avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Försäkringskassan om felaktigheter i en försäkringsmedicinsk rådgivares yttrande m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 augusti 2009, klagade AA på Försäkringskassans handläggning av hans ärende om sjukersättning. AA anförde i huvudsak följande. I sjukersättningsärendet begärde Försäkringskassan ett yttrande från en försäkringsmedicinsk rådgivare. Yttrandet utfärdades den 12 september 2008 av BB. I yttrandet, under rubriken ”Status och objektiva undersökningsfynd på organnivå”, påstod BB att AA:s läkare CC kopierat sitt utlåtande och att denne inte gjort en kroppsundersökning av AA. Vidare ifrågasatte BB CC:s trovärdighet. Efter det att Försäkringskassan avslagit AA:s ansökan om sjukersättning begärde han omprövning av avslagsbeslutet och överklagade därefter kassans omprövningsbeslut till länsrätten (numera förvaltningsrätten, JO:s anm.). I länsrättens dom citerades BB:s yttrande. Med anledning av citatet i länsrättens dom skrev verksamhetschefen DD vid Hallunda vårdcentral (där läkaren CC arbetar, JO:s anm.) ett brev till Försäkringskassan i vilket hon ifrågasatte skrivningen. I sitt svar till DD påstod Försäkringskassan att den ifrågasatta skrivningen var formulerad av länsrätten. Detta påstående återtogs sedermera av Försäkringskassan.

text: Utredning

text: Till sin anmälan bifogade AA den försäkringsmedicinske rådgivarens yttrande, en dom från Länsrätten i Stockholms län i mål 7203-09, en skrift från verksamhetschefen DD vid Hallunda vårdcentral till Försäkringskassan, två skriftliga svar från Försäkringskassan till DD daterade den 2 juli 2009 respektive den 9 juli 2009 samt ett överklagande till Kammarrätten i Stockholm. I den försäkringsmedicinske rådgivarens yttrande återfinns under rubriken ”Status och objektiva undersökningsfynd på organnivå (funktionsnedsättningen)” bl.a. följande: ”Status förefaller kopierat från dr EE Hallunda VC 080702. Dr CC har alltså inte gjort en egen kroppsundersökning av patienten vilket givetvis minskar trovärdigheten av hans underlag om han inte bildat sig en egen uppfattning.”

text: Efter remiss anförde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören FF, följande. – – –

text: Bakgrund

text: Enligt de interna föreskrifter som finns inom Försäkringskassan, hanteras en ansökan om sjukersättning i korta drag enligt följande. Ansökan registreras och ett kvittensbrev sänds till den sökande. I de fall det läkarutlåtande saknas i samband med ansökan anmodas den sökande att lämna in ett sådant inom två veckor. Har läkarutlåtandet inte inkommit inom två veckor sänds en påminnelse till den sökande. Saknas utlåtande efter ytterligare två veckor avslår Försäkringskassan ansökan. När ansökan och medicinskt underlag föreligger utreder ansvarig handläggare ärendet i sin helhet. Denna utredning kan innebära behov av ytterligare kontakt med den sökande, kontakt med behandlande läkare och konsultation med försäkringsmedicinsk rådgivare (FMR). FMR:s roll är rådgivande. I Försäkringskassans beskrivning av olika yrkesroller, beskrivs rollen FMR enligt följande.

text: Huvudsakliga arbetsuppgifter och ansvar  Stödja handläggare med försäkringsmedicinsk och medicinsk sakkunskap  Medverka i kvalitetssäkring och bedömning av medicinska underlag i enskilda ärenden  Svara för att arbeta mot mål och göra nödvändiga prioriteringar  Ge råd och stöd i medicinska och försäkringsmedicinska frågeställningar baserat på vetenskap och beprövad erfarenhet  Säkerställa att försäkringsmedicinskt beslutsstöd integreras i handläggningen  Svara för användning av signalsystem avseende medicinska frågor till enhetschef/lokal ledning/nationell ledning FMR har en konsultativ roll och har inget mandat att fatta försäkringsmässiga beslut. FMR hjälper således handläggaren att bedöma de medicinska underlag som kommer in i ett ärende. När handläggaren bedömer att det finns fullgott beslutsunderlag, sammanställs ärendet i ett föredragningsmissiv. I föredragningsmissivet lämnas förslag till beslut. Ärendet lämnas till tjänsteman med befattning Föredragande. Denne kvalitetssäkrar ärendet, bedömer om tillräcklig utredning är vidtagen och om förslag till beslut stämmer med gällande lag. Bedömer föredragande att ärendet inte är komplett eller att förslag till beslut inte överensstämmer med gällande lag, återremitteras ärendet till handläggaren för komplettering. I de fall ärendet bedöms som fullgott föredras ärendet av föredragande för annan tjänsteman och beslutsfattare. I detta skede är föredragande ansvarig för förslag till beslut. Beslutsfattaren har att självständigt fatta beslut i ärendet.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande. Den 8 juli 2008 inkom AA med ansökan om sjukersättning. Han fick kvittensbrev med anmodan om att inkomma med läkarutlåtande senast den 8 augusti. Dr EE ringde till ansvarig handläggare, GG, den 4 augusti och informerade om att AA:s ordinarie läkare skulle vara åter i tjänst från den 25 augusti och då kommer att skriva läkarutlåtande. Dr EE meddelade att hon skulle skicka journalanteckningar och ett remissvar till Försäkringskassan. Dessa dokument inkom till Försäkringskassan den 7 augusti 2008. Journalanteckningen är förd av dr CC. Den 4 september inkom ett läkarutlåtande från dr CC. Ärendet lämnades den 12 september till försäkringsmedicinsk rådgivare för yttrande. GG:s frågor till FMR var följande. ”Om beslutsunderlaget är tillräckligt för bedömning vill jag veta om sjukdom kan sägas nedsätta arbetsförmågan med minst 25 % sett till ett normalt förekommande

text: arbete på den öppna arbetsmarknaden? Om ja – i vilken omfattning och hur länge? Vad kan sägas om prognos då det gäller sjukdom och arbetsförmåga?” FMR lämnade ett yttrande den 12 september 2008. Den 18 september 2008 hade AA och GG telefonkontakt. Det framkom då att det i läkarutlåtandet inte finns någon beskrivning av Hortons sjukdom. AA uppger då att han ska kontakta sin läkare för att beskrivning av Hortons sjukdom ska finnas med i beslutsunderlaget. Den 1 oktober 2008 hade GG inte hört något från AA och lämnade då ärendet till föredragande för kvalitetssäkring. Den 6 oktober 2008 hade föredragande HH kvalitetssäkrat ärendet som återlämnades till GG för kommunicering inför beslut. Kommuniceringsbrev skickades den 7 oktober 2008. Den 10 oktober meddelade AA att hans läkare har skickat in ett nytt läkarutlåtande. Detta läkarutlåtande inkom till Försäkringskassan den 15 oktober 2008. GG bedömde att det nya utlåtande inte ändrade förslaget till beslut. Den 30 oktober 2008 kvalitetssäkrades ärendet på nytt med anledning av de uppgifter som inkom under kommuniceringstiden. Kvalitetssäkringen utfördes denna gång av föredragande JJ. Beslut i ärendet fattades samma dag av beslutsfattare KK. Försäkringskassan avslog AA:s ansökan om sjukersättning. Motivering till beslut var följande. ”För rätt till sjukersättning krävs att arbetsförmågan på medicinsk grund är stadigvarande nedsatt med minst en fjärdedel i alla förvärvsarbeten på arbetsmarknaden. Det medicinska underlaget i ärendet visar att du på grund av sjukdom kan antas ha en viss nedsättning av din arbetsförmåga i arbeten som förutsätter en god fysisk och psykisk belastningsförmåga. I arbeten utan dessa krav, och som får anses vara förkommande på den öppna arbetsmarknaden, framkommer ingen väsentlig nedsättning av din arbetsförmåga. Det sjukdomstillstånd som framkommer i det kompletterande utlåtandet från dr CC kan vidare antas sätta ned din arbetsförmåga helt under kortare perioder. Försäkringskassan gör bedömningen att underlaget i ärendet enligt det ovanstående inte ger stöd för antagandet att din arbetsförmåga skulle vara stadigvarande nedsatt minst en fjärdedel i alla förvärvsarbeten på arbetsmarknaden. Du har därför inte

text: rätt till sjukersättning.”

text: AA begärde omprövning av beslutet. Försäkringskassans omprövningsenhet ändrade inte beslutet och AA överklagade beslutet till Länsrätten i Stockholms län. Länsrättens dom i ärendet är daterad den 4 juni 2009. Verksamhetschefen för Hallunda vårdcentral, DD, framförde i telefonsamtal med personlig handläggare LL, klagomål på det nu aktuella yttrandet från försäkringsmedicinsk rådgivare (FMR) BB. Handläggaren kunde, under telefonsamtalet, inte se något anmärkningsvärt i det yttrande som nämndes. DD uppgav att hon avsåg att komma in med ett skriftligt klagomål och uppmanades att adressera skrivelsen till enhetschef MM. Skriftligt klagomål inkom den 22 juni 2009. Klagomålet besvarades den 2 juli 2009, med kopia till Länsrätten i Stockholms län och AA. Efter telefonsamtal med dr CC den 9 juli gjordes en korrigering av yttrandet den 2 juli. Denna skrivelse skickades också till DD, AA och Länsrätten i Stockholms län.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Försäkringskassan menar att AA:s ansökan har handlagts enligt de arbetsrutiner som finns när det gäller ansökan om sjukersättning. Handläggaren valde att begära ett yttrande från FMR för att få förtydligande kring det hälsotillstånd som var beskrivet i det medicinska underlaget. FMR BB har yttrat sig i ärendet. Yttrandet innehåller formuleringar som inte berör den medicinska bedömningen i ärendet.

text: Försäkringskassan ska inte ta ställning till en läkares trovärdighet utan enbart bedöma innehållet i det medicinska underlaget som finns i ärendet. Försäkringskassans försäkringsmedicinske rådgivare har i detta fall uttryckt sig på ett sätt som inte är förenligt med de riktlinjer som finns inom myndigheten. Försäkringskassan beklagar detta och de följder som det har fått. Yttrande från FMR är en del i en utredning och inte bindande för förslag till beslut. Det framgår också av motiveringen i beslutet att AA:s ansökan inte har avslagits på grund av den försäkringsmedicinske rådgivarens skrivning om trovärdigheten av behandlande läkares underlag. Det är dock Försäkringskassans mening att kommentaren, som klagomålet rör, inte har varit avgörande för ärendets utgång. När MM med anledning av DD:s klagomål gick igenom ärendet uppmärksammade hon inte kommentaren som fanns insprängd under rubriken ”Status och objektiva undersökningsfynd på organnivå (funktionsnedsättningen)”. Eftersom MM inte kunde finna den skrivning som klagomålet rörde, drog hon den felaktiga slutsatsen att det var en skrivning formulerad av länsrätten. Detta är att beklaga, och hon har bett om ursäkt för detta skriftligt, till DD, CC, AA och till Länsrätten i Stockholms län, till CC och länsrätten även via telefon. AA yttrade sig över remissvaret. AA anförde därvid bl.a. följande. När Försäkringskassan skickade sitt förslag till beslut till honom fanns den försäkringsmedicinske rådgivarens yttrande med som bilaga. Underlaget till yttrandet, där skrivningen om kopiering återfanns, bifogades dock inte. Han fick därför kännedom om skrivningen först genom länsrättens dom.

text: Jag har från Försäkringskassan fått veta att den försäkringsmedicinske råd givaren BB:s yttrande daterat den 12 september 2008 bifogades det kommuniceringsbrev som skickades till AA inför beslutet om sjukersättning. När den försäkringsmedicinske rådgivarens yttrande kommuniceras med den försäkrade skickas alltid hela dokumentet, dvs. även den sida där det specificeras vilket underlag som yttrandet baseras på.

text: Bedömning

text: Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: , RF, följer att förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Innehållet i den försäkringsmedicinske rådgivarens yttrande Försäkringskassan har i sitt remissvar medgett att den försäkringsmedicinske rådgivaren BB:s yttrande innehåller formuleringar som inte berör den medicinska bedömningen i ärendet. Försäkringskassan har vidare konstaterat att kassan inte ska ta ställning till en läkares trovärdighet utan enbart bedöma innehållet i det medicinska underlaget som finns i ärendet. Enligt min mening innebär BB:s formulering en mycket allvarlig anklagelse mot den läkare som utfärdat det aktuella utlåtandet. Som framgår av Försäkringskassans yttrande är BB:s formulering osaklig. Den vittnar dessutom om att han inte läst läkarutlåtandena i ärendet med den noggrannhet som måste krävas. Jag ser mycket allvarligt på det inträffade. Svar på klagomål från verksamhetschefen DD vid Hallunda vårdcentral Enligt Försäkringskassans remissvar uppmärksammade Försäkringskassans enhetschef MM vid sin genomgång av det aktuella ärendet med anledning av DD:s klagomål inte den kommentar som klagomålet avsåg. Enligt Försäkringskassan

text: drog MM därför den felaktiga slutsatsen att det var en skrivning formulerad av länsrätten. Jag är kritisk till att MM inte iakttog större noggrannhet vid sin genomgång av ärendet. Jag är vidare kritisk till att hon beskyllde länsrätten för att ha gett upphov till den graverande formuleringen om läkaren CC:s trovärdighet. Övrigt Vad som i övrigt framkommit i utredningen ger inte skäl till kritik eller någon annan åtgärd från min sida.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Diarieföring
Dokumentation
Långsam handläggning
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Miljö- och bygglovsnämnden i Järfälla kommun angående handläggningen av klagomål rörande byggnadsåtgärder på en grannfastighet

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 19 oktober 2007, klagade AA på Järfälla kommun med anledning av handläggningen av ett ärende rörande byggnadsåtgärder på en grannfastighet. Anmälan gällde bl.a. handläggningstidens längd och underlåtenhet att besvara e-postmeddelanden. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

type: stycke

text: Hösten 2005 påtalade AA för bygg- och miljöförvaltningen i Järfälla kommun att hans grannar på S-vägen 45 hade uppfört en staketliknande konstruktion på den gemensamma uppfarten utan hans medgivande. En tjänsteman från kommunen kom ut och konstaterade att bygget hade uppförts. Grannarna fortsatte byggnationerna under våren 2006. De omgärdade sin tomt med ett staket som överskred fastslagen maxhöjd och spände upp taggtråd längs staketet. De påbörjade också, utan bygglov, en tillbyggnad på baksidan av sitt hus. På AA:s uppmaning gjorde tjänstemannen då ett nytt besök och konstaterade att tillbyggnaden var olaglig. Tjänstemannen lovade att kontakta grannarna så att tillbyggnaden blev avlägsnad. AA sammanfattade tjänstemannens besök i ett e-postmeddelande, som skickades till tjänstemannen den 18 maj 2006. I augusti 2006 kontaktade AA tjänstemannen som på nytt lovade att kontakta grannarna. Under hösten 2006 och våren 2007 hörde AA av sig till tjänstemannen ungefär varannan månad. Denne lovade redan vid det årsskiftet att beslut om vitesföreläggande skulle tas. Något beslut hade ännu inte tagits. Tjänstemannen hade inte besvarat e-postmeddelanden som AA sänt till honom den 10 maj och 31 augusti 2007.

text: Utredning

text: Miljö- och bygglovsnämnden i Järfälla kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan. Den 20 december 2007 kom nämndens remissvar till JO. Nämnden ställde sig där bakom en tjänsteskrivelse upprättad av bygg- och miljöförvaltningen. Skrivelsen, som var undertecknad av bygglovchefen BB och handläggaren CC, hade i huvudsak följande innehåll.

text: Bakgrund

text: Sedan flera år tillbaka har fastighetsägarna till fastigheterna V 2:168 (S-vägen 43) och V 2:169 (S-vägen 45) kontaktat bygglovavdelningen beträffande meningsskiljaktigheter vad gäller placering av staket och växtlighet vid den gemensamma tomtgränsen. Kommunens mätningsavdelning har varit ute på platsen 2004-06-02, för att markera gränspunkter för att klargöra staketets placering. 2005 - 2006 satte ägaren till fastigheten V 2:169 upp en staketbit i gränsen från den gemensamma garagebyggnaden fram till tomtgräns. Ägaren till fastigheten V 2:168 kontaktade bygglovavdelningen angående detta och besiktning gjordes på platsen och det konstaterades att uppförandet av staketet inte är någon bygglovpliktig åtgärd. Detta meddelades ägaren till fastigheten V 2:168 genom en skrivelse från bitr. förvaltningschef DD samt att denna typ av ärenden inte handläggs av bygglovavdelningen utan regleras på civilrättslig väg. Ärendet togs också upp med EE när han var tillförordnad bygglovchef och även han hade uppfattningen att det inte är ett ärende som ska hanteras av bygglovavdelningen.

text: Kommentar

text: Förvaltningen har under senare tid förändrat sina rutiner vad gäller hantering av liknande ärenden. Numera registreras alla inkommande klagomål direkt, utan att handläggare varit ute på plats.

text: AA kommenterade remissvaret. Han påpekade att hans anmälan avsåg händelser under åren 2006 och 2007 men att klagomålen inte hade bemötts i yttrandet.

text: Efter att JO enligt rekvisition begärt att få kopior av handlingarna i det ärende som behandlades i kommunens remissvar svarade kommunen att det inte fanns några ytterligare handlingar utöver den tjänsteskrivelse som tidigare sänts till JO.

text: En promemoria upprättades med bl.a. följande innehåll.

text: Med anledning av JO:s anmodan till Miljö- och bygglovsnämnden i Järfälla kommun att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts i anmälan lämnade nämnden den 20 december 2007 ett remissvar till JO. Nämnden har där redogjort för åtgärder vidtagna av bygglovavdelningen med anledning av att ägaren till fastigheten V 2:169 år 2005-2006 hade satt upp staket och ägaren till V 2:168 hade kontaktat bygglovavdelningen om det, men i övrigt inte yttrat sig över AA:s anmälan till JO. Nämnden bör anmodas att ge in utredning och yttrande till JO i fråga om behandlingen av AA:s framställningar till nämnden och iakttagelser vid besiktning m.fl. händelser rörande byggnadsåtgärder på grannfastigheten V 2:169. Av remissvaret bör framgå bl.a. hur nämndens handläggning förhåller sig till bestämmelserna i

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: och

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: Miljö- och bygglovsnämnden anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig i enlighet med promemorian.

text: Nämnden beslutade den 3 juni 2008 (§ 78) att som yttrande till JO lämna en skrivelse med i huvudsak följande innehåll.

text: Ärendet i korthet

text: 2007-10-19 AA JO-anmäler kommunen, citat: dels för att kommunen (a) inte upprätthåller sina bygglovregler, dels för att den (b) inte sköter sina kontakter med allmänheten på ett rimligt sätt. Handläggningstiden (c) är för lång och (d) svar på skriftliga inlagor uteblir. I anmälan beskriver AA att de ”olagliga” byggnationerna omfattar en staketliknande konstruktion på den gemensamma uppfarten, staket som enligt klaganden var för

text: höga runt grannens tomt, fortsättning av den staketliknande konstruktionen på baksidan med taggtråd och en tillbyggnad på baksidan av grannens hus. – – –

text: Förvaltningens kommentarer till anmälan

text: (a) Järfälla kommun har inga egna bygglovregler utan använder plan- och bygglagen (PBL) vid sin myndighetsutövning. Vid de tillfällen då kommunen har möjlighet att tolka PBL (då prejudikat saknas) brukar Järfälla ansluta sig till de tolkningar som används av flertalet kommuner i landet. Järfälla kommuns PBL tolkning av bygglovplikt för staket skiljer sig inte från övriga kommuner i landet. (Staket är inte bygglovpliktiga). (b) Järfälla kommun anser sig ha skött kontakterna med AA på ett rimligt sätt. AA har fått besked att de byggnadsåtgärder han haft synpunkter på (enligt kommunens tolkning av PBL) inte är bygglovpliktiga. Att han inte nöjt sig med detta är utöver vad kommunen har möjlighet att påverka. (c) Handläggningstidens längd är beroende av en mängd komponenter och kan därför variera kraftigt. Då högkonjunkturen varit ovanligt kraftig under de senaste åren har detta inneburit att byggsektorn vuxit snabbare och kraftigare än någon kunnat förutspå. Detta har i sin tur inneburit att kommunerna inte hunnit med i sitt rekryteringsarbete för att utöka, i det här fallet bygglovhandläggare. Vilket i sin tur medför att handläggningstiderna generellt blir längre. I det aktuella fallet fick AA ett skriftligt svar från bitr. förvaltningschef DD under hösten/vintern 2006. (d) AA fick under hösten/vintern 2006 ett skriftligt svar från bitr. förvaltningschef DD i vilket förvaltningen informerade klaganden om att staketet i fråga inte ansågs vara bygglovpliktigt.

text: Förvaltningens kommentarer av handläggningen

text: Man kan konstatera att ärendet inte har handlagts på ett korrekt sätt. Avdelningen har inte haft tydliga rutiner för hur ett ärende av det här slaget ska hanteras. Ärendet har inte registrerats och därför inte handlagts som om det vore ett ärende, viket det naturligtvis ska vara. Rutinerna har förändrats på avdelningen, numera registreras alla inkommande klagomål i ärendehanteringssystemet. Denna förändring ska borga för att klaganden ska kunna få ett beslut ifrån myndigheten som man kan överklaga och på så sätt få prövat. Vad gäller handläggningstiden så är den naturligtvis oacceptabelt lång. Avdelningen har registrerat ärendet och kommer att handlägga ärendet skyndsamt.

text: AA gavs tillfälle att kommentera nämndens yttrande men hördes inte av.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, ska en byggnadsnämnd ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av bestämmelserna i lagen. När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, ska byggnadsnämnden se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand.

text: JO har i flera tidigare beslut (se t.ex. JO 1990/91 s. 337) uttalat att en byggnadsnämnd är skyldig att behandla en begäran från en fastighetsägare om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL mot åtgärder på en grannfastighet och att meddela ett beslut i

text: saken. Detta gäller oberoende av om nämnden kan anses skyldig att ingripa enligt

text: 10 kap. 1 §

text: PBL. Ett sådant ärende ska avslutas genom ett formligt beslut som ska åtföljas av en fullföljdshänvisning.

text: Enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Varje ärende där någon enskild är part ska enligt

text: 7 §

text: FL handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. När ett ärende anhängiggjorts hos en myndighet ankommer det på denna att driva fram ärendet till ett avgörande.

text: I

text: 15 §

text: FL föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Från rättssäkerhetssynpunkt är det emellertid viktigt att också uppgifter som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter, utan enbart rör ärendets yttre gång, i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan gälla att kontakt förekommit med parter, andra personer eller myndigheter eller att handläggaren besökt den plats ärendet rör. Även om dokumentationen av det nu nämnda slaget inte har betydelse för utgången av ärendet är den ändå av stort värde. Den är en förutsättning för insyn i och kontroll av verksamheten både från den egna förvaltningsledningen och från utomstående tillsynsmyndigheter. Även parters och allmänhetens insyn i myndighetens verksamhet underlättas av detta slags dokumentation. Dessutom kan ett handläggarbyte i hög grad försvåras av brister i beskrivningen av vad som har förekommit i ett ärende.

text: Enligt

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: ska allmänna handlingar som kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar därmed bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan myndigheterna välja mellan att antingen registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. När myndigheten har bestämt sig för ettdera systemet måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten. Om det t.ex. har bestämts att allmänna handlingar tillhörande ett visst ärendeslag ska registreras krävs det att alla allmänna handlingar som hör till sådana ärenden verkligen diarieförs. Detta gäller även för meddelanden som befordras elektroniskt.

text: Bedömning

text: Av AA:s uppgifter, som nämnden inte har invänt emot, framgår att han i vart fall från våren 2006 flera gånger vände sig till bygg- och miljöförvaltningen och påtalade de enligt hans uppfattning olagliga byggnationerna på granntomten.

text: Han måste därmed anses ha anhängiggjort ett ärende hos nämnden med en begäran om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL. Enligt kommunens remissyttrande meddelade kommunen skriftligt under hösten/vintern 2006 att staketet i fråga inte ansågs bygglovspliktigt men behandlade, såvitt framkommit, överhuvudtaget inte AA:s klagomål på övriga byggnadsåtgärder. Nämnden borde ha handlagt hans begäran i enlighet med de regler i PBL som nyss nämnts så att ärendet avslutats genom ett formligt beslut. Nämnden borde naturligtvis också ha besvarat hans e-postmeddelanden i ärendet.

text: Av JO:s utredning framgår vidare att det inte finns någon dokumentation i form av tjänsteanteckningar, promemorior eller liknande av de kontakter och besök som förekommit i ärendet. Ett ärende av det här slaget avser myndighetsutövning mot en enskild vilket medför en skyldighet att anteckna uppgifter i enlighet med vad som sägs i

text: 15 §

text: FL. Nämnden har i detta fall inte iakttagit dokumentationsskyldigheten.

text: Av nämndens yttranden framgår vidare att det aktuella ärendet borde ha varit registrerat. Därmed följer en skyldighet att registrera alla allmänna handlingar i ärendet.

text: Ärendet har sammanfattningsvis, som också konstaterats i remissvaret, inte handlagts i enlighet med de regler som gäller. Nämnden förtjänar kritik för den i flera hänseenden bristfälliga hanteringen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Information
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Publicering
Sekretess

title: Kritik mot en polis vid dåvarande Polismyndigheten i Södermanlands län bl.a. för att han i ett inlägg på polisens konto på Facebook har lämnat alltför detaljerad information om ett ingripande mot en enskild

sammanfattning: JO har granskat ett inlägg som gjorts på ett av polisens konton på Facebook. Inlägget innehöll en detaljerad beskrivning av ett ingripande mot en man och det framgick bl.a. att han var misstänkt för narkotikabrott. I anslutning till texten fanns en bild där mannen ligger på marken och blir omhändertagen av ambulanspersonal. Den polis som ansvarade för inlägget kritiseras dels för att det fanns en viss risk för att mannen som var föremål för ingripandet kunde identifieras, dels för att bilden visade mannen i en utsatt situation. Polismannen har enligt JO dessutom äventyrat tilltron till polisens saklighet och opartiskhet genom att i inlägget uttrycka sin åsikt om kostnaderna för ingripandet. I beslutet uttalar sig JO också om hur polisen bör förhålla sig när det gäller beskrivningar av enskilda personer i sociala medier. Det konstateras att om den som t.ex. blivit omhändertagen av polisen eller haft någon annan kontakt med polisen löper en risk att detta beskrivs – mer eller mindre detaljerat – av polisen i sociala medier, kan förtroendet för polisen undergrävas. Det gäller särskilt när det handlar om händelser som är av känslig eller integritetskränkande natur för den enskilde. Under förutsättning att enskildas integritet och privatliv respekteras finns det dock enligt JO inget som hindrar att polisen i allmänna ordalag och utan närmare detaljer om enskilda berättar om sin verksamhet, om en särskild insats eller om någon annan händelse i sociala medier. Enligt JO:s mening är det granskade inlägget ett tydligt exempel på ett inlägg som beskriver en enskild person i en utsatt situation, och som innehåller alltför detaljerad information om ingripandet. Med hänsyn till förtroendet för polisen lämpar sig inte inlägg av det slaget för publicering i sociala medier.

text: Bakgrund

text: Polisen i Eskilstuna har ett konto på Facebook där man gör inlägg om bl.a. sin verksamhet. Den 15 augusti 2014 publicerades ett inlägg med följande innehåll.

text: Droger, droger, droger...

text: Natten mot fredagen den 15. Klockan närmar sig 03.00 när en polispatrull bestående av AA och BB åker med polisbil på Nedre Hamnstigen. Vid utegymmet tränar en naken man. När han ser polisbilen går han med bestämda steg till vattenbrynet. Trots rop från polispatrullen fortsätter han ut i vattnet och

text: börjar simma mot strömmen. Sen försvinner han. I kläderna som han haft på sig anträffas mannens ID-handling. Han är känd av oss sedan tidigare och brukar kunna prata för sig, men nu säger han ingenting. Vi kan inte se den simmande mannen längre och gör bedömningen att han gömmer sig i vassen. Men eftersom han inte svarar på tillrop eller kommer fram kallar vi på Räddningstjänsten för att få en båt till platsen. När Räddningstjänsten får i båten börjar en katt-och-råtta-lek. Mannen som nu verkar än mer irrationell vill inte bli uppdragen av brandmännen och simmar över ån för att komma undan. Han viftar med en stor trädgren mot dem för att de inte skall komma nära honom. Vi kan se att han börjar bli nedkyld och ropar till honom att komma upp. Han vägrar och ropar tillbaka att han aldrig kommer att ge upp. En av poliserna byter plats med en brandman i båten och lyckas OC-spraya mannen när han försöker gömma sig under en gren. Mannen säger att han ger upp och låter sig bogseras till den sida där ambulansen väntar. Han har då försökt komma undan polis och räddningstjänst i över en timme. När vi frågar honom i ambulansen hade han tagit amfetamin. Polispatrullen med AA och BB fortsätter avrapporteringen på sjukhuset. Mannen är svårt medtagen och nedkyld, hans kroppstemperatur togs i ambulansen och visade 32 grader. Han behandlades med värmefilt och rapporterades för ringa narkotikabrott; ett brott som ger ett bötesbelopp som baseras på hur hans inkomst ser ut. Den sammanlagda kostnaden för de poliser, brandmän och ambulanssjukvårdare som var på plats och arbetade tillsammans för den narkotikapåverkade mannens skull törs jag inte ens spekulera i. Droger, droger, droger...

text: Under texten hade polisen publicerat tre fotografier som tagits i samband med räddningsinsatsen. På en av bilderna kunde man se hur mannen som var föremål för ingripandet låg på marken och blev omhändertagen av ambulanspersonal. Delar av hans huvud syntes och det framgick bl.a. att hans hjässa var kal.

text: Anmälan

text: CC anmälde inlägget till JO och förde fram att hon ansåg att det var integritetskränkande för den person som ingripandet riktades mot. Innehållet tillsammans med bilderna gjorde också att det fanns en risk för att personen kunde identifieras.

text: Utredning

text: Dåvarande Polismyndigheten i Södermanlands län (länspolismästaren DD) yttrade sig om publiceringen av inlägget. Inför yttrandet hade polismyndigheten hämtat in upplysningar från sin informationschef, EE, och från den polis som ansvarade för inlägget, polisinspektören AA.

text: Myndighetens medverkan på Facebook Polismyndigheten lämnade inledningsvis en redogörelse för sin medverkan på Facebook. Den upplyste att polisen i varje kommun i länet hade ett eget konto på Facebook, som administrerades av särskilda s.k. kommunpoliser. Dessa personer fick en introduktionsutbildning om bl.a. den nationella handledningen på området och om praktiska rutiner.

text: Polismyndigheten uppgav vidare att informationsfunktionen vid myndigheten ansvarar för att dagligen gå igenom samtliga inlägg och kommentarer från

text: allmänheten och se till att de som är olämpliga tas bort. Det aktuella inlägget föranledde inte någon åtgärd från informationsfunktionen. Vid en granskning i efterhand ansåg informationschefen EE att den gripne personen på bilden inte kunde identifieras. Inlägget doldes dock för allmänheten den 20 augusti 2014 i avvaktan på JO:s utredning. Syftet med det aktuella inlägget AA har anfört att hans syfte med inlägget var att beskriva en händelse från ett nattpass och att belysa vad drogmissbruk kan leda till. Hans avsikt var inte att peka ut någon enskild. Mannen på bilden hade enligt AA ett så vanligt utseende att det inte fanns någon risk för att hans integritet skulle äventyras. Polismyndighetens bedömning Polismyndigheten redovisade sin bedömning av inlägget utifrån bl.a. sekretess- och lämplighetsaspekter.

text: Polismyndigheten konstaterade att mannen som var föremål för det aktuella ingripandet var misstänkt för narkotikabrott och att uppgifterna om hans identitet omfattades av sekretess när publiceringen gjordes (

text: 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: Enligt polismyndighetens bedömning röjde texten och bilderna i inlägget inte identiteten på mannen. Man konstaterade dock att det fanns en liten risk för att någon som gjort iakttagelser på platsen fått del av ytterligare, sekretessbelagd, information om händelsen genom inlägget. Med hänsyn till den försiktighet som polisen ska iaktta när den lämnar ut uppgifter om enskildas personliga förhållanden ansåg myndigheten att inlägget var alltför detaljerat, även om den misstänktes identitet inte direkt framgick.

text: Polismyndigheten konstaterade i fråga om fotografierna att bilden där mannen låg på marken inte borde ha publicerats eftersom den visade honom i en utsatt situation.

text: Vidare hänvisade polismyndigheten till ett tidigare uttalande från JO om att man som företrädare för polisen i sociala medier bör vara återhållsam med att uttrycka personliga känslor inför sina arbetsuppgifter (se JO 2014/15 s. 137, dnr

text: ). Mot den bakgrunden ansåg polismyndigheten att den sista meningen i inlägget, som handlade om kostnaden för insatsen, gick över gränsen för de personliga känslor som en företrädare för polisen bör uttrycka i sådana här sammanhang.

text: Sammanfattningsvis ansåg polismyndigheten att inlägget hade ett gott syfte – att sprida kunskap om konsekvenserna av narkotikamissbruk. Myndigheten ansåg dock att bild och text var alltför detaljerade och innehöll inslag av personliga värderingar som inte var lämpliga.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter Jag har tidigare behandlat frågan om polisens medverkan i sociala medier och uttalade då bl.a. att det inte finns skäl att ifrågasätta polisens närvaro i sociala medier i sig. En självklar utgångspunkt är dock att den ska ske i enlighet med de författningar som finns. Det får t.ex. inte förekomma att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut och inte heller i övrigt att personer som varit föremål för ingripanden kan identifieras. Polisen måste naturligtvis också leva upp till

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Även polisförordningens allmänna krav på hur anställda inom polisen bör uppträda ska beaktas vid deltagandet i sociala medier. (Se JO 2014/15 s. 137 och 146, dnr 5875-2012 respektive 6153-2012.)

text: Polisen har sedan ett antal år en handledning för sitt deltagande i sociala medier. Denna har till syfte att säkerställa att polisen uppfattas som en enhetlig och tydlig avsändare i sociala medier och att juridiska krav följs. (Se Handledning Polisen i sociala medier, version 2.3, 2014-10-30.) I besluten som nämns ovan konstaterade jag att det regelverk som finns för polisens deltagande i sociala medier – om det följs – normalt är tillräckligt för att det inte ska förekomma publiceringar som riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet eller i övrigt är olämpliga.

text: Det aktuella inlägget I det anmälda inlägget ges en detaljerad beskrivning av ingripandet och hur mannen agerade innan han greps. Det framgår också att mannen hade tagit amfetamin och var misstänkt för narkotikabrott. På en bild i anslutning till texten låg han på marken och blev omhändertagen av ambulanspersonal.

text: Flera olika synpunkter kan enligt min mening anläggas på en publicering av detta slag. Det rör sig om både sådana som tar sikte på de regler som har betydelse vid en publicering och sådana som mer tar sikte på det lämpliga i att en myndighet som polisen publicerar vissa slag av inlägg i sociala medier. I det sammanhanget finns anledning att ha polisens övergripande uppgifter – att förebygga och utreda brott och ge allmänheten skydd och hjälp – i åtanke.

text: Beskrivningar av en enskild

text: Alla som av någon anledning kommer i kontakt med enskilda poliser eller med polisens verksamhet på annat sätt ska kunna känna förtroende för polisen. Det gäller oavsett om man är hjälpsökande, offer för brott, misstänkt för brott eller om man av ett eller annat skäl blir föremål för ett ingripande. I detta ligger enligt min mening inte enbart att var och en har rätt att få en korrekt och rättssäker behandling, utan också att man inte ska behöva riskera att bli omskriven av polisen i sociala medier på ett sätt som gör att man känner sig utpekad. Om den som t.ex. blivit omhändertagen av polisen eller haft någon annan kontakt med polisen löper en risk att detta beskrivs – mer eller mindre detaljerat – av polisen i sociala medier, kan förtroendet för polisen undergrävas.

text: Jag vill också betona att det är angeläget att polisen överväger syftet och värdet med en publicering innan den görs. Det är en avgörande skillnad mellan de fall då polisen lämnar information i ett brottsutredande eller brottsförebyggande syfte, t.ex. för att få tips från allmänheten, eller för att lugna oroliga människor, och de fall då polisen vill berätta om sitt arbete eller sprida kunskap. I de senare fallen väger normalt sett intresset av att publicera ett inlägg lätt i jämförelse med den integritetskränkning som en enskild kan uppleva när ett ingripande man varit utsatt för beskrivs av polisen i sociala medier och blir tillgängligt för alla som vill ta del av det.

text: När det gäller händelser som är av känslig eller integritetskränkande natur väger den enskildes intresse särskilt tungt. Det kan mot den bakgrunden diskuteras i vilken utsträckning som beskrivningar av människor i utsatta situationer lämpar sig för polisens inlägg i sociala medier. Jag har tidigare gett uttryck för den uppfattningen med anledning av ett inlägg om ett omhändertagande av en ung kvinna med självskadebeteende (JO 2014/15 s. 137, dnr

text: Hur olika personer upplever information som rör honom eller henne i ett inlägg av polisen i sociala medier varierar självklart. Det som upplevs som mycket integritetskränkande och besvärande av en person kan uppfattas som mindre allvarligt av en annan. För att respekten för den enskildes integritet och privatliv ska kunna upprätthållas måste det därför vid varje publicering finnas en tillräcklig försiktighetsmarginal. Självklart är det alltid polisen som har ansvaret för innehållet i det som publiceras. Under förutsättning att enskildas integritet och privatliv respekteras ser jag dock inget som hindrar att polisen i allmänna ordalag och utan närmare detaljer om enskilda berättar om sin verksamhet, om en särskild insats eller om någon annan händelse i sociala medier.

text: Genom AA:s inlägg ges allmänheten en ingående beskrivning av polisens ingripande mot den aktuelle mannen. Det framgår tydligt hur desperat och irrationellt han uppträdde och att han var naken när han befann sig vid utegymmet. Enligt min mening är detta ett tydligt exempel på ett inlägg som beskriver en enskild person i en utsatt situation, och som innehåller alltför detaljerad information om ingripandet. Att ingripandet beskrivs så ingående medför dessutom att mannen, om han tog del av inlägget, sannolikt skulle förstå att det handlade om honom. Detsamma skulle kunna vara fallet beträffande hans närmast anhöriga. Eftersom syftet med inlägget enligt AA bl.a. var att sprida kunskap om konsekvenserna av narkotikamissbruk vill jag också framhålla att det inte är lämpligt att enskilda individer på detta sätt används som avskräckande exempel.

text: Sammantaget tillhör detta inlägg en kategori som jag ställer mig mycket tveksam till. Genom att så detaljerad och känslig information lämnas ut på polisens egna konton i sociala medier äventyras enskildas integritet och därmed också förtroendet för polisen.

text: Risken för att en enskild kan identifieras

text: Det finns vidare anledning att ha synpunkter på publiceringen av inlägget utifrån risken för identifiering. Som jag tidigare uttalat får polisen inte publicera information som gör att personer som varit föremål för ingripanden kan identifieras, när det inte är motiverat av utredningsskäl. Även i polisens handledning för sociala medier anges att information som gör att läsaren kan identifiera en enskild individ inte ska publiceras (avsnitt 8.5). Det finns också en bestämmelse om att en bild där en person direkt eller indirekt kan identifieras endast får publiceras i inläggen om polisen fått tillåtelse av den berörda personen (avsnitt 9.1.12).

text: Utgångspunkten är alltså att man inte ska kunna identifiera en person genom den information som polisen lämnar i ett inlägg. Såvida inte namn eller andra personuppgifter publiceras är det svårt att slå fast om en person på grund av viss information kan identifieras eller inte. I ett fall som detta – ett inlägg med detaljerad information om en persons agerande och en bild som visar en del av hans kropp – beror det främst på vad läsaren har för tidigare kunskaper eller information om personen i fråga. Det kan också ha betydelse hur stor orten är där händelsen inträffat och i vilken utsträckning den person som det handlar om är känd på orten. Polisen måste göra en bedömning av samtliga omständigheter, och naturligtvis avstå från att publicera ett visst inlägg om det finns en risk för att den person som man ingripit mot kan identifieras.

text: Av AA:s inlägg framgår bl.a. att den aktuelle mannen var känd av polisen sedan tidigare och att han brukade kunna tala för sig. Genom denna information, i kombination med bilden och beskrivningen av hans beteende, anser jag att det funnits en viss risk för att han kunde identifieras av t.ex. boende på orten. Polisen har i vart fall inte haft den försiktighetsmarginal som bör krävas, särskilt inte med beaktande av att innehållet i inlägget var av ett integritetskänsligt slag.

text: Av inlägget framgår dessutom att mannen som polisen ingrep mot var misstänkt för narkotikabrott. Det innebär att bestämmelserna om sekretess för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i en förundersökning var tillämpliga. För sådana uppgifter finns det en presumtion för sekretess, vilket bl.a. innebär att polisen bör vara mycket restriktiv med att lämna ut information som kan göra att en misstänkt person kan identifieras (se

text: ). I polisens handledning anges att man inte ska publicera information som kan riskera brottsmisstänktas integritet och säkerhet (avsnitt 8.5). Eftersom jag anser att den samlade information som lämnades i inlägget gjorde att det fanns en viss risk för att mannen kunde identifieras, anser jag även att det sekretesskydd som finns för misstänkta har äventyrats.

text: Publicering av bilden

text: Som nämnts ovan får polisen enligt sin handledning inte publicera en bild i sociala medier utan tillstånd från berörda personer, dvs. de som direkt eller indirekt kan identifieras på bilden. I en tidigare version av handledningen

text: angavs också uttryckligen att bilder på personer i utsatta situationer inte borde publiceras. Detta är en självklarhet för mig, och det bör gälla oavsett den enskildes inställning till publiceringen. Mot denna bakgrund anser jag, som polismyndigheten också angett i sitt yttrande, att bilden där mannen ligger på marken och blir omhändertagen av ambulanspersonal inte borde ha publicerats. Detta gäller oavsett inläggets innehåll i övrigt.

text: Uttryck för en åsikt

text: AA avslutade inlägget med att ange att han inte vågade spekulera i den sammanlagda kostnaden för de poliser, brandmän och ambulanssjukvårdare som var på plats och arbetade tillsammans för den narkotikapåverkade mannen. Detta är enligt min mening närmast ett uttryck för en åsikt och inte någon del av beskrivningen av händelseförloppet. I polisens handledning anges att kommunikationen på sociala medier ska förmedla fakta och inte åsikter (avsnitt 8.4). Jag har också tidigare betonat vikten av att den som skriver ett inlägg ska undvika att förmedla åsikter eftersom det riskerar att äventyra tilltron till polisens saklighet och opartiskhet (JO 2014/15 s. 146, dnr

text: ). Avslutning Det finns alltså flera skäl till att texten och bilden i inlägget inte borde ha publicerats på ett sådant sätt som skedde. AA har fört fram att hans syfte med inlägget var att beskriva en händelse från ett nattpass och att belysa vad drogmissbruk kan leda till. Hans avsikt var inte att peka ut någon enskild. Jag har i och för sig inte någon anledning att tro att han avsett att kränka eller peka ut den person som ingripandet riktades mot. Som jag angett ovan är det dock viktigt att man som polis överväger innehållet i de inlägg som man publicerar, särskilt de som inte är helt allmänt hållna. Det är naturligt att polisen vill göra inlägg som kan väcka människors intresse och engagemang – det är ett av syftena med närvaron i sociala medier. Jag vill dock framhålla att strävan efter att få genomslag inte får medföra att polisen åsidosätter kraven på saklighet och opartiskhet, eller publicerar inlägg vars lämplighet av andra skäl kan ifrågasättas. Det får heller aldrig ske på bekostnad av någon enskild.

text: Sammanfattningsvis ska AA kritiseras för sitt inlägg, dels för att det fanns en viss risk för att mannen som var föremål för ingripandet kunde identifieras, dels för att bilden visade mannen i en utsatt situation. AA har vidare äventyrat tilltron till polisens saklighet och opartiskhet genom att i inlägget uttrycka sin åsikt om kostnaderna för ingripandet. Att inlägget innehåller så detaljerade uppgifter om en person i en utsatt situation gör dessutom att det är av ett slag som med hänsyn till förtroendet för polisen inte lämpar sig för publicering i sociala medier.

text: Jag har konstaterat att publiceringen av inlägget stred mot polisens handledning för sociala medier på ett flertal punkter. Det är mot den bakgrunden förvånande att myndighetens informationsenhet inte vidtog någon åtgärd med anledning av inlägget. Det finns därför skäl att understryka vikten av att riktlinjerna i

text: handledningen följs och att polisen regelbundet reflekterar över vad som publiceras på polisens sidor i sociala medier och syftet med publiceringarna. Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Östermalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun angående handläggningen av ett s.k. barnavårdsärende

text: Bakgrund

text: AA har ensam vårdnad om sin son BB, som är född 1992. BB bereddes år 1993 vård enligt

text: 2 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Vid årsskiftet 1993/1994 familjehemsplacerades han hos CC och DD.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Östermalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Hon hänvisade därvid till en bok som hon hade skrivit och gjorde gällande att vissa tjänstemän vid nämnden hade gjort sig skyldiga till tjänstefel. Hon anförde vidare bl.a. följande.

text: Fosterföräldrarna samt de sociala myndigheterna vägrar att låta undertecknad träffa sin son ensam under de tre timmar / månaden som de har rätt till umgänge. Således menar jag att BB och jag aldrig ens fått en chans att lära känna varandra, varför han självklart även väljer att bo med fosterpappan en vecka och fostermamman den andra. Fosterföräldrarna är skilda sedan fyra år tillbaka.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades från Östermalms stadsförvaltning bl.a. journalanteckningar i ärendet rörande BB för tiden från den 28 februari 2005 till den 7 juli 2006.

text: Östermalms stadsdelsnämnd i Stockholms kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan till JO. Remissvaret skulle belysa huruvida nämnden hade dels uppfyllt sin skyldighet att under åren 2005 och 2006 överväga vården enligt LVU och beslutet om reglering av umgänget, dels fattat något beslut om var BB skulle vistas efter det att familjehemsföräldrarna hade separerat.

text: Som sitt remissvar lämnade stadsdelsnämnden ett tjänsteutlåtande som hade upprättats av familjevårdsinspektören EE. I utlåtandet anfördes följande.

text: Bakgrund

text: Östermalms stadsdelsförvaltning dåvarande Sociala distriktsnämnden 2 ansökte 1993-05-19 om att BB skulle beredas vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU, lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga. 1993-06-02 beslutade länsrätten att omedelbart ornhänderta BB enligt

text: 6 §

text: LVU. Föräldrarna, som vid den tidpunkten hade svåra missbruksproblem gömde sig med BB som först i september 1993 återfanns svårt medtagen i Helsingborg. Vården verkställdes 1993-09-20 och BB placerades i jourhem samma dag. Länsrätten tog beslut om vård enligt 2 § L VU I993-10-12. I993-09-23 beslöt distriktsnämnden att inte röja vistelseorten enligt

text: 14 §

text: LVU 2 st 2 p. I maj 1994 upphävdes beslutet. I årsskiftet 1993/94 placerades BB i familjehemmet CC och DD. 1994-11-03 beslöt distriktsnämnden att enligt

text: 14 § 1 st

text: LVU bestämma moderns umgänge med BB till tre timmar en gång per månad. Begränsningen har haft denna omfattning sedan dess. I praktiken har umgänget skiftat. Modern har under perioder haft svåra problem och därför inte kunnat utöva umgänge./- - - / Modern har sedan hennes liv stabiliserats sedan 1996 ansökt om upphörande av LVU samt utökat umgänge vid sju tillfällen. Senast ansökan prövades i högre instans var 2002 då moderns begäran om upphävande av vård och umgängesrestriktioner avslogs i såväl länsrätt och kammarrätt och då prövningstillstånd inte meddelades av Regeringsrätten.

text: Umgängen

text: Umgänget fungerade därefter relativt bra några år. BB krävde att familjehemspappan skulle vara med vid umgängena. Inriktningen var att försöka göra roliga saker tillsammans. Våren 2004 kontaktade modern ett juridiskt ombud för att diskutera umgänget. Ombudet ansåg att det var dags att BB och modern träffades på egen hand utan medverkan av socialtjänst eller familjehemsförälder. BB sa tydligt nej till detta både direkt till modern och till familjevårdsinspektören. BB:s,önskan var som tidigare att familjehemspappan skulle närvara. Följden av BB:s ställningstagande blev att modern under lång tid vägrade träffa BB om han vidhöll att familjehemspappan skulle vara med vid träffarna. BB träffade som hastigast modern i samband med sin födelsedag och till julen 2004. Modern ansåg att det inte var till gagn för vare sig henne eller för BB om familjehemspappan var närvarande vid träffarna. Modern har skickat några kort under den tid som gått sedan de senast träffades. Viss telefonkontakt har förekommit. BB är ledsen, generad och mycket besvärad av att modern vid flera tillfällen utelämnat honom i massmedia. Han upplever det som fruktansvärt jobbigt och tar mycket illa vid sig. Modern ansökte i juni 2005 via ombud att LVU skall upphöra och att umgänget skall utökas och att BB på sikt skall flytta hem. Stadsdelsförvaltningen inledde en utredning enligt SoL

text: 11 kap.

text: 1 och 2 §§. Det visade sig svårt att få till möten med modern. Utredningen förlängdes två gånger då modern uteblev från inbokade möten ett flertal gånger. Sociala distriktsnämnden beslutade 2006-04- 06 att avslå begäran. Modern fullföljde inte sitt överklagande till länsrätten.

text: Överväganden enl. 13 § och 14 § LVU 2005-2006

text: Under 2005 övervägdes vården samt reglering av umgänge 2005-02-10 och 2005-09-15 därutöver fattades ovanstående avslag på upphävande av umgängesbegränsning vilket ju i sig innebär ett övervägande. Under 2006 har vården samt reglering av umgänge övervägts 2006-04-06 samt 2006-11-09. Vården enl.

text: 13 §

text: LVU har i stort sett övervägts enligt lagens krav även om övervägandena under 2006 varit en månad försenade.

text: Umgängesbegränsningen enl.

text: 14 §

text: LVU skall enligt paragrafens 3:e stycke övervägas var tredje månad. Så har inte skett, överväganden har skett i samband med övervägande av vården. Syftet med täta överväganden av umgängesrestriktioner är givetvis att de normalt ska vara tillfälliga lösningar och behållas endast så länge det kan anses nödvändigt. I detta fall har umgängesbegränsningen funnits i 12 år och varit föremål för upprepade överväganden. Normalt skulle nämnden ha ansökt om överföring av vårdnaden till familjehemmet enligt FB

text: 6 kap. 8 §

text: . Familjehemmet har dock inte vågat ta detta ansvar eftersom de då fått driva umgänges- och vårdnadsprocesser utan stöd. En ansökan om särskilt förordnad vårdnadshavare har ansetts mycket provocerande för modern och därmed försvåra ett återupptagande av umgänget. Något umgänge har i praktiken inte förekommit under perioden 2005-2006. Såväl nämnden, modern som BB har varit väl medvetna om situationen. Även om förvaltningens underlåtenhet således inte äventyrat lagens syfte är underlåtenheten oförsvarlig. Den familjehemssekreterare som följt ärendet sedan placeringen 1993 drabbades personligen hårt av Tsunamin i Ostasienjulen 2004. Detta har påverkat såväl handläggning som överföring till den nytillträdda familjehemssekreteraren i februari 2006. Detta fritar dock inte förvaltningen från att det saknats rutiner för kontroll av att uppföljningarna sköts enligt lag. Förvaltningen har därför genomfört en inventering av samtliga placeringsärenden och umgängesbegränsningar för att säkerställa att försummelsen inte upprepas.

text: Familjehemsföräldrarnas separation och placeringsbeslut enl. § 11 LVU

text: Familjehemsföräldrarna CC och DD separerade under våren 2004. CC har en lägenhet på Östermalm och DD på Södermalm. De har hela tiden kunnat samarbeta bra om barnen, såväl BB som deras gemensamma barn. Fram till årsskiftet 2005-2006 hade BB liksom fostersyskonen växelvis boende hos familjehemsföräldrarna. BB har vuxit upp i familjehemmet och i hans medvetande är det hans familj. Stadsdelsförvaltningen bedömde att arrangemanget var förenligt med hans bästa. I LVU finns inga fungerande bestämmelser som täcker denna situation. Stadsdelsnämnden informerades om situationen, men några beslut om flyttning varje vecka har inte förekommit. BB:s svårigheter innebar dock att stadsdelsförvaltningen tillsammans med familjehemsföräldrarna vid årsskiftet 2005-06 bedömde att han behövde en bostad som fast punkt. BB skulle bo hos CC och vara hos DD varannan helg. BB har som andra barn med separerade föräldrar behov av båda två och hans önskan är idag att bo med DD och åka till CC varannan helg. Då detta är BB:s uttryckliga önskan och CC och DD i samråd med stadsdelsförvaltningen kommit fram till att det är det bästa för BB har sociala delegationen 2006-11-09 beslutat att BB enligt 11 § L VU placeras hos DD. LVU-lagstiftningen har inte anpassats till en situation där ett långvarigt placerat barns familjehemsföräldrar skiljer sig. Precis som vid andra skilsmässor kan det behövas olika arrangemang för att komma fram till en bra lösning för barnen. Familjehemsföräldrarna har skött sin separation på ett moget och ansvarsfullt sätt. Stadsdelsförvaltningen har ansett det viktigt att BB inte särbehandlas i förhållande till de andra barnen i familjen. Enligt en modern syn på barn vid separationer är föräldrarnas ansvar gemensamt även efter det de separerat. Förvaltningen har betraktat placeringen som en fortsatt gemensam familjehemsplacering och inte fattat några formella omplaceringsbeslut. Det är svårt att praktiskt ordna exempelvis § 11 beslut om omplacering varje vecka vid växelvis boende. Först hösten 2006 har det stått klart hur boendet stadigvarande bör anordnas. Nämnden har därför 2006-11-09 fattat beslut enligt § 11 LVU.

text: Advokaten FF yttrade sig över remissvaret på AA:s vägnar.

text: Föredraganden inhämtade från stadsdelsförvaltningen vissa ytterligare handlingar i ärendet rörande BB, bl.a. nämndens beslut den 12 juli 2001 om hur BB:s umgänge med AA skulle utövas.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Vid vård med stöd av LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU). Socialnämnden har enligt

text: 14 § första stycket

text: LVU ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt som möjligt tillgodoses. Frågor som rör umgänget brukar som regel kunna lösas genom att en överenskommelse träffas mellan socialförvaltningen och föräldrarna. Socialnämnden har dock enligt

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU getts en möjlighet, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, att besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal skall utövas. Ett beslut med stöd av

text: 14 §

text: LVU i fråga om bl.a. umgänge får överklagas hos länsrätt (

text: 41 § första stycket 3

text: LVU).

text: En socialnämnd skall noga följa den vård som ges barn och ungdomar utanför det egna hemmet. När den unge har beretts vård enligt 2 § L VU skall nämnden enligt

text: 13 § andra stycket

text: LVU minst en gång var sjätte månad överväga om vården fortfarande behövs. Om en socialnämnd har beslutat om umgängesbegränsning enligt

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU skall nämnden minst en gång var tredje månad överväga om ett sådant beslut fortfarande behövs (

text: 14 § tredje stycket

text: LVU). Det an kommer på den tjänsteman vid förvaltningen som handlägger ärendet att till nämnden anmäla hur vården bedrivits och hur den unges och föräldrarnas förhållanden utvecklar sig. Om handläggarens anmälan inte ger anledning till någon förändring av vården eller den beslutade regleringen av umgänget, kan socialnämnden lägga anmälan till handlingarna utan att fatta något formellt beslut.

text: Handläggningen av det aktuella ärendet Det har från år 1994 och framåt funnits beslut angående reglering av umgänget mellan AA och BB på visst sätt. Stadsdelsnämnden begränsade enligt ett beslut den 12 juli 2001 AA:s umgänge med BB ”till tre timmar per månad”. Det har därefter, så vitt framgår av utredningen, inte fattats något beslut som i sak innebär en ändring av denna umgängesbegränsning.

text: Stadsdelsnämnden har ett ansvar för att omedelbart häva beslutet om umgängesbegränsning, om det inte längre föreligger behov av det. Av utredningen framgår att behovet av beslutet har övervägts endast i samband med överväganden av vården. Det är givetvis inte acceptabelt att den i lagen stadgade tremånadersfristen inte har iakttagits, vilket nämnden har vidgått. Nämnden kan inte undgå kritik för bristerna i handläggningen i detta avseende. I remissvaret har angetts att nämnden har genomfört en ”inventering av samtliga

text: placeringsärenden och umgängesbegränsningar för att säkerställa att försummelsen inte upprepas”.

text: Utredningen ger även vid handen att den föreskrivna fristen för övervägande av vården har överskridits något, vilket naturligtvis inte är tillfredsställande.

text: Vad gäller frågan om det förelegat skäl för nämnden att besluta om umgängesbegränsning i det aktuella ärendet vill jag endast anföra följande. JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en domstol eller en annan myndighet har fattat. Inte heller brukar JO ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Omständigheterna är inte sådana att jag har funnit skäl att frångå denna princip i det nu förevarande fallet.

text: AA har i sin anmälan till JO framfört synpunkter på att hon och sonen inte ges möjlighet att träffas ensamma vid de reglerade umgängestillfällena. Det umgänge som förevarit under de senaste åren har, så vitt framgår av utredningen, skett i närvaro av familjehemsfadern DD. Det synes inte förhålla sig på det sättet att stadsdelsnämnden har uppställt ett krav på hans närvaro, utan det har varit ett önskemål från BB:s sida att DD skulle vara med. Vad som har kommit fram i denna del föranleder inte något vidare uttalande från min sida.

text: I anmälan har AA vidare anfört att familjehemsföräldrarna ”är skilda sedan fyra år tillbaka” och att BB bor växelvis hos dem. Med anledning härav vill jag anföra följande.

text: Under år 2004 separerade familjehemsföräldrarna. Efter separationen bodde BB till en början växelvis hos dem. Stadsdelsförvaltningen bedömde att detta var förenligt med BB:s bästa. Stadsdelsnämnden, som informerades om situationen, fattade dock inte något nytt beslut om BB:s placering. Vid årsskiftet 2005/2006 kom förvaltningen och familjehemsföräldrarna tillsammans överens om att BB skulle bo hos CC och att han skulle vara hos DD varannan helg. BB uttryckte därefter önskemål om att få bo hos DD och att han skulle vara hos CC varannan helg. Förvaltningen och familjehemsföräldrarna ansåg att detta var bäst för BB och nämnden fattade den 9 november 2006 beslut om att placera BB hos DD.

text: Som har angetts ovan bestämmer socialnämnden, enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU, hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas under vårdtiden.

text: Om familjehemsföräldrar separerar är det angeläget att nämnden tar ställning till den fortsatta placeringen utifrån vad som är bäst för barnet. Hur barnets fortsatta boende skall ordnas bör i allmänhet avgöras efter en särskild utredning. I många fall torde barnets förhållanden vara väl kända liksom, åtminstone när familjehemmet har fungerat en längre tid, familjehemsföräldrarnas möjlighet att var för sig tillgodose barnets behov. Dessa omständigheter kan naturligtvis påverka själva utredningens omfattning och inriktning. Det är dock viktigt att

text: förändringens betydelse för barnet i olika avseenden belyses. Den nya situationen kan eventuellt motivera andra åtgärder än att flytta barnet, t.ex. stödinsatser av olika slag.

text: När utredningen är klar skall nämnden fatta ett beslut angående barnets fortsatta placering. Om barnet vårdas med stöd av LVU kan vårdnadshavaren överklaga det nya placeringsbeslutet.

text: Om ett barn, efter det att familjehemsföräldrarna har separerat, placeras hos en av dem ligger det i sakens natur att barnet kan ha ett behov av fortsatt kontakt med den andre förutvarande familjehemsföräldern. Detta är som regel frågor som familjehemsföräldrarna löser själva i samråd med handläggaren vid socialförvaltningen. Den fråga som uppkommer i det förevarande fallet är mer speciell, nämligen om det efter familjehemsföräldrarnas separation var möjligt att anordna ett växelvist boende för det barn som hade varit placerat hos dem.

text: Växelvist boende är numera något som är förhållandevis vanligt efter att två föräldrar har separerat. Jag kan inte se att det finns något formellt hinder mot en sådan lösning av barnets boendesituation när det är familjehemsföräldrar som har separerat. En förutsättning är givetvis att det växelvisa boendet är förenligt med barnets bästa (se

text: 1 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: och

text: 1 § femte stycket

text: LVU). Jag vill understryka att detta inte är en fråga som det ankommer på familjehemsföräldrarna att själva besluta om.

text: Mot bakgrund av det anförda borde nämnden ha inlett en utredning för att utröna om det var i överensstämmelse med BB:s bästa att ha ett växelvist boende hos sina tidigare familjehemsföräldrar. Nämndens ställningstagande borde ha kommit till uttryck i ett formellt beslut.

text: När fråga senare uppkom om att BB inte längre skulle ha ett växelvist boende, utan skulle bo hos en av de tidigare familjehemsföräldrarna, borde nämnden åter och utan dröjsmål ha inlett en utredning för att få underlag för att besluta om hans fortsatta placering. Först i november 2006 fattade nämnden ett formellt beslut i saken.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att nämnden, i anledning av familjehemsföräldrarnas separation år 2004, skulle ha fattat ett formellt överklagbart beslut i fråga om BB:s växelvisa boende. Vidare borde nämnden, när det växelvisa boendet upphörde, ha fattat ett beslut om BB:s fortsatta placering tidigare än vad som blev fallet.

text: Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Allvarlig kritik mot Transportstyrelsen för handläggningstiden i ett ärende om körkortsingripande

sammanfattning: Transportstyrelsen fick besked att en person hade godkänt ett strafföreläggande för s.k. drograttfylleri. Det tog mer än ett år för Transportstyrelsen att påbörja handläggningen av ärendet om återkallelse av körkortet. Det dröjsmålet strider både mot skyndsamhetsregeln i 5 kap. 2 § körkortsförordningen (1998:980) och mot de allmänna kraven på handläggning i 7 § förvaltningslagen (1986:223). Transportstyrelsen får allvarlig kritik för sin handläggning.

text: Anmälan

text: AA framförde, som ombud för BB, klagomål mot Transportstyrelsen för handläggningstiden i ett ärende om körkortsingripande. Han uppgav att BB hade gjort sig skyldig till rattfylleri den 11 januari 2010 och erkänt brottet genom att godkänna ett strafföreläggande samt att Transportstyrelsen först den 27 juli 2011 hade återkallat BB:s körkort och bestämt spärrtiden till tolv månader.

text: Utredning

text: Handlingarna i Transportstyrelsens ärende TSTRKK 2010/36440 begärdes in och granskades. Därefter remitterades ärendet till Transportstyrelsen för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i ärendet. I sitt remissvar anförde Transportstyrelsen (generaldirektören CC) följande.

text: Upplysningar om handläggningen av ärendet

text: Om det finns anledning att anta att en körkortshavare inte uppfyller de förutsättningar som gäller för att inneha körkort ska Transportstyrelsen, enligt

text: , skyndsamt utreda dennes lämplighet. Transportstyrelsens tillgång till brottsbelastningsuppgifter regleras i

text: 5 kap.

text: förordningen (

text: ) om vägtrafikregister. Motorn i systemet är Rikspolisstyrelsens skyldighet att underrätta Transportstyrelsen om brott som sägs i 2 §. Uppgifterna sammanställs med aktuell körkortsinformation i ett så kallat registerblad enligt 6 §. Ett registerblad aktualiserar således frågan om ett körkortsingripande. Allmänt kan sägas att hanteringen av körkortsärenden och handlingar i dessa sker helt digitalt. Det förekommer således inga pappersakter och i den mån fysiska handlingar kommer in till körkortsverksamheten registreras och skannas dessa. De läggs sedan in i systemet antingen automatiskt eller av en registrator. Fördelningen av ärenden sker genom att de styrs till olika ärendeköer i ärendehanteringssystemet

text: där utredare eller handläggare hämtar upp ärenden utifrån sin behörighet att handlägga. Det är även möjligt att manuellt fördela och styra om ärenden. Den 30 april 2010 godkände BB ett strafföreläggande avseende drograttfylleri den 11 januari 2010. Den 6 maj 2010 mottog Transportstyrelsen en underrättelse om föreläggandet och ett registerblad framställdes. Handlingen registrerades den 7 maj 2010 på körkortsärende TSTRKK 2010/36440. Ärendet tilldelas utredare den 8 juni 2011 och den 16 juni skickades en underrättelse till BB om att körkortsingripande övervägdes. BB begärde anstånd vid två tillfällen och inkom slutligen med yttrande den 13 juli 2011. Den 27 juli meddelades beslut om återkallelse av körkortet. Beslutet överklagades den 2 september och överlämnades till förvaltningsrätten i Malmö den 7 september. När det gäller handläggningstiden – räknat från framställningen av registerbladet till återkallelsebeslutet – ligger den i nivå med en stor mängd ärenden av motsvarande slag. Handläggningstiderna är för långa men arbetet med att komma i balans och minska ärendeköerna från enhetens uppstart 2010 är inte avslutat. Körkortsenheten gör med anledning av detta riktade insatser för att korta handläggningstiderna. Enheten har sedan våren 2011 ett samarbete med Rikspolisstyrelsen i syfte att snabbare fånga upp underrättelser om förare som agerat särskilt trafikfarligt. Dessutom pågår fortlöpande förbättringar av ärendehanteringssystemet. Arbete pågår också med att effektivisera enhetens arbetssätt och en översyn och uppdatering har gjorts av samtliga enhetens arbetsrutiner.

text: Transportstyrelsens bedömning

text: Handläggningen av BB:s. körkortsärende har varit bristfällig och Transportstyrelsen beklagar detta. Underrättelsen om det brott BB gjort sig skyldig till har legat hos Transportstyrelsen under lång tid utan att någon åtgärd vidtagits. Detta står inte i överensstämmelse med

text: förvaltningslagens

text: krav på handläggning, eller vad som sägs i körkortslagstiftningen, och är därför otillfredsställande. Arbete pågår dock med att effektivisera verksamheten och korta handläggningstiderna.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över Transportstyrelsens remissvar.

text: Bedömning

text: I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs att ett ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Bestämmelsen har tillkommit både av hänsyn till myndigheterna och till den enskilde. Den som får vänta länge på ett betydelsefullt beslut kan förorsakas otrygghet och lidande, kanske också ekonomiska förluster. När det gäller körkortsingripanden finns en särskild reglering i

text: . Regeringen har i den bestämmelsen ålagt Transportstyrelsen att skyndsamt göra en utredning när det finns anledning att anta att en körkortsinnehavare inte uppfyller förutsättningarna för att inneha körkort. Bestämmelsen innebär att Transportstyrelsen ska verkställa utredningen och självfallet också i övrigt handlägga ärendet med förtur. Motivet härtill torde vara att det av trafiksäkerhetsskäl är angeläget att ett ingripande sker snabbt när myndigheterna får en indikation på att körkortshavaren inte längre är lämplig att inneha ett körkort.

text: Den 6 maj 2010 fick Transportstyrelsen besked om att BB godkänt ett strafföreläggande för rattfylleri. Enligt

text: 5 kap. 3 § körkortslagen (1998:488)

text: skulle hans körkort därför återkallas om det inte fanns synnerliga skäl för en annan bedömning (

text: 5 kap. 10 § 2 st. körkortslagen

text: ). I stället för att handlägga ärendet skyndsamt dröjde Transportstyrelsen mer än tretton månader, till den 16 juni 2011,

text: innan man började handlägga ärendet genom att ge BB möjlighet att yttra sig. Efter ytterligare drygt en månad återkallade Transportstyrelsen BB:s körkort.

text: Transportstyrelsen är i sitt remissvar inne på den omorganisation som skedde den 1 januari 2010, då Transportstyrelsen tog över länsstyrelsernas uppgifter inom körkortsområdet. Jag är väl medveten om att denna omorganisation precis som andra liknande förändringar medförde problem. Men omorganisationen kan under inga förhållanden åberopas som ursäkt för den långsamhet som präglat handläggningen i det nu aktuella fallet. När underrättelsen om det godkända strafföreläggandet kom in den 6 maj 2010 ålåg det transportstyrelsen att skyndsamt påbörja handläggningen genom att ge BB tillfälle att yttra sig. Att vänta med den åtgärden i över ett år strider både mot skyndsamhetsregeln i

text: körkortsförordningen

text: 7 § förvaltningslagen

text: . Transportstyrelsen har i sitt remissvar vidgått att handläggningen varit bristfällig och jag kan inte annat än instämma i det omdömet. Transportstyrelsen förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Utmätning

title: En kronofogdemyndighet har utmätt gäldenärens fordran på överskjutande skatt innan den s.k. avitiden gått ut

text: Bakgrund och anmälan

text: I en handling daterad den 21 november 2002 underrättade kronofogdemyndigheten Tel-In AB (bolaget) om sökt utmätning. Enligt underrättelsen skulle det belopp som bolaget hade att betala vara bokfört på kronofogdemyndighetens postgirokonto senast den 6 december 2002 för att bolaget skulle undvika utmätning. Den 2 december 2002 – således innan den s.k. avitiden hade gått ut – beslutade kronofogdemyndigheten att utmäta en bolaget tillkommande överskjutande skatt. Bolaget överklagade utmätningsbeslutet till domstol.

text: Hos JO klagade bolaget bl.a. på att utmätning hade skett innan tiden för betalning hade gått ut. – Bolagets övriga invändningar mot utmätningsbeslutet är i huvudsak sådana att de ligger inom området för vad som prövas av domstol. Därför har jag inte utrett dem.

text: Utredning

text: Den fråga som var aktuell att behandla i JO-ärendet var sådan att den i första hand borde besvaras av dåvarande Riksskatteverket (numera Skatteverket) och inte av kronofogdemyndigheten. I en remiss anmodades Riksskatteverket att yttra sig över frågan om vilken information en gäldenär får i samband med en underrättelse om sökt utmätning i ett enskilt mål om möjligheterna för kronofogdemyndigheten att innan kravtiden har gått ut utmäta eventuell överskjutande skatt.

text: I sitt svar, som kom in till JO den 4 april 2003, anförde Riksskatteverket – kronodirektören AA – följande.

text: I underlaget till bolagets anmälan återfinns den underrättelse om sökt utmätning, daterad den 21 november 2002, som bolaget erhållit. Av underrättelsen framgår att fordringsbeloppet måste vara bokfört på kronofogdemyndighetens postgirokonto senast den 6 december 2002 för att utmätning skall kunna undvikas. I underrättelsen lämnas information om att skulden ändå kan komma att utmätas även om den utsatta betalningsdagen inte gått ut. Det gäller för en speciell situation; nämligen då det blir fråga om s.k. samordnad utmätning enligt

text: 4 kap. 11 § utsökningsbalken

text: . Däremot får gäldenären ingen information om att kronofogdemyndigheten kan komma att göra en utmätning på sätt som skett i detta fall.

text: Utmätningen av bolagets fordran på återbetalning av skatt har skett den 2 december 2002, dvs. innan avitiden den 6 december löpt ut. Utmätningen har skett på så sätt att de återbetalningsbara medlen maskinellt har omhändertagits den 1 december 2002 och att ett maskinellt beslut om utmätning har fattats den 2 december 2002. Enligt ett meddelande från Riksskatteverket den 16 februari 1999 (MEX 1999:3) bör en återbetalning av skatt under sådana förhållanden omhändertas enligt reglerna i

text: 6 kap. 12 § utsökningsbalken

text: . Först när avitiden gått ut kan medlen därefter utmätas. Någon information om att kronofogdemyndigheten kan vidta en sådan provisorisk åtgärd innan avitidens utgång lämnas inte till gäldenären. I detta fall har det inte varit fråga om att kronofogdemyndigheten endast har vidtagit en provisorisk åtgärd. Det har tvärtom varit fråga om en utmätning som inte på något sätt har skiljt sig från utmätningar som görs efter avitidens utgång. För tydlighets skull vill Riksskatteverket därför på nytt anföra att beslutet om utmätning har skett på maskinell väg, dvs. beslutet har tillkommit genom det ADB-system (Redovisningssystem för Exekutionsväsendet, ”REX”) som Riksskatteverket tillhandahåller de olika kronofogdemyndigheterna. Med andra ord har kronofogdemyndigheten således inte haft någon möjlighet att omhänderta medlen i enlighet med

text: 6 kap. 12 § utsökningsbalken

text: och först efter avitidens utgång utmäta medlen.

text: Bolaget kommenterade Riksskatteverkets yttrande.

text: Jag har även tagit del av de beslut som Stockholms tingsrätt och Svea hovrätt fattade sedan bolaget överklagat utmätningsbeslutet. Av intresse här är att hovrätten den 22 maj 2003 (mål nr ÖÄ 1439-03) beslutade att undanröja utmätningen och återförvisa ärendet till kronofogdemyndigheten för vidare behandling. Här återges följande ur hovrättens skäl för beslutet.

text: Enligt

text: 4 kap. 12 § första stycket utsökningsbalken

text: skall underrättelse om utmätning sändas till gäldenären innan utmätning sker. Underrättelsen skall ske så tidigt att gäldenären kan beräknas få tillräcklig tid att bevaka sin rätt. Enligt lagrummets andra stycke behöver gäldenären inte underrättas om det är risk att han skaffar undan eller förstör egendom eller om saken annars är brådskande. Som exempel anges i litteraturen att gäldenären kan väntas lyfta ett tillgodohavande eller står i begrepp att företa en längre resa (Gregow m.fl.,

text: Utsökningsbalken

text: , 3:e uppl. 1999, sid. 146). Om utmätning har skett före tidsfristens utgång, utan att det har förelegat sådana brådskande skäl som anges i lagrummets andra stycke, har utmätningen undanröjts (NJA 1971 sid. 375 och

text: RH 1990:120

text: ). Det förhållandet att det utmätta beloppet var en sådan fordran som avses i

text: 1 § lagen (1985:146)

text: om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter utgör inte skäl att frångå huvudregeln att utmätning kan ske först efter den angivna tidsfristens utgång. Det har heller inte gjorts gällande att det har förelegat någon sådan brådskande omständighet som enligt

text: 4 kap. 12 § andra stycket utsökningsbalken

text: kan utgöra skäl att företa utmätning före tidsfristens utgång. Vid angivna förhållanden har utmätningen inte tillkommit i behörig ordning. Den skall därför undanröjas.

text: Bedömning

text: Det är inte min uppgift att ta ställning till utmätningsbeslutet som sådant; det har ju också prövats av domstol i ordinarie ordning. Min bedömning avser i stället i första hand den fråga som ställdes i remissen till dåvarande Riksskatteverket (numera Skatteverket), nämligen vilken information som ges om möjligheterna för kronofogdemyndigheten att innan avitiden har gått ut utmäta eventuell överskjutande skatt. Remissen byggde emellertid på förutsättningen att

text: kronofogdemyndigheten verkligen hade möjlighet att utmäta på det sätt som skett här. Av hovrättens beslut framgår emellertid att detta inte var fallet. Med en sådan utgångspunkt fanns det inget för kronofogdemyndigheten att informera om i den delen, och den fråga som ställdes i remissen faller därmed.

text: Verket nämnde i sitt remissvar sin rekommendation att kronofogdemyndigheten i en situation som denna i stället vidtar en provisorisk åtgärd med stöd av

text: 6 kap. 12 § utsökningsbalken

text: . Jag uttalar mig – av samma skäl som att jag inte tar ställning till ett utmätningsbeslut – inte om den möjligheten finns, men om detta är verkets uppfattning bör givetvis en upplysning om detta införas i blanketten för underrättelse om sökt utmätning.

text: Till sist vill jag påpeka att det som har hänt tyder på en allvarlig brist i det ADBsystem som kronofogdemyndigheterna använder sig av. Det kan givetvis inte accepteras att utformningen av datasystemet leder till att beslut om utmätning kan komma att fattas utan laglig grund. Jag förutsätter att Skatteverket – om det inte redan har skett – vidtar de åtgärder som krävs för att ändra rutinerna i detta avseende.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Anstalt
Bemötande
Bild- och ljudupptagning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Anmälningar mot Kriminalvården, anstalten Kumla, om kameraövervakning vid urinprovstagning m.m.

text: Anmälningar

text: I anmälningar anförde AA, BB och CC, som var placerade på säkerhetsenheten i anstalten Kumla, klagomål mot att de vid urinprovstagning hade tvingats att klä av sig nakna. De uppgav att de upplevde proceduren som förnedrande, särskilt med hänsyn till att provtagningsrummet var utrustat med övervakningskameror.

text: AA anförde för sin del att ett flertal manliga kriminalvårdstjänstemän var närvarande vid provtagningen och att därutöver en kvinnlig kriminalvårdstjänsteman fanns i omedelbar anslutning till rummet.

text: CC begärde för sin del att JO skulle utreda om intagna i samband med urinprovstagningarna har rätt till en morgonrock som inte någon annan har använt.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälningarna. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret) följande.

text: Anmälan

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har inhämtat yttrande från Region Mitt och säkerhetsgruppen vid huvudkontoret. Av utredningen framkommer bl.a. följande. Det är riktigt att provtagningsrummet på säkerhetsenheten är utrustat med en övervakningskamera. Detta är en del i säkerhetsarbetet vid anstalten Kumla där aktuell enhet utgör högsta säkerhetsklass i svensk kriminalvård. Kameran sitter i provtagningsrummets tak och dokumenterar det som sker i provtagningsrummet. Dokumentationen från den aktuella kameran lagras dolt i systemet. Om anstalten skulle behöva titta på inspelningen måste detta aktivt väljas. Dokumentationen raderas automatiskt efter ca två veckor. På de flesta anstalter innebär urinprov för narkotikakontroll att den intagne i provtagningsrummet anmodas klä av sig naken inför personal. Därefter kontrolleras kroppen okulärt och den intagnes kläder undersöks. I vissa fall tilldelas den intagna

text: en morgonrock att skyla sig med under provtagningen. I vissa fall får den intagna ta på sig delar av de undersökta kläderna och ha dessa på sig under provets lämnande. Vid lämnande av urinprov på säkerhetsenheten på anstalten Kumla ombeds den intagne först att klä av sig alla kläder. Den intagne erbjuds omedelbart att ta på sig en morgonrock. Den intagne behöver således inte vara naken i mer än några sekunder. Om den intagne inte vill ta på sig morgonrocken får den intagne vara naken under provtagningen, vilken pågår i ca två till tre minuter. Någon personlig morgonrock erbjuds inte. Anstalten ser dock till att morgonrocken håller god hygienisk standard genom att ofta byta ut den mot en nytvättad. Alla särskilda provtagningsrum i Kriminalvården är försedda med en uppsättning speglar som innebär att närvarande personal, oftast två i provtagningsrummet, genom speglarna kan följa hur provet lämnas. Ytterligare personal finns som regel utanför provtagningsrummet för att sköta provtagningskön. Vid urinprovstagningarna på aktuell enhet närvarar endast män i provtagningsrummet. Det är riktigt som AA påstår att en kvinnlig anställd befann sig utanför provtagningsrummet. Hon saknade vid tillfället möjlighet att observera intagen som lämnade prov.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 2 kap 9 § lag (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår bl.a. att en intagen skall behandlas med aktning för hans människovärde. Han skall bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Av 2 kap 52 d § KvaL framgår huvudsakligen att en intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna blodurin- utandnings- saliv- svett- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol eller något annat beroendeframkallande medel, något dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen ( 1999:42) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Av 52 c § KvaL omkroppsvisitation eller kroppsbesiktning framgår bland annat att dessa åtgärder mot en kvinna inte får verkställas eller bevittnas av annan än en kvinna, läkare eller legitimerad sjuksköterska. Om möjligt ska vittne närvara. Ytterligare regler om urinprovstagning finns i 39 § KvaF. Av 6 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om prov för drogkontroll (

text: KVFS 2008:4

text: ) framgår att andra prov än blodprov ska tas av kriminalvårdspersonal eller lämnas i närvaro av sådan personal. Om det finns synnerliga skäl för det får dock urinprov lämnas enskilt, om det kan ske utan risk för att provet manipuleras. Av 6 a §

text: KVFS 2008:4

text: framgår att en intagen inte utan medgivande av personal får ta med föremål till rum där urinprov tas. Av de allmänna råden i

text: KVFS 2008:4

text: framgår att om en manlig klient inte vill lämna urinprov i närvaro av kvinnlig personal bör manlig personal närvara istället, om det lämpligen kan ske. JO har också tidigare uttalat att man, om möjligt, bör undvika att manliga intagna undersöks av kvinnliga tjänstemän, även om detta inte uttryckligen anges i KvaL och KvaF. Av

text: 1 § lag (1998:150)

text: om allmän kameraövervakning (LAK) framgår att allmän kameraövervakning ska ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Lämnande av urinprov Kriminalvårdens arbete med att bekämpa narkotika på slutna anstalter och häkten har varit framgångsrikt. Urinprov och annan provtagning är ett viktigt medel för

text: Kriminalvårdens arbete med att se till att anstalter och häkten är en drogfri och utgör en säker miljö. Kriminalvårdens bestämda erfarenhet är att myndigheten genom att arbeta aktivt med provtagning dessutom lyckats öka säkerheten på anstalter och häkten och därmed också tryggheten för såväl intagna som personal. Det är viktigt att urinprovtagningen sker på ett sådant sätt att risken för manipulation av proverna elimineras. Det innebär en balansgång mellan integritetshänsyn och vad som är nödvändigt, olika på olika typer av anstalter och anstaltsavdelningar beroende på verksamhetsinriktning. Det är viktigt med vittne vid provtagningen som skydd för den undersökte mot att åtgärden genomförs på ett otillbörligt sätt. Vittnet kan också skydda den undersökande personalen mot anklagelser om övergrepp eller annat missbruk. Kameraövervakning har en motsvarande funktion. I de aktuella fallen har anstalten Kumla bestämt, för att motverka risken för manipulation av proverna, att de intagna på den aktuella enheten först ska ta av sig alla kläder för att direkt få en morgonrock att skyla sig med under tiden provet lämnas. Anstalten tillser att morgonrocken håller god hygienisk standard. Någon personlig morgonrock erbjuds inte. Det står dock den intagne fritt av tacka nej till erbjudandet. Den kvinnliga personalens närvaro I det aktuella fallet har den kvinnliga anställda befunnit sig utanför rummet. AA har således inte lämnat urinprov inför en kvinna. Anstalten har i det aktuella fallet följt gällande regelverk. Kameraövervakningen Det bör framhållas att urinprov lämnas inför provtagande personal och om möjligt ska enligt lagregeln dessutom ett vittne närvara. Som anförts ovan kan kamerauppföljning vara ett komplement till vittnesfunktionen.

text: AA, BB och CC gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. AA och CC inkom med yttranden. AA anförde att de vårdare som utförde provtagningen i hans fall var mycket professionella och att han inte hade några invändningar mot deras agerande. Det han uppfattade som kränkande var att bli filmad naken i en mycket utsatt situation.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: framgår att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får inte inskränka åtnjutande av denna rättighet annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter.

text: I

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: föreskrivs följande. Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp även i andra fall än som avses i 4 och 5 §§. Var och en är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse och mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller annat förtroligt meddelande.

text: Enligt andra stycket i bestämmelsen är därutöver var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden.

text: Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: framgår att skyddet mot bl.a. kroppsligt ingrepp och mot intrång som innebär övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden får, i den utsträckning som medges i 21–24 §§, begränsas genom lag.

text: Enligt

text: 2 kap. 21 § regeringsformen

text: får begränsningar enligt 20 § göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning.

text: I lagen (

text: ) om allmän kameraövervakning finns bestämmelser om användning av övervakningsutrustning (allmän kameraövervakning). Enligt

text: 1 §

text: ska allmän kameraövervakning ske med tillbörlig hänsyn till enskildas personliga integritet. Av

text: 3 §

text: framgår att upplysning om allmän kameraövervakning ska lämnas genom tydlig skyltning eller på något annat verksamt sätt. Upplysningsplikten gäller även om varken tillstånd eller anmälan krävs för övervakningen och även i de fall då övervakningen avser en plats dit allmänheten inte har tillträde (se

text: prop. 1997/98:64 s. 53

text: De flesta av bestämmelserna i lagen om allmän kameraövervakning gäller inte för övervakning av platser dit allmänheten inte har tillträde. Om kameraövervakning av en sådan plats innefattar automatiserad behandling av personuppgifter är däremot

text: personuppgiftslagens (1998:204)

text: bestämmelser tillämpliga, se

text: 5 §

text: . Av

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: framgår att behandling av personuppgifter, som inte har bearbetats eller strukturerats på ett sätt som påtagligt underlättar sökningar eller sammanställningar i princip får utföras, om den inte innebär en kränkning av den övervakades personliga integritet. Den personuppgiftsbehandling som är aktuell i ärendet är att betrakta som ostrukturerad i den mening som avses i

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: Vid tidpunkten för anmälningarna gällde de bestämmelser i lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt som Kriminalvården redogjort för i remissvaret. Den nämnda lagen, liksom tillämpningsföreskrifterna till den, ersattes den 1 april 2011 av

text: fängelselagen (2010:610)

text: med tillämpningsföreskrifter. Jag redovisar här följande, i ärendet relevanta, bestämmelser i den nya lagen och de nya föreskrifterna.

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade

text: med frihetsberövandet. I 6 § andra stycket i samma kapitel anges att en kontrolleller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Av

text: 8 kap. 6 § fängelselagen

text: framgår att en intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: Enligt

text: 8 kap. 7 § fängelselagen

text: får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning som huvudregel inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska.

text: Enligt

text: 23 § första stycket fängelseförordningen (2010:10)

text: ska vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska, om möjligt, utföras i närvaro av en annan person än den som genomför kontrollen

text: Enligt 8 kap. 5 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ) ska andra prov för drogkontroll än blodprov som huvudregel tas av eller lämnas i närvaro av kriminalvårdspersonal.

text: Bedömning

text: AA, BB och CC var vidpunkten för anmälningarna placerade på normalavdelning i säkerhetsenheten i anstalten Kumla.

text: Säkerhetsenheter finns i anstalterna Kumla, Hall och Saltvik. Kännetecknande för säkerhetsenheterna är bl.a. den goda tillgången på tekniska skyddsanordningar, t.ex. övervakningskameror. Dessa skyddsanordningar möjliggör en hög grad av kontroll av intagna, som gäller i förhållande till alla intagna i enheterna

text: I detta ärende är det fråga om kameraövervakning av ett rum avsett för urinprovstagning. Frågan är om sådan övervakning är kränkande i den mening som avses i

text: 5 a § andra stycket personuppgiftslagen

text: eller olämplig av någon annan anledning.

text: Enligt förarbetena till

text: 5 a § personuppgiftslagen

text: ligger det i sakens natur att tillämpningen av bestämmelsen får bygga på en intresseavvägning, där den övervakades intresse av en fredad, privat sfär vägs mot andra motstående intressen i det enskilda fallet (

text: prop. 2005/06:173 s. 26

text: f.). En fråga som därvid ska ställas är om syftet med kameraövervakningen kan uppnås på något mindre ingripande sätt. Viktiga faktorer i sammanhanget är också hur länge det inspelade materialet sparas och åtkomsten till detta material. Kamerans placering har också betydelse.

text: Urinprovstagning innefattar vissa moment som måste anses särskilt känsliga från integritetssynpunkt. Enligt min mening måste det därför finnas mycket starka skäl för att godta kameraövervakning i ett rum där provtagning äger rum.

text: Kriminalvården har i remissvaret anfört bl.a. att kameraövervakningen är avsedd att förhindra manipulation vid provtagningen, vilken i sin tur syftar till att skapa en drogfri miljö. Därtill kan, enligt Kriminalvården, kameraövervakningen utgöra ett skydd för den undersökte mot att provtagningen genomförs på ett otillbörligt sätt. Av remissvaret framgår vidare bl.a. att den aktuella kameran är placerad i taket och att det inspelade materialet raderas automatiskt efter ca två veckor.

text: Jag har många gånger kunnat konstatera att urinprovstagningarna inom kriminalvården ofta är konfliktfyllda. För att urinprovstagningarna ska vara meningsfulla är det emellertid viktigt att proven inte kan manipuleras. För att förhindra manipulation av urinproven ska dessa normalt lämnas inför provtagande personal och om möjligt ska dessutom ett vittne närvara. Kriminalvården har anfört att kameraövervakning kan vara ett komplement till vittnesfunktionen när det gäller att skydda den intagne mot otillbörligheter. Jag finner inte skäl att ifrågasätta detta. Jag beaktar också att de intagna under alla omständigheter står under noggrann uppsikt vid provtagningarna. Jag finner inte anledning att motsätta mig denna kameraövervakning.

text: CC har för egen del framfört uppfattningen att de morgonrockar som de intagna erbjuds i samband med urinprovstagningen ska vara nytvättade. Kriminalvården har anfört att anstalten ser till att morgonrockarna håller god hygienisk standard. Jag nöjer mig med detta.

text: Det som förekommit i övrigt motiverar inte något uttalande.

text: Ärendet avslutas.