title: Remissyttrande över delbetänkandet (SOU 2005:38) Tillgång till elektronisk kommunikation i brottsutredningar m.m.

text: Beredningen för rättsväsendets utveckling (BRU) har i delbetänkandet lagt fram ett stort antal förslag som främst rör tillgången till och användningen av information som kommer fram vid elektronisk kommunikation (främst telefoni och datakommunikation) i brottsutredningar.

text: Genomgången av delbetänkandet har skett utifrån de intressen som jag främst har att beakta och de kunskaper som finns hos Justitiekanslern. Eftersom delbetänkandet rymmer många frågor av teknisk natur – som det inte har funnits möjlighet att granska i detalj – är mina synpunkter framför allt av övergripande och principiellt slag.

text: Användande av tvångsmedel innebär alltid ingrepp i berörda personers integritet. Sådana ingrepp kan vara nödvändiga för en effektiv brottsbekämpning. Justitiekanslern har i ett flertal tidigare remissyttranden – senast den 30 september 2005 beträffande departementspromemorian Tvångsmedel för att förebygga eller förhindra allvarlig brottslighet (

text: Ds 2005:21

text: ) – framhållit att tendensen att integritetsintressena får stå tillbaka till förmån för intresset av att förebygga och utreda brott har förstärkts på senare år.

text: Som exempel kan – utöver den nämnda departementspromemorian – nämnas Kameraövervakningsutredningens förslag att polisen skall ges möjligheter till tillfällig kameraövervakning av särskilt brottsutsatta platser (

text: SOU 2002:110

text: ) och Beredningen för rättsväsendets utvecklings (BRU:s) förslag till bl.a. utökade möjligheter till husrannsakan och kroppsvisitation (

text: SOU 2005:38

text: ). Parallellt med det nu remitterade delbetänkandet har promemorian Hemlig rumsavlyssning remitterats. I promemorian föreslås att s.k. buggning införs som ett nytt straffprocessuellt tvångsmedel.

text: I varje lagstiftningsärende där integritetsaspekten är berörd skall den beaktas. Om man betraktar enskilda förslag var för sig kan det vara lätt att låta sig övertygas om att behovet av det enskilda förslaget bör anses väga tyngre än integritetsintresset. Jag uttryckte i mitt ovan nämnda remissyttrande den 30 september 2005 att jag saknar en helhetssyn i lagstiftningsarbetet med tvångsmedel, en samlad analys av förhållandet mellan den totala verkan av tvångsmedel och annan övervakning och skyddet för den personliga integriteten. Jag framhöll därför att det finns anledning att avvakta resultatet av Integritetsskyddskommitténs arbete innan ytterligare förändringar av stor betydelse genomförs. Min uppfattning i denna fråga har förstärkts sedan jag har tagit del av förslagen i det nu remitterade delbetänkandet.

text: Vidare har f.d. lagmannen Carl-Anton Spak den 15 november i år överlämnat departementspromemorian Hemliga tvångsmedel m.m. under en stärkt parlamentarisk kontroll (

text: Ds 2005:53

text: ). I promemorian föreslås att en särskild nämnd, Tvångsmedelsnämnden, med uppgift att utöva tillsyn på området och med en bred parlamentarisk representation, skall inrättas under regeringen. Nämnden föreslås få i uppgift att granska användningen av bland annat hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning, hemlig kameraövervakning och sådan överskottsinformation som fås vid användningen av dessa tvångsmedel.

text: Svårigheterna att uppnå en helhetssyn i det pågående lagstiftningsarbetet med tvångsmedel och andra integritetskänsliga utredningsmetoder illustreras av det stora antalet skilda lagförslag på området (betänkanden, promemorior och utkast till lagrådsremisser) som har behandlats i separata remissomgångar det senaste året. Endast ett fåtal remissinstanser – däribland Justitiekanslern – har beretts tillfälle att yttra sig över samtliga förslag. Enligt min mening ligger det nära till hands att anta att remissutfallet skulle ha blivit mer negativt om remissinstanserna i stället hade beretts tillfälle att vid ett och samma tillfälle avge ett samlat yttrande över förslagen. Det finns även en risk att lagstiftaren kommer att bortse från en del kritiska yttranden med motiveringen att dessa inte har samma tyngd sedan den nämnda Tvångsmedelsnämnden har inrättats.

text: Dessutom har nyligen andra förslag lagts fram som har föranletts av ratificeringen av Europarådets konvention om IT-relaterad brottslighet (jämte ett tilläggsprotokoll till konventionen) som Sverige har undertecknat, se departementspromemorian Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ). Det kan diskuteras om inte BRU borde ha analyserat huruvida förslagen kan strida mot konventionsåtagandena (se s. 113). Justitiekanslern har inte för sin del ansett sig ha anledning att nu göra någon sådan analys.

text: Sammanfattningsvis är jag alltså något kritisk till det sätt på vilket beredningen av förslag som rör brottsutredningar och tvångsmedel sker. Samtidigt ställer jag mig självfallet bakom strävandena att åstadkomma en effektivare brottsbekämpning. Jag förstår också svårigheterna att lägga fram alla förslag i ett sammanhang. Men det hindrar inte att en samlad värdering av integritetsfrågorna vore av stort värde.

text: Hemlig dataavläsning

text: BRU föreslår att det nya tvångsmedlet hemlig dataavläsning införs genom en särskild tidsbegränsad lag. Med hemlig dataavläsning avses att med hjälp av ett program eller annat tekniskt hjälpmedel i hemlighet läsa av ”information i informationssystem” vid en förundersökning. Hemligt dataavläsning föreslås få i princip samma tillämpningsområde som hemlig teleavlyssning, med det tillägget att det dessutom skall få användas vid misstanke om vissa andra brott, nämligen dataintrång, hets mot folkgrupp och barnpornografibrott. Ett beslut om tillstånd till hemlig dataavläsning skall prövas av tingsrätten och innehålla uppgift om vilken tid tillståndet gäller, det informationssystem som tillståndet gäller och – när någon är misstänkt för brottet – vem som är misstänkt. Om tillståndet är förenat med en rätt att installera tekniska hjälpmedel (t.ex. i den misstänktes bostad) skall detta anges särskilt i beslutet. Rätten får också i övrigt föreskriva villkor för att tillgodose intresset av att enskildas integritet inte i onödan träds för när.

text: Hemlig dataavläsning innebär enligt förslaget att avläsning kan ske av dels den information som redan finns i informationssystemet, dels den information som därefter genereras. Någon definition av begreppet informationssystem finns inte i den föreslagna lagen. Enligt författningskommentaren till 1 § framgår det att BRU anser att det saknas anledning till en sådan definition och att avsikten med begreppet är att det ”täcker in de informationsmöjligheter och informationsvägar som finns nu och som kommer att finnas i framtiden”.

text: Även om jag har förståelse för att det finns ett intresse av att använda ett begrepp som står sig över tiden medför förslaget att det är svårt att som remissinstans bedöma hur lång räckvidd den hemliga dataavläsningen kan få och därmed hur stort integritetsintrånget kan tillåtas bli i enskilda fall.

text: För att tvångsmedlet hemlig dataavläsning skall införas bör dessutom först och främst krävas att beredningsunderlaget tydligt visar att det finns ett behov av detta tvångsmedel, att användningen kan förväntas bli effektiv och att motsvarande resultat inte kan uppnås genom ett mindre integritetsintrång.

text: I delbetänkandets behovsredogörelse hänvisas det särskilt till att det ”i ett ständigt ökande antal brottsutredningar påträffas krypterad information” (s. 362). Det anges att polisen av operativa skäl inte har velat lämna ut alltför detaljerad information om utredningar där krypterad information har påträffats, men att några enstaka exempel kan nämnas. Exemplen beskriver utredningar där det har påträffats krypterad information. Huruvida polisen ändå har lyckats komma åt informationen i de nämnda fallen framgår inte. Om så var fallet kan man möjligen hävda att de metoder som står till buds är tillräckliga. Om polisen sällan lyckas ta del av krypterad information är det å andra sidan svårt att spekulera i om tillgång till informationen hade haft avgörande betydelse för utredningen. Underlaget är enligt min mening hur som helst inte tillräckligt för att man som remissinstans skall kunna bedöma behovet av tvångsmedlet.

text: Redogörelsen för hur den hemliga dataavläsningen avses genomföras väcker enligt min bedömning också många frågor, däribland följande. Är det inte sannolikt att det kommer att finnas hård- eller mjukvara som identifierar och/eller stör ut den hemliga dataavläsningen? Vad händer om en kamera (t.ex. en webbkamera) eller en mikrofon är ansluten till den avlästa datorn? Möjliggörs i sådana fall kameraövervakning eller rumsavlyssning av den misstänkte genom dataavläsningen? Vad händer om polisens mjukvara skadar innehållet i det avlästa informationssystemet? Om en sådan risk finns måste väl den enskilde ha rätt till skadestånd, vilket i sin tur torde förutsätta en underrättelse till den enskilde i efterhand (jfr redogörelsen för tillämpningen i Danmark på s. 371). Räcker det att polisen misstar sig i fråga om den misstänktes dators IP-adress för att oskyldiga felaktigt skall utsättas för tvångsmedlet? Vad händer om den avlästa datorn är uppkopplad mot en server på den misstänktes arbetsplats? Kan polisen i sådana fall få tillgång även till information som finns på servern? Vad händer med avläsningen om den avser en bärbar dator som flyttas utomlands? Avbryts avläsningen eller finns det risk för att tvångsmedlet används utanför Sveriges territorium?

text: Det synes finnas påtagligt många olösta frågor rörande det föreslagna tvångsmedlet. Såväl behovs- som integritets- och rättssäkerhetsfrågorna torde kräva ytterligare överväganden. Under förutsättning att frågetecknen rätas ut vill jag ändå inte motsätta mig att förslaget läggs till grund för lagstiftning.

text: Hemlig avlyssning och övervakning

text: BRU föreslår att begreppen teleadress, teleavlyssning och teleövervakning mönstras ut ur lagtexten och att bestämmelserna i stället knyts till begreppen tekniskt hjälpmedel, avlyssning och övervakning. Bakgrunden till förändringen är att de nuvarande begreppen blivit omoderna till följd av den tekniska utvecklingen.

text: BRU föreslår vidare att det krav som finns idag på att det i ett beslut om avlyssning eller övervakning skall anges vilken teleadress tillståndet gäller skall tas bort. Jag har förståelse för att nuvarande ordning vållar problem som kan vara hämmande för effektiviteten i brottsutredningar. Rent principiellt känner jag dock tveksamhet inför att låta det bli en verkställighetsfråga för polisen att avgöra vilka tekniska hjälpmedel som skall avlyssnas eller övervakas. En sådan lösning torde kunna innebära att domstolen i vissa fall inte får ett fullgott beslutsunderlag för sin proportionalitetsbedömning. Ett minimikrav synes därför vara att huvudregeln även fortsättningsvis blir att det skall framgå av beslutet vilket tekniskt hjälpmedel eller vilken (tele-) adress som tillståndet avser. Om det sedan är nödvändigt att i vissa fall medge undantag från huvudregeln bör utformningen av en sådan bestämmelse övervägas ytterligare.

text: BRU föreslår också att övervakning skall få användas även om det inte finns någon som är skäligen misstänkt för brottet, under förutsättning att det är fråga om ett så allvarligt brott att det kan få ligga till grund för hemlig teleavlyssning. Enligt förslaget skall åklagaren ges möjlighet att i brådskande fall fatta interimistiska beslut som därefter – efter skriftlig anmälan – skall prövas skyndsamt av rätten.

text: Även om den nuvarande ordningen i vissa fall är ineffektiv och det därför kan finnas ett visst reformbehov anser jag att förslaget i denna del är något för långtgående. En intermistisk beslutanderätt för åklagare bör enligt min mening, liksom möjligheten att tillåta övervakning även om det inte finns någon misstänkt person, vara förbehållen de särskilt allvarliga brotten, t.ex. de brott för vilka det inte är stadgat lindrigare straff än fängelse i fyra år. Dessutom bör motsvarande krav ställas som de som gäller när domstol meddelar beslut om hemlig teleavlyssning utan att ett offentligt ombud har varit närvarande, dvs. att det är ”så brådskande att ett dröjsmål skulle riskera syftet med tvångsmedlet” (jfr

text: 27 kap. 28 § rättegångsbalken


publisher: Justitiekanslern

title: Fråga om ersättning med anledning av felaktig information rörande en examen på ett universitets hemsida m.m.

org: jk

text: Justitiekanslern avslår VK:s anspråk på skadestånd av staten.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: VK är grekisk medborgare. I september 2004 blev han antagen till det s.k. EESI-programmet vid Kungliga Tekniska högskolan (KTH). Han hade sedan tidigare en högskoleexamen från Grekland som motsvarade en svensk jägmästarexamen om 200 högskolepoäng. Vid ansökningstillfället marknadsfördes EESI-programmet bl.a. på programmets webbplats som en utbildning som ledde till en Master of Science (MSc), dvs. en magisterexamen med ämnesdjup. Det fanns dock även information på KTH:s hemsida som angav att EESI-programmet ledde till en Degree of Master, dvs. en magisterexamen med ämnesbredd. Den senare informationen lämnades även i det antagningsbesked som VK erhöll när han erbjöds en plats på det aktuella programmet.

text: Anspråket m.m.

text: VK har begärt skadestånd av staten med 600 500 kr för, som det får förstås, ren förmögenhetsskada. Av beloppet avser 280 000 kr hyra och övriga levnadskostnader, 16 000 kr resekostnader, 4 500 kr kostnader för kurslitteratur och 300 000 kr förlorad arbetsförtjänst. Han har vidare begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här.

text: Som VK får förstås har han som grund för anspråket åberopat att KTH har lämnat felaktig information i frågan om vilken examen EESI-programmet ledde till och att staten därför är skadeståndsskyldig enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Han har i andra hand åberopat att staten är skadeståndsskyldig på den grunden att KTH inte tog bort den felaktiga informationen från sin hemsida, trots att man redan år 2002 hade beslutat att EESI-programmet skulle vara ett program med ämnesbredd och inte med ämnesdjup.

text: KTH har i ett yttrande hit avstyrkt anspråket.

text: Utredningen

text: VK har genom sitt ombud anfört bl.a. följande.

text: ”Vid tiden för ansökningstillfället samt fram t.o.m. januari 2006 marknadsfördes EESI-programmet som en utbildning som leder till en Master of Science ("MSc"). Av bifogade dokument framgår […] att KTH på EESI-programmets särskilda webbsida, kursbeskrivningar, handböcker, tentamensregler, ansökan om bankkonto uttryckligen benämner EESI som en Master of Science utbildning. Även lärare och övrig personal har under utbildningens gång uppgivit att programmet leder till en MSc. Mot bakgrund av detta har studenterna fått uppfattningen att EESI är en MSc-utbildning.

text: I mars 2005 kom det till VK:s kännedom att EESI-programmet kan leda till en Degree of Master och inte till en Master of Science. Mot bakgrund av detta skickade VK och hans klasskamrater i maj 2005 ett brev tilldekanus FS. Av brevet framgår att KTH redan år 2000 konfronterats rörande frågan om den korrekta examensbenämningen av EESI-programmet. Studenter från programmets avgångsklass 2000/01 och framåt har framfört att de känt sig lurade då de trots informationen på hemsidan m.m. inte erhållit en MSc inom ämnet. Det skall härvid framhållas att en Degree of Master in EESI innebär en meritmässig nedvärdering i förhållande till de antagna studenternas akademiska bakgrund.

text: VK och hans klasskamrater erhöll inte något svar från dekanus FS trots flera påminnelser. KTH och i synnerhet FS:s systematiska underlåtenhet att avge något svar på vilken examen som studenterna kommer att erhålla åsamkade VK psykiskt lidande och sömnsvårigheter. VK och flera av hans klasskamrater är i Sverige på egen bekostnad och det torde knappast behöva nämnas att de känner sig lurade ifall KTH ger dem en examen som inte överensstämmer med den som utlovades vid ansökningstillfället. Känslan av maktlöshet föranledde VK att kontakta den grekiska ambassaden vilka i sin tur skickade ett e-mail till dekanus.

text: Det skall framhållas att det är anmärkningsvärt att FS systematiskt under flera månader underlåtit att besvara studenternas förfrågningar om korrekt examensbenämning. En sådan uppgift är avgörande för studenternas studiemotivation. Det skall inte behöva krävas att studenter skall vända sig till sina hemländers ambassader för att få svar på sina förfrågningar.

text: VK vill därför framhålla den i lag fastställda serviceskyldigheten för myndigheter att lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda skall enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: besvaras så snart som möjligt. Det var först i november 2005, dvs mer än fem månader efter brevet i maj, som VK fick ett svar från KTH.

text: I november 2005 erhöll VK svar från rektor AF. Av brevet framgår att KTH 2002 fattat beslut om att EESI skall leda till en magisterexamen med ämnesbredd (dvs Degree of Master of EESI) och inte en magisterexamen med ämnesdjup (Master of Science in EESI).

text: I brevet av den 18 november 2005 framför rektorn en ny examenstitel: Master of Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure vilket skapar ytterligare förvirring bland studenterna. Det bör härvid noteras att inte heller denna titel överensstämmer med bifogade handlingar som benämner programmet som en International Master of Science Program in Environmental Engineering & Sustainable Infrastracture. Det är mot denna bakgrund märkligt att avgångsklasserna 2002/03 samt 2003/04 trots detta erhållit en Master of Science i EESL Av bilaga […] framgår att KTH den 11 november 2004 trots beslutet 2002 utfärdat Master of Science in EESI. Detta är emellertid i linje med informationen på hemsidor, kursbeskrivningar m.m. som vid VK:s ansökningstidpunkt och en tid därefter marknadsfört EESI som en Master of Science-utbildning.

text: Av rektors brev framgår att studenterna kan erhålla en Master of Science i Build Environment med specialisering i studenternas examensarbete. Detta för att EESI-programmet saknar ett huvudämne i vilken studenterna kan specialisera sig i. Detta innebär att informationen rörande EESI-programmet på hemsidan m.m. inte endast varit vilseledande utan objektivt oriktig då studenterna saknat möjlighet att specialisera sig inom ett huvudämne. Det har alltså varit helt felaktigt att på hemsidan, kursmaterial m.m. benämna EESI-programmet som en Master of Science-utbildning.

text: Build Environment är inte detsamma som Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure (EESI). KTH:s förslag innebär således dels att VK fått examen i ett ämne som han inte ansökt till, dels i ett program som inte existerar i KTH:s utbildningsutbud. Med det sistnämnda åsyftas att en arbetsgivare inte kan bekräfta att VK har en av KTH erbjuden utbildning: Master of Science in Build Environment har nämligen ett antal specialiseringsämnen men Regional Planning är inte ett av dessa. VK och andra studenter erhåller således individuella examina utan stöd i KTH:s utbildningsutbud och framför allt, en examenstitel som inte framgick vid ansökningstillfället och som inte kan anses motsvara det utlovade Master of Science in EESI. VK har således uteslutande i syfte att begränsa sin skada godtagit en examen i Build Environment.

text: KTH har vidare genom SUHF:s rekommendationer varit medvetna om hur ett magisterprogram med djup skall översättas. Det rör sig därför inte om ett översättningsfel.

text: Som nämnts ovan framgår det av rektorns bifogade brev till studenterna att KTH 2002 fattat beslut att EESI inte leder till en MSc. Uppgifterna på hemsidan, kursbeskrivningar m.m. är därför inte bara missvisande utan objektivt oriktiga då EESI saknar ett huvudämne i vilken studenterna kan specialisera sig i. VK:s examen i Build Environment with specialisation in Regional Planning är resultatet av objektivt oriktig information tillhandahållet inte enbart på hemsidor, kursbeskrivningar etc, utan även av lärare och övrig administration. Omständigheterna har varit sådana att VK får anses ha haft all anledning att utgå från att informationen varit riktig. Denna information har varit avgörande för VK:s beslut att ansöka till programmet. VK hade med andra ord inte ansökt till EESI-programmet om han hade varit medveten om att EESI-programmet inte leder till en MSc. Av vad som anförts ovan framgår således att såväl KTH:s marknadsföring av EESI-programmet som personalens uppgifter om korrekt examenstitel varit objektivt oriktiga.

text: Det skall sammanfattningsvis understrykas att informationen på hemsidan m.m. vänder sig till internationella studenter. Den information som lämnas måste självklart vara så tydlig att en sökande förstår vad för slags examen denne kan erhålla. Det torde knappast behöva nämnas att examensbenämningen är en upplysning av vikt för utländska sökande. Det skall avslutningsvis framhållas att KTH sedan 2000 varit medveten om att studenterna känt sig lurade beträffande examensbenämningen. Ändå dröjde det fram till januari 2006 innan informationen på hemsidan ändrades till att korrekt återge EESI som en Degree of Masterutbildning.

text: VK begär att JK i andra hand beaktar att KTH under flera år medvetet underlåtit att ändra informationen på hemsidan. KTH bör således, oavsett ansvaret enligt

text: SkL 3:3

text: , anses skadeståndsskyldig för sin underlåtenhet att åtgärda den vilseledande informationen.

text: Det brukar framhållas att det är endast i undantagsfall som underlåtenhet att handla medför skadeståndsansvar. I förevarande fall är fråga om KTH varit skyldig att åtgärda den vilseledande informationen. Det följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer att den som föranlett en faroframkallande situation kan sedermera bli ansvarig för sin underlåtenhet att förhindra uppkomsten av skada. Det är KTH som i detta fall har tillhandahållit informationen på hemsidan. Informationen borde ha ändrats i samband med 2002 års beslut att EESI skall vara ett program med ämnesbredd. Informationen ändrades emellertid inte och KTH:s ledning och övrig personal fortsatte informera studenterna om att det rör sig om ett Master of Scienceprogram.

text: EESI-programmet är ett väletablerat program med högt söktryck. Programmet vänder sig i första hand till internationella sökanden. Det ligger i sakens natur att söktrycket skulle minska avsevärt om den korrekta examensbenämningen skulle publiceras. En Degree of Masterutbildning är, som nämnts ovan, meritmässigt nedvärderande i förhållande till studenternas utbildningsbakgrund. Av bilaga [….] framgår uttryckligen att KTH varit medveten om att tidigare studenter känt sig lurade av examensbenämningen Degree of Master istället för det utlovade Master of Science. KTH har således varit medvetna om felaktigheten och trots detta inte ändrat på den vilseledande informationen. KTH:s beteende i detta avseende är således inte endast olagligt utan även svekfullt mot de studenter som väljer att med egna medel bekosta sina utlandsstudier.”

text: VK har åberopat viss skriftlig bevisning.

text: KTH har i ett yttrande hit anfört bl.a. följande.

text: ”Redogörelse över omständigheterna

text: Bakgrund

text: Examensbenämningen Master of ... har i ett internationellt perspektiv ingen enhetlig innebörd utan är i regel översättningar av nationella examensbenämningar för utbildningar av olika utformning, innehåll, längd och nivå (

text: Ds 2003:4

text: Magisterexamen i internationell belysning kap 5).

text: Vid införandet av magisterexamen med två olika inriktningar 2001 fanns redan vid KTH ett antal magisterprogram för teknologie magisterexamen, vilka översattes till engelska som Master of Science… .

text: Magisterprogram vid KTH efter införandet av en ny inriktning

text: I och med införandet av den nya inriktningen av magisterexamen var en översyn av KTH:s magisterprogram påkallad för att avgöra till vilken inriktning i magisterutbildningen respektive program var att hänföra. Översynen ledde till att rektor beslutade att några av magisterprogrammen, däribland programmet för Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure (härefter benämnt EESI), hänfördes till magisterprogram med ämnesbredd. Närvarande vid rektors beslut var dåvarande dekanus Henrik Alfredsson och grundutbildningsutskottets ordförande Stefan Östlund. Beslutet var också förankrat hos programansvarig. Några justeringar i utbildningens uppläggning krävdes inte. Vid tidpunkten för rektors beslut förelåg också Sveriges universitets- och högskoleförbunds (härefter benämnt SUHF) rekommendationer om engelska översättningar av svenska examensbenämningar.

text: Efter påpekande från ansvariga för EESI-programmet om att ansökningstiden för studier läsåret 02/03 redan löpt ut och att information om bl.a. den examen programmet skulle leda till angivits i enlighet med tidigare gällande lagstiftning beslutade rektor att den nya ordningen skulle gälla för studenter som påbörjade utbildningen efter 2002-12-31. Den tidigare, i enlighet med då gällande författningar, fastställda benämningen teknologi magisterexamen, i översättning till engelska Master of Science..., skulle således gälla även för dessa studenters examina.

text: Samtidigt pågick, efter Universitetsstyrelsens beslut 2001-12-12 att fastställa dokumentet "KTH:s framtida utbildnings- och examensstruktur", arbetet med att bl.a. inrätta huvudämnen för kandidat- och magisterexamen med ämnesdjup. Rektor gav i beslut 67/2002 fakultetsnämnden i uppdrag att inrätta dessa huvudämnen. Rektor beslutade även tillsätta en arbetsgrupp för att utarbeta riktlinjer för arbetet. Fakultetsnämnden gav i PM 2002-08-29 utbildningsnämnderna i uppdrag att i samråd med institutionerna utarbeta förslag till huvudämnen enligt de utarbetade riktlinjerna. En arbetsgrupp beredde sedan de inkomna förslagen och fakultetsnämnden beslutade om inrättande av huvudämnen 2002-12-03 och 2003-04-22. Fakultetsnämnden uppdrog vidare åt dekanus att besluta om magisterprogrammens koppling till huvudämnen. Dekanus beslutade om detta i beslut FNdel-199/2002 och i beslut FNdel-230/2003.

text: I samband med denna beredning inkommer till fakultetsnämnden en skrivelse från lärargruppen för EESI-programmet i vilken bl.a. anförs att programmet skall vara ett magisterprogram som leder till en examen med ämnesbredd och att examensbenämningen i engelsk översättning skall vara Master of Science... och inte Degree of Master of... Till skrivelsen har bifogats "Några kommentarer till PM Riktlinjer för inrättande av huvudämnen inom KTH". Bilagan är en inlaga i beredningen av frågan om inrättande av huvudämnen och har tillförts denna. Fakultetsnämndens svar på skrivelsen från lärargruppen är klart och tydligt vad avser EESI-programmet och översättningen till engelska av examensbenämningen.

text: Examensbenämning för studenter antagna till EESI-programmet läsåret 03/04

text: Dekanus meddelade i en skrivelse 2004-03-04 att de studenter som antagits till programmet läsåret 03/04 skulle erhålla examen "Teknologie magisterexamen inom Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure" (i översättning till engelska Master of Science...). Beslutet grundar sig på att studenter antagna till läsåret 03/04 klagade på examensbenämningen och menade att informationen om utbildningen gett dem anledning förvänta sig att denna skulle leda till en teknologie magisterexamen. Som grund åberopades information om examensbenämning som funnits i antagningsbrevet, på webbsidor och i broschyrer.

text: Magisterutbildningen vid tidpunkten för VK:s ansökan

text: Under ansökningsperioden inför läsåret 04/05 fanns under URL http://www.kth.se [….] information till allmänheten om de magisterutbildningar där undervisningen ges på engelska. Av informationen framgår att utbildningen kan leda till två olika svenska examina dels magisterexamen med ämnesdjup (Master of Science with a major...), dels magisterexamen med ämnesbredd (Degree of Master of...). På sidan finns även länkar till sidor som ger en närmare beskrivning av programmen. Av den sida som beskriver EESI-programmet […] framgår under rubriken Degree att programmet leder till examen Degree of Master of Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure. Samma information ges i den tryckta broschyren Master Programmes taught in English. Enligt uppgift borde även Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure Handbook 2003-2004, funnits tillgänglig på webben.

text: Ansökningstiden gick för sökande från Europa ut i mitten av mars 2004. VK var en av de sökande. Den 26 april 2004 fick de sökande via e-post ett antagningsbesked, genererat i den databas, DIAK, som används vid antagningen. Av beskedet som sänts till VK framgår bl.a. att han är antagen till programmet EESI och att utbildningen leder till "... the Swedish degree Magisterexamen inom Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure, translated into English as Degree of Master of Environmental Engineering and Sustainable Infrastructure...".

text: Vidare framgår att han senast den 15 maj skall meddela om han vill ha den erbjudna utbildningsplatsen eller inte. När en sökande accepterat erbjuden utbildningsplats översänds ett brev vederbörligen undertecknat av programmets koordinator. I väsentliga delar överensstämmer lydelsen i denna skrivelse med det elektroniska antagningsbeskedet. Skälet till att en sökande som tackat ja till erbjuden utbildningsplats erhåller en undertecknad skrivelse är att det elektroniska meddelandet inte godtas t ex vid ansökan om uppehållstillstånd för studier. KTH:s kopia av den undertecknade skrivelsen har gallrats när berörd student tagit ut sin examen.

text: Magisterexamen efter särskild prövning

text: Förutom möjligheten att erhålla en teknologie magisterexamen (Master of Science...) efter studier på ett program med ämnesdjup kan sådan examen utfärdas för studenter som genomfört studier i kurser med sådan ämnesanknytning och på sådan nivå/fördjupning att fordringarna för examen är uppfyllda i något huvudämne som är inrättat vid KTH. Vid denna prövning är det möjligt att genom tillgodoräknande lägga utbildning från annat lärosäte till grund för examen. Det är alltså fullt möjligt att enskilda studenter vid EESI-programmet efter genomgångna kursstudier inom programmet och med tillgodoräknande av del av tidigare genomförd utbildning uppfyller fordringarna för en teknologie magisterexamen. För VK har efter en sådan prövning utfärdats en teknologie magisterexamen i huvudämnet samhällsbyggnad. Att regional planering inte skulle vara en specialisering inom huvudämnet samhällsbyggnad tillbakavisas av akademiskt ansvariga vid KTH.

text: VK:s skrivelse till dekanus i maj 2005

text: Från dekanus sida har uppgivits att rektors brev i november 2005 var slutpunkten på en lång serie kontakter med studerande, programansvarig, grundutbildningsansvarig, skolchef och tjänstemän vid KTH:s förvaltning med anledning av den i maj inkomna skrivelsen. Under denna process har han vid flera tillfällen haft kontakt med VK själv och några av hans studiekamrater såväl via telefon som e-post. Vid dessa kontakter har tydligt upplysts om de förhållanden som gäller för programmet. Löpande har skolan för arkitektur och samhällsbyggnad informerats om de kontakter som ägt rum med studenterna. Ett viktigt led i denna process var det allmänna möte som hölls med de studerande i 2 november 2005. Vid mötet medverkade även representanter från skolan och universitetsförvaltningen. Under processen har vid personliga kontakter med ett antal studerande, bland andra VK, dessutom lämnats information om möjligheten till särskild prövning av frågan om fordringarna för en teknologie magisterexamen är uppfyllda. Dekanus FS uppger att han inte systematiskt fördröjt eller undanhållit information.

text: Utfärdande av examensbevis om avlagd magisterexamen inom EESI-programmet

text: Den examensbenämning som anges i ett examensbevis grundas på vid antagningstidpunkten gällande författning. Eftersom samtliga studenter i en antagningsomgång, av olika skäl, inte slutför utbildningen inom den nominella studietiden (60 veckor) kan under ett och samma år examensbevis med olika examensbenämning komma att utfärdas. Härtill kommer att examensbenämningen kan grunda sig på att ovan nämnd särskild prövning för teknologie magisterexamen visat att fordringarna för sådan examen inom huvudämnet samhällsbyggnad är uppfyllda.

text: Författningsbestämmelser

text: Sammanfattning av bestämmelser gällande före den 1 november 2001

text: I

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: som trädde i kraft den 1 juli 1993 angavs i kapitel 7 bestämmelser som gällde för all grundläggande högskoleutbildning. I

text: högskoleförordningen

text: ingick examensordningen (bilaga 3 till förordningen). I examensordningen återfanns magisterexamen som en av tre svenska generella examina. I examensordningen fastställdes utbildningens omfattning, mål och vissa övriga krav för erhållande av examen, bl.a. angavs att examens huvudsakliga inriktning skulle anges i examensbeviset.

text: Av bestämmelserna i examensordningen framgick också att översättning av examensbenämningen till ett eller flera språk får anges i examensbeviset. Översättningen skall återspegla utbildningens längd och nivå (fördjupning). Högskolan beslutar, efter samråd med Högskoleverket, om översättningen. Det åligger högskolan att ta särskild hänsyn till Högskoleverkets synpunkter och att beakta vikten av enhetlighet vid översättningen av examensbenämningar.

text: Kravet på samordning har av svenska universitet och högskolor lösts på så sätt att förslag till översättningar av examensbenämningar till engelska har utarbetats av SUHF. Samråd med Högskoleverket om förslaget har sedan skett. KTH har vid utfärdande av tvåspråkiga examensbevis tillämpat de på detta sätt framtagna översättningarna och i examensbevisen över avlagd magisterexamen har angivits att studenten erhållit en teknologie magisterexamen, i engelsk översättning Master of Science... .

text: Magisterexamen efter 1 november 2001

text: Genom en ändring i bilaga 2, Examensordning, till

text: högskoleförordningen

text: (SFS 2001:738) – förändringen trädde i kraft den 1 nov 2001 – infördes en ny inriktning i magisterexamen.

text: Genom denna förändring finns alltså i Sverige två olika inriktningar av magisterexamina som båda enligt beslutet skall benämnas Master of... på engelska. Magisterexamen med ämnesdjup överensstämmer med den tidigare magisterexamen och innebär fördjupade studier inom ett huvudämne. Den andra inriktningen är magisterexamen med ämnesbredd och innebär studier som ger en mer yrkesmässig eller ämnesbred specialkompetens än magisterexamen med ämnesdjup.

text: Bestämmelserna om flerspråkiga examensbevis och översättning av examensbenämning är desamma som tidigare. Samrådsplikten och kravet på samordning mellan svenska universitet och högskolor vid översättningen av examensbenämningar har precis som tidigare lösts på så sätt att SUHF utarbetat ett förslag. KTH:s ledning har beslutat att dessa rekommendationer skall tillämpas vid utfärdande av de tvåspråkiga examensbevisen KTH ger studenterna.

text: Genom förordning om ändring i

text: högskoleförordningen (1993:100)

text: (SFS 2001:972) infördes kravet på att till svenska examensbevis fogas en bilaga som beskriver utbildningen och dess plats i utbildningssystemet, s.k. Diploma supplement. Bestämmelsen skulle tillämpas på examensbevis som utfärdas efter den l januari 2003. Behovet av en sådan beskrivning lyftes fram i Högskoleverkets rapport Ny inriktning inom magisterexamen 1999:16R.

text: Bedömning av frågan om skadeståndsskyldighet

text: KTH anser att det är av central betydelse för frågan om skadeståndsskyldighet vad VK vid tidpunkten för accepterandet av erbjuden utbildningsplats inom programmet EESI hade kännedom om.

text: VK har i sitt skadeståndsanspråk påstått att det först i mars 2005 kom till hans kännedom att utbildningen leder till en examen i översättning till engelska benämnd Degree of Master of... och inte en Master of Science... Det är klarlagt att KTH:s webbplats under ansökningstiden innehållit information där det klart framgått att det i det svenska utbildningssystemet på högskolenivå finns två olika inriktningar i magisterexamen och till vilken av dessa examina EESI-programmet leder. Samtidigt har information på vissa webbsidor på institutionsnivån (i huvudsak sidor med information om ingående kurser eller specifik kurs) och viss information av praktisk art omnämnt programmet som ett "MSc program" eller "Master of Science Degree program". Denna information är missvisande och skulle kunna leda till en osäkerhet om vad som gäller. KTH anser dock inte att den senare informationen är av sådan art att den gett VK anledning att lägga större vikt vid denna än vid övrig tillgänglig information och informationen i antagningsbeskedet.

text: Vilken examen utbildningen leder till framgår med önskvärd tydlighet i antagningsbeskedet och den senare undertecknade versionen av detta. VK var senast när han tackade ja till erbjuden utbildningsplats således informerad om vilken utbildning som avsågs och vilken examen denna leder till. Bristerna i bevarandet av webbaserad information är beklagliga, men föranleder inte någon ändring i här redovisad inställning.

text: Med anledning av vad som ovan anförts anser KTH att skadeståndsansvar för staten inte föreligger. Vid detta förhållande ser KTH inget skäl att kommentera skadeståndsbeloppen.

text: Övriga uppgifter

text: Det kan inte uteslutas att anställda under VK:s utbildning har omnämnt programmet som ett Master of Science program, dvs använt en benämning som ägde giltighet före beslutet att EESI är ett magisterprogram med ämnesbredd. En stor del av i programmet ingående kurser samläses med studenter från andra program och att använda "Master of Science..." kan ha varit relevant för dessa studentgrupper.”

text: VK har kommit in med synpunkter på KTH:s yttrande och bl.a. påpekat att det förekom en intern konflikt inom KTH som ledde till att rektorn fattade ett beslut rörande examen för EESI-programmet som lärargruppen för EESI inte verkställde.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. En förutsättning för statens skadeståndsansvar enligt nämnda lagrum är alltså att en skada har vållats vid myndighetsutövning. Begreppet myndighetsutövning avser beslut och åtgärder från det allmännas sida som är ett uttryck för samhällets rätt att utöva makt mot medborgarna. Karaktäristiskt är att den enskilde står i ett beroendeförhållande till myndigheten, som bestämmer över hans eller hennes rättigheter och skyldigheter på ett sådant sätt som inte förekommer i privaträttsliga sammanhang.

text: Att skada ska ha vållats vid myndighetsutövning betyder att den endast behöver stå i ett visst närmare samband med myndighetsutövningen. Även en skada som uppstår i samband med en myndighets faktiska handlande i en verksamhet som inte är att bedöma som myndighetsutövning – men som har ett nära tidsmässigt eller funktionellt samband med myndighetsutövningen – kan alltså anses vållad vid myndighetsutövning. Exempel på sådant handlande är olika förberedande åtgärder inför ett beslut (se Bengtsson och Strömbäck,

text: Skadeståndslagen

text: – En kommentar, andra upplagan, s. 90 f. och

text: prop. 1997/98:105 s. 30

text: f.).

text: Enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ska staten även ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Därvid ska särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades. Det skadeståndsrättsliga ansvaret enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: är inskränkt till de fall när en upplysning objektivt sett inte är korrekt. Något krav på att informationen ska ha lämnats vid myndighetsutövning finns dock inte.

text: För att skadestånd ska utgå krävs – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått och att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och skadan.

text: Det ankommer på den skadelidande att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda (se Bengtsson och Strömbäck, a.a. s. 41).

text: Vissa utgångspunkter för Justitiekanslerns prövning

text: Vid prövningen av om staten har ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot VK har Justitiekanslern att ta ställning till följande frågor.

text: 1. Är

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: tillämplig i detta fall?

text: 2. Är

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: tillämplig i detta fall och finns det i sådant fall särskilda skäl för skadestånd?

text: 3. Har sökanden visat att han har lidit någon förmögenhetsskada på grund av den skadeståndsgrundande handlingen och föreligger det i sådant fall adekvat orsakssamband?

text: Är

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: tillämplig i detta fall?

text: När skolplikt föreligger har skolverksamheten, bortsett från den rena undervisningen, ofta en påtaglig karaktär av myndighetsutövning. Vad sedan gäller det frivilliga utbildningsväsendet, som det är fråga om här, hindrar frivilligheten i och för sig inte att myndighetsutövning mot studenter förekommer. Däremot anses utrymmet för vad som ska anses utgöra myndighetsutövning vara mer begränsat än vad som gäller vid skolplikt. Som exempel på myndighetsutövning vid frivillig utbildning kan nämnas beslut om antagning till viss utbildning, beslut angående disciplinära påföljder, avstängning från undervisningen och examination (se Bengtsson, Skadeståndsansvar vid myndighetsutövning I, 1976, s. 166 f.).

text: Upplysningar och information som ett universitet lämnar om en utbildningsnivå eller en examensbenämning anses inte ges vid myndighetsutövning (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut den 28 mars 2003 i ärendet med dnr

text: Den information som KTH har lämnat om EESI-programmet på sin hemsida och i andra sammanhang har inte ett sådant samband med antagningen till utbildningen, examination eller annan myndighetsutövning att

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: är tillämplig vid prövningen av VK:s anspråk.

text: Är

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: tillämplig i detta fall?

text: Fråga uppkommer då om

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: är tillämplig i detta fall. VK har gjort gällande att KTH har lämnat felaktig information om vilken examen som EESI-programmet ledde till. KTH är en myndighet och

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: är därför tillämplig i detta fall under förutsättning att KTH kan anses ha lämnat felaktiga upplysningar till VK. Därutöver krävs att det föreligger särskilda skäl för skadestånd.

text: Vad gäller frågan om KTH har lämnat felaktiga upplysningar i

text: skadeståndslagens

text: mening gör jag följande överväganden.

text: Av utredningen framgår att EESI-programmet vid den aktuella tidpunkten ledde till en magisterexamen med ämnesbredd (Degree of Master), men att KTH lämnade information bl.a. på EESI-programmets webbplats och i visst annat informationsmaterial att programmet ledde till en magisterexamen med ämnesdjup (MSc).

text: I de fall där det rör sig om översättning av en utbildningsnivå eller examen från ett utländskt språk till svenska är det sällan som översättningen kan anses vara fel i

text: skadeståndslagens

text: mening (jfr Justitiekanslerns beslut den 28 mars 2003 i ärendet med dnr

text: ). I detta fall får det dock anses utrett att den information om examen för det aktuella programmet som lämnades på bl.a. EESI-programmets webbplats objektivt sett var direkt felaktig såvitt gällde såväl den svenska benämningen som den engelska översättningen av examen. Vid sådant förhållande måste upplysningen anses ha varit felaktig i den mening som avses i

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Med hänsyn till att det vid den aktuella tidpunkten fanns ett rektorsbeslut att examensbenämningen för EESI-programmet var Degree of Master (magisterexamen med ämnesbredd) måste det även anses som fel eller försummelse av KTH att lämna de felaktiga upplysningarna på det sätt som skedde.

text: VK har vidare gjort gällande att han har fått muntlig information från lärare om att utbildningen ledde till en MSc-examen. Vid bedömningen av om det i detta avseende har lämnats felaktig information ska beaktas att, för att det ska anses röra sig om felaktiga upplysningar i

text: skadeståndslagens

text: mening, det i princip krävs att informationen har lämnats utan några reservationer. Är informationen mera vag eller lämnas den med reservationer kan den som regel inte grunda skadeståndsskyldighet för det allmänna.

text: KTH har visserligen inte ifrågasatt att lärare kan ha lämnat information som gick ut på att EESI-programmet ledde till en MSc-examen. Det är dock inte närmare utrett hur lärarna uttryckte sig, t.ex. om de gjorde några reservationer. Vid sådant förhållande kan VK inte anses ha visat att den information som han erhöll från lärarna var felaktig i

text: skadeståndslagens

text: mening. Han kan därför inte tillerkännas skadestånd på denna grund.

text: Finns det särskilda skäl för skadestånd?

text: KTH har alltså bl.a. på EESI-programmets webbplats lämnat felaktiga upplysningar i frågan om vilken examen som den aktuella utbildningen ledde till. För att skadestånd ska kunna utgå krävs dock som nämnts att det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. I denna del gör jag följande överväganden.

text: Som nämnts ska vid bedömningen av om särskilda skäl föreligger särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades. Hänsyn ska emellertid tas till samtliga omständigheter som är relevanta i det enskilda fallet. Det avgörande är många gånger i vilken mån den enskilde har haft skäl att förlita sig på informationen. En omständighet som kan ha betydelse är vad mottagaren av informationen ska använda denna till och vad informationslämnaren inser om detta.

text: Det räcker alltså inte med att den skadelidande visar vållande från statens sida; han har också att peka på speciella omständigheter som gör att skadestånd bör utgå. Det är också viktigt att nämna att huvudregeln är att skadestånd inte ska utgå vid felaktig information och att det åligger den skadelidande att styrka de omständigheter som utgör särskilda skäl för skadestånd (jfr

text: prop. 1997/98:105 s. 61

text: f., Bengtsson och Strömbäck, a.a. s. 107 f. och Bengtsson, Skadestånd för oriktig myndighetsinformation, Festskrift till Fredrik Sterzel, s. 46 f.).

text: För att skadestånd ska utgå i detta fall talar främst de omständigheterna att det har rört sig om skriftlig information som på KTH:s eget initiativ har lagts ut på den aktuella utbildningens webbplats, att informationen har haft ett direkt samband med myndighetens verksamhetsområde och att rektorn eller någon annan representant för KTH inte omedelbart såg till att informationen togs bort när man blev varse att denna var felaktig.

text: Mot att det föreligger särskilda skäl för skadestånd talar bl.a. att det även fanns korrekt information på KTH:s hemsida i frågan om vilken examen som utbildningen ledde till och att den information som det rörde sig om inte är av sådant slag att, om den är felaktig, det typiskt sett uppstår en förmögenhetsskada för den som informationen riktar sig till.

text: Det avgörande argumentet mot att skadestånd bör utgå i detta fall är dock den omständigheten att korrekt information om vilken examen som EESI-programmet ledde till lämnades i det antagningsbesked som VK fick del av innan han tackade ja till den erbjudna utbildningsplatsen. Man får utgå från att den som tillsänds en så viktig handling som ett antagningsbesked till ett universitet noggrant läser igenom handlingen för att kontrollera att alla uppgifter är korrekta. Om VK hade gjort detta borde han ha noterat att uppgifterna i antagningsbeskedet inte överensstämde med den information som han hade tagit del av bl.a. på EESI-programmets webbplats.

text: Sammantaget anser jag att det saknas sådana särskilda skäl som krävs för att skadestånd ska kunna utgå enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . VK:s anspråk kan alltså inte bifallas på denna grund.

text: VK har som en särskild grund åberopat att staten är skadeståndsskyldig eftersom KTH inte tog bort den felaktiga informationen från sin hemsida, trots att man redan år 2002 hade beslutat att EESI-programmet skulle vara ett program med ämnesbredd och inte med ämnesdjup. Denna omständighet har beaktats vid bedömningen av om det finns särskilda skäl för skadestånd enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . I övrigt saknas det rättslig grund att erhålla skadestånd med anledning av KTH:s agerande i aktuellt avseende.

text: Sammanfattningsvis leder det anförda till slutsatsen att VK:s anspråk ska avslås. Vid denna bedömning i huvudsaken kan han inte heller få någon ersättning för sina ombudskostnader.

text: Frågan om sökanden har lidit någon ersättningsgill skada

text: Med hänsyn till den bedömning som jag har gjort ovan har jag inte anledning att närmare pröva om VK har åsamkats någon ersättningsgill skada till följd av KTH:s agerande. Det bör dock betonas att det enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer krävs att en kostnad som den skadelidande har haft har varit onyttig för att den ska anses utgöra en ren förmögenhetsskada i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Enbart den omständigheten att VK fick felaktig information om vilken examen som den aktuella utbildningen ledde till innebär inte att de kostnader som han hade för genomförandet av utbildningen var onyttiga. Oavsett benämningen på examen måste han nämligen anses ha viss nytta av den genomförda utbildningen. Därtill kommer att han rimligtvis borde ha haft vissa av de levnadskostnader om 280 000 kr som han har begärt ersättning för även om han inte hade genomfört utbildningen.

text: Det är alltså under alla förhållanden tveksamt om VK kan anses ha lidit någon ersättningsgill förmögenhetsskada till följd av den information som han erhöll från KTH om vilken examen som EESI-programmet ledde till.

text: Tillsyn

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga förvaltningen är inte avsedd att ersätta den tillsynsverksamhet som förekommer hos ordinarie tillsynsmyndigheter på ett visst område. När det gäller universitet och högskolor ankommer det i första hand på Högskoleverket att se till att uppgifterna fullgörs på ett ändamålsenligt och riktigt sätt.

text: Jag noterar att Högskoleverket i ett beslut den 21 december 2006 har riktat kritik mot KTH för att informationen rörande EESI-programmet har varit motsägelsefull (Högskoleverkets reg.nr 31-2738-06). Jag finner inte själv anledning att – utöver den kritik som ligger i den bedömning som jag har gjort i ärendet – vidta någon ytterligare åtgärd inom ramen för min tillsynsverksamhet.


title: Fråga om rätt till ersättning för ideell skada p.g.a. överträdelse av Europakonventionen då bl.a. ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen redan utgått

text: Justitiekanslern avslår BK:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: På morgonen den 25 februari 2009 utbröt en brand i restaurangen i Stadshotellet i Eskilstuna. På hotellet befann sig drygt 100 hotellgäster varav ett trettiotal bodde i den äldre hotelldelen som var belägen över restaurangen. Branden var anlagd och innebar direkt fara för liv och hälsa för många människor. Det totala skadevärdet kom att uppgå till betydande belopp.

text: BK anhölls den 17 april 2009 och häktades den den 21 april 2009 såsom på sannolika skäl misstänkt för grov mordbrand med anledning av branden i Stadshotellet i Eskilstuna.

text: Under förundersökning genomfördes under sommaren 2009 en bevisupptagning i Turkiet. Tre turkiska medborgare (ST, MT och HT) som vistades i Marmaris i Turkiet antogs ha uppgifter att lämna med anknytning till branden och hördes som vittnen. Närvarande vid bevisupptagningen var från svensk sida åklagaren och två utredningsmän. Enligt turkisk lag tilläts inte BK:s offentliga försvarare att delta.

text: Åklagaren åberopade vid tingsrätten vittnesförhör med ST, MT och HT. De hade kallats till huvudförhandlingen men befann sig alltjämt i Turkiet och hade meddelat att de inte hade för avsikt att inställa sig. Åklagaren åberopade i första hand att bevisupptagning skulle ske i Turkiet med ST, MT och HT och i andra hand att tingsrätten skulle tillåta åklagaren att åberopa utskrifterna av de förhör som hade hållits med dem i Turkiet under förundersökningen. Med anledning härav gjorde tingsrätten en framställan till Justitiedepartementet om bevisupptagning vid turkiskt domstol. BK motsatte sig emellertid att bevisupptagningen skulle ske i Turkiet och angav som skäl härför bl.a. att primära rättssäkerhetskrav inte kunde garanteras vid bevisupptagning där och att ett sådant förfarande skulle medföra en förlängning av den redan osedvanligt långa häktningstiden. Tingsrätten återkallade härefter framställan till Justitiedepartementet och beslutade den 9 oktober 2009 att avvisa vittnesförhören med ST, MT och HT samt avslog åklagarens yrkande om bevisupptagning i Turkiet. Tingsrätten tillät i stället att utskrifterna av förhören under förundersökning skulle få åberopas vid huvudförhandlingen.

text: Huvudförhandling i målet hölls vid Eskilstuna tingsrätt under hösten 2009. I dom den 23 oktober 2009 dömdes BK för grov mordbrand till fängelse på livstid. I domen anges bl.a. följande angående ST, MT och HT:s utsagor.

text: BK:s uppgift att han var på hotellet kvällen innan branden med anledning av att han på uppmaning av ST skulle överlämna en väska med träningskläder till HT och MT överensstämmer inte med uppgifter i de utsagor som upptagits vid turkisk åklagarmyndighet. Det bör anmärkas att ST, HT och MT inte kunnat höras inför svensk domstol. Bevisupptagning genom telefonförhör är förbjudet enligt turkisk lag och bevisupptagning utom huvudförhandling har inte ägt rum. BK försvarare har till skillnad från åklagaren inte beretts möjlighet att ställa frågor till vittnena. Stor försiktighet måste därför iakttas vid värderingen av vilken bevisstyrka ST, HT och MT:s utsagor har, och deras uppgifter kan endast läggas till grund för en fällande dom mot BK om uppgifterna vinner stöd av annan åberopad bevisning.

text: Även om försiktighet måste iakttas vid värderingen av vilken bevisstyrka uppgifterna i utsagorna har får vittnenas samstämmiga under ed lämnade uppgifter godtas särskilt som de visar sig att BK i andra sammanhang blivit överbevisad om att ha lämnat felaktiga uppgifter om de kontakter han haft med vittnena ST, MT och HT. Vid angivna förhållanden har BK inte kunnat ge någon som helst rimlig förklaring till varför DNA-spår från honom funnit på hans keps och tröja och en arbetshandske i närheten av brottsplatsen.

text: Efter att BK överklagat beslutade Svea hovrätt den 23 november 2009 att undanröja tingsrättens dom och återförvisa målet till tingsrätten för erforderlig handläggning. Hovrätten bedömde samtidigt att det fortfarande fanns skäl att hålla BK häktad. Som skäl för beslutet om undanröjande anförde hovrätten följande.

text: Av

text: 35 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken

text: följer bl.a. att en uppteckning av en berättelse som någon i anledning av en redan inledd rättegång har lämnat inför åklagare eller polismyndighet eller annars utom rätta får åberopas som bevis i rättegången endast om – såvitt här är av intresse – förhör med den som lämnat berättelsen inte kan hållas vid eller utom huvudförhandlingen inför rätten eller om det finns särskilda skäl med hänsyn till de kostnader eller olägenheter som ett förhör vid eller utom huvudförhandling kan antas medföra, vad som kan antas stå att vinna med ett sådant förhör, berättelsens betydelse och övriga omständigheter.

text: Av rättens allmänna skyldighet att sörja för att ett brottmål blir tillfredsställande handlagt följer att den har ett ansvar för att bevismaterialet förebringas på det med hänsyn till omständigheterna bästa möjliga sättet och så att befogade rättssäkerhetsanspråk från den tilltalades sida tillgodoses. Om exempelvis uppgifter har lämnats inför utländsk polismyndighet utan att den tilltalade eller hans försvarare har varit närvarande kan det finnas anledning för domstolen att – i varje fall som en komplettering till uppgifterna – föranstalta om bevisupptagning vid utländsk domstol. Särskilt gäller detta när det är fråga om uppgifter av central betydelse i målet och detta avser brottslighet med högt straffvärde (se

text: NJA 1991 s. 512

text: (I)). Då måste domstolens anses ha en långtgående skyldighet att sörja för att den bevisning som åberopas presenteras på ett sätt som ger domstolen bästa möjliga underlag för sin bedömning.

text: Tingsrätten dömde BK till livstids fängelse och utvisning på livstid för mordbrand. De aktuella utsagorna åberopades av åklagaren till vederläggande av vissa uppgifter som BK lämnat om förhållandena i anslutning till den åtalade händelsen. Det framgår av domen att tingsrätten vid sin bedömning fäste avseende vid de av vittnena lämnade uppgifterna.

text: Av handlingarna i målet framgår att tingsrätten inte vidtagit någon åtgärd för att försöka uppta bevisning som finns i utlandet, närmast genom bevisupptagning vid utländsk domstol eller förhör genom videokonferens (

text: 4 kap.

text: och

text: 13 §§

text: lagen (

text: ) om internationell rättslig hjälp i brottmål). Att ett sådant förfarande skulle komma att förlänga målets handläggning med någon tid kan inte, med tanke på den betydelse uppgifterna kunnat antas ha i målet och den allvarliga brottslighet BK stod åtalad för (med livstids fängelse och utvisning på livstid som följd), anses ha utgjort skäl för att avstå från sådana åtgärder. Skulle det därvid visa sig vara omöjligt att få till stånd en bevisupptagning i utlandet under rimliga förhållanden torde de uppgifter som lämnats vid förhör i Turkiet under förundersökningen kunna åberopas som bevisning. Detta gäller trots att BK inte varit företrädd i samband med att uppgifterna lämnades och inte heller senare fått möjlighet att ställa frågor till uppgiftslämnarna (jfr.

text: NJA 1991 s. 512

text: (I)). Den bristen får då i stället återspeglas vid rättens värdering av den förebragta bevisningen varvid även Europadomstolens praxis måste beaktas.

text: Tingsrättens underlåtenhet att vid angivna förhållanden söka utverka förhör med de åberopade vittnena samt att i stället genast lägga skriftliga berättelser till grund för domen utgör ett rättegångsfel (jfr

text: NJA 1991 s. 512

text: (II) och

text: NJA 1992 s. 532

text: ). Felet kan antas ha inverkat på målets utgång och det kan inte utan väsentlig olägenhet avhjälpas i hovrätten. Detta bör föranleda att domen i själva saken undanröjs och att målet återförvisas till tingsrätten för erforderlig behandling.

text: Efter att målets handläggning hade återupptagits vid Eskilstuna tingsrätt hölls förhör inför turkiskt domstol med ST, MT och HT. BK:s offentlige försvarare var närvarande. Ny huvudförhandling hölls i tingsrätten den 11 – 19 februari 2010, varvid en översättning av uppteckningen av förhören lästes upp. I dom den 5 mars 2010 dömdes BK för grov mordbrand till fängelse 18 år.

text: BK överklagade till Svea hovrätt. Huvudförhandlingen inleddes den 23 april och avslutades den 12 maj 2010. Genom beslut den 18 maj 2010 hävde hovrätten häktningen och BK försattes på fri fot. I dom den 4 juni 2010 ogillade hovrätten, med upphävande av tingsrättens dom, åtalet. I fråga om förhören med ST, MT och HT anförde hovrätten bl.a. följande.

text: Utsagorna har lämnats i närvaro av bl.a. BK försvarare HS, varvid denne har fått tillfälle att ställa frågor till vittnena. Enligt HS har dock domstolen i Marmaris vid flera tillfällen avvisat hans frågor varför han inte fått tillfälle att fullt ut granska vad vittnena berättat. Enligt hovrätten ger denna omständighet inte i sig tillräcklig anledning att bortse från bevisningen.

text: Enligt BK är sannolikt ST och MT inblandade i branden och BK har pekat ut MT som den man som ses springa från hotellet efter det att branden anlagts. Vittnena ST, MT och HT befinner sig i Turkiet sedan kort tid efter branden. Någon utredning om ST, MT och HT:s eventuella inblandning i branden har inte lagts fram. Av utredningen framgår att ST i vissa avseenden har ändrat sina uppgifter vid bevisupptagningen i domstolen jämfört med det förhör som hölls av åklagaren dessförinnan (innan den första tingsrättsförhandlingen). Vittnena ST, MT och HT har kallats även till huvudförhandlingen i hovrätten med inte inställt sig. Genom vad som framkommit i målet går det inte att bortse från BK:s uppgifter om vittnena ST, MT och HT:s inblandning i branden. Hovrätten finner sammantaget att vittnena ST, MT och HT:s uppgifter får anses ha så låg tillförlitlighet att de saknar bevisvärde i målet och hovrätten bortser därför från vad dessa har berättat.

text: Hovrättens dom vann laga kraft.

text: BK var således berövad friheten såsom anhållen och häktad under tiden den 17 april 2009 – 18 maj 2010 på grund av misstanken om grov mordbrand.

text: BK begärde i juli 2010 hos Justitiekanslern ersättning av staten dels på grund av frihetsberövandet som sådant, dels med anledning av det rättegångsfel som hade förekommit vid tingsrättens handläggning. Efter att han hemställt att Justitiekanslern skulle behandla hans framställan såvitt den avsåg ersättning för lidande enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) med förtur förordnade Justitiekanslern i delbeslut den 29 september 2010 att sådan ersättning skulle utgå med 425 000 kr jämte ränta. Han tillerkändes vidare ersättning för ombudskostnader med 7 088 kr.

text: Kvarstående anspråk

text: BK har, såsom han slutligen har bestämt sitt anspråk, begärt ersättning med 150 000 kr avseende förlust av personligt lösöre, 480 000 kr för förlorad arbetsförtjänst under perioden september 2009 – december 2010 och 500 000 kr avseende ideell skada hänförlig till det rättegångsfel som förekom i tingsrätten. Han har yrkat ränta på beloppen. Han har vidare yrkat ersättning för ombudskostnader med sammanlagt 29 059 kr, varav ersättning med 7 088 kr har utgått enligt delbeslutet den 29 september 2010.

text: BK har som grund för anspråket anfört sammanfattningsvis följande.

text: Vid frihetsberövandet hyrde BK en bostadsrättslägenhet i andra hand. Hyran betalades via socialtjänsten i Eskilstuna kommun fram till dess han dömdes första gången. Då upphörde hyresbidraget och han kunde inte betala hyran, varvid han blev uppsagd. Eftersom han var frihetsberövad kunde han inte själv ta hand om sina personliga tillhörigheter i lägenheten. På hans uppdrag skrev hans offentlige försvarare ett brev till hans handläggare inom socialtjänsten i Eskilstuna kommun med en begäran om hjälp från kommunens sida att ta hand om hans tillhörigheter. Handläggaren hörde inte av sig utan lämnade begäran utan åtgärd. Under tiden för frihetsberövandet tömde någon lägenheten på allt lösöre. Han har polisanmält saken. När BK greps skulle han ha påbörjat en chaufförsutbildning vilken ordnats och finansierats av Eskilstuna kommun. Genom frihetsberövandet gick utbildningen om intet. Efter utbildningen var han lovad arbete som lastbilschaufför. Även om löftet inte har infriats är det ett rimligt antagande att han inom rimlig tid borde ha fått anställning inom yrket. Utbildningen skulle ha avslutats i augusti 2009 och en anställning skulle ha kunnat påbörjas i september 2009. I november 2010 påbörjade han en utbildning till lastbilschaufför genom Arbetsförmedlingens försorg. Han har därmed genom frihetsberövandet berövats möjligheten till en fast inkomst under perioden september 2009 – december 2010. Bruttolönen för en lastbilschaufför kan antas uppgå till 30 000 kr per månad. Genom frihetsberövandet har han förlorat beaktansvärda möjligheter till anställning och det har i sin tur bidragit till att orsaka ekonomisk skada. Av rättspraxis (särskilt

text: NJA 2005 s. 462

text: ) framgår att det finns åtskilliga exempel på att kravet på att visa ett orsakssamband lindrats i situationer där det allmänt sett ansetts vara särskilt svårt att uppfylla. Så är fallet här. Det rättegångsfel som begicks av Eskilstuna tingsrätt har inte enbart påverkat graden av lidande utan även orsakat ekonomisk skada. Särskilt stränga krav måste ställas på domstolar, polis och åklagare. Bevisningen som upptogs i Turkiet saknade bevisvärde. Åklagare och domstol borde ha insett att de skadeverkningar som det förlängda frihetsberövandet medförde inte kunde uppvägas av vad bevisningen kunde tillföra. Eskilstuna tingsrätts hantering av bevisupptagningen innefattade en överträdelse BK:s rätt till en rättvis rättegång enligt artikel 6, särskilt punkten 3 d), i Europakonventionen. Det långa frihetsberövandet förorsakade honom stor oro, olägenhet och otrygghet.

text: Utredningen

text: Åklagaren har såvitt gäller anspråket på ersättning för förlust av personligt lösöre hänvisat till en promemoria upprättad av kriminalinspektören BL. I promemorian anges bl.a. följande. Avspärrningen av BK:s bostad hävdes den 31 juli 2009. BK:s offentlig försvarare HS var närvarande. Polisens låscylinder byttes till BK:s tidigare cylinder och lägenhetsnycklarna överlämnades till HS. HS informerades om att BK tidigare givit sin f.d. fru tillträde till lägenheten tillsammans med polis för att hämta de gemensamma barnens tillhörigheter. Vidare informerades HS att han fortsättningsvis skulle vara ”länken” gällande BK:s bostad och att polisen i längre inte hade något intresse av den. Ordningen i bostaden vad gäller möbler och tillhörighet m.m. var vid det aktuella tillfället identisk med ordningen vid husrannsakningen i samband med gripandet. I fråga om utbildningen till lastbilschaufför har åklagaren anfört att han kontaktat Arbetsförmedlingen för att få information om utbildningen, utbildningstid och ersättning men fått beskedet att uppgifterna av sekretesskäl inte lämnas ut till honom.

text: BK har givit in en journalanteckning från Eskilstuna kommuns socialtjänst daterad den 18 maj 2010 samt en kopia av polisanmälan den 26 november 2010. I journalanteckningen anges bl.a. att brevet från BK offentliga försvarade angående lösöret i BK lägenhet inte skulle föranleda någon åtgärd med hänsyn till dels att socialtjänsten inte hade BK:s medgivande att kontakta hans tidigare hyresvärd, dels sekretess. I polisanmälan anges att den avser brottet ”Egenmäktigt förfarande genom att målsägandens hyresvärd sålt eller kastat de saker som fanns i lägenheten när han sålde den vidare till en annan person”.

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens och hovrättens domar samt hovrättens beslut om återförvisning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Särskilda bestämmelser om rätt till ersättning vid frihetsberövanden finns i frihetsberövandelagen. Enligt 7 § frihetsberövandelagen utgår ersättning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Statens ersättningsansvar enligt frihetsberövandelagen är strikt men omfattar endast vissa skadetyper. En grundläggande förutsättning för ersättning är att skadan har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller därmed sådana skador som inte direkt följer av frihetsinskränkningen utan som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Allmänna skadeståndsrättsliga principer är i övrigt tillämpliga vid fastställande av ersättningen.

text: För skador som inte ersätts enligt frihetsberövandelagen kan ersättning utgå enligt bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i skadeståndslagen innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen. (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på skadeståndslagens regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Ersättning för förlorat lösöre

text: Skada i form av förlust av lösöre ersätts inte enligt frihetsberövandelagen. BK:s anspråk i denna del får därmed prövas enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen.

text: Av utredningen framgår att BK:s tillhörigheter fanns kvar i lägenheten då polisen den 31 juli 2009 hävde avspärrningen och överlämnade lägenhetsnycklarna till BK:s offentlige försvarare. Efter denna tidpunkt ansvarade inte polisen för lägenheten och de föremål som fanns där. Staten ansvarar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: inte för fel eller försummelser i kommunal verksamhet, enligt denna bestämmelse bärs det skadeståndsrättsliga ansvaret av kommunen själv. Det kan dock anmärkas att någon skyldighet för socialtjänsten att lämna BK bistånd med att ta hand om tillhörigheterna i lägenheten inte förelåg och även om socialtjänsten borde ha återkommit till BK med ett besked härom, en sådan underlåtenhet inte är av den karaktären att den grundar skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . För BK hyresvärds agerande ansvarar inte staten. Det rättegångsfel som har förekommit i tingsrätten har inte något samband med förlusten av lösöret. Det har således inte förekommit något sådant fel eller någon sådan försummelse som kan föranleda skadeståndsskyldighet för staten avseende förlusten av lösöret. BK:s anspråk i denna del ska därmed avslås.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

text: Förlorad arbetsförtjänst som är en följd av ett frihetsberövande ersätts enligt frihetsberövandelagen. Med förlorad arbetsförtjänst avses i princip förlorad inkomst i anställning. Därmed avses i första hand ett sådant direkt inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sitt arbete under den tid han är frihetsberövad. Därutöver kan – om än med viss restriktivitet – ersättning utgå för viss tid efter frihetsberövandet, t.ex. under tid som en frihetsberövad som har mist sin anställning behöver för att kunna söka och erhålla ett nytt arbete. Under förutsättning att det förhåller sig på det sätt som BK har gjort gällande, dvs. att han skulle ha genomgått en utbildning till lastbilschaufför och direkt därefter skulle ha erhållit en anställning som sådan, bedömer Justitiekanslern att förlorade arbetsförtjänst från en sådan anställning skulle vara ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen. Det ankommer emellertid på BK att lägga fram den utredning som krävs för att det med tillräcklig säkerhet ska kunna gå att dra slutsatsen att han, om han inte blivit frihetsberövad, framgångsrikt skulle ha genomgått utbildningen och erhållit anställning som lastbilschaufför med en lön om påstådda 30 000 kr per månad. Som BK har anfört bör det visserligen inte ställas alltför höga krav på denna utredning. BK har emellertid, trots bl.a. åklagarens påpekande att denne saknat möjlighet att inhämta uppgifter från Arbetsförmedlingen om utbildningens innehåll m.m., själv inte presenterat någon utredning till styrkande av sina uppgifter. Under sådana förhållanden kan BK inte anses ha styrkt sin skada. BK anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst ska därför avslås.

text: Ersättning för ideell skada med anledning av rättegångsfelet i tingsrätten

text: Till den del det rättegångsfel som har förekommit i tingsrätten har medfört att frihetsberövandet har förlängts är BK berättigad till ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen. Sådan ersättning har utgått enligt delbeslutet den 29 september 2010. Vid bestämmande av ersättningens storlek har härvid hänsyn tagits till att det kom att röra sig om ett mycket långt frihetsberövande, att misstanken avsåg synnerligen allvarlig brottslighet och att BK dömdes vid två tillfällen i tingsrätten. Ersättningen fastställdes därför till ett väsentligen högre belopp än normalt. För annan ideell skada som kan ha uppkommit på grund av rättegångsfelet utgår inte ersättning enligt frihetsberövandelagen. Ersättning för sådan skada kan inte heller utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen eftersom rättegångsfelet inte har innefattat någon sådant brott som kan föranleda en rätt till ersättning för ideell skada enligt denna bestämmelse. Om rättegångsfelet har innefattat ett åsidosättande av BK:s rätt till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: och det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen att han tillerkänns ekonomisk ersättning för överträdelsen kan ersättning dock utgå utan särskilt stöd i lag.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska var och en, vid prövningen av en anklagelse mot honom om brott, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol som är upprättad enligt lag. Enligt punkten 3 d) i samma artikel ska var och en som har blivit anklagad för ett brott garanteras minimirättigheten att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom.

text: Frågan om den brottsanklagade har tillförsäkrats en rättvis rättegång i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: bedöms mot bakgrund av förfarandet som helhet. Enbart det faktum att en domstol har tillåtit åklagaren att lägga fram bevisning som har tillkommit på ett sätt som inte uppfyller det särskilda kravet i punkten 3 d) i artikeln innebär inte att rätten till en rättvis rättegång har åsidosatts. För att en överträdelse ska vara för handen krävs att den aktuella bevisningen också har fått direkt betydelse för den fällande domen (jfr

text: NJA 1991 s. 512

text: och Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl. s. 235, med där angivna hänvisningar till Europadomstolens praxis).

text: Tingsrätten har visserligen i domen den 23 oktober 2009 understrukit att bevisvärdet av MT, ST och HT:s utsagor under förundersökningen måste bedömas med stor försiktighet. För att den bevisningen skulle kunna läggas till grund för den fällande domen utan att BK:s rätt till en rättvis rättegång åsidosattes krävdes dock att annan betydelsefull bevisning förelåg. Det måste alltså röra sig om annan bevisning med högt bevisvärde. Justitiekanslern bedömer att utsagorna, i förhållande till övrig bevisning, i detta fall får antas ha tillmätts en sådan betydelse för den fällande domen att BK:s rätt till en rättvis rättegång därigenom åsidosattes.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har kränkts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat. I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gottgörelse och det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Kravet på ett effektiv rättsmedel kan också uppfyllas genom en kombination av olika åtgärder. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det ligger dock i sakens natur att det måste betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionskränkningar redan inom ramen för den process där de uppstår än att tillhandahålla en möjlighet att erhålla ekonomisk kompensation i efterhand. (Se t.ex.

text: SOU 2010:87

text: Skadestånd och Europakonventionen, avsnitt 3, 4.2.2 och 6.4.4 samt 6.4.5, med där angivna hänvisningar till Europadomstolens praxis.)

text: För att komma till rätta med en sådan konventionsöverträdelse som är aktuell här har den brottsanklagade möjlighet att med stöd av rättegångsbalkens bestämmelser få den fällande domen ändrad eller upphävd. Så har också skett i detta fall. Konventionsöverträdelsen har alltså botats genom att tingsrättens fällande dom undanröjdes och brottsanklagelsen prövades på nytt. Vid tingsrättens förnyade handläggning och dom har BK:s rättigheter enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: iakttagits.

text: Konventionsöverträdelsen har visserligen föranlett att BK kom att vara frihetsberövad under längre tid än vad som annars hade varit fallet. Ersättning för lidande härför har dock redan utgått enligt frihetsberövandelagen.

text: Justitiekanslern bedömer därmed att det härutöver inte krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: att BK nu tillerkänns ytterligare ersättning. BK:s anspråk på ersättning med 500 000 kr för ideell skada ska således avslås.

text: Ombudskostnader

text: BK:s anspråk har, förutom såvitt avser ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen, avslagits. För ombudskostnader hänförliga till lidandeersättningen har, i avvaktan på den slutliga prövningen, ersättning utgått för fem timmars arbete. Med hänsyn till utgången ska ytterligare ersättning för ombudskostnader inte utgå.

type: avgorande


title: Anspråk enligt lagen (1998:714) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder; nu fråga om omprövning

text: Justitiekanslern avslår MS:s begäran om ersättning.

text: Ärendet

text: Anspråk m.m.

text: MS var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 12 september – 3 november 2006 på grund av misstanke om grovt rån. Åtalet beträffande den häktningsgrundande brottsligheten ogillades. MS dömdes emellertid för annan brottslighet till fängelse i sex månader.

text: I en ansökan som kom in till Justitiekanslern den 24 januari 2007 begärde MS genom advokaten Alexandra Lyckman ersättning för lidande med 50 000 kr och för ombudskostnader med 3 100 kr. Efter att jag hade inhämtat ett beslut från Kriminalvården av vilket det framgick att tiden för det aktuella frihetsberövandet hade tillgodoräknats MS som straffverkställighet fann jag att MS i och för sig var berättigad till ersättning för den tid som han hade varit frihetsberövad men att han på grund av innehållet i strafftidsbeslutet till fullo hade kompenserats. Med stöd av bestämmelserna i 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen ansåg jag det därmed skäligt att jämka ersättningen till noll, se JK dnr

text: MS har nu genom advokaten CS återkommit och hemställt att Justitiekanslern skall ompröva det tidigare beslutet. Till stöd för sin begäran om omprövning har MS anfört i huvudsak följande. Det anses allmänt som grundläggande i förekommande sammanhang att det är psykiskt mer påfrestande att vara häktad än att avtjäna ett fängelsestraff. En domstol kan exempelvis döma ut påföljden fängelse tre månader men konstatera att straffverkställigheten får anses ha skett genom en häktning som har varat under två månader. När Justitiekanslern beslutade i ärendet försummades att beakta ett i domstolarna accepterande grundläggande faktum – att det är svårare att ”avtjäna” tid i häkte än i fängelse. Därtill kommer att det för MS:s del följde restriktioner med häktningen. Då det inte har tagits någon hänsyn till den mer betungande ofrivilliga vistelsen i häktet var det inte skäligt att jämka ersättningen till noll. Det skulle i så fall ha framgått av den aktuella lagen att det fanns stöd för en sådan jämkning. Justitiekanslerns stränga tolkning av bestämmelsen rimmar därför illa med allmänt giltiga skadeståndsrättsliga principer. Vidare sätts i fråga efter vilka normer och i vilka fall jämkning över huvud taget skall ske.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Av 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen framgår att då tiden för en frihetsinskränkning har avräknats eller annars beaktats vid bl.a. verkställighet av brottspåföljd, kan ersättningen sättas ned efter vad som är skäligt. I det tidigare beslutet hänvisades till ett uttalande i förarbetena (

text: prop. 1974:97 s. 68

text: ) där det angavs att storleken på jämkningen måste bli beroende av en skälighetsprövning och att det är möjligt att jämka ersättningen till noll.

text: Enligt den praxis som tillämpas här anses det inte vara någon skillnad såvitt gäller rätten till ersättning mellan det fallet att en person har fått tillgodoräkna sig en utdömd påföljd genom tid som anhållen eller häktad och det fallet att personen har avtjänat påföljden på vanligt sätt, dvs. i fängelse. Inte heller anses det förhållandet att ett frihetsberövande har varit förenat med restriktioner innebära att lidandet har varit svårare än annars. Häri ligger naturligtvis ett visst schablontänkande som utgår från det faktum att det egentligen inte är möjligt att värdera lidande i pengar och att en viss förenkling därför måste ske vid värderingen av lidandet. De schablonbelopp som Justitiekanslern tillämpar får anses ge uttryck för den förenklingen genom att de utgår från ett genomsnittligt lidande med viss marginal både uppåt och nedåt.

text: De omständigheter som MS nu har anfört ger på grund av det anförda inte anledning att frångå den bedömning som gjordes i det tidigare beslutet. MS:s ersättningsanspråk skall således avslås.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av polismyndighetens beslut att spärra tre pass

text: Justitiekanslern tillerkänner SS ersättning med 18 390 kr och uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att se till att beloppet betalas ut till honom.

text: Justitiekanslern avslår SS:s anspråk på ersättning i övrigt

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I samband med att SS i juli 2013 reste på semester med sina två barn till Kosovo gjorde mamman till barnen en anmälan till Polismyndigheten i Värmland angående egenmäktighet med barn. Enligt henne hade SS sagt att han inte hade för avsikt att återvända till Sverige med barnen. En jouråklagare beslutade att anhålla SS i hans frånvaro. Trots att åklagaren inte hade gett direktiv om att SS:s och barnens pass skulle spärras, så spärrades passen av polismyndigheten. SS och barnen blev därför stoppade av polis i Ungern den 14 juli 2013. Dagen efter kontaktades Familjerätten, Socialförvaltningen i Karlstad. Det kom då fram att det inte fanns något hinder mot att SS åkte på semester med barnen. Åklagaren beslutade samma dag att inga tvångsmedel var aktuella mot SS. Spärren av passen gick dock inte att häva. Förundersökningen om egenmäktighet med barn lades ner med motiveringen att det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats. Provisoriska pass utfärdades på ambassaden i Budapest och med vilka familjen kunde resa hem till Sverige.

text: Anspråket

text: SS har, som han slutligen har bestämt sitt anspråk, begärt ersättning med sammanlagt 33 390 kr med anledning av att polismyndigheten felaktigt beslutat att spärra hans och hans två barns pass. SS befann sig tillsammas med sina två barn i Ungern när passen spärrades. Då de inte kunde resa vidare drabbades han av merkostnader och förstörd semester. Den begärda ersättningen avser följande.

text: - 1 135 kr kostnader för resa och hotell i Budapest,

text: - 4 860 kr kostnad för nya resehandlingar,

text: - 6 635 kr kostnad för flygresa från Budapest till Sverige (inklusive extrakostnad för bagage),

text: - 2 122 kr för buss, hotell och tågresa efter återkomsten till Sverige,

text: - 1 388 kr kostnad för telefonsamtal med anledning av polismyndighetens beslut om återkallelse av passen,

text: - 500 kr utlägg till en kamrat som körde SS från Karlstad till hans bostad i Arvika,

text: - 700 kr utlägg till en annan kamrat som såg till att SS:s bagage återsändes till Sverige,

text: - 1 050 kr nya passhandlingar för SS och hans barn,

text: - 15 000 kr ersättning för förstörd semester.

text: Utredningen

text: Rikspolisstyrelsen har, tillsammans med ett eget yttrande och ett yttrande från polismyndigheten, överlämnat ärendet till Justitiekanslern för prövning.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: Att spärra ett pass är en rent administrativ åtgärd i RES-systemet i samband med en återkallelse av ett pass i enlighet med bestämmelsen i

text: passlagen

text: . I aktuellt ärende framgår att det redan vid ett tidigt skede kunde konstateras att barnen befann sig utomlands. Någon möjlighet att återkalla passet med stöd av

text: 12 § första stycket 2 passlagen

text: har inte funnits då ett krav är att barnet vistas här i landet. Den personefterlysning som gjordes skulle i och för sig ha medfört att SS med barn skulle ha stoppats i någon gränsövergång. Åklagaren beslutade dock den 15 juli 2013 att inga tvångsåtgärder var aktuella för S. S med barn hade således redan den 15 juli 2013 kunnat återuppta sin semesterresa utan huvudparten av de merkostnader som S nu åsamkats.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande anfört bl.a. att beslutet att spärra de tre passen har fattats som ett led i ett ärende rörande återkallelse av pass. Eftersom det inte fanns stöd i

text: passlagen

text: för att besluta om återkallelse av passen fanns det inte heller något stöd för att besluta om att spärra passen. Rikspolisstyrelsen har tillstyrkt att SS tillerkänns begärd ersättning för förmögenhetsskada och avstyrkt anspråket i den del som avser ideellt skadestånd.

text: SS har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Rikspolisstyrelsens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 12 § passlagen (1978:302)

text: gäller följande. Passmyndigheten ska återkalla ett gällande pass om passet avser barn under arton år och barnets vårdnadshavare eller, om barnet vistas här i landet och står under vårdnad av båda föräldrarna, en av dem begär att passet ska återkallas och det inte finns synnerliga skäl mot återkallelse (första stycket 2). Vidare ska passmyndigheten återkalla gällande pass om passinnehavare, som är efterlyst och ska omhändertas omedelbart vid anträffandet, uppehåller sig utomlands och det av särskilda skäl är motiverat att passet återkallas (första stycket 3).

text: Av förarbetena framgår att bestämmelsen öppnar för möjligheten att ingripa med passåterkallelse t.ex. mot den som är häktad i sin frånvaro och vistas i främmande stat (

text: prop. 1977/78:156 s. 47

text: ). Vidare anges att eftersom passåterkallelse i ett sådant fall endast sällan fyller någon egentlig funktion har det föreskrivits att särskilda skäl för åtgärden ska föreligga. Högsta förvaltningsdomstolen (dåvarande Regeringsrätten) har uttalat att kravet att det ska föreligga särskilda skäl som motiverar att åtgärden vidtas bör anses uppställt till skydd för den enskilde (

text: RÅ 2008 ref. 43

text: ). För att återkallelse ska komma i fråga krävs därmed att det i det enskilda fallet finns någon försvårande omständighet som motiverar att passet återkallas.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan ersättning även utgå för kränkning om någon genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning allvarligt kränks genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Bedömningen i detta fall

text: SS:s barn befann sig utomlands när passen spärrades. Eftersom ett krav för att det ska vara tillåtet att återkalla pass med stöd av

text: 12 § första stycket 2 passlagen

text: är att barnet vistas här i landet har det inte funnits förutsättningar för att återkalla barnens pass med stöd av bestämmelsen.

text: Justitiekanslern gör bedömningen att det inte heller förelåg förutsättningar att återkalla SS:s pass då det, såvitt framgår av utredningen, saknades särskilda skäl för en sådan åtgärd. Eftersom det inte fanns stöd i

text: passlagen

text: för att besluta om återkallelse av passen fanns det inte heller, som Rikspolisstyrelsen har konstaterat, något stöd för att spärra passen.

text: Justitiekanslern instämmer således i Rikspolisstyrelsens bedömning att polismyndighetens genom beslutet att spärra SS:s och hans barns pass gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelse.

text: SS är berättigad till ersättning för den ekonomiska skada som han har lidit till följd av det inträffade. Justitiekanslern finner, i likhet med Rikspolisstyrelsen, att SS genom ingivna kvitton m.m. får anses ha styrkt att han orsakats kostnader för bl.a. hotell och resor med begärt belopp och att dessa kostnader har ett sådant orsakssamband med den felaktiga spärren av passen att de är ersättningsgilla enligt

text: skadeståndslagen

text: . SS ska alltså i denna del tillerkännas ersättning med yrkat belopp, dvs. 18 390 kr.

text: SS har även begärt ersättning med 15 000 kr för förstörd semester. Som anspråket får uppfattas avser det ersättning för ideell skada. Utredningen visar inte att SS eller hans barn skulle ha varit utsatta för något integritetskränkande brott som skulle kunna grunda rätt till ersättning för ideell skada. Anspråket i denna del ska därför avslås.

text: Sammanfattningsvis ska SS tillerkännas ersättning av staten med 18 390 kr.