med. Alltså ska även kommunikation i ärendet ske via ombudet. Socialnämnden får kritik för att den inte har kommunicerat med ombudet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokaten AA på Socialnämnden i Örkelljunga kommun. Han uppgav bl.a. följande: En anställd i Örkelljunga kommun anlitade honom som ombud med anledning av att kommunen hade stängt av den anställde från arbete och övervägde att ge denne en skriftlig varning. Han meddelade kommunen att han hade fått i uppdrag av den anställde att biträda denne i saken. På uppmaning av en socialchef lämnade han även in en fullmakt till kommunen. Kommunen vägrade dock att kommunicera med honom utan valde genomgående att kommunicera direkt med den anställde.

text: Till sin anmälan bifogade AA bl.a. en fullmakt daterad den 2 mars 2016 och ett mejl som förvaltningen hade skickat till honom den 8 april 2016.

text: I mejlet anförde förvaltningen, genom socialchefen BB, bl.a. följande:

text: Ett ombud för en arbetstagare som inte är organiserad har ingen förhandlingsrätt. Detta framgår med all tydlighet i MBL. Om CC anser att vi brutit mot MBL eller

text: LAS och vill inleda en juridisk process kan han, efter vår redovisning och påvisad åtgärd, välja detta och då med Dig som ombud. Det är CC som väljer vilken information som Du skall ha och som också är den som håller Dig informerad.

text: Utredning

text: JO begärde att socialnämnden skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan.

text: I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande (de omnämnda bilagorna har utelämnats):

text: Yttrande

text: Händelseförloppet CC kallades till möte 2016-02-15 sedan det till arbetsgivaren framkommit att brister i yrkesutövandet hade registrerats och anmälts. För att säkerställa riktigheten i bristerna och anmälan beslutade arbetsgivaren om avstängning enligt Allmänna Bestämmelser 3 kap §10. Då det vid anmälningstillfället framkommit att arbetstagaren hanterat narkotiska preparat mycket bristfälligt med risk för att ha beslagtagit dem för eget bruk bedömdes avstängningen initialt tillämpas enligt Mom l i ovan angivna avtalsrum. Huvudregeln enligt kollektivavtalet är därmed att arbetstagaren ska avstå samtliga avlöningsförmåner. Vid mötet 2016-02-15 överlämnades även information om övervägande av varning vilket stadgas i AB kap 3 §11 Mom 3 som tydligt statuerar att berörd arbetstagarorganisation och arbetstagare ska underrättas om den tilltänkta åtgärden och att det föreligger rätt till överläggning i frågan för en arbetstagarorganisation. Bestämmelsen i avtalsrummet ersätter §§ 11-12 och § 14 MBL. Vid samma möte överlämnade arbetstagaren en i förväg ifylld egen uppsägning som förvaltningschefen mottog och signerade. Arbetstagaren tillfrågades mycket nogsamt om uppsägning var avsiktligt menad och informerades om att vi lade ett förbehåll på dess riktighet under åtminstone en vecka framöver för att den skulle kunna återkallas inom denna tid om ånger framkom. Under uppsägning skulle arbetsbefrielse råda. Den egna uppsägningen har inte återkallats. AA:s uppfattning om att övervägandet av varning måste tolkas som att en faktisk varning meddelats, bestrides till fullo. För att styrka detta bestridande bifogas därmed också dokument med övervägande av varning (bilaga 1) och varning (bilaga 2). Då det initialt inte kunde fastställas hur de narkotiska preparaten hanterats av arbetstagaren upprättades det enligt kommunens policy och rutin en polisanmälan om misstanke. Denna åtgärd innebär att arbetsgivaren enligt AB kap 3 § 11 Mom 2 inte får fortsätta ett disciplinärt ärende med anledning av denna förseelse. Så har heller inte skett, vilket ytterligare styrker vårt påstående om att ett övervägande om varning inte är att betrakta som en verkligt utfärdad varning. En varning ska enligt AB 3 kap §11 Mom l meddelas till en arbetstagare som gjort sig skyldig till fel eller försummelse i arbetet. Då arbetstagaren valt att frånträda sin anställning föreligger det inte grund för att utfärda någon varning. Detta styrker ytterligare vårt påstående om att övervägande om varning inte ska betraktas som en verkligt utfärdad varning. Det som däremot är otvistligt är att arbetstagaren varit avstängd från sin arbetsplats och arbetsbefriad under hela uppsägningstiden.

text: Fullmaktsinstitutet Kollektivavtalet Allmänna Bestämmelser (AB) tillsammans med bilagor (utdrag som bilaga 3), jämte Lagen om anställningsskydd LAS (

text: ) och Lagen om medbestämmande i arbetslivet MBL (

text: ), reglerar i huvudsak de arbetsrättsliga förhållanden som råder under det aktuella ärendet och anställningen inom kommunen. Arbetstagaren är enligt egen utsaga inte medlem av kollektivavtalsbärande part. Kollektivavtalet stadgar med all tydlighet hur en disciplinpåföljd ska regleras och vilka parter som berörs. Kommentarer till AB

text: 3 kap

text: Mom 3 2 st. "Arbetstagare som är misstänkt för en förseelse får anlita ombud eller biträde, men bör dock medverka personligen under utredningen. Arbetsgivare bör fråga arbetstagaren om denne önskar biträde från sin arbetsgivarorganisation." Arbetstagarens biträde har i kontakten per 2016-03-03 ifrågasatt riktigheten i avstängningen. Den inledande avstängningen är inte att betrakta som en disciplinpåföljd och kan därmed enligt kollektivavtalet inte heller vara föremål för biträde utan hanteras av kollektivavtalets parter. En avstängning är en tillfällig åtgärd i avvaktan på att arbetsgivaren kan ta ställning till eventuell disciplinpåföljd, uppsägning, omplacering eller annan åtgärd enligt kommentarer till AB

text: 3 kap

text: § 10. Kollektivavtalet ersätter §§ 11-12 och § 14 i MBL. Först efter förfrågan från arbetsgivaren har fullmakt per 2016-03-11 översänts till kommun från arbetstagarens ombud, vilket arbetsgivaren finner underligt då det med all tydlighet ska inledas kontakt i alla avseenden. Vår bedömning, som vi delar med arbetsrättslig rådgivare från SKL, är att skyldighet att kommunicera med företrädare endast föreligger då misstanke finns om förseelse som föranleder varning. Lex Sarah- och Lex Maria- anmälningar torde under inga omständigheter vara tvistiga ur arbetsrättslig aspekt och ska därmed inte föranleda någon kontakt med utsett ombud. Utredningen har haft för avsikt att utifrån inrapporterade händelser i den aktuella arbetstagarens agerande, säkerställa att de rutiner vi har fastställda har varit kända för arbetstagare och CC i synnerhet. Tillika en kartläggning av vilka avvikelser som har skett och hur de fortsättningsvis ska förbyggas. Vår utredning bestående av bland annat upprättade Lex Sarah- och Lex Maria-anmälningar enligt

text: socialtjänstlagen

text: och patientsäkerhetslagen har till fullo överlämnats till Socialstyrelsen för vidare bedömningen enligt gällande lagstiftning. Ombudet hänvisar till en tvist som föreligger, vilket vi inte samstämmer i då det inte finns någon ansökan om stämning till Tingsrätten. Vi har som arbetsgivare agerat för att ha en direkt kontakt med arbetstagaren vid ett flertal tillfällen avseende normala avrapporteringar från arbetsplatsen. Vi har också försökt inbjuda till avslutningsmöte vilket är standardrutin när en arbetstagare avslutar sin anställning hos kommunen. Vi har vidare kallat arbetstagaren till möte för att klargöra att vi inte ämnar utfärda någon varning, vilket vi enligt vår uppfattning inte är skyldiga att göra med utsett ombud då ombudet inte äger talanderätt i sådant fall. Sammantaget finns det enligt vår uppfattning, grundat på kollektivavtalet, allmänna bestämmelser och

text: medbestämmandelagen

text: , ingen rättighet att företrädas av ombud i annat fall än vid misstanke om förseelse då disciplinåtgärd enligt

text: 3 kap 11 §

text: Mom 3 är aktuell.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: En anställd i Örkelljunga kommun lämnade fullmakt åt advokaten AA att företräda honom i kontakterna med kommunen när det gällde kommunens

text: åtgärd att stänga av honom från arbetet och övervägande om att ge honom en skriftlig varning. Trots att ombudet kom in med en fullmakt och vid upprepade tillfällen meddelade att kommunen skulle kommunicera med honom i saken bortsåg kommunen från detta.

text: Nämnden har uppgett bl.a. följande: Den anställde lämnade in en skriftlig uppsägning och därmed fanns det inte förutsättningar att gå vidare i frågan om disciplinpåföljd. Den anställde var avstängd under hela uppsägningstiden. Det var inte fråga om något ärende om disciplinpåföljd och det fanns inte någon rätt för den anställde att företrädas av ett ombud i det aktuella sammanhanget. Kontakterna skedde därför med den anställde personligen.

text: Den fråga som jag har att ta ställning till är om den anställde hade rätt att låta sig företrädas av ett ombud i saken.

text: Bestämmelser om rätt för en enskild att anlita ombud finns bl.a. i

text: förvaltningslagen

text: . Den som för talan i ett ärende får anlita ett ombud eller ett biträde. Den som har ett ombud ska dock medverka personligen, om myndigheten begär det (

text: 9 § förvaltningslagen

text: Bestämmelsen gäller vid myndighetens handläggning av ett ärende. Begreppet ärende definieras inte i

text: förvaltningslagen

text: . I förarbetena till den äldre

text: förvaltningslagen

text: har man gjort en skillnad mellan myndigheters ärendehandläggning och deras faktiska handlande (

text: prop. 1971:30 s. 315

text: ). Med ärendehandläggning avses myndigheternas beslutande verksamhet. Gränsen mellan vad som är ärendehandläggning och vad som är faktiskt handlande kan ibland vara svår att dra. I den förvaltningsrättsliga litteraturen har man uttalat att med handläggning av ärende bör rimligen avses en verksamhet som mynnar ut i ett uttalande, vilket inte nödvändigtvis behöver ha rättsligt bindande verkan (Strömberg och Lundell, Allmän förvaltningsrätt, 26 uppl. 2014, s. 85 och 86). Vidare har man anfört att en sådan verksamhet som uteslutande gäller råd, upplysningar eller andra oförbindande besked inte utgör myndighetsutövning men ändå kan vara att räkna som handläggning av ärenden. Ytterst får myndigheten ställa frågan om det från rättssäkerhetssynpunkt krävs att

text: förvaltningslagens

text: regler tillämpas i det enskilda fallet (jämför Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, [31 maj 2010, Zeteo], under rubriken Ärende).

text: I ett anställningsförhållande kan en mängd frågor av skiftande karaktär aktualiseras. I många fall utmynnar sådana arbetsrättsliga förfaranden i den sortens ställningstagande från arbetsgivarens sida att man, om arbetsgivaren är en myndighet, måste se det som handläggning av ärenden enligt

text: förvaltningslagen

text: I detta fall hade kommunen i sin egenskap av arbetsgivare stängt av den anställde från arbete och meddelat honom att arbetsgivaren övervägde att ge honom en skriftlig varning. Arbetsgivaren riktade allvarliga misstankar mot den

text: anställde om försummelse i tjänsten. Eftersom den anställde valde att säga upp sig från sin anställning, och arbetsgivaren polisanmälde saken fanns det inte längre förutsättningar för att gå vidare i frågan om disciplinansvar. Den anställde var dock avstängd under hela uppsägningstiden och han ifrågasatte om det var riktigt att stänga av honom från arbete.

text: Om en anställd är misstänkt för svårare fel eller försummelse i arbetet har en arbetsgivare bl.a. möjlighet att stänga av den anställde från arbete. Avstängning sker som regel i avvaktan på att saken blir utredd. Sedan tar arbetsgivaren slutlig ställning till vilka konsekvenser som en eventuell försummelse ska leda till. Den arbetsrättsliga åtgärd som det här har varit frågan om, där det finns starka rättssäkerhetsskäl, har enligt min mening varit av den karaktären att förfarandet ska betraktas som ett ärende i

text: förvaltningslagens

text: mening. Det innebär att

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse om rätt att anlita ett ombud var tillämplig vid handläggningen av ärendet. Den anställde hade alltså rätt att anlita ett ombud i saken.

text: Ibland kan det vara nödvändigt att den enskilde medverkar personligen, och myndigheten kan då, som har nämnts ovan, begära en sådan personlig medverkan. En myndighet måste i varje enskilt ärende ta ställning till om och i så fall när under handläggningen en sådan medverkan från den enskilde är nödvändig. Om myndigheten begär att den enskilde medverkar personligen kan ombudet inte komma i den enskildes ställe men har rätt att närvara och medverka på samma sätt som ett biträde.

text: Omfattningen av ett ombuds behörighet att företräda huvudmannen får anses innefatta en rätt att vidta alla åtgärder som behövs i ärendet om inte annat följer av fullmakten. När det finns ett ombud är det alltså ombudet som myndigheten i första hand ska ha kontakt med. Att ombudet får tillgång till handlingar i ärendet m.m. är en förutsättning för att ombudet ska kunna tillvarata den enskildes intressen. Alltså ska även kommunicering i ärendet ske via ombudet. Nämnden förtjänar kritik för att den inte har kommunicerat med ombudet.

text: Ärendet avslutas.