text: Otydlighet i en skriftlig bokningsbekräftelse har ansetts ge resenären rätt att häva avtalet. Avgörande 1998-03-05; 1997-5510

text: V bokade per telefon en enveckas restresa till Costa del Sol i oktober 1997 efter att ha sett arrangören A:s annonsering i en kvällstidning. Han frågade om mat ingick i resan och fick till svar att måltider inte ingick. Resan kostade 1 798 kr. Två dagar senare - tio dagar före avresan - fick han biljetten/bokningsbekräftelsen där det angavs hotellet hette A Ticket. Ingen rumstyp var angiven. Ett par dagar senare bad han en granne, som skulle in till stan, att ordna en katalog så att han skulle kunna se hur hotellet såg ut. Han kunde inte hitta hotellet i katalogen och när han började studera den närmare förstod han att A Ticket betydde att han endast köpt en flygresa. Han ringde till researrangören och fick bekräftat att så var fallet. Han avbeställde då resan eftersom han inte hade någonstans att bo. Halva resebeloppet gick därvid förlorat. V yrkade hos nämnden full återbetalning av vad han betalat.

text: Arrangören bestred yrkandet och anförde att V endast hade bokat en flygbiljett, A Ticket. Om V hade varit osäker om vad detta innebar kunde han ha frågat försäljaren. Avbokningskostnaden drogs av enligt resevillkoren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att researrangören på den bekräftelse som låg till grund för reseavtalet har angivit att inkvartering skulle ske på hotell/lägenhet A Ticket. V har enligt nämndens mening mot denna bakgrund haft fog för sin uppfattning att det i reseavtalet ingick inkvartering på hotell eller i lägenhet. Eftersom researrangören inte har varit villig att fullfölja avtalet och tillhandahålla inkvartering har V haft rätt att häva avtalet. Han har då rätt att erhålla full återbetalning av erlagt belopp. Hans yrkande skall således bifallas.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Fråga om reklamation måste ske på resmålet för att en resenär i enlighet med 19 § paketreselagen skall ha rätt att åberopa fel och erhålla prisavdrag eller skadestånd. Eftersom frågan ansågs vara av principiell betydelse fördes tvisten till behandling av nämnden i plenum.

org: arn

text: 19 § paketreselagen

text: skall ha rätt att åberopa fel och erhålla prisavdrag eller skadestånd. Eftersom frågan ansågs vara av principiell betydelse fördes tvisten till behandling av nämnden i plenum. Avgörande 1998-06-16; 1997-5636

type: rubrik

text: W deltog tillsammans med sin make och två barn i en tvåveckors paketresa till Bulgarien i augusti 1997. Priset för resan var totalt 12 790 kr. I beskrivningen av hotellet i researrangörens katalog angavs bl.a. att ”musik från närliggande barer kan upplevas som störande”. Denna upplysning avskräckte dock inte resenärerna från att boka rum på hotellet eftersom de tidigare hade bott på hotell med motsvarande varningstext utan att bli störda. Under vistelsen i Bulgarien stördes familjen varje natt av ett fruktansvärt diskodunk från ett närliggande diskotek. Familjen stördes även av trafikbuller från en hårt trafikerad huvudgata belägen strax intill hotellet. Någon varning om detta fanns inte i katalogen. Familjemedlemmarnas nattsömn blev kraftigt störd. W yrkade hos nämnden prisavdrag med 6 395 kr för bristerna i inkvarteringen samt ränta enligt

text: räntelagen

type: stycke

text: Arrangören medgav i princip att de påtalade bristerna i inkvarteringen förelegat men bestred yrkandet eftersom resenärerna inte reklamerat på platsen utan först efter hemkomsten. Om klagomålen hade framförts på semesterorten, hade researrangören kunnat vidta åtgärder, exempelvis genom att flytta resenärena till ett annat hotell.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet har avgjorts vid plenum enligt

text: 21 a § förordningen (1988:1583)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resenärerna under vistelsen i Bulgarien har störts kraftigt av musik från ett diskotek och av buller från trafik. De har inte framfört klagomål till reseledningen under de två veckor de har vistats på resmålet. För resan gäller lagen (

text: ) om paketresor samt de mellan Konsumentverket och Svenska Rese- och Turistindustrins Samarbetsorganisation överenskomna allmänna villkoren för paketresor.

text: I 19 § lagen om paketresor föreskrivs: ”Resenären får inte åberopa fel som avses i 15 eller 16 §, om han inte inom skälig tid efter det han märkt felet underrättar arrangören eller återförsäljaren om felet.

text: Utan hinder av första stycket får resenären åberopa fel, om arrangören eller återförsäljaren har handlat grov vårdslöst eller i strid mot tro och heder.

text: Resenärens skyldighet att reklamera enligt första stycket skall framgå tydligt av avtalet.”

text: I propositionen till lagen om paketresor (

text: prop. 1992/93:95 s. 95

text: ) sägs att vad som är ”skälig tid” torde få avgöras från fall till fall. Det kan bero bl.a. på vilken typ av fel det rör sig om och hur svårt eller lätt det är för resenären att komma i kontakt med researrangören eller återförsäljaren. Vidare kan det enligt propositionen få betydelse om resenären haft skäl att anta att den som skulle fullgöra prestationen på platsen skulle åtgärda felet. I övrigt hänvisas för ledning av tillämpningen till förarbetena till

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: och

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: I

text: 17 § konsumenttjänstlagen

text: föreskrivs att konsumenten skall underrätta näringsidkaren om felet inom skälig tid efter det han märkt eller bort märka felet. I propositionen till lagen (

text: prop. 1984/85:110 s. 216

text: f ) anförs att det i allmänhet bör kunna fordras att konsumenten ganska omgående gör åtminstone en ytlig granskning av resultatet i de fall detta är möjligt. Konsumenten kan åberopa tillfälliga omständigheter av personlig natur som giltig ursäkt för att han inte märkt ett fel och därmed inte påtalat ett fel tidigare än som skett. För en konsument kan det framstå som tveksamt om felet är sådant att det kan åberopas. Han kan behöva rådgöra med någon som är insatt i reklamationsfrågor innan han avgör om han ska reklamera. I praktiken innebär detta att det får godtas att det kan förflyta en i vissa fall ganska lång tid innan konsumenten reklamerar mot ett fel som inte märks vid en mer ytlig granskning.

text: I propositionen till

text: konsumentköplagen

text: finns ett uttalande av ungefärligen samma innebörd (se

text: prop. 1989/90:89 s. 112

text: f).

text: I de allmänna villkoren för paketresor anges i punkt 7.1: ”Resenären får inte åberopa fel i vad han har rätt att fordra till följd av avtalet, om han inte inom skälig tid efter det att han märkt eller bort märka felet underrättar arrangören eller återförsäljaren om felet. Detta bör om möjligt ske på resmålet.”

text: Nämnden konstaterar att det varken i lagen om paketresor eller i de allmänna resevillkoren stipuleras någon ovillkorlig skyldighet för resenären att reklamera omgående på resmålet. I lagen om paketresor anges det att reklamation skall ske inom skälig tid. Detta krav upprepas i resevillkoren och där görs därutöver tillägget att reklamation om möjligt bör ske på resmålet.

text: Det är i ärendet klargjort att reklamation har skett först två dagar efter hemkomsten. Frågan är om en reklamation, som inte framförs förrän två dagar efter avslutad resa, kan anses ha skett inom skälig tid.

text: Vid tolkning av begreppet "skälig tid" i konsumentlagstiftningen bör det enligt nämndens mening göras en koppling mellan typen av vara/tjänst och reklamationsfristen. Enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: och

text: konsumentköplagen

text: har näringsidkaren i princip en rätt att avhjälpa ett fel. Någon uttrycklig sådan rätt finns inte enligt lagen om paketresor. Däremot föreskrivs i

text: 20 §

text: lagen om paketresor en skyldighet för arrangören eller hans lokala representant att, om resenären framför klagomål som inte är obefogade, vidta åtgärder för att finna en lämplig lösning. Vid köp av en vara och vid utförande av en tjänst har konsumenten i allmänhet nytta av varan/tjänsten under en längre tid. Ett fel kan

text: därför avhjälpas till gagn för konsumenten också relativt långt tid efter köpet eller tjänstens utförande. En paketresa har resenären däremot utnyttjat i sin helhet i och med att han eller hon återkommer till avreseorten. Om reklamation vid paketresor inte framförs under vistelsen på resmålet, får näringsidkaren aldrig någon möjlighet att avhjälpa felet.

text: Begreppet "skälig tid" bör därför kunna ha olika innebörd i olika situationer. Detta bör gälla såväl vid köp, som vid tjänster och paketresor. Det som vid köp av en viss vara under vissa förhållanden är att betrakta som "skälig tid" kan i en annan köpsituation betraktas såsom alltför lång tid för reklamation. På motsvarande sätt bör tidsfristen för reklamation av en paketresa - såsom ju också sägs i förarbetena till lagen om paketresor - kunna variera från fall till fall. I allmänhet bör dock fristen för reklamation av en resa vara relativt kort och reklamation bör som regel framföras till ansvarig representant för researrangören under vistelsen på resmålet. Skälet härtill är att en resa är utnyttjad i sin helhet redan i och med hemkomsten och att det därför är i det närmaste omöjligt för arrangören att vidta åtgärder för att rätta till ett fel efter att resan avslutats.

text: Detta synsätt överensstämmer också med den allmänna principen om skyldighet för en skadelidande att själv begränsa sin skada. Denna princip gäller också för resenärer (se

text: prop. 1992/93:95 s. 52

text: ). Enligt nämndens mening begränsas inte en skada om resenären medvetet underlåter att framföra klagomål till den som är ansvarig för arrangemanget. Det är enligt nämndens mening inte rimligt att resenären skall få ekonomisk ersättning för ett fel som arrangören velat och kunna rätta till om han bara fått kännedom om felet. Ett sådant förhållningssätt skulle i längden dessutom kunna drabba konsumenterna som kollektiv, eftersom det skulle kunna föranleda bolagen att höja priserna för att kompensera sig för denna typ av krav.

text: Det kan däremot givetvis förekomma situationer där det inte är rimligt att kräva att reklamation skall ske redan under vistelsen på resmålet för att den skall anses ha skett inom skälig tid. När det t.ex. är fråga om en kortvarig resa kan det vara orimligt att kräva att resenären skall använda den knappa tiden till att söka reda på någon representant för arrangören. Om det under en paketresa har uppstått ett fel som inte går att avhjälpa - en teaterföreställning har t.ex. ställts in eller en viss utställning visar sig vara stängd - bör det inte heller krävas reklamation under resan. Såsom framgår av förarbetena till lagen om paketresor (

text: prop. 1992/93:95 s. 95

text: ) bör det också kunna tillmätas betydelse om resenären haft skäl att anta att den som skulle fullgöra prestationen på platsen skulle avhjälpa felet eller om det varit svårt för resenären att nå någon representant för arrangören. Finns det skäl för resenären att anta att någon åtgärd ändå inte kommer att vidtas - man har kanske utan resultat redan framfört andra klagomål - eller skulle det ta mycket tid i anspråk att söka reda på någon representant för arrangören, bör reklamation efter hemkomsten kunna anses ha skett inom skälig tid.

text: I det förevarande ärendet har W uppgivit att hon och familjen utsattes för kraftiga störningar under vistelsen, vilka allvarligt påverkade familjens utbyte av semestern. Enligt nämndens mening torde arrangören ha haft goda möjligheter att avhjälpa dessa problem på platsen, exempelvis genom byte till ett bättre beläget hotell. W har emellertid över huvud taget inte under två veckors vistelse på

text: resmålet tagit upp problemen med någon representant för arrangören. Hon har inte gjort gällande att det skulle varit svårt att komma i kontakt med arrangören under vistelsen och hon har inte visat att hon haft skäl att anta att arrangören inte kunde eller ville avhjälpa felet. Inte heller i övrigt har W anfört några omständigheter som skulle kunna ursäkta att reklamation skett först efter hemkomsten.

text: W kan mot denna bakgrund inte anses ha reklamerat inom skälig tid. Hennes yrkande skall därför inte bifallas.

text: Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, tretton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var inte enig i sitt avgörande. Tre reservationer antecknades enligt följande.

text: 1. En avdelningsordförande anförde:

text: Som majoriteten anfört är frågan i ärendet huruvida en reklamation som inte framförts förrän två dagar efter avslutad resa kan anses ha skett inom skälig tid.

text: Utgångspunkten för bedömningen av den frågan är att researrangören gjort sig skyldig till ett avtalsbrott. Arrangören har inte tillhandahållit ett researrangemang som i alla avseenden uppfyllt de åtaganden som researrangören haft till följd av reseavtalet.

text: I sådana fall anges i lagtexten i

text: paketreselagen

text: att reklamation skall ske ”inom skälig tid” (jfr i övrigt vad majoriteten anfört om innehållet i lagtext, förarbeten och avtalsvillkor). Det bör observeras att även om reklamation sker omedelbart när resenären märkt avtalsbrottet, det i fall som det förevarande inte finns möjlighet för researrangören att avhjälpa skadan för den tid som redan förflutit då reklamationen sker. De störningar som varit kan inte göras ogjorda eller på annat sätt neutraliseras. Redan av detta skäl är det orimligt att W skulle helt förlora sin rätt att göra gällande anspråk på ersättning bara därför att hon inte reklamerat på resmålet.

text: Men det finns också andra, tungt vägande skäl för att hon inte skall anses ha förlorat rätten till ersättning.

text: I lagtexten till

text: paketreselagen

text: används uttrycket ”inom skälig tid” för att ange reklamationsfristens längd. Varken i lagtexten eller i förarbetena till lagen anges eller ens antyds att det innebär något krav på att reklamation skall ske på resmålet. Något sådant krav finns inte heller i resevillkoren. Där finns endast en rekommendation om att reklamation ”bör om möjligt ske på resmålet”.

text: Vidare bör beaktas hur det i lagtexten använda uttrycket ”inom skälig tid” förhåller sig till andra i lagtext använda uttryck varigenom tidslängder bestäms (t.ex. i reklamationsregler). Om lagstiftaren önskat uttrycka krav på att reklamation måste ske genast när felet upptäckes, används i lagtext i regel uttrycken ”genast” eller ”omedelbart”. Vill lagstiftaren att lite längre men ej alltför lång tid skall stå till förfogande används i stället uttrycket ”skyndsamt” eller liknande. Jämfört med dessa båda fall innebär uttrycket ”inom skälig tid” att längre tid står till förfogande. ”Inom skälig tid” kan således inte innebära detsamma som ett krav på ”genast” eller ”omedelbart” eller ens ”skyndsamt”.

text: Det finns också anledning att jämföra lagtextens uttryck ”inom skälig tid” med det till grund för lagtexten liggande EG-direktivets reklamationsregel. I den senare används uttrycket ”on the spot”. Att den svenska lagstiftaren inte har tagit med detta uttryck kan inte ges annan tolkning än att den svenska lagstiftaren avsett att ej lägga fast något krav på reklamation på resmålet.

text: Att mot denna bakgrund utan stöd av en uttrycklig lagregel eller avtalsvillkor om det ålägga resenären en skyldighet att reklamera på resmålet vid påföljd att resenären annars drabbas av förlust av all rätt att göra gällande krav på grund av fel i researrangemanget finner jag alltför

text: långtgående, särskilt i ett konsumentförhållande. Jag finner därför att den ifrågavarande reklamationen skett ”inom skälig tid”. Enligt min mening har därför W rätt att göra sina ersättningskrav gällande.

text: Arrangören har medgivit att störningar förelegat i form av musik från närliggande barer och i någon mån fordonstrafik. Samtidigt har arrangören åberopat att man i sin katalog varnat för musikstörningarna. Mot denna bakgrund finner jag att W för störningarna bör tillerkännas ett mindre prisavdrag. På beloppet bör beräknas ränta enligt reglerna i

text: räntelagen

text: 2. En ytterligare avdelningsordförande reserverade sig enligt följande:

text: Jag delar den bedömning som avdelningsordförande A har gjort i sin skiljaktiga mening i frågan om W har reklamerat inom skälig tid. Till de skäl som avdelningsordförande A därvid har anfört vill jag dock tillägga följande.

text: Jag finner att arrangörens opreciserade påstående om att bolaget hade kunnat ordna ett annat boende för W och hennes familj som motsvarade deras förväntningar, om W hade framfört sina klagomål under vistelsen på resmålet, inte kan tillmätas någon betydelse vid prövningen. Arrangören har nämligen inte på något sätt styrkt detta påstående. Enligt min mening kan man följaktligen inte, såsom reklamationsnämndens majoritet har gjort, utgå från att researrangören på ett godtagbart sätt hade kunnat avhjälpa ett fel i arrangemanget.

text: Härtill kommer att en resenär, enligt min mening, vid störningar av detta slag bör ha rätt att dröja ganska länge med att klaga till researrangören. Dels kan ju störningarna variera från dag till dag, dels skall tiden under en kortare semesterresa i första hand rimligen användas till annat än söka upp representanter för researrangören för att klaga på brister i arrangemanget.

text: Eftersom W enligt min mening sålunda får anses ha reklamerat i tid, skall hennes klagomål prövas i sak. I den frågan gör jag följande bedömning.

text: Med beaktande av att det ifrågavarande hotellet är beläget i närheten av en tätort och på grund av de reservationer som researrangören har tagit in i resekatalogen om risken för störningar i form av musik från näraliggande barer finner jag att det inte är visat att de störningar som W har utsatts för kan anses värre än vad hon hade anledning att förvänta sig. Även jag lämnar därför W:s yrkanden utan bifall.

text: 3. Tre övriga ledamöter anförde följande reservation:

text: Innan frågan om reklamation berörs måste utredas huruvida avtalsbrott föreligger, dvs. om fel i varan eller tjänsten är för handen.

text: Anmälaren med familj, i åldrarna 14 till 45 år, har yrkat prisavdrag med 6 395 kr för brister i inkvarteringen. Som grund härför har hon anfört att familjen stördes varje natt av ett fruktansvärt diskodunk från ett närliggande diskotek. Familjen stördes även av den hårt trafikerade huvudgata som gick strax intill hotellet. Enligt beskrivningen i katalogen angavs att ”musik från närliggande barer kan upplevas som störande”. Denna upplysning avskräckte inte resenärerna från att boka hotellet eftersom de tidigare hade bott på hotell med motsvarande varningstext utan att bli störda.

text: Arrangören har bestritt yrkandet i dess helhet. Som grund härför har bolaget anfört att skäl för prisavdrag inte föreligger. Bolaget har därtill anfört att reklamation skett för sent. Som goodwill har dock 600 kr utbetalats. Bolaget har till utveckling av sitt bestridande anfört att det i det aktuella fallet rört sig om musik från närliggande bar och inte från något diskotek. I katalogbeskrivningen anges att musik från närliggande barer kan upplevas som störande. Slutligen har bolaget anfört att man på den karta över området som finns i katalogen tydligt kan se hur hotellet är beläget.

text: Bolaget har, som ovan redovisats, anfört att reklamation skall göras inom skälig tid. Om så hade gjorts hade bolaget omedelbart vidtagit åtgärder för att försöka flytta familjen. Detta uttalande från bolagets sida kan, enligt vår mening, inte tas till intäkt för att bolaget medgivit fel i resetjänsten utan snarare att man från bolagets sida försöker se till att det erhållna boendet motsvarar gästernas subjektiva förväntningar, bara man får möjlighet härtill.

text: Rätt till prisavdrag enligt

text: 16 § lagen (1992:1672)

text: om paketresor förutsätter att det är något fel i den avtalade tjänsten. En bedömning över vad som avtalats mellan parterna torde få göras utifrån objektiva kriterier. Bolaget har ett ansvar för att resan håller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig utifrån vad som har förevarit i samband med avtalets ingående. Det är resenären som får anses ha bevisbördan för att inkvarteringen inte håller vad som har utlovats. Arrangören ansvarar för uppgifter om resans egenskaper som han lämnat vid marknadsföringen eller annars före köpet. I förevarande fall har arrangören i sin resekatalog upplyst om närliggande barmusik och att denna kan upplevas som störande. Anmälaren har vidgått att de tagit del av varningstexten. Enligt vår mening har de då också haft anledning att räkna med störningar. Även hotellets placering i förhållande till annan bebyggelse och gatumiljö har framgått av marknadsföringsmaterialet. Några uppgifter i avtalsögonblicket som skulle förta verkan av de skrivna uppgifterna har inte påtalats. Av

text: 5 § nämnda lag

text: framgår dock att kataloger och broschyrer som tillhandahålls resenären skall innehålla tydlig och begriplig information. Enligt vår mening är förevarande information inte tillräckligt tydlig, speciellt inte vad avser störningar från trafiken. Anmälaren med familj har haft anledning att räkna med vissa störningar, men inte av den grad som de faktiskt har fått utstå. Med hänsyn till det anförda finner vi således att anmälaren mot arrangörens bestridande visat att visst fel i resan föreligger.

text: Vad avser den fråga som härefter inställer sig, dvs. frågan om klagandena underrättat arrangören om felet inom skälig tid finner vi, på samma grunder som avdelningsordförande A anfört, att så får anses vara fallet. Vi instämmer även i avdelningsordförande A:s bedömning att visst mindre prisavdrag bör tillerkännas anmälaren.

type: avgorande


text: I ärendet har nämnden tagit ställning till hur många mil en begagnad bil torde ha körts samt till betydelsen av hur bilens mätarställning angivits i köpeavtalet. Avgörande 1998-06-02; 1997-5825

text: I februari 1997 köpte G en Ford Escort XR3i av 1985 års modell för 32 400 kr. Bilens mätarställning uppgavs vara 12 500 mil. I det mellan parterna upprättade köpekontraktet angavs dock ingen mätarställning i den för detta ändamål avsedda rutan. Däremot angavs i den för uppgift till försäkringsbolaget avsedda rutan att mätarställningen var just 12 500 mil. Efter köpet fann emellertid G gamla fakturor och besiktningsprotokoll i bilen av vilka framgick att bilens mätarställning i juni 1990 varit 9 774 mil och i december 1991 3 108 mil. Eftersom bilens vägmätare var av den typ som ”slår runt” efter 9 999 mil gjorde G gällande att detta visade att bilen redan år 1991 hade körts mer än 13 000 mil. G yrkande hos nämnden hävning av köpet.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde i denna del av ärendet att man inte garanterat mätarställningen och att uppgift om denna utelämnats i köpekontraktet just på grund av att uppgiften var osäker.

text: Nämnden gjorde i denna del av ärendet följande bedömning:

text: Enligt nämndens mening måste en bilköpare normalt kunna förutsätta att en bilhandlare är informerad om bilens verkliga körsträcka. Köparen bör också kunna förvänta sig att på ett tydligt sätt blir upplyst om bilhandlaren i ett enskilt fall inte är informerad om denna, eller har anledning att misstänka att den informationer han har inte är korrekta.

text: Det framgår enligt nämndens mening – bl.a. då det synes ha stått klart för parterna att körsträckan inte överensstämde med vägmätarställningen och då uppgift om att mätarställningen var 12 500 mil enligt köpeavtalet lämnats till försäkringsbolaget – av utredningen att en uppgift om att bilens körsträcka var 12 500 mil förekommit vid köpet. Nämnden anser inte att det utgör en tillräckligt tydlig upplysning om att en uppgiven körsträcka är osäker att, så som här skett, uppgift om mätarställning utelämnas i köpeavtalet. Bolaget får därför anses bundet av den uppgift om att bilens körsträcka var 12 500 mil som förekommit.

text: När det så gäller bilens verkliga körsträcka så konstaterar nämnden att de uppgifter om dess mätarställning vid olika tillfällen som G åberopat är väl förenliga med att mätaren ”slagit runt” inte en, utan två gånger. Mot bakgrund av detta finner nämnden utrett att bilens verkliga körsträcka i vart fall överstigit den vid köpet uppgivna i sådan grad att bilen får anses behäftad med fel i detta avseende och att felet dessutom får anses vara väsentligt för G. Han bör därför vara berättigad att häva köpet.

text: Vid beräkningen av vilket belopp G vid hävningen bör vara berättigad att återfå beaktar nämnden inte endast den ränta på erlagd köpeskilling som G är berättigad till och det avdrag för nytta han haft av bilen som han har att vidkännas (se

text: 44 § konsumentköplagen

text: ), utan även att G bör vara berättigad till viss ersättning för reparationskostnader. ---------------- Nämnden finner vid en sammantagen bedömning av dessa omständigheter att bolaget vid hävningen skäligen bör återbetala hela köpeskillingen, 32 400 kr, till G.


text: Fråga om en bil som direktimporterats har ett lägre värde än en bil som importerats av en generalagent. Avgörande 1998-04-30; 1997-5918

text: I februari 1996 köpte J en Mercedes-Benz 230 E av 1989 års modell för 126 200 kr. Bilens mätarställning var 16 400 mil. Vid köpet uppgav försäljaren att bilen ”gått” i Göteborg. Senare fick J emellertid veta att bilen inte hade importerats till Sverige av generalagenten. J gjorde gällande att sådana bilar har ett värde som är 30 - 40% lägre än bilar som importerats av generalagenten. Dessutom saknade bilen nackstöd bak. J yrkade hävning av köpet alternativt prisavdrag med 50 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att det inte var någon skillnad i värde mellan den aktuella bilen och en bil som importerats av generalagenten. Bolaget gjorde också gällande att vissa bilar som importerats av generalagenten också saknade nackstöd bak.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden konstaterar till att börja med att själva det faktum att en bil inte importerats genom generalagenten för märket inte kan anses innebära att den är behäftad med fel (jfr nämndens beslut i ärende 1997-0460). J har emellertid gjort gällande att den aktuella bilen, som en följd av detta förhållande, haft ett lägre värde än om den hade importerats genom generalagenten och att den åtminstone i något avseende har en lägre utrustningsstandard.

text: När det gäller bilens värde så anser nämnden inte att det finns stöd för att generellt säga att bilar som inte importerats genom generalagenten har ett lägre värde än bilar som importerats genom generalagenten. En bils värde får därför istället bestämmas på grundval av individuella faktorer, som årsmodell, körsträcka, utrustning och skick samt i vilken mån dess historik är tillgänglig och därmed kan utgöra ett stöd vid bedömningen av t.ex. körsträcka och skick. Den aktuella bilen har sålts som ny i Sverige och därefter, såvitt framkommit, också brukats i Sverige. Vid detta förhållande, då inte heller något annat framkommit som tyder på att den avviker från motsvarande bilar som importerats genom generalagenten och då den sålts till ett relativt lågt pris finner nämnden inte visat att det faktum att bilen inte importerats genom generalagenten innebär att dess värde vid köpet varit lägre än vad J med fog kunnat förutsätta. Bilen har således inte varit behäftad med fel i detta avseende.

text: När det så gäller bilens utrustningsstandard så finner nämnden inte, mot bolagets bestridande visat att det faktum att bilen saknat nackstöd bak inneburit att den avvikit från motsvarande bilar som importerats av generalagenten. Bilen har således inte heller i detta avseende avvikit från vad J med fog kunnat förutsätta och har alltså inte heller varit

text: behäftad med fel i detta avseende. Med hänsyn till det ovan sagda kan J:s yrkande inte bifallas.


title: Fråga om vilken kompensation en konsument har rätt till vid leveransförsening (14 § konsumentköplagen).

text: 14 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1998-05-20; 1997-6427

text: I maj 1997 beställde P en ny bil. Den skulle tillverkas under augusti och levereras i mitten av september. I början av september sålde han sin gamla bil. I slutet av september fick han beskedet att bilen skulle komma att levereras först i mitten av november. Efter flera påstötningar gick bolaget med på att kompensera P för den försenade leveransen med 2 500 kr. Han var dock inte nöjd med detta belopp. Leveransförseningen hade, förutom att P varit utan bil en längre tid, inneburit bl.a. att han fått ställa in en planerad semesterresa. P yrkade skadestånd på grund av leveransförseningen med 20 000 kr. Han yrkade dessutom ersättning för kostnader för resor till och från arbetet med 1 200 kr.

text: Bolaget bestred yrkandena och anförde att P godtagit en ersättning om 2 500 kr för den försenade leveransen samt att P hade kunnat minska olägenheter genom att inte sälja sin gamla bil förrän han fått den nya .

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt att P beställt en bil för leverans i mitten av september och att leveransen blivit försenad.

text: P har uppgett att han har mottagit 2 500 kr av bolaget som kompensation för leveransförseningen. Han har vidare uppgett att han har meddelat bolaget att han inte skulle låta sig nöjas med kompensationen, utan att han avsåg att föra ärendet vidare för att det skulle prövas om han hade rätt till ytterligare kompensation.

text: Bolaget har uppgett att man kompenserat P med 2 500 kr. Bolaget synes vara av den uppfattningen att i och med att P tagit emot kompensationen, skulle parterna ha ingått ett avtal innebärande att saken inte skulle prövas ytterligare.

text: Nämnden anser att om det har erbjudits en kompensation och konsumenten har mottagit denna skall det ankomma på näringsidkaren att visa att konsumenten, genom att motta vad som erbjudits, har avsagt sig möjligheten att föra saken vidare. Detta kan näringsidkaren göra t.ex. genom att förete ett dokument där konsumenten och näringsidkaren avtalar att en angiven tvistefråga ej skall prövas vidare.

text: I förevarande fall anser nämnden inte att bolaget har visat att det förhållandet att P har mottagit 2 500 kr av bolaget innebär att han har ingått ett avtal med innebörden att han har avsagt möjligheten att få kompensationsfrågan prövad ytterligare. Denna fråga kan således prövas av nämnden.

text: Enligt

text: 14 § konsumentköplagen (1990:932)

text: har en konsument vid leveransförsening under vissa förutsättningar rätt till ersättning för den skada han lider. Denna ersättning är enligt

text: 32 § samma lag

text: ett skadestånd för utgifter, inkomstförlust, prisskillnad vid s.k. täckningsköp etc. där ersättningen har karaktären av kompensation för utlägg som konsumenten har ådragit sig i anledning av säljarens dröjsmål. Enligt lagens förarbeten (

text: prop. 1989/90:89 s. 42

text: och

text: ) kan därutöver ersättning i vissa situationer utgå även för att konsumenten inte kunnat utnyttja en vara på avsett sätt. Skador av rent ideell natur som obehag, olust och irritation över det

text: besvär som ett kontraktsbrott kan vålla ersätts dock inte. Ifråga om sådana olägenheter av annat slag, såsom följdförluster, vilka har samband med konsumentens planer för användningen av den köpta varan kan kravet på orsakssamband mellan avtalsbrottet och skadan väsentligt begränsa säljarens ansvar. P:s planer för hur bilen skulle användas kan inte anses ha stått klara för säljaren. Hans yrkande om ersättning för förlorad semester kan mot denna bakgrund inte bifallas.

text: Av utredningen framgår att han och familjen har haft utgifter för SL-kort med 1 200 kr. Detta utlägg har han dock kompenserats för genom de 2 500 kr han redan har erhållit från bolaget.


text: En av ett telefonbolag ensidigt företagen ändring av villkoren, som enbart meddelats abonnenterna genom upplysning i media, har ansetts oskälig. Avgörande 1998-05-26; 1997-6437

text: S tecknade ett tolvmånaders mobiltelefonabonnemang i juni 1997. Den 1 januari 1998 införde bolaget en s.k. öppningsavgift om 40 öre per samtal. S yrkade hos nämnden fastställelse av att han hade rätt att säga upp abonnemanget och rätt att slippa betala någon öppningsavgift efter den 1 januari 1998. S åberopade därvid att hans kostnader för telefonsamtal skulle kunna komma att öka kraftigt efter införandet av öppningsavgiften.

text: Bolaget bestred yrkandet och åberopade att man vid införandet av öppningsavgiften följt abonnemangsavtalets bestämmelser om ändring av villkoren samt att man samtidigt infört möjlighet till samtalsrabatt med upp till fyrtio procent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att bolaget genom en pressrelease den 9 oktober 1997 till eter- och pressmedia underrättade abonnenterna om införandet av nya villkor fr.o.m. den 1 januari 1998.

text: Nämnden anser att bestämmelsen i punkten 14.1 i villkoren om att pris eller avgift för abonnemang eller samtal får ändras i och för sig omfattar införandet av en öppningsavgift. Nämnden anser däremot att införandet av en av bolaget ensidigt företagen ändring av villkoren enbart genom meddelande i media, i enlighet med vad som anges i bestämmelsen, generellt sett får anses oskälig mot abonnenterna. Nämnden anser därför och med hänsyn till övriga omständigheter i ärendet att tillämpningen av punkten 14.1 i det utförande den fått i vart fall inte kan anses skälig gentemot S när det gäller införandet av en öppningsavgift. Han bör vid angivet förhållande inte anses skyldig att betala någon sådan avgift för sina samtal om han säger upp sitt abonnemang till omedelbart upphörande. Han bör därvid slippa betala fasta månadsavgifter för tiden efter uppsägningen.

text: Nämnden rekommenderade bolaget att godta en uppsägning av abonnemanget till omedelbart upphörande och att avstå från att kräva S på öppningsavgifter efter den 1 januari 1998. Vidare rekommenderade nämnden bolaget att återbetala vad S eventuellt redan hade betalat i form av öppningsavgifter och att avstå från krav på fasta månadsavgifter för tiden efter uppsägningen.


text: Fråga om hur ett skötselråd i klädesplagg skall tolkas samt huruvida ersättning skall utgå för plagg som missfärgats vid tvätt. Avgörande 1998-06-02; 1997-6574

text: A köpte i september 1997 ett set barnkläder. Tröjan var röd med en vit kaninapplikation på magen samt hade en röd- och vitrutig krage och bandkantning. Byxan var röd. Tvättrådet i plaggen angav maskintvätt 40 grader. Det angavs också att plaggen skulle tvättas med liknande färger. A tvättade plaggen tillsammans med ljus kulörtvätt. Plaggen färgade av sig och förstörde en skjorta och en tröja. Kaninen på den inköpta tröjan samt det rödvitrutiga tyget blev rosa. Hon klagade hos säljaren som godtog reklamationen av barnplaggen. Säljbolaget ville emellertid inte ersätta de anfärgade kläderna, eftersom dessa enligt säljarens mening inte borde ha tvättats tillsammans med det röd-vita setet. A yrkade hos nämnden ersättning för de anfärgade plaggen med 1 187 kr.

text: Säljbolaget anförde att man ville att nämnden skulle uttala sig i frågan och att man ämnade rätta sig efter nämndens beslut.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Nämnden har granskat barnplaggen (tröjan och byxorna) och konstaterat att den röda färgen har fällt på den vita applikationen och på det rödvitrutiga tyget på kragen och kantbanden. Detta har skett trots att A uppger sig ha följt skötselrådet vid tvätt. Plaggen är därmed att betrakta som felaktiga. Säljaren har även betalat tillbaka pengarna för dem.

text: Nämnden har vid granskning av den skadade tvätten (brunbeige skjorta och mellanblå tröja med vitt i knappslån) konstaterat viss anfärgning av röd färg. Enligt skötselrådet i de röda barnplaggen kan tvätt ske tillsammans med liknande färger. Nämnden finner emellertid att färgen hos de skadade plaggen jämfört med de starkt röda barnplaggen inte kan anses vara liknande färger och att plaggen därför inte borde ha tvättats tillsammans med barnplaggen. A:s yrkande lämnas därför utan bifall.

text: Två ledamöter reserverade sig mot beslutet och anförde följande:

text: Det är ostridigt att den röda färgen i plagget har fällt och anfärgat applikationen, det rödvitrutiga tyget i kragen och kantbanden samt en ljusblå tröja och en beige skjorta.

text: Väl är plagget försett med upplysning om att det ska tvättas med liknande färger men eftersom applikationen, kragen och kantbanden delvis är vita anser vi att A hade anledning att förvänta sig att den röda färgen inte skulle färga av sig. Hon kan därför inte lastas för det inträffade.

text: Enligt vår mening bör företaget ersätta henne även för den värdeminskning som anfärgningen på tröjan och skjortan har inneburit. Ersättningen kan skäligen bestämmas till 300 kronor.


title: Fråga om skadeståndsskyldighet förelegat för den som hjälpt en kamrat med trädfällning och därvid orsakat skada - kamraten har ansetts likställd med en arbetstagare (6 kap. 4 § skadeståndslagen).

text: 6 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). Avgörande 1998-04-30; 1997-6650

text: W skulle fälla träd på tomten till sin sommarstuga. Eftersom han på grund av sjukdom inte kunde utföra arbetet själv bad han en arbetskamrat hjälpa honom på fritiden. Arbetskamraten missbedömde tyngden på ett av träden vilket fick till följd att fallriktningen blev en annan än han beräknat. Trädet föll på ett intilliggande växthus som skadades. W yrkade att ersättning skulle utgå ur arbetskamratens ansvarsförsäkring.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde som grund för bestridandet att försäkringstagaren genom sitt handlande, ur skadeståndsrättslig synpunkt, kunde likställas med en arbetstagare i förhållande till W och att sådana synnerliga skäl som krävs för att en arbetstagare skall bli skadeståndsskyldig inte förelåg.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 4 kap. 1 § skadeståndslagen

text: svarar en arbetstagare endast för skador som vållas i tjänsten om det finns synnerliga skäl med hänsyn till handlingens beskaffenhet, arbetstagarens ställning, den skadelidandes intresse och övriga omständigheter. Med arbetstagare likställs, enligt

text: 6 kap. 4 § samma lag

text: , den som för annans räkning utför arbete under omständigheter liknande dem som förekommer i anställningsförhållanden.

text: Först gäller frågan om W:s arbetskamrat är att betrakta som arbetstagare i detta avseende. I förarbetena till

text: 6 kap. 4 § skadeståndslagen

text: uttalas att det är naturligt att tillämpa s.k. principalansvar (se

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ) när familjemedlemmar och vänner vederlagsfritt biträder varandra med att utföra arbetsuppgifter. En förutsättning anges dock vara att det varit naturligt att istället anlita en utomstående person för uppgiften. Som ett exempel nämns när en person i egen regi uppför en sommarstuga eller utför reparationsarbeten på sin villa med hjälp av familjemedlemmar eller vänner. Däremot framhålls att bestämmelsen inte bör tillämpas vid mer vardagliga göromål (se

text: prop. 1972:5 s. 474

text: ). De ifrågavarande motivuttalandena tar uttryckligen sikte på tillämpningen av

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: men det finns inget, varken i lagtext eller förarbeten, som motsäger att de angivna omständigheterna också skall tillämpas på situationer som faller under

text: 4 kap. 1 § samma lag

text: . Det kan visserligen ifrågasättas om syftet bakom bestämmelsen i 6 kap. 4 § gör sig lika starkt gällande vid tillämpningen av 4 kap. 1 § som vid tillämpningen av 3 kap. 1 §. Någon möjlighet att göra skillnad mellan dessa båda fall antyds dock varken i lagtext eller förarbeten.

text: I detta fall är det fråga om fällning av tre tämligen stora träd. För en sådan uppgift är det naturligt att anlita en utomstående och kunnig person och det kan inte alls betraktas som ett mer vardagligt göromål. Till följd härav och med hänsyn till omständigheterna i övrigt finner nämnden att W:s arbetskamrat vid tillämpningen av

text: 4 kap. 1 § skadeståndslagen

text: skall likställas med en arbetstagare.

text: Härefter gäller frågan om W:s arbetskamrat ändå är skadeståndsskyldig på grund av det finns synnerliga skäl. I ärendet har inte framkommit något som tyder på att arbetskamraten varit

text: grovt vårdslös. Inte heller i övrigt har det framkommit några omständigheter som gör att det kan anses föreligga synnerliga skäl.

text: Det sagda leder till att W:s arbetskamrat inte är skadeståndsskyldig. W:s yrkande kan därför inte bifallas.


title: SJ har ansetts skyldig att ersätta en resenär för förlusten av en resväska som stulit ur en låst sovvagnskupé. Tillämpning av 2 kap. 3 § järnvägstrafiklagen.

text: 2 kap. 3 § järnvägstrafiklagen

text: . Avgörande 1998-05-08; 1997-6714

text: J reste i september 1997 tillsammans med en väninna med tåget från Stockholm till Gällivare. Resenärerna hade betalt extra för att få ha en sovkupé för sig själva. De förvarade sitt bagage i sovkupén, som de låste, när de begav sig till restaurangvagnen. När de ett per timmar senare återvände till kupén visade det sig att J:s väska var borta. Tågmästaren tillkallades genast. Han genomsökte vagnarna utan resultat. Som tänkbar förklaring uppgav tågmästaren att några huvudnycklar kunde vara i omlopp. Den stulna resväskan innehöll nyinköpta kläder, fotoutrustning och smycken med stort affektionsvärde. J yrkade ersättning för det förlorade godset med 18 000 kr. Hon gjorde gällande att SJ brustit i sina säkerhetsrutiner.

text: SJ bestred yrkandet och anförde att J inte, i enlighet med vad som föreskrivs i

text: järnvägstrafiklagen

text: , visat att förlusten uppkommit till följd av fel eller försummelse från SJ:s sida .

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att J:s resväska har förvarats i en låst sovvagnskupé och att den har stulits därifrån. Någon åverkan har såvitt framgår inte skett på sovvagnsdörren utan någon har med hjälp av nyckelkort eller huvudnyckel gått in i den låsta kupén och tillförskansat sig väskan. SJ har inte bestritt att stölden har gått till på det sätt som J har uppgivit.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § järnvägstrafiklagen (1985:192)

text: är järnvägen ansvarig för egendom som går förlorad endast om fel eller försummelse ligger järnvägen till last. SJ är ansvarig för att ordentliga säkerhetsrutiner finns och att dessa följs. Nämnden finner att försummelse måste ligga SJ till last eftersom någon har kunnat gå in i den låsta kupén med hjälp av nyckel. SJ får därför hållas ansvarig för den förlust som J har gjort. Någon invändning mot det yrkade beloppets storlek har inte gjorts av SJ. J:s yrkande skall således bifallas.


title: Fråga huruvida konsumentköplagen eller konsumenttjänstlagen är tillämplig beträffande avtal om köp samt installation av ett villalarm. Även fråga om reklamation gjorts inom skälig tid samt om ett företag kan anses ha en skyldighet att tillhandahålla reservdelar.

text: Fråga huruvida

text: konsumentköplagen

text: eller

text: konsumenttjänstlagen

text: är tillämplig beträffande avtal om köp samt installation av ett villalarm. Även fråga om reklamation gjorts inom skälig tid samt om ett företag kan anses ha en skyldighet att tillhandahålla reservdelar. Avgörande 1998-05-28; 1997-6732

text: K köpte i januari 1990 ett villalarm för 13 500 kr. Larmet skulle enligt en överenskommelse med säljarbolaget vara försett med åskskydd. År 1994 förstördes larmet vid ett kraftigt åskväder. K lät ett annat företag åtgärda felet och fick då veta att larmet inte var försett med åskskydd. Sommaren 1997 förstördes återigen larmet under ett åskväder. Det var då inte längre möjligt att köpa reservdelar eftersom säljarbolaget slutat tillverka larmet och dessutom hade avyttrat sin larmavdelning. K yrkade hos nämnden att säljarbolaget skulle avhjälpa felen på larmanordningen. Som grund för yrkandet anförde K dels att larmet inte i enlighet med vad som avtalats var försett med åskskydd, dels att säljaren måste anses vara skyldig att tillhandahålla reservdelar.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde bl.a. att reklamation inte skett inom skälig tid samt att bolaget varken hade någon avtalad eller laglig skyldighet att tillhandahålla reservdelar under en så lång tid som drygt sju år efter köpet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: K köpte villalarmet den 29 januari 1990 av bolaget och larmet installerades i mars samma år. Installationen utfördes på uppdrag av bolaget och kan inte anses vara endast en biförpliktelse för bolaget (jfr

text: prop.1984/85: 110

text: Konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: är därför tillämplig på avtalet i sin helhet.

text: Enligt

text: 10 § konsumenttjänstlagen

text: är en tjänst felaktig om resultatet avviker från sådana uppgifter av betydelse för bedömningen av tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet som kan antas ha inverkat på avtalet och som i samband med avtalets ingående eller annars vid marknadsföringen har lämnats av näringsidkaren.

text: Köparen har uppgivit, vilket inte har bestridits av motparten, att säljaren vid avtalets ingående hade utlovat att villalarmet var försett med åskskydd. Så var emellertid inte fallet och larmet har därför varit behäftat med fel i köprättslig mening.

text: Enligt

text: 17 § konsumenttjänstlagen

text: skall en konsument underrätta säljaren om ett fel inom skälig tid efter det att han märkt eller bort märka felet. Konsumenten kan normalt inte göra gällande fel senare än två år från det att uppdraget avslutades. Vad gäller arbete på bl.a. byggnader kan dock nämnas att en reklamation får ske upp till tio år efter det att uppdraget avslutades. Enligt 18 § förlorar dock konsumenten rätten att åberopa felet om denne inte reklamerar inom den föreskrivna tiden.

text: Felet uppdagades 1994 då väsentliga delar i larmet förstördes på grund av ett åskväder. Köparen reklamerade emellertid inte felet förrän den 21 oktober 1997. K har, eftersom han först efter drygt tre år reklamerat felet, försummat sina chanser att göra gällande det fel som larmet varit behäftad med.

text: Nämnden går därmed över till att pröva om ett företag har en skyldighet att tillhandahålla reservdelar avseende ett villalarm drygt sju år efter det att larmet installerades. Avtalet föreskriver ingen skyldighet för säljaren att tillhandahålla reservdelar till köparen. Att rent principiellt ålägga företag en sådan skyldighet skulle, enligt nämndens mening, leda till alltför långtgående ekonomiska konsekvenser för företagen. Mycket talar för att dessa kostnader i slutändan skulle övervältras på konsumenterna. Nämnden anser därför inte att K har rätt att kräva att bolaget avhjälper felet med villalarmet på den grunden att bolaget inte längre kan tillhandahålla reservdelar.

text: Med det anförda avslår nämnden K:s yrkande.


text: Brister i försäkringsbolags information om vad som behöver göras för att en hemförsäkring skall gälla när försäkringstagaren flyttar har medfört att försäkringstagaren ansetts ersättningsberättigad trots att skada inträffat i en bostad som inte var angiven i försäkringsbrevet. Avgörande 1998-06-12; 1998-0007

text: I hade en hemförsäkring som avsåg hennes bostad i Stockholm. I januari 1997 begärde I:s son, B, för moderns räkning adressändring hos försäkringsbolaget eftersom I vistades större delen av tiden på en annan ort. I juni kontaktade B åter försäkringsbolaget för att kontrollera att adressändringen genomförts och för att få bekräftat att I var försäkrad på den andra orten eftersom hon hade flyttat dit. Den 30 juni upphörde kontraktet på I:s lägenhet i Stockholm att gälla. Försäkringens förfallodag var den 1 september 1997. I slutet av augusti totalförstördes I:s bostad på den nya orten genom brand. I yrkade att försäkringsbolaget skulle utge ersättning med 178 000 kr under åberopande av att försäkringen var gällande vid tidpunkten för branden.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde att I:s adress i Stockholm vid skadetillfället var angiven som bostad i försäkringsbrevet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt i ärendet att I:s son, B, i januari 1997 kontaktade försäkringsbolaget och begärde att avisering skulle ske till en adress i Landsbro eftersom hans mor ofta vistades där. Det är vidare ostridigt att I därefter flyttat permanent från Stockholm till Landsbro.

text: I har - obestritt - uppgivit att B i juni 1997 kontaktade försäkringsbolaget för att kontrollera adressändringen och bekräfta att hon definitivt skulle vara försäkrad i Landsbro. Nämnden finner inte skäl att ifrågasätta I:s uppgifter i den delen. Enligt nämndens mening har det därför, i vart fall i juni 1997, stått klart för Länsförsäkringar att I avflyttat permanent från det i försäkringsbrevet angivna försäkringsstället. Mot denna bakgrund får det anses åligga försäkringsgivaren att informera om vad försäkringstagaren har att iaktta för att flytta sin försäkring. Då någon sådan information inte lämnats skall I:s yrkande bifallas.


text: Fråga om en tandvårdsförsäkrings giltighet. Avgörande 1998-12-30; 1998-0101

text: H yrkade hos nämnden fastställelse av att han var berättigad till ersättning ur en tandvårdsförsäkring.

text: Försäkringsgivaren bestred yrkandet och gjorde gällande att nämnden borde avvisa ärendet eftersom odontologisk sakkunskap var nödvändig för att tvisten skulle kunna avgöras.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det föreligger inte skäl att avvisa ärendet.

text: Även om bolaget inte uttryckligen har påstått att försäkringsavtalet grundas på oriktiga eller ofullständiga uppgifter får yttrandet från bolaget enligt nämndens mening förstås så att bolaget hävdar att H:s tandvårdsförsäkring inte är gällande.

text: Av försäkringsvillkoren, under allmänna bestämmelser tredje stycket, framgår att till grund för avtalet ligger de uppgifter som försäkringstagaren eller den behandlande tandläkaren på dennes uppdrag har lämnat. Ansvaret för att de odontologiska uppgifterna är riktiga vilar på den behandlande tandläkaren och om någon uppgift är oriktig eller ofullständig kan försäkringsavtalet bli ogiltigt, dvs. ingen ersättning utbetalas från försäkringen.

text: Nämnden konstaterar att den behandlande tandläkaren i detta sammanhang har skilda uppgifter; dels företräder han försäkringsgivaren såsom dennes ombud och riskbedömare, dels lämnar han uppgifter på försäkringstagarens uppdrag. Denna dubbla roll är inte invändningsfri och kan i vissa situationer innebära olyckliga konsekvenser.

text: Av utredningen framgår det inte att H själv eller den behandlande tandläkaren på hans uppdrag har lämnat några felaktiga uppgifter. Om någon odontologisk uppgift är oriktig eller ofullständig drabbas enligt villkoren försäkringstagaren av detta. Det är, enligt nämndens mening, inte rimligt att försäkringstagaren skall drabbas av konsekvenserna av en felbedömning som inte han kan lastas för, utan som snarare förorsakats av försäkringsgivarens eget ombud. Nämnden ställer sig mycket tveksam till denna villkorskonstruktion och anser att bolaget härigenom fått alltför vida ramar för att begränsa sitt ansvar.

text: Sammantaget finner nämnden att tandvårdsförsäkringen för H får anses vara gällande och ersättning bör därför lämnas i enlighet med villkoren i övrigt.


text: Säljaren av en jacka som krympt när den kemtvättas enligt plaggets skötselmärkning har ansetts skyldig att låta köpet gå åter. Avgörande 1998-06-17; 1998-0355

text: A köpte i augusti 1996 en jacka för 995 kr. Materialet i jackan var 70 % ull och 30 % andra fibrer. Jackan var skötselmärkt med kemtvätt P. I november 1997 lämnade hon in jackan för tvätt. Efter tvätten hade jackan krympt. A klagade över tvättresultatet hos både tvätteriet och säljaren av jackan. A yrkade hos nämnden ersättning för jackan med 995 kr.

text: Tvätteriet bestred yrkandet och anförde att jackan hade kemtvättats enligt skötselmärkningen.

text: Säljföretaget, som bestred yrkandet, uppgav att leverantören hade låtit tvätta en jacka av samma kvalitet utan att någon krympning hade skett. Företaget ansåg att jackan hade blivit felbehandlad hos tvätteriet.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat jackan och konstaterat den påtalade krympningen. Med stöd av tidigare erfarenhet av krympningar på jackor med material av denna typ innehållande 30 % andra fibrer anser nämnden att övervägande skäl talar för att jackan inte har tålt att kemtvättas enligt skötselmärkningen. Någon felaktig eller ovarsam behandling hos tvätteriet synes således inte vara orsaken till krympningen.

text: Nämnden anser i stället att detta är något som säljföretaget bör svara för. Omständigheterna är sådana att A bör ha rätt att häva köpet. Med hänsyn till den nytta hon får anses ha haft av jackan bör hon få tillbaka 700 kr av det hon betalat för jackan.


title: Fråga om försäkringsgivares ansvarsfrihet när försäkringstagaren vid tecknandet av försäkringen lämnat oriktiga uppgifter om sitt hälsotillstånd och samband saknas mellan dessa uppgifter och ett senare inträffat försäkringsfall (6 och 9 §§ försäkringsavtalslagen). Eftersom frågan ansågs vara av principiell betydelse fördes tvisten till behandling av nämnden i plenum.

text: och

text: 9 §§

text: försäkringsavtalslagen

text: ). Eftersom frågan ansågs vara av principiell betydelse fördes tvisten till behandling av nämnden i plenum. Avgörande 1998-07-13; 1998-0379

text: T skadades i en trafikolycka i augusti 1990 med en näsfraktur och en whiplashskada som följd. I mars 1991 tecknade hon en grupplivförsäkring med förtidskapital. I samband med försäkringens tecknande fyllde hon i en hälsodeklaration där hon uppgav att hon var fullt arbetsför samt att hon under de senaste tre åren inte behandlats eller kontrollerats på grund av någon skada eller handikapp. Hon svarade även nej på frågan om hon under de senaste tre åren anlitat läkare eller annan sjukvårdspersonal. I november 1995 insjuknade hon hastigt i en svår lungsjukdom. I september 1996 erhöll hon sjukbidrag på grund av lungsjukdomen. Detta anmälde hon till försäkringsbolaget i oktober 1996 och begärde utbetalning av förtidskapitalet.

text: Efter T:s anmälan vidtog försäkringsbolaget sedvanlig utredning och fick då bl.a. kännedom om trafikolyckan i augusti 1990 och de besvär T drabbats av. Eftersom T inte hade uppgivit dessa omständigheter vid sin ansökan om försäkring ansåg försäkringsbolaget att hon hade lämnat oriktiga uppgifter. Om bolaget hade haft kännedom om besvären, hade försäkringen inte beviljats med förtidskapital. Enligt bolaget saknade frågan huruvida orsakssamband förelegat mellan de oriktiga uppgifterna och det senare inträffade försäkringsfallet, orsakat av lungsjukdomen, betydelse. Försäkringsbolaget ansåg sig inte skyldigt att betala ut försäkringsersättning.

text: T yrkade hos nämnden förpliktelse för försäkringsbolaget att utbetala förtidskapitalet.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 6 § lagen (1927:77)

text: om försäkringsavtal (FAL) är försäkringsgivaren fri från ansvarighet om försäkringstagaren, utan att ha varit i god tro, har lämnat oriktig uppgift och det kan antas att försäkringsgivaren med kännedom om det rätta förhållandet inte skulle ha meddelat försäkring. I

text: 9 §

text: FAL föreskrivs att en oriktig uppgift skall vara utan verkan i fråga om försäkringsgivarens ansvarighet om denne känt till eller bort känna till det rätta förhållandet eller om den omständighet som den oriktiga uppgiften avsåg var utan betydelse för försäkringsgivaren.

text: Nämnden har under senare tid haft att pröva ett antal ärenden där den omständighet som den oriktiga uppgiften avsett har saknat samband med det senare inträffade försäkringsfallet och det aktualiserats att, med visst stöd av

text: 9 §

text: FAL, anse försäkringsgivaren skyldig att betala ersättning trots att försäkringstagaren lämnat oriktiga uppgifter utan att vara i god tro. Frågan om försäkringsgivarens bundenhet i sådana fall har ansetts vara av sådan betydelse att nämnden har företagit det ifrågavarande ärendet till avgörande i plenum enligt

text: 21 a § förordningen (1988:1583)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden.

text: Av utredningen i ärendet framgår att T i mars 1991 tecknade en försäkring med förtidskapital. I den till ansökan fogade hälsoförklaringen angav hon att hon under de tre senaste åren inte

text: anlitat läkare eller annan sjukvårdspersonal. Det framgår emellertid av handlingarna i ärendet att T inom den efterfrågade treårsperioden sökt läkare för nackbesvär vid ett par tillfällen under år 1989 samt att hon i augusti 1990 varit inblandad i en trafikolycka och därvid ådragit sig en näsfraktur samt tilltagande stelhet och värk i nacken. Även i samband med trafikolyckan har hon behandlats av läkare samt varit sjukskriven en kortare tid.

text: I november 1995 insjuknade T i en allvarlig lungsjukdom och erhöll i september 1996 sjukbidrag på grund av sjukdomen. Det är denna sjukdom som föranlett frågan om rätt till förtidskapital.

text: Nämnden konstaterar att det är utrett att T lämnade oriktiga uppgifter när hon tecknade försäkringen samt att de omständigheter som de oriktiga uppgifterna avsett saknar samband med det senare inträffade försäkringsfallet, orsakat av lungsjukdomen.

text: Försäkringsbolaget, som anfört att den aktuella försäkringen är en grupplivförsäkring som inte kan beviljas med förhöjd premie eller i övrigt individuella villkor, har påstått att bolaget inte skulle ha beviljat försäkring med förtidskapital om bolaget hade känt till de omständigheter som T förtigit.

text: T har inte själv påstått att hon varit i god tro när hon lämnade de oriktiga uppgifterna och nämnden kan inte finna att utredningen ger stöd för att så skulle ha varit fallet. Det kan därför inte antas att T har lämnat oriktig uppgift till försäkringsgivaren i god tro. Enligt nämndens mening saknas anledning anta annat än att bolaget, i enlighet med sitt påstående, med kännedom om de rätta förhållandena inte skulle ha meddelat försäkring. Förutsättningarna för att bolaget skall vara fritt från ansvarighet enligt

text: 6 §

text: FAL är därmed uppfyllda. Frågan är då om bolaget likväl, med stöd av

text: 9 §

text: FAL, kan anses bundet av försäkringsavtalet. Nämnden anser, mot bakgrund av vad bolaget uppgett, att det inte kan antas att de omständigheter som de oriktiga uppgifterna avsåg var utan betydelse för bolaget. Det förhållandet att samband saknas mellan de oriktiga uppgifterna och det senare inträffade försäkringsfallet ändrar inte denna bedömning.

text: Nämnden finner på grund av det anförda att T:s yrkande inte kan bifallas.

text: ---------- Nämnden (nämndens ordförande, vice ordförande, tretton avdelningsordförande samt sex övriga ledamöter) var i enig i sitt avgörande.


text: Fråga om vilken ersättning en researrangör har rätt till när en skidresenär, som upplysts om att snöbrist rådde på resmålet, avbokat resan två veckor före avresedagen. Avgörande 1998-05-08; 1998-0423

text: L och en väninna bokade en skidresa till Saalbach. Cirka två veckor före avresan kontaktades L av researrangören som meddelade att det var snöbrist i Saalbach och att resan i stället skulle gå till Zell am See. Eftersom L och hennes medresenär ansåg att förhållandena i Zell am See var betydligt sämre än i Saalbach ville de inte delta i resan dit. Researrangören lät därvid L avboka resan mot att hon betalade kostnaden för avbeställningsskyddet, 150 kr per person, jämte 15 procent av resans pris, 465 kr per person. L yrkade hos nämnden återbetalning av dessa belopp.

text: Researrangören bestred yrkandet. Resan till Saalbach var inte inställd men arrangören avrådde resenärer från att resa dit eftersom det var grönt i backarna. Bolaget lämnar inga snögarantier. Eftersom resenärerna valde att avboka resan skall en avbokningskostnad utgå enligt de allmänna resevillkoren.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Researrangören har såvitt framgår inte lämnat någon snögaranti för resan till Saalbach. Bolaget har, när det stod klart att det inte förelåg några gynsamma förhållanden för skidåkning i Saalbach, erbjudit de resenärer som så önskade att istället delta i en resa till Zell am See. Möjlighet har dock funnits att delta i den ursprungliga resan till Saalbach. Eftersom L har valt att avboka resan till Saalbach när det stod klart för resenärerna att det var snöbrist på resmålet finner nämnden att hon bör betala en viss avbokningsavgift. Däremot finner nämnden att avgiften för avbeställningsskyddet, som är en frivillig försäkring som inte ingår i priset för resan, bör återbetalas när avbokning sker före avresan av andra skäl än sådana som omfattas av avbeställningsskyddet. Researrangören bör således återbetala 300 kr till L.


title: Köparen av en dator, som upprepade gånger lämnats till säljaren för reparation utan att felen har kunnat åtgärdas, har ansetts berättigad att häva köpet. Köparen har därvid fått vidkännas avdrag för den nytta hon haft av datorn (44 § konsumentköplagen).

text: 44 § konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1998-10-21; 1998-0605

text: A köpte i januari 1996 en dator för 25 079 kr inklusive vissa tillbehör. Från avlämnandet och ett och ett halvt år framåt uppstod fel hos datorn av skilda slag - den gick inte alltid att starta, den låste sig och lampan till batteriindikatorn fungerade inte. Vidare uppstod fel på Internetrespektive faxfunktionen. Datorn lämnades vid flera tillfällen till säljaren för åtgärd men antingen gick felen inte att rätta till eller återkom de. A betalade sammanlagt 1 500 kr för säljarens reparationsförsök. A yrkade hos nämnden hävning av köpet samt återbetalning av vad hon hade betalat för säljarens åtgärder.

text: Säljaren bestred yrkandet och invände att de inträffade felen berodde på felaktig användning av programvaran.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: A har uppgivit att hon fick problem med den dator hon hade köpt av bolaget redan när hon skulle starta upp den för första gången. Hon har haft den inlämnad ett flertal gånger för åtgärdande av fel. Bolaget har invänt att problemen med Internet och faxfunktionen berodde på A:s sätt att handha datorn och inte på några fel som bolaget har att svara för.

text: I utredningen finns ett brev från leverantören där det framgår att den typ av dator som A har kunde ha ”kvalitetsproblem”. Det har även medgivits av säljaren att problem med systemlåsningar och strömbrytaren förekom på den aktuella modellen. A har uppgivit att hon hade just de problem som påtalades i brevet från leverantören.

text: Nämnden konstaterar att A:s dator har varit inlämnad ett flertal gånger för reparation bl.a. på grund av att systemet låste sig. En konsument skall inte behöva tåla att en säljare gör upprepade försök att åtgärda fel. Därtill kommer att de fel som leverantören betecknar som kvalitetsproblem inte har avhjälpts. A har även uppgivit att problemet med låsningarna fortfarande finns kvar. Nämnden anser att felen på datorn är av så väsentlig betydelse för A att hon är berättigad att häva köpet.

text: Enligt

text: 44 § konsumentköplagen (1990:932)

text: skall köparen - vid hävning av ett köp - betala skälig ersättning för den nytta som hon eller han har haft av varan. Säljaren är - å sin sida skyldig att betala ränta till köparen från den dag säljaren tog emot betalning till dess återbetalning sker.

text: Av förarbetena till nämnda paragraf i

text: konsumentköplagen

text: prop. 1989/90:89

text: Ny konsumentköplag s. 159 f) framgår att ersättning för nytta bör utgå endast i de fall där köparen annars skulle få en fördel av varan på säljarens bekostnad. Vid bedömningen bör även hänsyn tas till de besvär och kostnader som säljarens kontraktsbrott har inneburit för köparen.

text: Nämnden anser att A bör vidkännas ett avdrag för den nytta hon ändock har haft av datorn under den tid som har förflutit från köpet. Att så varit fallet styrks av att hon själv anfört att

text: hon inte kunde lämna ifrån sig datorn för reparation på grund av att hon var i stort behov av den. Nämnden anser att A, utöver att hennes rätt till ränta från säljaren kvittas mot säljarens rätt till ersättning för den nytta hon haft av datorn bör vidkännas ytterligare avdrag för nyttan. Enligt nämndens bedömning bör hon få tillbaka skäligen ansedda 20 000 kr för datorn.

text: Nämnden anser vidare att säljaren inte har varit berättigat att ta betalt för de åtgärder som bolaget företagit med anledningen av felen på datorn. A är således berättigad att få tillbaka vad hon har betalat för bolagets åtgärder med yrkat belopp, 1 500 kr.

text: Nämnden rekommenderade således bolaget att - mot återfående av datorn med tillbehör betala sammanlagt 21 500 kr till A.


title: En fotograf har inte, utan att särskilt avtal träffats därom, ansetts vara skyldig att låna ut negativen till den som beställt en fotografering. Tillämpning av 49 a § upphovsrättslagen. Även fråga om rätt till prisavdrag vid dröjsmål med leveransen.

text: 49 a § upphovsrättslagen

text: . Även fråga om rätt till prisavdrag vid dröjsmål med leveransen. Avgörande 1998-06-03; 1998-0610

text: L beställde våren 1997 bröllopsfotografering hos en fotograf. Han betalade 2 760 kr. I samband med beställning av vissa förstoringar påtalade han att han inte var nöjd med ljussättningen på några av bilderna. Fotografen lovade att rätta till detta vid kopieringen. En månads leverans utlovades med det kom att dröja två månader innan han fick fotografierna, som dessutom visade sig inte ha den utlovade kvalitén. L yrkade hos nämnden prisavdrag med 1 500 kr samt rätt att få låna negativen.

text: Fotografen medgav omleverans men ville inte låna ut negativen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Vad till en början beträffar L:s begäran att av fotografen utfå de aktuella negativen konstaterar nämnden följande. Enligt

text: 49 a § första stycket lagen (1960:729)

text: om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk (

text: upphovsrättslagen

text: ) har den som framställt en fotografisk bild uteslutande rätt att framställa exemplar av bilden; denna rätt gäller oavsett om bilden används i ursprungligt eller ändrat skick och oavsett vilken teknik som används. Men bortsett härifrån anses gälla att vid porträttbeställning äganderätten till negativen tillkommer fotografen och inte beställaren; detta om inte parterna har träffat något särskilt avtal i saken. I det aktuella ärendet har inte framkommit att något sådant avtal har träffats. Fotografen är därför inte skyldigt att lämna ut negativen till L. (Se rättsfallet

text: NJA 1982 s. 23

text: , där Högsta domstolen fann att tidigare gällande rätt för beställaren till fotografisk bild inte avsåg äganderätten till negativet.)

text: Vad i övrigt gäller L:s yrkanden i ärendet konstaterar nämnden följande. Fotografen har erbjudit sig att kopiera om bilderna på annat laboratorium, att betala frakten för albumet, att tillhandahålla ett helt nytt album samt, som extra kompensation, att tillhandahålla två förstoringar. Såvitt nämnden kan bedöma får de påtalade felaktigheterna anses avhjälpta när dessa erbjudanden har verkställts. L bör därför inte kunna göra anspråk på några ytterligare påföljder för fel i ifrågavarande tjänster.

text: Den långa leveranstiden har dock inneburit att fotografen har varit i dröjsmål med leveransen av fotografierna. L bör härför vara berättigad till ett prisavdrag med ett belopp som skäligen kan bestämmas till 500 kr.


title: Fråga om köparens rätt till omleverans enligt 26 § konsumentköplagen.

text: 26 § konsumentköplagen

text: . Avgörande 1998-07-17; 1998-0674

text: S köpte ett Internetmodem för PC med vilket följde ett faxprogram utan kostnad. S reklamerade köpet på grund av att vare sig modemet eller faxprogrammet passade till hennes Macintoshdator. Säljaren medgav byte av modemet till ett som var avpassat för Macintosh. Med det nya modemet följde enligt säljaren inte något faxprogram. Hon fick, trots detta, ett faxprogram av säljaren utan kostnad. Det nya modemet fungerade, men däremot inte faxprogrammet. S, som gjorde gällande att hon hade rätt att få ett faxprogram eftersom hon köpt ett Internetmodem, yrkade hos nämnden förpliktelse för säljaren att leverera ett nytt, fungerande faxprogram.

text: Bolaget bestred yrkandet men erbjöd S att häva köpet.

text: S accepterade inte erbjudande om hävning.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är tvistigt om erbjudandet om leverans utan kostnad av ett faxprogram vid köp av ett internetmodem även gällde vid köp av modem avsett för Macintosh. Trots detta har bolaget utan kostnad levererat ett faxprogram avsett för Macintosh till S som dock av okänd anledning inte har kunnat få detta program att fungera helt tillfredsställande på sin dator.

text: Enligt

text: 26 § konsumentköplagen (1990:932)

text: har köparen rätt att kräva att säljaren avhjälper fel eller företar omleverans, om det kan ske utan oskälig kostnad eller olägenhet för säljaren. Enligt förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: prop. 1989/90:89 s. 119

text: ) ska parternas intressen av att få felet avhjälpt vägas mot vartannat. Med hänsyn till att ändamålet med köpet inte synes ha varit att förvärva ett faxprogram utan ett internetmodem och då S i efterhand har uppgraderat operativsystemet anser nämnden att det är oskäligt att bolaget nu skall anpassa faxprogrammet alternativt S datautrustning så att faxprogrammet fungerar oklanderligt.

text: Bolaget har erbjudit S att häva köpet. Nämnden anser att S kan godta det erbjudandet om hon vill.

text: Nämnden avslog S:s yrkande om omleverans.


text: Om en komponent i en skinngrupp behöver bytas ut och det inte går att få fram skinn från samma parti, bör konsumenten få hela gruppen utbytt. Avgörande 1998-06-16; 1998-0722

text: B beställde en skinnsoffgrupp bestående av två soffor och en fåtölj. Den ena soffan var skadad vid leveransen och byttes därför ut. B var inte nöjd med färgen på den nya soffan, som var mörkare än de andra delarna i gruppen. B fick en ny soffa som även den var mörkare i färgen. Han klagade på nytt men säljaren ville inte leverera någon ny soffa. B vände sig då till nämnden och yrkade att få en ny grupp i den färg han hade beställt.

text: Säljföretaget bestred yrkandet och anförde att man levererat soffan i den färg B beställt. Företaget anförde vidare att det kan förekomma en liten nyansskillnad eftersom det är omöjligt att få exakt samma färg när infärgningen av skinnen gjorts vid olika tillfällen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen framgår att den omlevererade soffan skiljer sig från övriga delar i gruppen. Företaget uppger dessutom att det inte går att få fram samma nyans om skinnet inte är från samma parti. Om en komponent i en grupp behöver bytas ut och det inte går att få fram skinn från samma parti, bör samtliga delar bytas ut för att undvika att det blir olika färgnyanser inom gruppen. B bör således vara berättigad att få byta ut hela gruppen till en ny grupp i den färg han har beställt.


text: Fråga om definition av begreppet olycksfall. Avgörande 1998-05-20; 1998-0810

text: J:s son spelade innebandy och råkade fastna med foten i golvet så att knät vreds ur led. J yrkade att bolaget skulle utge ersättning ur olycksfallsförsäkringen. Som grund anfördes att skadan var ett olycksfall och att den inte hade, som försäkringsgivaren hävdade, orsakats av förslitning eller överansträngning.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och anförde att det inte visats att det var fråga om en olycksfallsskada.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt vanligt språkbruk torde skadan anses som ett olycksfall. Enligt villkoren i försäkringen definieras emellertid olycksfall som en plötslig yttre händelse. I det aktuella fallet utgår nämnden från att foten fastnade på grund av friktionen mot golvet och inte på grund av att det fanns någon spricka eller annat fel på det. Utifrån detta är det inte fråga om en yttre händelse, varför skadan inte omfattas av försäkringen.


title: Den som betalat handpenning för ett par skor och därefter ångrat köpet innan skorna avhämtats har ansetts berättigad att få tillbaka hela handpenningen i kontanter (37 och 41 §§ konsumentköplagen).

text: och

text: 41 §§

text: konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1998-06-04; 1998-0858

text: C:s dotter bestämde sig en fredag i januari 1998 för att köpa ett par skor för 1 395 kr. Hon hade inte tillräckligt med kontanter utan bad säljaren om att få lägga undan dem till påföljande måndag. Eftersom det endast fanns ett par skor kvar krävde säljaren att hon deponerade 300 kr. Vid hemkomsten berättade dottern om skoköpet för C och bad att få pengar för att lösa ut skorna. C ansåg att skorna var alldeles för dyra. Han ringde därför på måndagen till säljaren och begärde att få tillbaka handpenningen. Säljaren gick inte med på detta utan erbjöd i stället ett tillgodokvitto på 300 kr. C anmälde ärendet till nämnden och yrkade hävning av köpet och åberopade att köpet hade gjorts av en omyndig utan föräldrarnas samtycke.

text: Säljföretaget bestred yrkandet och anförde att kunden fick nöja sig med ett tillgodokvitto på beloppet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt

text: 37 § konsumentköplagen

text: föreligger det för konsumenten en avbeställningsrätt innan en vara har avlämnats. Säljaren har därvid enligt

text: 41 § nämnda lag

text: rätt till viss ersättning för dennes särskilda kostnader i samband med beställningen och avbeställningen samt för förlust i övrigt. När en konsument lägger undan en vara mot handpenning men sedan inte vill hämta ut varan kan det jämställas med en avbeställning. Nämnden ser därför tvisten som en avbeställning av ett ingånget avtal om köp.

text: Med beaktande av att skorna beställdes fredagen den 17 januari 1998 och avbeställdes redan måndagen den 19 januari 1998 anser nämnden att några särskilda kostnader knappast kan ha uppkommit för bolaget. C bör därför ha rätt att få tillbaka hela handpenningen, 300 kr.


text: Otydligheter i ett förmedlingavtal som tillhandahållits av näringsidkaren har tolkats till dennes nackdel. Avgörande 1998-07-10; 1998-0950

text: W lämnade i september 1997 sin båt till försäljning hos en båtmäklare. Ett förmedlingsavtal upprättades där det bl.a. angavs att mäklaren hade ensamrätt att försälja båten under en viss tid. Vid en försäljning skulle W, oavsett det faktiska försäljningspriset, erhålla ett nettopris om 240 000 kr. I avtalet angavs vidare att mäklaren hade rätt till provision 3 månader efter förmedlingsuppdragets upphörande, om båten såldes till kund/köpare som anvisats av mäklaren. I oktober 1997 blev W kontaktad av mäklaren som berättade att en spekulant hade gett ett bud för båten på 220 000 kr. Av detta belopp ville mäklaren ha 20 000 kr i provision. W avslog budet med hänvisning till att mäklaren inte enligt avtalet hade rätt till provision när köpesumman understeg 240 000 kr. - Efter förmedlingsuppdragets upphörande, men innan ytterligare tre månader förflutit, blev W personligen kontaktad av spekulanten. W sålde båten till honom för 220 000 kr. Mäklaren krävde honom senare på provision med 22 000 kr. W ansåg sig inte skyldig att betala någon provision och yrkade hos nämnden befrielse från mäklarens krav.

text: Mäklaren bestred yrkandet och hävdade att det framgick av avtalet att W var skyldig att erlägga 10 procent av försäljningpriset i provision.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av det förmedlingsavtal (betecknat försäljningsavtal) som tecknats mellan parterna framgår att avtalet har varit begränsat till viss tid och att W vid en eventuell försäljning har tillförsäkrats ett nettopris om 240 000 kr. Detta innebär att mäklaren har rätt till provision endast i de fall då båten kan försäljas till ett pris som överstiger nettobeloppet. Provisionen skall enligt avtalet vara tio procent av försäljningspriset eller det lägre belopp som erfordras för att säljaren skall erhålla det garanterade nettopriset. I avtalet finns vidare en klausul om rätt för mäklaren att erhålla provision om, såsom klausulen får tolkas, någon som anvisats av mäklaren köper förmedlingsobjektet inom tre månader från förmedlingsuppdragets upphörande. Denna klausul är ofullständigt och otydligt utformad. Dess relation till bestämmelserna om ett garanterat nettopris har ej heller klargjorts. Det kan vidare konstateras att den ifrågavarande avtalstexten utgör ett standardformulär som tillhandahållits av näringsidkarsidan. Vid sådant förhållande skall de otydligheter som avtalet innehåller enligt allmänna rättsprinciper tolkas till nackdel för näringsidkarsidan. Till följd härav och med hänsyn till att den försäljning som W själv senare genomförde ledde till att det erhållna priset understeg det avtalade nettopriset har mäklaren ej rätt att erhålla någon provision på försäljningspriset. W:s yrkande bör därför bifallas.

text: ---------- Mot beslutet reserverade sig två ledamöter med följande motivering:

text: Vi anser det vara uppenbart att den försäljning av båten som W genomförde har skett till en av mäklaren anvisad köpare och inom den tremånadersperiod som anges i försäljningsuppdraget. Vid sådant förhållande bör mäklaren ha rätt till provision. Även om avtalet kan sägas vara något oklart utformat menar vi att det vore oskäligt om mäklaren inte skulle ha rätt till provision vid en försäljning som görs till en kund som ostridigt kontaktat mäklaren under tiden denne haft båten till visning. W:s yrkande borde därför ha avslagits.


text: Fråga om rätt till försäkringsersättning när en tjuv, utan att använda våld, har klättrat in över ett inhägnat förrådsutrymme. Avgörande 1998-11-02; 1998-1056

text: I januari 1998 stals skidkläder ur R:s vindsförråd. Vindsförrådets väggar var cirka fyra meter höga, men gick inte ända upp till taket. Tjuven hade därför kunnat klättra in på ena sidan. Låset var oskadat. R krävde ersättning för det stulna av sitt försäkringsbolag.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och gjorde gällande att något försäkringsfall inte förelåg eftersom något våld mot vindsförrådets lås, dörr eller väggar inte hade utövats för att genomföra stölden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Försäkringsbolaget har anfört att när det gäller stöld ur förråds-, bi- och gemensamhetsutrymme till bostad krävs att inbrott har skett för att ersättning skall kunna utgå. Eftersom något våld inte har använts i det aktuella fallet har enligt bolaget något inbrott inte skett, varför något ersättningsbart försäkringsfall inte föreligger.

text: Nämnden har i flera tidigare avgöranden dock uttalat att när tjuven har klättrat in över ett inhägnat förrådsutrymme får detta anses ha skett genom ett förfarande som motsvarar att bryta sig in med våld (se t.ex. 84/R4336). Skadan har därför i dessa fall ansetts omfattas av egendomsskyddet enligt försäkringen.

text: Nämnden vill härutöver tillägga följande. I de aktuella villkoren har något uttryckligt krav inte uppställts på att våld förekommit för att inbrott skall anses ha skett. Vid sådant förhållande kan det enligt nämndens mening vara tillfyllest att det har behövts en påtaglig kraftansträngning från tjuvens sida vid tillgreppstillfället för att ett inbrott skall anses ha ägt rum.

text: Omständigheterna i detta fall tyder på att en sådan kraftansträngning har krävts för att ta sig in i vindsförrådet. Nämnden finner sålunda att det som har inträffat i detta fall är att bedöma som en inbrottsstöld. Försäkringsbolaget bör därför reglera skadan i enlighet med denna bedömning och i övrigt tillämpliga villkor.


title: Sedan en charterresa strax före avresan ställts in p.g.a. att flygplanet belagts med flygförbud har researrangören ansetts skyldig att ersätta en resenär (betala skadestånd) med ett belopp motsvarande skillnaden mellan priset på charterresan och det pris resenären betalat för en ersättningsresa med reguljärflyg (täckningsköp). Tillämpning av 13 och 14 §§ paketreselagen.

text: och

text: 14 §§

text: paketreselagen

text: . Avgörande 1998-12-03; 1998-1118

text: A köpte i september 1997 en resa till Indien med avresa i februari 1998. Fem dagar före avresan meddelade researrangören att resan ställts in på grund av att det kontrakterade flygbolaget inte kunde genomföra sina flygningar. Med mycket kort varsel fick A köpa en ersättningsresa med reguljärflyg till en betydligt högre kostnad. A yrkade skadestånd med 6 480 kr, motsvarande skillnaden mellan priset på den ursprungliga resan och ersättningsresan.

text: Researrangören bestred yrkandet och invände att en researrangör inte kan hållas ansvarig för att ett av arrangören kontrakterat flygbolag får ett flygplan belagt med flygförbud.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Ärendet skall bedömas enligt lagen (

text: ) om paketresor. När en arrangör ställer in en resa har resenärerna enligt

text: 13 §

text: denna lag rätt till en annan paketresa som är av likvärdig eller högre kvalitet, om arrangören kan erbjuda detta. Avstår resenären från sin rätt till ersättningsresa, eller kan en sådan resa inte erbjudas, har resenären rätt att få tillbaka vad han har betalat enligt avtalet. Enligt

text: 14 §

text: har resenären rätt till skadestånd vid inställd resa, om det är skäligt. Rätt till skadestånd föreligger dock inte, om arrangören visar att resan inte har kunnat genomföras på grund av ett hinder utanför arrangörens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med när avtalet ingicks och vars följder denne inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit. Beror det på någon som arrangören har anlitat att resan har ställts in är arrangören fri från skadeståndsansvar endast om också den som han har anlitat skulle vara fri.

text: Av utredningen i ärendet framgår att resenärerna köpt en resa till Indien av researrangören. Researrangören hade kontrakterat ett flygbolag för transporten. Av Luftfarstsinspektionens yttrande i ärendet framgår att flygbolaget fått ett av sina flygplan belagt med flygförbud av Luftfartsinspektionen på grund av ofullständig teknisk dokumentation. A:s resa till Indien ställdes därefter in.

text: Vidare framgår att researrangören erbjudit resenärerna en ersättningsresa till Thailand eller Sri Lanka men att de avböjt, då de inte ansett alternativen likvärdiga med den inställda resan. Rätten till skadestånd enligt 14 § bortfaller inte ifall resenärerna tackar nej till en erbjuden alternativ resa.

text: Researrangören har anfört att de inte kan hållas ansvariga för att det av dem kontrakterade flygbolaget fått sina flygplan belagda med flygförbud. Därvid är att beakta att researrangören för att undgå skadeståndsansvar måste visa att hindret legat utanför såväl researrangörens som det anlitade flygbolagets kontroll. Detta innebär exempelvis att researrangören måste bevisa att den omständigheten att flygbolagets flygplan belades med flygförbud låg utanför flygbolagets kontroll. Nämnden finner att det måste anses ligga innanför ett flygbolags kontroll att den tekniska dokumentationen är så fullständig att man erhåller erforderliga tillstånd från Luftfartsverket. Researrangören är således skyldig att utge skadestånd, om det är skäligt.

text: Researrangören har betalat tillbaka pengarna för resan till Indien. A har yrkat skadestånd för mellanskillnaden mellan kostnaden för den ursprungliga resan och kostnaden vid det täckningsköp av en annan likvärdig resa som gjorts. Den resa resenärerna bokat genom researrangören var en charterresa medan resenärerna gjorde ett täckningsköp av flygbiljetter med reguljärflyg. Nämnden anser inte att skillnaden mellan charter och reguljärt flyg i detta fall är så stor att det skulle vara oskäligt med köp av biljetter med reguljärt flyg, om det är det enda som finns att tillgå. Vid en samlad bedömning finner nämnden således att det yrkade skadeståndet för mellanskillnaden är skäligt. A:s yrkande skall därför bifallas.