title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till felaktig handläggning av en fråga om restriktioner för häktad i brottmål

text: Genom dom den 9 juni 1997 vid Göteborgs tingsrätt (mål B 11069-97) dömdes Göran T för stöld och viss annan brottslighet till fängelse sex månader samt förverkande av villkorligt medgiven frihet. Tingsrätten utlät sig också under skilda rubriker i domen rörande frågor om tillgodoräknande av frihetsberövande m.m. Under rubriken "BESLUT I ÖVRIGA FRÅGOR, SKADESTÅND M.M." förordnade tingsrätten under p. 1-3 att Göran T skulle utge vissa skadestånd, tillerkände den offentlige försvararen ersättning för utfört arbete samt förordnade att Göran T skulle kvarbli i häkte till dess domen i ansvarsdelen vunnit laga kraft mot honom.

text: Den 18 juni 1997 beslöt tingsrätten om rättelse i domen såvitt avsåg vad som antecknats under nyssnämnda rubrik. Där skulle enligt tingsrätten tilläggas som en p. 4 att åklagarens tillstånd till restriktioner enligt 24 kap. 5 a § (

text: rättegångsbalken

text: , tillagt här) inte längre skulle gälla. Ett rättat exemplar av domen översändes till parterna.

text: Anspråket m.m.

text: I en skrivelse som härefter inkom till Justitiekanslern den 16 september 1997 uppgav Göran T, genom sitt ombud jur. kand Anders L, att tingsrätten i samband med avkunnande av domen vid huvudförhandlingen i målet mot honom den 9 juni 1997 hade förordnat att tidigare av åklagaren meddelade restriktioner inte skulle gälla. Det domsbevis som utfärdades innehöll emellertid inte någon uppgift i den frågan. Personal vid häktet liksom Göran T själv hade tagit kontakt med åklagaren och påtalat misstaget. Åklagaren hade emellertid underlåtit att agera för att rätta till misstaget. Häktet ansåg sig inte för sin del kunna självmant upphäva restriktionerna utan att åklagare eller domstol gett tillstånd härtill.

text: De restriktioner Göran T varit underkastad innebar bl.a. förbud att kommunicera med omvärlden per brev och telefon. Göran T fick heller inte ha något umgänge med övriga häktade i form av gemensam rastning och liknande. Göran T hade således under häktestiden varit underkastad en strängare regim än han rätteligen skulle ha varit. Göran T borde därför anses berättigad till ersättning enligt frihetsinskränkningslagen för det lidande som det inträffade inneburit för honom. Göran T har vidare i en skrivelse den 23 september 1997 också begärt ersättning med 59 935 kr för förlust av viss egendom som han till följd av restriktionerna anser sig ha varit förhindrad att ta vård om. Göran T har slutligen fordrat ersättning för ombudskostnader här med 5 742 kr.

text: Utredning

text: Efter remiss har Göteborgs tingsrätt och Åklagarmyndigheten i Göteborg avgett yttranden över Göran T:s anspråk. Yttrandena fogas till detta beslut som bilaga 1-4 (utesluts här).

text: Justitiekanslern har också begärt att Riksåklagaren skulle yttra sig i ärendet. rörande åklagarens hantering av frågan om fortsatta restriktioner för Göran T efter huvudförhandlingens avslutande den 9 juni 1997 särskilt vad avser följande frågor:

text: (1) Har tingsrättens miss med domsbeviset haft någon betydelse för frågan om restriktionerna skulle bestå eller inte? (2) har inte åklagaren varit oförhindrad att och har det inte ålegat åklagaren att själv föranstalta om att häva de av åklagare beslutade restriktionerna senast i samband med huvudförhandlingens avslutande eftersom Göran T inte längre var häktad på grund av kollusionsfara och då tillståndet till restriktioner tycks ha upphävts muntligen, jfr

text: 24 kap. 5 § a

text: 24 kap. 21 §

text: rättegångsbalken

text: samt

text: 16 § andra stycket lagen (1976:371)

text: om behandling av häktade och anhållna; (3) om svaret på fråga 2 är ja, hur vill Riksåklagaren karaktärisera åklagarens underlåtenhet att genast ompröva och häva restriktionerna, samt (4) om det enligt Riksåklagarens mening föreligger förutsättningar att tillerkänna Göran T skadestånd för lidande enligt 3 kap. 2 § jämförd med

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Riksåklagarens yttrande bör fogas till detta beslut som bilaga 5 (utesluts här).

text: Göran T har fått del av utredningen och har lämnat synpunkter bl.a. i skrivelse den 5 januari 1998, se bilaga 6 (utesluts här).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Jag lämnar inledningsvis en kort redogörelse för de skadeståndsrättsliga bestämmelser som aktualiseras av Göran T:s ersättningsanspråk och som bildar utgångspunkten för mina möjligheter att inom ramen för statens frivilliga skadereglering tillmötesgå dessa.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta bl.a. personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel och försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: Ersättning enligt denna bestämmelse förutsätter att ett vållande (culpa) kan visas föreligga i samband med en åtgärd som innefattar myndighetsutövning mot en enskild. Såväl personskada som ren förmögenhetsskada kan ersättas.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skall lagens bestämmelser om skyldighet att ersätta personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogar annan bl. a. genom brott mot den personliga friheten och genom annat ofredande som innefattar brott samt viss annan uppräknad brottslighet av mer typiskt integritetskränkande art. Ersättning för ideell skada, s. k. kränkningsersättning förutsätter alltså att visst brott av denna art har begåtts. Det kan tilläggas att tjänstefel i viss utsträckning ansetts kunna föranleda tillämpning av paragrafens ersättningsbestämmelser, se t.ex. betänkandet

text: SOU 1992:84

text: Ersättning för kränkning genom brott s. 132 samt betänkandet

text: SOU 1993:55

text: Det allmännas skadeståndsansvar s 260 f.

text: En särskild rätt till ersättning som bygger på ett strikt ansvar för staten föreskrivs slutligen i lagen 1974:515 om ersättning vid frihetsinskränkning som i 1-2 §§ reglerar förutsättningarna för ersättning i samband med s.k. judiciella frihetsberövanden. I typfallet utgår ersättning till den som varit anhållen och häktad för ett brott för vilket han senare frikänns eller inte åtalas för. Också vissa andra situationer kan ge rätt till ersättning. Enligt frihetsinskränkningslagen kan ersättning utgå för lidande (ideell skada). Däremot ersätts inte personskada och endast sådan ren förmögenhetsskada som består i förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet samt vissa utgifter (se 5 §). Frågan om ersättning för den som (felaktigt) meddelats restriktioner regleras inte särskilt i lagen och har inte nämnts i dess förarbeten.

text: Göran T:s skadeståndsanspråk skall prövas med utgångspunkt i dessa skadeståndsrättsliga regler.

text: Handläggningen av restriktionsfrågan

text: Utredningen i ärendet ger till en början vid handen att tingsrätten begått ett fel i samband med att domsbeviset fylldes i och expedierades till häktet vid avslutandet av huvudförhandlingen i målet mot Göran T. Domsbeviset återspeglade inte på ett korrekt sätt det beslut i restriktionsfrågan som tingsrätten kort tidigare fattat och muntligen avkunnat. Lagmannen har i sitt remissvar uttalat att domsbeviset inte utfärdats enligt de rutiner som normalt tillämpats och att häktet haft fog för sitt antagande att restriktionerna alltjämt gällde.

text: Mot bakgrund av de höga anspråk som med rätta måste ställas på domstolarna i deras rättskipande verksamhet särskilt naturligtvis då det gäller frågor om frihetsinskränkningar får - såsom lagmannen framhållit i sitt yttrande - felet anses vara av den arten att skadeståndsskyldighet i och för sig uppkommit för staten enligt bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Tingsrättens ordförande vid förhandlingen kan inte undgå viss kritik för detta fel.

text: Frågan måste emellertid ställas om det är tingsrättens miss med domsbeviset som har orsakat att Göran T under en tid var föremål för fortsatta restriktioner på häktet trots att tingsrätten upphävt åklagarens tillstånd att meddela sådana? Regelsystemet är ju utformat så att det är domstolen som ger åklagaren tillståndatt meddela restriktioner och att åklagaren med stöd härav beslutar i saken.

text: Åklagaren i målet, kammaråklagaren Margareta H, har såvitt framgår av utredningen inte vidtagit någon åtgärd för att häva de av åklagaren tidigare meddelade restriktionerna. Inte ens sedan häktet per telefon underättat henne om att oklarhet uppkommit i frågan har hon vidtagit någon åtgärd i saken utan hänvisat till tingsrättens ordförande.

text: Bakom de frågor som jag har ställt i min remiss till Riksåklagaren rörande åklagarens agerande (eller snarare underlåtenhet att agera) ligger att det enligt min mening ankommit på åklagaren att häva de restriktioner som Göran T varit underkastad fram till huvudförhandlingen. Reglerna är ju som nämnts utformade så att domstolen ger åklagaren tillstånd att meddela restriktioner och att åklagaren med stöd härav beslutar i saken.

text: RÅ har i sitt yttrande utförligt redovisat de regler som är tillämpliga i sammanhanget, bl.a. 16 § andra stycket behandlingslagen och Riksåklagarens cirkulär om behandlingen av häktade och anhållna m.m. RÅC I:120. Jag kan här hänvisa till den redogörelse som Riksåklagaren lämnat se bilaga 5 (utesluten här).

text: Enligt

text: 16 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (behandlingslagen) får åklagaren om rätten givit tillstånd därtill inskränka den häktades kontakter med omgivningen. Åklagaren skall så ofta anledning förekommer ompröva sina beslut om restriktioner. I cirkuläret (avsnitt 2 C 120:3) anför Riksåklagare att " Eventuella restriktioner som ålagts av åklagaren måste omedelbart hävas om rätten inte bifaller åklagarens begäran om att få ålägga den häktade restriktioner eller ändrar ett tidigare beslut om restriktioner".

text: RÅ har också i remissvaret uttalat att det enligt honom bör ha ålegat åklagaren i målet Margaretha H att omedelbart efter domens avkunnande häva de restriktioner som hon beslutat om men som hon inte längre hade rättens tillstånd till. I varje fall borde hon enligt Riksåklagaren senast då hon samma dag genom ett telefonsamtal från häktet uppmärksammades på oklarheten beträffande restriktionsfrågan ha beslutat att häva restriktionerna.

text: Margareta H har istället förvånande nog svarat häktet att det "var tingsrätten som beslutat om restriktionerna" och att häktespersonalen skulle vända sig till tingsrätten för att få rättelse.

text: Enligt min mening kan Margareta H:s agerande, eller snarare brist på agerande, inte uppfattas på annat sätt än att hon inte själv förstått systemet för meddelande av restriktioner. Jag anser mig därvid böra bortse från möjligheten att hon medvetet låtit restriktionerna bestå trots att hon hört tingsrätten muntligen meddela att restriktionerna upphört.

text: Jag är för egen del starkt kritisk till Margareta H:s underlåtenhet att besluta om hävande av restriktionerna. Visserligen är det så som Riksåklagaren pekat på att det inte finns någon uttrycklig lagbestämmelse som anvisar hur åklagaren skall agera då en domstol upphävt tillståndet att meddela restriktioner. Av behandlingslagen och Riksåklagarens egna föreskrifter följer ju emellertid tydligt att åklagaren så ofta som anledning förekommer skall ompröva sina beslut om restriktioner och att restriktioner som ålagts av åklagaren omedelbart måste hävas om rätten ändrar ett tidigare beslut om restriktioner. Detta borde enligt min mening vara en tillräckligt tydlig anvisning om hur en åklagare förutsätts agera. Att Margaretha H inte ens sedan hon kontaktats av häktet per telefon meddelade häktet att hon hört rätten häva tillståndet till restriktioner ter sig anmärkningsvärt och svårförklarligt även om man skulle godta hennes tolkning att beslut i restriktionsfrågor fattas av rätten.

text: Till skillnad från Riksåklagaren anser jag att åklagarens underlåtenhet i detta fall innefattar i vart fall sådant fel eller försummelse att staten ådragit sig skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: också i detta avseende.

text: Jag har vidare med särskilt beaktande av frågans betydelse i skadeståndsrättsligt hänseende övervägt huruvida det inträffade kan anses innefatta tjänstefel från åklagarens sida enligt bestämmelserna i

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Såsom jag framhållit tidigare är tjänstefel ett sådant brott som kan föranleda skadestånd för ideell skada enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Mot bakgrund av den inställning i frågan som Riksåklagaren för sin del intagit anser jag mig dock inte på objektiva grunder kunna förvänta mig en fällande dom i händelse av ett sådant åtal. En invändning av åklagaren att hon inte rimligen borde ha förstått något som Riksåklagaren ansett inte klart framgå av föreskrifterna anser jag mig inte med framgång ha utsikter att kunna gendriva. Någon åtgärd för att beivra det inträffade inom ramen för reglerna om tjänstefel skall därför inte vidtas.

text: Den felaktiga handläggningens konsekvenser

text: De fel som konstaterats ha begåtts av tingsrätten och av åklagaren har lett till att Göran T under tiden den 9-18 juni 1997 varit underkastad restriktioner som han vid en korrekt handläggning av saken inte skulle ha varit. Han har däremot rätteligen varit berövad sin frihet genom häktning eftersom han fällts till ansvar för brott som föranlett häktningen och då frihetsberövandet enligt tingsrätten skulle bestå. Det är alltså sättet eller formen för frihetsinskränkningen av Göran T som blivit oriktigt och inte frihetsberövandet som sådant.

text: Frågan om skadestånd för det inträffade

text: Ersättning för lidande

text: Att vara underkastad restriktioner vid verkställande av häktning måste typiskt sett anses medföra en högre grad av olägenhet eller lidande för den enskilde jämfört med det något större mått av frihet - inom den låt vara snäva ram som verkställigheten medger - som det innebär att ha en möjlighet till kontakt med omvärlden, gemensam rastning och dyl.

text: Frihetsinskränkningslagen är emellertid inte avfattad så att det enligt min mening ens tolkningsvis kan hävdas att den skulle omfatta ett fall där själva frihetsberövandet är korrekt men där villkoren för dess genomförande på grund av ett fel som det aktuella har blivit hårdare än som varit avsett. Frihetsinskränkningslagens regler är således enligt min mening ej tillämpliga i Göran T:s fall. Han kan alltså inte få ersättning för lidande enligt den lagen.

text: Vid en bedömning enligt

text: skadeståndslagens

text: regler gäller som nämnts att lidande i form av kränkningsersättning endast kan ersättas i vissa fall av brottsliga angrepp på den enskildes integritet (

text: 1 kap. 3 §

text: ). Av sådana brott som innebär kränkning av handlings- och rörelsefriheten kan brotten mot frihet och frid (

text: 4 kap.

text: brottsbalken

text: ) i princip grunda rätt till sådan ersättning. Något olaga frihetsberövande av Göran T har det emellertid inte varit fråga om. Som nämnts är emellertid tjänstefel ett sådant brott som också kan grunda rätt till ersättning för lidande eller ideell skada. Avgörande härför är i sin tur om den handlingsnorm som åsidosatts kan sägas ha den enskildes integritet som skyddsobjekt, jfr också JK- Beslut 1989 C 12. Min prövning har emellertid som redan framgått lett fram till att något tjänstefel inte kan styrkas i detta fall. Någon brottslig handling som kan grunda rätt till ersättning för lidande enligt

text: skadeståndslagen

text: föreligger alltså inte.

text: Sammanfattningsvis leder det anförda till att Göran T inte skadeståndsvägen kan ersättas för det lidande som de olagliga restriktionerna medfört för honom.

text: Ersättning för förmögenhetsskada

text: Göran T har vidare yrkat ersättning för förlorad egendom med hänvisning till att han på grund av restriktionerna inte från häktet kunnat vidtaga sådana dispositioner att hans egendom som förvarades av Frälsningsarmén kunnat tas om hand. I stället har hyresvärden tydligen låtit sälja eller bortskänka föremålen.

text: Enligt min mening är det inte visat i ärendet att restriktionsfrågans handläggning kan anses ha förorsakat den förlust som Göran T säger sig ha åsamkats. Det har också ålegat honom att vara verksam för att begränsa omfattningen av en tänkbar skada genom att själv kontakta eller låta kontakta företrädare för Frälsningsarmén där han hade sitt boende. Detta hade han kunnat få hjälp med både av personalen på häktet och av sin offentlige försvarare.

text: Vid denna bedömning saknar jag anledning att gå in på frågor om skadeståndets beräkning m.m. Det kan dock noteras att någon annan uppgift om egendomen som påstås ha gått förlorad än Göran T:s egna uppgifter inte föreligger i ärendet.

text: Jag är sammanfattningsvis inte beredd att inom ramen för en frivillig skadereglering helt eller delvis bevilja Göran T:s anspråk i denna del.

text: Ombudskostnader

text: Enligt

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: får Justitiekanslern besluta om ersättning av allmänna medel för biträde och för utredning i ett ärende här i den utsträckning kostnaderna inte skall betalas av staten enligt

text: rättshjälpslagen

text: En förutsättning för att utge ersättning för ombudskostnader i skadeståndsärenden här är normalt att den sökande åtminstone till någon del får bifall till sitt skadeståndsanspråk. Det är inte fallet beträffande Göran T.

text: Med hänsyn till de speciella omständigheterna i ärendet och de tämligen komplicerade frågeställningar som ärendet väckt finner jag det likväl skäligt att utge viss ersättning för det biträde som jur. kand Anders L lämnat Göran T i saken.

text: Göran T:s ombud har yrkat ersättning för tidsspillan vid besök av Göran T i häktet och för arvode med upprättande av skadeståndsanspråk m.m. med sammanlagt 5 742 kr. Det kan inte anses ha varit erforderligt att under tid då Göran T vistades på häkte genom besök där skaffa underlag för ingivande av ersättningsanspråk till Justitiekanslern. Detta hade likaväl kunnat ske senare. Mot bakgrund härav och med hänsyn till ärendets art och omfattning finner jag skäligt att ersätta Göran T för ombudskostnader med 4 165 kr motsvarande ca fyra timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen.

text: Ersättningen skall betalas ut till jur. kand Anders L genom Justitiekanslerns försorg och belasta Utgiftsområde 4 diverse kostnader för rättsväsendet.

text: Övrigt

text: Riksåklagarens cirkulär

text: Enligt Riksåklagarens mening har reglerna rörande hävande av restriktioner inte varit tillräckligt tydligt utformade, bl.a. anges det inte uttryckligen i någon författningsbestämmelse eller annan föreskrift vem som skall häva restriktioner meddelade av åklagare sedan rättens tillstånd därtill upphävts.

text: Jag utgår från att Riksåklagaren mot bakgrund av vad som yppats angående reglernas tillämning i detta ärende ser över utformningen av det aktuella cirkuläret och gör de förtydliganden därav som kan visa sig erforderliga. I sammanhanget kan behöva uppmärksammas den ändring av bestämmelsen i

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: som nyligen föreslagits och som innebär att ett tidigare meddelat tillstånd till restriktioner förfaller om rätten inte medger fortsatt tillstånd i samband med att den förordnar att någon skall kvarbli i häkte m.m. (

text: prop. 1997/98:104

text: och 1997/98:JuU 22). Jag översänder också ett ex. av detta beslut till Justitiedepartementet, enheten för processrätt och utsökningsrätt (L 4) för kännedom.

text: Ärendet är därmed avslutat här.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har vägrats på grund av att den ersättningssökande hade gjort sig skyldig till brott med nära anknytning till de misstankar som frihetsberövandet avsåg.

org: jk

text: Justitiekanslern avslår JN:s begäran om ersättning av staten.

type: stycke

text: Anspråk m.m.

type: rubrik

text: JN anhölls den 31 januari 2006 på grund av misstanke om sexuellt övergrepp mot barn, grovt brott. Han begärdes sedermera häktad för samma brott samt för barnpornografibrott. Lunds tingsrätt fann genom beslut den 3 februari 2006 att det inte förelåg sannolika skäl för sexuellt övergrepp mot barn, grovt brott, men att JN såsom skäligen misstänkt för barnpornografibrott skulle häktas och åläggas restriktioner. Som särskilda häktningsgrunder angavs såväl flyktfara som kollusionsfara och recidivfara. Ny förhandling i häktningsfrågan bestämdes till den 10 februari 2006. Häktningsbeslutet överklagades av åklagaren varpå Hovrätten över Skåne och Blekinge den 10 februari 2006 fattade beslut om att JN skulle häktas som på sannolika skäl misstänkt för sexuellt övergrepp mot barn, grovt brott. Även hovrätten angav flyktfara, kollusionsfara och recidivfara som särskilda häktningsgrunder. Av en tjänsteanteckning vid Lunds tingsrätt daterad den 17 februari 2006 framgår att åklagaren inte påkallade omhäktningsförhandling vid tingsrätten avseende barnpornografibrott. Således var JN inte häktad för barnpornografibrott efter den 10 februari 2006.

text: Den 22 maj 2006 dömde hovrätten JN för grovt sexuellt övergrepp mot barn till fängelse nio månader. Domen har vunnit laga kraft.

text: Den 4 december 2006 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen avseende barnpornografibrott med stöd av 23 kap. 4 a § första stycket 2 (s.k. förundersökningsbegränsning). I bestämmelsen stadgas att en förundersökning får läggas ned om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske och något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned.

text: Samma dag som förundersökningen lades ned fattade åklagaren beslut om förverkande av visst gods som tagits i beslag från JN. Beslutet motiverades med hänvisning till

text: 36 kap. 2 § andra stycket

text: och

text: 3 § 1

text: brottsbalken

text: , alternativt lagen (

text: ) om förverkande av barnpornografi. Efter att ha tagit del av beslutet meddelade JN att trots att han inte delade åklagarens påstående i sak medgav han förverkandet.

text: För den tid som JN var häktad på grund av misstanke om barnpornografibrott har han begärt ersättning för förlorad arbetsförtjänst med 700 kr per dag och för lidande enligt Justitiekanslerns praxis. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 1 980 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens dom, det vid hovrättens dom bifogade avräkningsunderlaget och Kriminalvårdens strafftidsbeslut.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Lidande

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen eller häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning av staten bl.a. om förundersökningen har avslutas utan att åtal har väckts. Så är fallet här beträffande det misstänkta barnpornografibrottet. Rätten till ersättning påverkas inte av att förundersökningen beträffande detta brott har avslutats genom att åklagaren har meddelat beslut om förundersökningsbegränsning. Förundersökningsbegränsning kan ske även om skuldfrågan inte är klarlagd (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 23:29 f.). Det är alltså inte, till skillnad från vad som är fallet vid åtalsunderlåtelse, en förutsättning att den misstänkte erkänner eller att det på annat sätt står klart att han har begått de aktuella brotten. JN är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet mellan den 3 och den 10 februari 2006 får antas ha inneburit för honom.

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen får emellertid ersättningen jämkas om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning, eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Med hänsyn till att möjligheten till jämkning kan anses innefatta ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som inte har blivit dömd i en rättegång skall betraktas som oskyldig och som en konsekvens härav normalt bör tillerkännas ersättning av det allmänna för ett frihetsberövande, är det dock påkallat med en restriktiv tillämpning av jämkningsbestämmelsen. Det ankommer vidare på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda (

text: prop. 1997/98:105 s. 25

text: f. och s. 56).

text: I förarbetena anges att skäl för jämkning på grund av den skadelidandes eget beteende kan finnas om den skadelidande har handlat på ett sådant sätt att han eller hon har dragit misstankarna till sig (

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: ). Ett exempel härpå som anges i förarbetena är att en företagare berövas friheten misstänkt för skattebedrägeri, om misstanken har sin grund i att företagaren uppenbart har misskött sin bokföring. I Justitiekanslerns praxis har regeln tillämpats på så sätt att om personens handlingar har motiverat polisens och åklagarens ingripande mot honom eller henne, anses personens beteende ha föranlett frihetsberövandet. Personer som har begått ett brott har t.ex. ofta fått räkna med att bli misstänkta för vissa andra brott som har begåtts eller misstänks ha begåtts. Det gäller inte minst när brotten har nära samband med varandra, t.ex. tidsmässigt eller på grund av brottens karaktär.

text: Justitiekanslern konstaterar att JN har dömts för grovt sexuellt övergrepp mot barn. Åklagaren har uppgett att hon beslutade om husrannsakan hos JN på grund av denna brottsmisstanke. Vid husrannsakan beslagtog polisen visst gods (hårddiskar, minneskort till mobiltelefon och CD-skivor) som man bedömde innehöll barnpornografiskt material, bl.a. bilder där brottsoffret tittar på när en annan person är involverad i sexuella aktiviteter. Mot bakgrund av beslagen kom JN också att misstänkas för barnpornografibrott. Det fanns sålunda ett tydligt samband mellan misstankarna om barnpornografibrott och det brott som JN har åtalats och dömts för.

text: Under de angivna omständigheterna har JN enligt Justitiekanslerns mening själv en betydande del i att han blev misstänkt även för barnpornografibrott. Hans eget beteende får därmed anses ha föranlett beslutet om frihetsinskränkning på ett sådant sätt att jämkning av ersättningen skall ske enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen. Jämkning bör ske till noll, d.v.s. ersättning bör vägras helt.

text: Vid denna bedömning skall även JN:s begäran om ersättning för ombudskostnader lämnas utan bifall.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk med hänvisning till att Sverige åsidosatt sina förpliktelser enligt Europakonventionen

text: Justitiekanslern behandlade i september i år en begäran från AA, genom advokaten BB, om skadestånd av staten. Som grund för anspråket åberopades att en skattemyndighet, en länsrätt och en kammarrätt vid handläggningen av ett ärende om eftertaxering visat prov på bristande kvalitet och utdragen handläggning.

text: I beslut den 23 september 1998 (dnr

text: ) avböjde Justitiekanslern att reglera AA:s begäran om skadestånd. Som skäl för beslutet anförde Justitiekanslern att AA:s framställan om skadestånd inte kunde anses uppfylla de grundläggande krav på redovisning av de sakförhållanden som låg till grund för anspråket m.m. samt att han inte preciserat skadans storlek. Justitiekanslern fann heller inte skäl att inom ramen för sina tillsynsuppgifter vidta några åtgärder i ärendet.

text: AA har nu genom advokaten BB i en ny framställan hit vidhållit sina anspråk samt angett skadeståndets storlek till 785 416 kr. Det yrkade beloppet avser åsatta taxeringar för de aktuella inkomståren jämte tillkommande respitränta och omvänt skattetillägg med 40 % samt ombudskostnader. Som grund för anspråket åberopas att svenska staten kränkt artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (europakonventionen) genom att den svenska rättsordningen inte garanterat AA en rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA:s anspråk grundas på att Sverige som fördragsslutande part åsidosatt sina förpliktelser enligt europakonventionen i angivet hänseende. I konventionen stadgas att frågor om tolkningen och tillämpningen av konventionen och därmed också frågor om fördragsbrott skall avgöras av Europeiska domstolen. Om domstolen finner att inhemska myndigheters beslut eller åtgärder helt eller delvis strider mot de förpliktelser som härrör från konventionen kan domstolen i sitt utslag i ärendet tillerkänna den förfördelade parten ersättning under vissa förutsättningar (artikel 50).

text: Av

text: 3 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten framgår att Justitiekanslern handlägger skadeståndsanspråk mot staten med stöd av bl.a.

text: skadeståndslagen

text: . Däremot handlägger Justitiekanslern inte skadeståndsanspråk som riktar sig mot svenska staten på grund av överträdelse av Europakonventionen. Sådant skadestånd kan endast utdömas av Europadomstolen. Förutsättningar för en skadereglering hos Justitiekanslern saknas således i dessa fall.

text: Då jag inte finner att staten kan hållas skadeståndsansvarig på annan grund föranleder AA:s ansökan om skadestånd ingen åtgärd från Justitiekanslerns sida.

text: Ärendet avskrivs.


title: Skadeståndsansvar för staten har inte ansetts föreligga när en kronofogdemyndighet har meddelat ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande utan att undersöka om svaranden hade förvaltare förordnad för sig

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår UBA:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 3 juni respektive den 1 juli 2003 inkom till Kronofogdemyndigheten i Eskilstuna (nedan KFM) ansökningar om betalningsföreläggande mot UBA. KFM tog upp ansökningarna och utfärdade förelägganden enligt

text: 25 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning för UBA att inom viss tid yttra sig över ansökningarna. Föreläggandena delgavs UBA genom att sändas till henne tillsammans med delgivningskvitton, s.k. ordinär delgivning. UBA skrev under delgivningskvittona och returnerade dem till KFM.

text: Eftersom ansökningarna inte bestreds inom den av KFM utsatta tiden meddelade KFM den 2 juli respektive den 16 juli 2003 utslag i målen. Uppgifter om utslagen registrerades i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen. I enlighet med

text: 2 kap. 1 § tredje stycket utsökningsbalken

text: inledde KFM självmant verkställighet av utslagen. Uppgifter om utslagen registrerades i samband med detta i utsöknings- och indrivningsdatabasen.

text: UBA klagade därefter över domvilla och yrkade att utslagen skulle undanröjas. Som grund för yrkandet åberopade hon att hon hade förvaltarskap anordnat för sig och att hon därmed inte var behörig att företräda sig själv i mål om betalningsföreläggande. Eftersom delgivning endast hade skett genom att handlingarna hade skickats till henne och inte också till hennes förvaltare ansåg hon sig inte ha blivit delgiven på föreskrivet sätt.

text: Svea hovrätt undanröjde utslagen genom ett beslut den 19 mars 2004. Hovrätten anförde att domvilla enligt

text: 59 kap. 1 § första stycket 2 rättegångsbalken

text: förelåg eftersom UBA inte hade delgetts ansökningarna om betalningsföreläggande på föreskrivet sätt. Målen återförvisades till KFM för erforderlig handläggning. Därefter återkallade sökandena båda målen hos KFM.

text: Anspråket

text: UBA har begärt ersättning av staten med, så som Justitiekanslern har uppfattat att hon slutligt har utformat sin talan, 21 500 kr. Av beloppet avser 18 000 kr ideell skada och 3 500 kr kostnader som hon har haft för att kunna ta tillvara sin rätt i hovrätt och hos Justitiekanslern.

text: Som grund för anspråket har UBA anfört att KFM har gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid myndighetsutövning samt att hon har blivit felaktigt registrerad i KFM:s register. Hon har i övrigt anfört bl.a. följande.

text: Beslut om förvaltarskap kungörs i Post- och Inrikes Tidningar. Ett av syftena med denna kungörelse är att ge huvudmannen ett extra skydd framöver. KFM hade på ett enkelt sätt kunnat undvika en felaktig delgivning. Hur KFM rent tekniskt skulle administrera en kontroll av vilka personer som har förvaltarskap anordnat för sig är ointressant för själva bedömningen. Det är försumligt av myndigheten att man inte har anordnat verksamheten på ett sådant sätt att en sådan kontroll har kunnat göras. KFM kunde ha kontaktat överförmyndaren. Det är också så att det fanns en särskild postadress registrerad för henne hos Skattemyndigheten. Trots detta har hon delgetts ansökningarna på sin folkbokföringsadress. KFM borde vidare ha reagerat eftersom man i tidigare ärenden hade haft kontakt med hennes förre förvaltare.

text: De felaktiga utslagen har inte bara pekat ut henne som ej kreditvärdig, utan har också de facto gjort henne till en icke kreditvärdig medborgare. Eftersom hon har haft förvaltarskap anordnat för sig har hon haft ett extra stort skyddsbehov.

text: Det är svårt att beräkna vilken ekonomisk skada hon har lidit på grund av det inträffade. Kostnaden för att söka hjälp för att tillvarata hennes rätt i hovrätt och hos Justitiekanslern torde dock uppgå till 3 500 kr.

text: Skatteverkets yttrande

text: Skatteverket har i ett yttrande anfört bl.a. följande.

text: ”BEDÖMNING

text: UBA:s skadeståndsanspråk grundar sig i första hand på att KFM har agerat felaktigt eller försumligt genom att vid delgivningen av ansökningarna om betalningsföreläggande inte överbringa handlingarna till hennes förvaltare, samt genom att meddela utslag trots att delgivning således inte har skett på föreskrivet sätt. I denna del har verket att bedöma huruvida skadestånd kan utgå med stöd av den allmänna skadeståndsregeln rörande fel eller försummelse vid myndighetsutövning i

text: 3 kap. 2 §

text: SkL [

text: skadeståndslagen

text: Då UBA:s begäran om ersättning även aktualiserar frågor om den behandling av uppgifter rörande utslagen som har skett i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen samt utsöknings- och indrivningsdatabasen, ser sig verket föranlåtet att jämväl yttra sig över huruvida skadestånd kan utgå med stöd av

text: 48 §

text: PUL [

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: Ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL

text: När kronofogdemyndigheten har meddelat utslag i mål om betalningsföreläggande registreras uppgifter om utslaget i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen. I samband med att kronofogdemyndigheten inleder verkställighet av utslaget kommer uppgifterna även att registreras i utsöknings- och indrivningsdatabasen (betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen samt utsöknings- och indrivningsdatabasen benämns fortsättningsvis gemensamt databaserna). Regler om kronofogdemyndigheternas behandling av uppgifter i databaserna finns i lag (

text: ) om behandling av uppgifter i kronofodemyndigheternas verksamhet (KFDBL) och i förordning (

text: ) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet (KFDBF). Genom hänvisningar från KFDBL är även vissa specifikt angivna bestämmelser i PUL tillämpliga på den behandling av personuppgifter som sker i databaserna.

text: Enligt 1 kap. 3 § KFDBL gäller PUL:s grundläggande krav på behandling av personuppgifter (se

text: 9 §

text: PUL), med vissa undantag, för den behandling av personuppgifter som sker i databaserna. Detta innebär, såvitt nu är av intresse, att de personuppgifter som behandlas skall vara riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella (jfr

text: 9 § 1 st. g

text: PUL). De grundläggande kraven innebär vidare att alla rimliga åtgärder skall vidtagas för att rätta, blockera eller utplåna sådana uppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen (jfr

text: 9 § 1 st h

text: PUL). Enligt 3 kap. 3 § KFDBL gäller PUL:s bestämmelser om rättelse och skadestånd vid den behandling av personuppgifter som sker i databaserna. Detta innebär att kronofogdemyndigheterna på begäran skall rätta, blockera eller utplåna personuppgifter som har behandlats i strid med PUL (jfr

text: 28 §

text: PUL), samt att staten skall ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som den felaktiga behandlingen har orsakat (jfr

text: 48 §

text: PUL).

text: I förevarande fall inställer sig då frågan huruvida det faktum att utslagen mot UBA var behäftade med formella fel, vilka medförde att utslagen kom att upphävas efter klagan över domvilla, även har inneburit att uppgifterna om utslagen har varit oriktiga eller felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Frågeställningar av denna och liknande karaktär har varit uppe till bedömning hos JK vid ett antal tillfällen under senare år. JK synes därvid ha intagit ståndpunkten att uppgifter om en exekutionstitel, som kronofogdemyndigheten har varit skyldig att registrera, är förenliga med PUL så länge uppgifterna korrekt återger innehållet i exekutionstiteln. Att exekutionstiteln sedermera upphävs eller undanröjs p.g.a. felaktigheter i materiellt eller formellt hänseende innebär inte att behandlingen av uppgifterna har varit oförenlig med PUL (…).

text: Mot bakgrund av det nu sagda anser verket att UBA inte kan tillerkännas skadestånd med stöd av

text: 48 §

text: PUL.

text: Ersättning enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL

text: Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL skall stat eller kommun ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommun svarar. Enligt denna regel är det den skadelidande som skall styrka att en skada har uppkommit och att denna är en följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Enligt

text: 29 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning skall föreläggande för svaranden att yttra sig över ansökan om betalningsföreläggande delges i enlighet med vad som enligt

text: rättegångsbalken

text: gäller för delgivning av stämning i tvistemål. Det står klart att UBA sedan år 1995 har haft ett obegränsat förvaltarskap anordnat för sig i enlighet med

text: 11 kap. 7 § föräldrabalken

text: (FB) och att hon därmed inte är behörig att företräda sig själv inför domstolar och andra myndigheter (jfr

text: 11 kap. 9 §

text: FB). Till följd härav skulle föreläggandet för UBA att yttra sig över ansökan om betalningsföreläggande rätteligen ha överbringats till hennes förvaltare för att delgivning av föreläggandet skulle anses ha skett (jfr

text: och

text: 19 §§

text: delgivningslagen

text: Den kronofogdemyndighet som handlägger ett mål om betalningsföreläggande skall självmant tillse att

text: delgivningslagens

text: bestämmelser följs vid delgivning av förelägganden, samt att utslag inte meddelas mot någon som inte har blivit delgiven på föreskrivet sätt. Vid fullgörandet av dessa skyldigheter kan kronofogdemyndigheten emellertid endast utgå från uppgifter som antingen är tillgängliga för myndigheten genom dess tillgång till olika register, eller blir kända i målet. Beslut om att någon har fått förvaltarskap anordnat för sig skall av den domstol som meddelat beslutet kungöras i Post- och Inrikes Tidningar (jfr

text: 11 kap. 27 §

text: FB). Kronofogdemyndigheterna har emellertid vid sin löpande hantering av mål om betalningsförelägganden inte tillgång till uppgifter om vilka personer som har förvaltarskap anordnat för sig. I förevarande fall har det inte heller i målet framkommit något som givit KFM anledning misstänka att UBA hade förvaltarskap anordnat för sig. Det faktum att utslag har meddelats mot UBA kan mot denna bakgrund inte läggas staten till last som fel eller försummelse vid myndighetsutövning.

text: Som ovan har sagts är UBA:s anspråk på ersättning för ekonomisk skada (ren förmögenhetsskada) opreciserat och obestyrkt. Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL ersätts endast sådan ideell skada som består i att den enskilde, genom felaktig eller försumlig myndighetsutövning, har utsatts för sådan kränkning som anges i

text: 2 kap. 3 §

text: SkL. Sådant ideellt skadestånd är inte aktuellt i förevarande fall. Även bortsett från verkets bedömning att fel eller försummelse inte har förekommit samband med KFM:s handläggning av målen om betalningsföreläggande mot UBA, kan således hennes anspråk på ersättning inte bifallas enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL.”

text: UBA har yttrat sig över vad Skatteverket har anfört och har därvid framfört ytterligare argument till stöd för den ståndpunkt som anges ovan under Anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (psykiskt lidande eller kränkning) som någon drabbas av till följd av att vederbörande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: stadgas att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet. I

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: finns särskilda bestämmelser om skadestånd som tar sikte på skador som har uppkommit genom att det har förekommit felaktiga uppgifter i ett register. Dessa skadeståndsregler har alltså företräde framför

text: skadeståndslagens

text: Justitiekanslern prövar därför först om UBA kan ha rätt till ersättning med stöd av

text: 48 § personuppgiftslagen

text: för uppgiften om utslaget i betalningsföreläggande- och handräckningsdatabasen.

text: Den aktuella registreringen var korrekt gjord utifrån det material som låg till grund för den. Den omständigheten att utslaget senare befanns vara felaktigt av den anledningen att det visade sig att UBA inte var behörig att skriva under delgivningskvittot medför enligt Justitiekanslerns uppfattning inte att registreringen av utslaget skall anses ha gjorts i strid med

text: personuppgiftslagen

text: . Justitiekanslern instämmer på grund av vad som nu har sagts i Skatteverkets bedömning att UBA inte kan anses ha rätt till ersättning med stöd av

text: 48 § personuppgiftslagen

text: Fråga uppkommer då om UBA kan ha rätt till ersättning med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: med anledning av något annat än uppgiften i registret.

text: Kronofogdemyndigheten skickade delgivningskvittot till den adress som sökanden hade uppgett. Det har i efterhand upplysts att UBA har en särskild postadress registrerad i folkbokföringsregistret. Det kan emellertid inte anses utgöra fel eller försummelse av kronofogdemyndigheten att godta den av sökanden uppgivna adressen i samband med att delgivningskvittot skickades ut.

text: Ett beslut om anordnande av förvaltarskap skall, enligt

text: 11 kap. 27 § föräldrabalken

text: , kungöras i Post- och Inrikes Tidningar. UBA har gjort gällande att syftet med kungörelsen måste vara att ge huvudmannen ett extra skydd framöver och att bl.a. kronofogdemyndigheter måste förutsättas ha kännedom om sådana förvaltarskap som har kungjorts.

text: I kommentaren till den aktuella bestämmelsen anges att syftet med kungörelsen är att ge tredje man kunskap om att förvaltarskap har anordnats eller upphört. Bestämmelsen är till för att skydda en utomstående tredje man som kan komma att ingå ett avtal med en person som har förvaltare förordnad för sig, detta då ett avtal som en person som har förvaltare har ingått normalt sett inte är gällande (se

text: 11 kap. 10 §

text: samt

text: 9 kap.

text: och

text: 7 §§

text: föräldrabalken

text: ). Kungörelsen får däremot inte den effekten att myndigheter och domstolar därefter skall anses ha kunskap om förvaltarskapet.

text: I det aktuella fallet hade det inte framkommit något som borde ha gett kronofogdemyndigheten anledning att misstänka att UBA hade förvaltare förordnad för sig. Det kan i den situationen inte anses ha funnits någon skyldighet för kronofogdemyndigheten att på egen hand efterforska om så var fallet.

text: Sammantaget finner Justitiekanslern att kronofogdemyndigheten inte har gjort sig skyldig till något fel eller någon försummelse som är skadeståndsgrundande för staten. UBA:s skadeståndsanspråk skall därför avslås.

text: Eftersom skadeståndsanspråket avslås bör UBA inte heller tillerkännas ersättning för kostnader i ärendet här.


title: Fråga (I) om vissa uttalanden i en tidning (Tidningen MARANATA! nr 2 år 2004) som ges ut av ett trossamfund kan anses utgöra hets mot folkgrupp

text: Förundersökning skall inte inledas.

text: Ärendet

text: En person har till Justitiekanslern anmält en artikel i Tidningen MARANATA! nr 2 år 2004. Anmälaren menar att artikeln innehåller uppgifter som uttrycker grov missaktning avseende homosexuella.

text: Justitiekanslern förstår anmälningen på det sättet att den avser en artikel med rubriken "Fackavgifter bekostar sodomfestival". Artikeln innehåller i övrigt följande text:

text: "LO är huvudsponsor för den homosexuella rörelsens årliga Pride-demonstration i Stockholm 2004. Alla LO-anslutna blir därmed genom att erlägga sin fackliga avgift aktiva bidragsgivare med 300.000 kronor åt en tillställning som kommit att bli en av stadens i särklass största skamfläckar.

text: Årets demonstration välsignas även av Stockholms stifts biskop Caroline Krook som är annonserad invigningstalare. Temat är vigsel och kärlek - ord vars innebörd i dessa sammanhang helt förlorat sin ursprungliga betydelse och sitt rätta värde, på grund av den devalvering som RFSL i kopulation med regeringen åstadkommit. Det är inte för intet som Sverige bär en internationell prägel av att vara ett liberalt Sodom. /BV"

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) jämförd med

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: skall det anses som ett tryckfrihetsbrott - hets mot folkgrupp - om någon i en tryckt skrift hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: Brottsbestämmelserna fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2003 (se SFS 2002:800 och 2002:906). Det är sålunda därigenom som brottet avser också fall där det anspelas på en viss grupp personers sexuella läggning, t.ex. homosexuella.

text: Av den proposition som lades till grund för lagändringen framgår bl.a. följande (prop. 2001-02:59 s. 41 f.). Den då aktuella förändringen av lagen var, lika lite som den motsvarande dittills gällande kriminaliseringen av hets mot folkgrupp, avsedd att hindra en fri och saklig debatt. Meningen var alltså inte att hindra resonemang och diskussioner om homosexualitet, bisexualitet eller heterosexualitet vare sig inom kyrkor eller på andra håll i samhället. Också den dåvarande lagstiftningen om hets mot folkgrupp innehöll begränsningar så att inte varje yttrande som innehöll omdömen om en viss grupp eller varje uttryck för missaktning var straffbelagt. Således sades i förarbetena bl.a. att det för straffbarhet borde krävas att det var fullt klart att uttalandet överskred gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande gruppen i fråga och att uttalandet eller meddelandet alltid måste bedömas i sitt sammanhang. Ett visst utrymme för straffria kritiska eller liknande uttalanden måste självfallet finnas. Avgörande blev hur meddelandet framstod vid en objektiv bedömning. Vidare måste det med hänsyn till sammanhanget stå klart att gärningsmannens uppsåt med meddelandet var att sprida ett sådant meddelande som innefattade hot mot eller missaktning för gruppen i fråga. Det var viktigt att skilja uttalanden och meddelanden som anspelade på läggningen som sådan och uttryckte hot eller missaktning mot kollektivet på grund av denna läggning från sådana uttalanden eller andra meddelanden som anspelade på beteenden eller sådana uttryck som läggningen kunde ta sig men som inte kunde tänkas syfta till att kränka eller hota hela den grupp av människor som hade denna läggning. På motsvarande sätt som dittills hade gällt i fråga om exempelvis uttalanden med anspelning på trosbekännelser måste det t.ex. vara möjligt att diskutera olika livsstilar och livsåskådningar.

text: Enligt

text: 9 kap. 2 §

text: TF är det Justitiekanslern som är ensam åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. Det är alltså en uppgift för mig att pröva om innehållet i den anmälda artikeln är sådant att en förundersökning skall inledas.

text: Jag konstaterar att artikeln innehåller uttalanden som uttrycker en negativ syn bl.a. på den s.k. Pride-manifestationen i Stockholm. Enligt min bedömning får uttalandena anses vara negativa också till homosexuella som grupp. Därmed skulle det kunna hävdas att objektivt sett uttalandena i och för sig ger uttryck för missaktning för denna grupp med anspelning på den sexuella läggning som personerna i gruppen har.

text: Å andra sidan får uttalandena ses som ett inlägg i samhällsdebatten. På det området måste det finnas ett vidsträckt utrymme även för sådana yttranden som kan uppfattas som stötande eller missvisande. Det bör även beaktas att uttalandena har sin grund i en livsåskådning - en religiös bekännelse - med vilken homosexualitet anses oförenlig.

text: Till detta kommer att den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: TF innebär att jag i min egenskap av särskild åklagare på tryckfrihetsområdet alltid skall ha i åtanke att tryckfriheten utgör grundvalen för ett fritt samhällsskick, alltid fästa uppmärksamheten mera på ämnets och tankens än uttryckets lagstridighet, på syftet än på framställningssättet, samt i tvivelsmål hellre fria än fälla.

text: Vid nu angivna förhållanden anser jag mig inte kunna komma till slutsatsen att innehållet i artikeln är straffbart som hets mot folkgrupp. På grund härav och eftersom inte heller något annat tryckfrihetsbrott kan anses ha begåtts genom publiceringen beslutar jag att inte inleda någon förundersökning i ärendet.

text: Med detta beslut avslutas handläggningen av detta ärende.

text: Till sist kan jag nämna att jag i dag har fattat beslut om att inte inleda någon förundersökning med anledning av innehållet i en artikel i ett annat nummer av Tidningen MARANATA! (Justitiekanslerns dnr


title: Fråga (II) om vissa uttalanden i en tidning (Tidningen MARANATA! nr 3 år 2004) som ges ut av ett trossamfund kan anses utgöra hets mot folkgrupp

text: Förundersökning skall inte inledas.

text: Ärendet

text: En person har hit anmält en artikel i Tidningen MARANATA! nr 3 år 2004. Anmälaren hävdar att uttalanden i artikeln bl.a. kränker homosexuella personer.

text: Artikeln har följande lydelse:

text: "Ett befriande EVANGELIUM

text: Det är illa ställt med det samhälle som tror sig eliminera olyckor genom att skrota ner beprövade normer för mänsklig samlevnad. Man uppskjuter endast kollisionen för en tid, men den blir så mycket värre då den inträffar.

text: En Sodomsnatt väntar obevekligt det folk, som istället för att bekämpa pornografi och homosexualitet, legaliserar och premierar abnormiteterna och integrerar det med sitt norm(löshets?)system.

text: Sunda människors helt berättigade motreaktioner neutraliseras, och det går till sist att grisa ner sig och andra med snusket utan något psykologiskt motstånd. Det är den sista fasen för sex- och njutningskulturen vars främsta kännetecken - nu som förr - kan ses i mängden av miljöskadade och "könlösa" människotyper den alstrar och släpar fram.

text: Supermänniskan med sitt hyperkomplex har snart lagt allt som är naturligt och normalt bakom sig och stressar vidare mot nya toppresultat och världsrekord. Spärrar, vallar och gränser forceras på livets alla tänkbara och otänkbara områden, men samtidigt degenereras skapelsens krona till teknokrater, animaliska driftvilddjur och muskelmaskiner.

text: För synd finns inget befriande rättsskydd, utan endast ett renande blod, framsprunget från Guds Lamm på Golgata kors. Lycklig är den som känner sig jagad, ty för en sådan är stegen till detta altare och denna fristad inte många. Vän, bryt upp till omvändelse för andlig och moralisk befrielse, medan du ännu har tid och möjlighet! Du är efterlyst och väntad av kärlekens Gud!

text: Budskap av Arne Imsen som sändes ut på piratradio av Aktionsgruppen Utanför Lägret (AUL-gruppen) i mitten av 70-talet."

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) jämförd med

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Av den proposition som lades till grund till lagändringen framgår bl.a. följande (prop. 2001-02:59 s. 41 f.). Den då aktuella förändringen av lagen var, lika lite som den motsvarande dittills gällande kriminaliseringen av hets mot folkgrupp, avsedd att hindra en fri och saklig debatt. Meningen var alltså inte att hindra resonemang och diskussioner om homosexualitet, bisexualitet eller heterosexualitet vare sig inom kyrkor eller på andra håll i samhället. Också den dåvarande lagstiftningen om hets mot folkgrupp innehöll begränsningar så att inte varje yttrande som innehöll omdömen om en viss grupp eller varje uttryck för missaktning var straffbelagt. Således sades i förarbetena bl.a. att det för straffbarhet borde krävas att det var fullt klart att uttalandet överskred gränsen för en saklig och vederhäftig diskussion rörande gruppen i fråga och att uttalandet eller meddelandet alltid måste bedömas i sitt sammanhang. Ett visst utrymme för straffria kritiska eller liknande uttalanden måste självfallet finnas. Avgörande blev hur meddelandet framstod vid en objektiv bedömning. Vidare måste det med hänsyn till sammanhanget stå klart att gärningsmannens uppsåt med meddelandet var att sprida ett sådant meddelande som innefattade hot mot eller missaktning för gruppen i fråga. Det var viktigt att skilja uttalanden och meddelanden som anspelade på läggningen som sådan och uttryckte hot eller missaktning mot kollektivet på grund av denna läggning från sådana uttalanden eller andra meddelanden som anspelade på beteenden eller sådana uttryck som läggningen kunde ta sig men som inte kunde tänkas syfta till att kränka eller hota hela den grupp av människor som hade denna läggning. På motsvarande sätt som dittills hade gällt i fråga om exempelvis uttalanden med anspelning på trosbekännelser måste det t.ex. vara möjligt att diskutera olika livsstilar och livsåskådningar.

text: Enligt

text: 9 kap. 2 §

text: Enligt artikeltexten utgör denna ett "[b]udskap" av Arne Imsen som sändes ut via s.k. piratradio i mitten av sjuttiotalet. Det förhållandet att uppgifterna sålunda må ha spritts via ett etermedium redan för omkring trettio år sedan hindrar dock inte att jag nu tar ställning till om innehållet i artikeln, som har publicerats i år, utgör ett tryckfrihetsbrott (jfr

text: 9 kap. 3 §

text: TF).

text: I artikeln finns kritik bl.a. mot homosexualitet. Enligt min bedömning kan det hävdas att uttalandena objektivt sett i och för sig ger uttryck för missaktning bl.a. för gruppen homosexuella personer med anspelning på deras sexuella läggning.

text: Artikeln utgör dock i första hand en kritik mot ett osunt levnadssätt i allmänhet i det moderna samhället. Homosexualitet nämns en gång men angrips i övrigt inte särskilt. Artikeln avslutas med ett budskap om att det ännu finns en möjlighet att bryta upp från ett osunt levnadssätt och att omvända sig för andlig och moralisk befrielse. Vad som sägs i artikeln grundar sig på en livsåskådning - en religiös bekännelse - med vilken homosexualitet anses oförenlig.

text: I min egenskap av särskilt åklagare på tryckfrihetsområdet skall jag enligt den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 § första stycket

text: TF alltid ha i åtanke att tryckfriheten utgör grundvalen för ett fritt samhällsskick, alltid fästa uppmärksamheten mera på ämnets och tankens än uttryckets lagstridighet, på syftet än på framställningssättet, samt i tvivelsmål hellre fria än fälla.

text: Sammantaget bedömer jag att innehållet i artikeln inte är sådant att det kan anses utgöra hets mot folkgrupp. Därför och eftersom inte heller något annat tryckfrihetsbrott kan anses ha begåtts genom publiceringen beslutar jag att inte inleda någon förundersökning i ärendet.

text: Handläggningen av detta ärende avslutas härmed.

text: I dag har jag även beslutat att inte inleda en förundersökning avseende innehållet i en artikel i ett annat nummer av Tidningen MARANATA! (Justitiekanslerns dnr


title: Ifrågasatt överträdelse av repressalieförbudet när en akademichef samtalat med en anställd efter att denne hade uttalat sig i massmedia

text: Justitiekanslern inleder inte förundersökning men gör vissa uttalanden med anledning av hur en akademichef vid Mälardalens högskola har agerat när en anställd hade uttalat sig i massmedia.

text: Ärendet

text: Den 14 april 2011 gav TO in en anmälan angående brott mot

text: tryckfrihetsförordningen

text: riktad mot akademichefen EW samt personalchefen JS vid Mälardalens högskola. Han angav i anmälan att de hade försökt få honom att inte kritisera sin arbetsplats i tidningen.

text: Med anledning av anmälan beslutade Justitiekanslern den 18 april 2011 att inhämta ett yttrande från Mälardalens högskola.

text: Den 18 maj 2011 anmälde HJ att han och TO hade drabbats av vissa repressalier från Mälardalens högskola. Han uppgav också att det fanns eller hade funnits en policy vid högskolan som innebar att man måste vända sig till akademiledningen på respektive akademi för godkännande att prata med massmedia.

text: Justitiekanslern bad därefter Mälardalens högskola att även yttra sig över den sistnämnda anmälan.

text: Högskolans yttranden kom in till Justitiekanslern den 14 juni 2011 och i dessa yttranden anges bl.a. följande.

text: Det är ostridigt att TO den 27 augusti 2011 skrivit en artikel i VLT, i vilken han bl.a. hänvisade till en intern arbetsmiljöenkät, kritiserade såväl rektor som HST:s [Akademin för hållbar samhälls- och teknikutveckling] akademiledning samt uppgav att denna ledning omedelbart måste avsättas. Det är vidare ostridigt att TO, ÅF, JS och EW haft ett möte och att detta möte bl.a. behandlat TO:s missnöje med HST:s ledning samt TO:s kommande pensionering.

text: Det kan konstateras att såväl ÅF, JS som EW under utredningen uppgett att mötet med TO var planerat sedan en viss tid tillbaka och inte ägde rum spontant. Detta ger stöd för att TO:s beskrivning av hur EW skulle ha rusat in och krävt ett omedelbart möte inte är sanningsenlig. Högskolan bestrider därför uppgifterna i TO:s anmälan om att EW i ett argt och ilsket tillstånd skulle ha krävt ett omedelbart möte med TO med anledning av insändaren.

text: Det är vidare ostridigt att TO endast arbetat 37 % i tid och inte deltagit i upptaktsträffen för hela akademin den 26-27 augusti 2010. EW har under utredningen uppgett att TO varit svår att nå för att delges information och att detta kan ha varit skälet till dennes missnöje och till viss del missuppfattningar om olika förhållanden på HST. Det kan konstateras, mot bakgrund av artikelns innehåll, att TO har ett stort missnöje med HST:s ledning samt att såväl personalchefen som akademichefen, ur ett arbetsgivarperspektiv, sett ett behov av att träffa TO för att reda ut vissa missförstånd om olika förhållanden på HST. Högskolan bestrider således inte att innehållet i artikeln kom att diskuteras med TO vid det aktuella mötet.

text: EW och JS har var för sig i utredningen betonat att de är väl medvetna om anställdas meddelarfrihet och vidden av förbudet kring efterforskning eller ingripande från det allmänna mot den som utnyttjar meddelarfriheten samt att ingen av dem på något vis gett uttryck för att hindra TO i dennes rätt att använda sig av meddelarfriheten. EW och JS har vardera mycket lång erfarenhet av statlig tjänst och är väl informerade och insatta i vidden av innebörden av offentliganställdas meddelarfrihet.

text: Högskolan ser mycket allvarligt på kränkningar av grundläggande fri- och rättigheter men gör […] bedömningen att det inte kan anses vara i strid med

text: tryckfrihetsförordningen

text: att en arbetsgivare informerar en anställd och samtalar med denne om vissa förhållanden på arbetsplatsen som den anställde fått en felaktig uppfattning om eller ställt sig mycket kritisk till. Denna möjlighet för arbetsgivaren måste enligt högskolans uppfattning, gälla även om den anställde i fråga redan har kontaktat media eller på annat sätt offentligt gett uttryck för sitt missnöje.

text: Vid en samlad bedömning av ovan redogjorda omständigheter, och med särskild hänsyn tagen till TO:s uppgifter i anmälan om att denne inte minns några detaljer av mötet, gör högskolan således bedömningen att EW och JS vid det aktuella mötet inte gått över gränsen för vad som är lämpligt med hänsyn tagen till den tryckfrihetsrättsliga regleringen.

text: Mälardalens högskola bestrider […] att HJ och TO skulle ha utsatts för någon form av repressalie över huvud taget – vare sig med anledning av sina anmälningar till JK, sina kontakter med media eller av någon annan anledning.

text: Avseende den policy som HJ i sin anmälan uppger har funnits på högskolans hemsida i januari 2011 gör högskolan följande bedömning. Någon informationspolicy finns inte på högskolan och någon policy, styrdokument, riktlinjer eller annat som skulle kunna liknas med vad HJ, i sin anmälan, beskriver förekommer inte heller. Av utredningen som högskolan företagit framkommer således att högskolan inte har lagt fram någon information av det slag som HJ hänvisar till i sin anmälan.

text: HJ har yttrat sig över vad högskolan har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § 1 regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift, bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor.

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) framgår vidare att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i de grundlagsskyddade medierna om inte något annat är föreskrivet i TF eller YGL (meddelarfrihet). Meddelarfriheten gäller för var och en och alltså även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen.

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 4 § tredje stycket

text: YGL uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett annat allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i ett grundlagsskyddat medium har utnyttjat tryck- eller yttrandefriheten. Uppsåtligt ingripande i strid med dessa bestämmelser är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelserna i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF respektive 2 kap. 5 § tredje stycket YGL. Detta s.k. repressalieförbud gällde även tidigare, dvs. före den 1 januari 2011, såsom en följd av stadgandet i

text: 1 kap. 3 §

text: TF respektive

text: 1 kap. 4 §

text: YGL att ingen får tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefriheten eller medverkan däri i annan ordning eller annat fall än vad TF eller YGL medger. En överträdelse av repressalieförbudet kunde härvid, om den skedde i samband med myndighetsutövning mot den anställde, föranleda ansvar för tjänstefel enligt

text: brottsbalkens

text: bestämmelser eller ett ingripande inom ramen för reglerna om disciplinpåföljd. Andra överträdelser av förbudet har också kunnat bli föremål för JO:s och Justitiekanslerns prövning inom ramen för dessa myndigheters tillsynsbefogenheter, se t.ex. Thomas Bull, Offentligt anställdas yttrandefrihet och repressalieförbudets räckvidd i JO – Lagarnas väktare, s. 51 f.f.

text: Repressalieförbudet anses innebära att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundas på dennes medverkan i ett grundlagsskyddat medium i princip är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheten får således inte vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller yttrandefriheten, även om ingripandet mot den enskilde inte skulle vara så allvarligt att det är straffbart (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och JO 1987/88 s. 193 och

text: SOU 1990:12 s. 63

text: Samtalet med TO

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att Mälardalens högskola och TO har lämnat olika beskrivningar av mötet där TO, ÅF, JS och EW deltog.

text: Enligt högskolans utredning har ÅF beträffande mötet uppgett att han minns att EW uttalat att TO:s agerande ”var olämpligt och att sådana saker kunde skötas internt och att om så ändå sker får det till följd att skolan vanhedras”. EW har för sin del bestritt att hon skulle ha sagt att TO:s agerande skulle få till följd att skolan vanhedrades men synes inte i övrigt ha ifrågasatt ÅF:s minnesbild av vad som uppgetts vid mötet.

text: Med hänsyn till framför allt de uppgifter som ÅF har lämnat under högskolans utredning måste det anses vara utrett att EW:s uttalanden vid mötet innefattade viss kritik mot TO för att denne hade yttrat sig i massmedia i stället för att framföra sina synpunkter internt. Frågan är då hur hennes agerande vid mötet ska bedömas.

text: Det är tydligt att EW:s kritik mot TO inte har innefattat någon straffbar överträdelse av repressalieförbudet. Även om så inte är fallet måste hennes agerande prövas utifrån grunderna för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen.

text: Det finns därvid inledningsvis anledning att framhålla meddelarfrihetens stora betydelse som ett värn för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Därmed är inte sagt att en chef aldrig får uttala missnöje med den som har lämnat uppgifter till medierna på ett sätt som chefen uppfattar som illojalt. Hur strängt man ska se på sådana uttalanden från en chef beror på omständigheterna i det enskilda fallet (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 27 april 2011, dnr

text: I den aktuella insändaren ifrågasatte TO akademiledningens och rektorns agerande i olika avseenden. När det gäller sådana uppgifter får utrymmet att kritisera en anställd som har vänt sig till massmedia anses vara mycket begränsat (jfr dnr

text: ). Justitiekanslern ifrågasätter visserligen inte högskolans uttalande om att det inte kan anses stå i strid med den tryckfrihetsrättsliga regleringen att en arbetsgivare samtalar med en anställd om dennes kritik mot arbetsgivaren och försöker reda ut eventuella missförstånd. Vid sådana samtal bör emellertid kritiska synpunkter inte lämnas på det förhållandet att en anställd har yttrat sig i massmedia. Sådana synpunkter kan få till följd att anställda avstår från att vända sig till media av rädsla för missnöje från ledningen, vilket i sin tur kan leda till att en debatt stryps som måste få förekomma.

text: Mot den angivna bakgrunden framstår EW:s agerande vid mötet med TO, även om det inte är helt klarlagt vad som då har sagts, som mindre lämpligt med hänsyn till grunderna för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen. Justitiekanslern finner emellertid inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i denna del utan låter saken bero med detta uttalande.

text: Övrigt

text: Det har genom utredningen i ärendet inte framkommit att det vid Mälardalens högskola har förekommit någon sådan policy beträffande personalens kontakter med massmedia som HJ har hänvisat till. Justitiekanslern lämnar frågan med detta konstaterande.

text: Vad HJ i övrigt har anfört föranleder inte heller någon åtgärd från Justitiekanslerns sida.

text: Justitiekanslern ärende är härmed avslutat.


title: Anmälan om att ett bibliotek hindrat spridningen av en bok

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av AP:s anmälan.

text: Ärendet

text: AP har gjort gällande att Skellefteå stadsbibliotek hindrat spridningen av en bok med titeln Mångfald eller välstånd författad av LJ genom att, med hänvisning till bokens innehåll och slutsatser, vägra att såväl köpa in den som låna den från ett annat bibliotek för hans räkning.

text: AP har begärt att Justitiekanslern skall utreda hans anmälan och vidta de åtgärder som kan anses motiverade.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns uppgifter

text: Justitiekanslern skall vaka över att gränserna för tryckfriheten enligt bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: inte överskrids.

text: Justitiekanslern har också tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina uppgifter. Detta innebär att Justitiekanslern främst skall kontrollera att handläggningen av olika mål och ärenden hos myndigheter eller domstolar sker i enlighet med gällande bestämmelser för förfarandet och med iakttagande av vad som krävs för en rättssäker prövning. Justitiekanslern är inte skyldig att pröva alla klagomål från enskilda utan kan själv välja vilka klagomål som skall tas upp till en prövning.

text: Min bedömning av anmälan

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: är det förbjudet för en myndighet eller något annat allmänt organ att på grund av en skrifts innehåll, genom åtgärd som inte är tillåten enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: , hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten.

text: En förutsättning för att bestämmelsen skall bli tillämplig är att den åtgärd som vidtas menligt påverkar skriftens tryckning, utgivning eller spridning. Som exempel på ett sådant hinder beträffande en skrifts spridning kan nämnas en myndighets eller ett annat allmänt organs vägran att transportera skriften på allmänna samfärdsmedel (se

text: SOU 1947:60 s. 47

text: f. och 210 f.).

text: Ett beslut av ett bibliotek inom det allmänna biblioteksväsendet att inte köpa in eller på annat sätt införskaffa ett enstaka exemplar av en redan utgiven skrift utgör enligt min bedömning inte en sådan hindrande åtgärd som avses med förbudet i

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: Den hit anmälda åtgärden faller alltså utanför bestämmelsens tillämpningsområde. På grund härav, och då jag inte finner att saken är av sådan beskaffenhet som motiverar en prövning inom ramen för Justitiekanslerns allmänna tillsynsfunktion, skall någon åtgärd inte vidtas med anledning av AP:s anmälan.

text: Ärendet avslutas.


title: Sekretessbelagd handling från möte med Exportkontrollrådet hade publicerats; ifrågasatt brott mot tystnadsplikten

text: I en artikel i Dagens Nyheter den 8 september 1998 publicerades protokollsanteckningar från ett möte den 28 oktober 1997 med det till Inspektionen för strategiska produkter (ISP) knutna Exportkontrollrådet. Efter det att AA, krigsmaterielinspektör vid ISP, med hänvisning till att uppgifterna omfattades av sekretess anmält förhållandet hit beslutade jag den 29 september 1998 att inleda förundersökning eftersom det fanns anledning att anta att brott mot

text: 7 kap. 3 § första stycket 2 tryckfrihetsförordningen

text: (TF) hade begåtts. I beslutet uppdrog jag åt överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Stockholm att ombesörja att förundersökning verkställdes. Förundersökningen har sedermera redovisats hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Under förundersökningen har ett antal förhör hållits. I samband därmed har framkommit att den del av protokollet som innehåller de uppgifter som publicerats i artikeln i Dagens Nyheter av misstag kommit att lämnas ut till artikelförfattaren. Omständigheterna ger inte stöd för antagande att utlämnandet skett inom ramen för meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF. Mot bakgrund härav finns det enligt min mening inte längre någon anledning att misstänka att angivet brott mot TF har begåtts. Förundersökningen skall därför läggas ned.

text: Eftersom TF inte synes vara tillämplig på utlämnandet har jag övervägt om det finns anledning anta att brott mot tystnadsplikt har begåtts och - i sådant fall - om förundersökning avseende det brottet skall inledas.

text: Den som röjer uppgift som är sekretessbelagd enligt

text: sekretesslagen (1980:100)

text: kan enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: dömas för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst ett år. Om gärningen har begåtts av oaktsamhet är påföljden böter. I ringa fall skall det inte dömas till ansvar.

text: Enligt min mening får det anses stå klart att de uppgifter som har lämnats ut omfattas av sekretess. Det finns därför anledning anta att ett brott mot tystnadsplikten har begåtts. Med hänsyn till de föreliggande omständigheterna kan det emellertid antas att brottet vid ett eventuellt åtal inte skulle föranleda annan påföljd än böter. Med hänsyn härtill anser jag med stöd av bestämmelserna i

text: 20 kap. 7 §

text: samt

text: 23 kap.

text: och

text: 4 a §§

text: rättegångsbalken

text: att förundersökning inte behöver inledas i saken.

text: Ärendet är därmed avslutat.


title: Fråga om en arbetsordning för en kommunal förvaltningsorganisation är förenlig med grundlagarnas bestämmelser om skydd för meddelare och yttrandefrihet

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I en anmälan till Justitiekanslern har BA, kommunpolitiker i Lysekils kommun, uppmärksammat myndigheten på ett informationsblad daterat den 10 april 2008 från kommunchefen LF. Informationsbladet har rubriken ”Gemensam arbetsordning för den kommunala förvaltningsorganisationen i Lysekils kommun” och är ställt till nämnder och styrelser i kommunen. I informationsbladet kan bl.a. följande läsas.

text: Samspelet mellan politik och förvaltning måste utformas på ett sådant sätt att tydlighet i rollerna säkerställs. En strävan måste också vara att samspelet präglas av öppenhet, förtroende och ömsesidig respekt för respektive uppdrag d.v.s. politikerns och tjänstemannens.

text: Tyvärr måste jag konstatera att så inte är fallet idag.

text: Jag tvingas därför vidta ett antal åtgärder för att tillgodose kravet på en tillfredsställande arbetsmiljö för kommunens anställda.

text: Skälen är följande:

text: 1. Tjänstemän i flertalet av kommunens förvaltningar är utsatta för kritik och ifrågasättande från enskilda politiker.

text: 2. Enskilda politiker ikläder sig rollen som arbetsledare för tjänstemän.

text: 3. Kritiken framförs i e-post, telefonsamtal, insändare i pressen, skrivelser, samt i uttalanden och omdömen om tjänstemän i samtal med andra.

text: 4. Det är inte acceptabelt att omdömen och kritik framförs som insinuationer, nedsättande tillmälen, svordomar, generaliseringar, sexuella trakasserier och hot.

text: 5. Vidare utsätter enskilda politiker tjänstemän för nedlåtande uttalanden om andra politiker i kommunen d.v.s. tjänstemännens uppdragsgivare.

text: Förvaltningsorganisationen kommer härefter att tillämpa följande arbetsordning:

text: 1. Politiker som har synpunkter på tjänstemännens yrkesutövning skall framföra dessa till förvaltningschefen d.v.s. tjänstemannens högsta chef.

text: 2. Tjänsteman som blir utsatt för synpunkter av politiker hänvisar till närmaste chef, som i sin tur kontaktar ansvarig förvaltningschef.

text: 3. Synpunkter dokumenteras i syfte att vid behov bidra till kvalitetssäkring av handläggningen.

text: 4. Uppföljning av denna arbetsordning kommer att ske månadsvis.

text: 5. Hot samt trakasserier enligt diskrimineringslagstiftningen kommer att polisanmälas.

text: Slutligen är det viktigt att poängtera att ovanstående föranleds av vissa extraordinära händelser som upprepats under ett antal månader.

text: I det dagliga arbetet uppskattar vi tjänstemän det öppna, konstruktiva och goda samarbetsklimat som råder i kontakten med kommunens politiker.

text: Framtagande av arbetsordningen har skett i samråd med kommunstyrelsens ordförande, RK och andre vice ordförande, KGH.

text: Anmälaren anser att det finns ett systematiskt beteende och en politisk agenda från vissa ledande tjänstemän i Lysekils kommun som syftar till att försöka styra politikernas frihet att agera som folkets ombud. Enligt anmälaren markerar kommunchefen att tidningsartiklar och insändare som uttrycker sig ifrågasättande om kommunens skötsel eller aktiviteter ska ”bannlysas”. Anmälaren vill att Justitiekanslern prövar om det har förekommit brott mot

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: bestämmelser om meddelarfrihet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den grundläggande bestämmelsen om meddelarfrihet finns i

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Regeln innebär att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i en tryckt skrift såvida inte annat är föreskrivet i TF. Motsvarande bestämmelse finns i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: TF får ingen tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger, det s.k. repressalieförbudet. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedierna bara kan ske när TF medger det. Motsvarande reglering finns i

text: 1 kap. 4 §

text: YGL.

text: Bestämmelsen om repressalieförbud skyddar en meddelare från i första hand åtal och straffrättsligt ansvar. Den anses emellertid också ge uttryck för ett allmänt sanktions- och repressalieförbud av innebörd att myndigheter och personal hos myndigheter inte får vidta några för en enskild negativa tjänsteåtgärder på grund av den enskildes bruk av tryck- eller meddelarfriheten (se t.ex. JO 1975/76 s. 314 och 1987/88 s. 193 samt

text: SOU 1990:12 s. 63

text: ). Någon bestämmelse om straffansvar för en person som åsidosätter sanktions- och repressalieförbudet finns dock inte i TF, utan ansvar för sådana åtgärder kan i förekommande fall vara att bedöma som tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: eller som ett förfarande som kan föranleda disciplinpåföljd.

text: Av utredningen framgår att LF är kommunchef i Lysekils kommun. I denna egenskap omfattas hon i vissa fall av TF:s och YGL:s regler om repressalieförbud. För att så ska vara fallet krävs det dock i princip att hon agerar i egenskap av överordnad i förhållande till den mot vilken de ifrågasatta åtgärderna riktas. Så kan t.ex. vara fallet om hon vidtar en åtgärd mot en anställd i kommunen.

text: Det som BA har lagt LF till last är att hon ska ha uttalat att tidningsartiklar och insändare som uttrycker sig ifrågasättande om kommunens skötsel eller aktiviteter ska ”bannlysas”. Av den aktuella arbetsordningen framgår också att den har tagits fram bl.a. därför att kritik mot enskilda kommunala tjänstemän har framförts i tidningsinsändare av vissa förtroendevalda i kommunen.

text: Vad LF uppges ha uttalat och den arbetsordning med ovan angivet innehåll som han har utarbetat kan inte anses vara sådana negativa åtgärder som utgör brott mot sanktions- eller repressalieförbudet. Uttalandet och åtgärderna synes nämligen inte i första hand ha de anställda i kommunen som adressat, utan kommunens förtroendevalda politiker. Annat har inte heller framkommit i ärendet än att avsikten med den aktuella arbetsordningen har varit att tydliggöra för kommunens förtroendevalda på vilket sätt kritik mot de kommunala tjänstemännens yrkesutövning enligt LF:s uppfattning bör framföras. Arbetsordningen har tagits fram i samråd med kommunstyrelsens ordförande och vice ordförande med anledning av att ett antal tjänstemän enligt uppgift inte har mått bra på grund av det sätt som negativ kritik har framförts. Enligt vad som har framkommit har avsikten med arbetsordningen således varit att förbättra de kommunanställdas arbetsmiljö, inte att inskränka den enskildes grundlagsskyddade meddelarfrihet.

text: Det kan tilläggas att överträdelser av repressalieförbudet inte är brottsliga när de sker i kommunal verksamhet. Detta förhållande övervägs för närvarande av lagstiftaren.

text: Justitiekanslern vill till sist framhålla att de förtroendevaldas liksom andra medborgares rätt att skriva insändare naturligtvis inte kan inskränkas i en arbetsordning. Detta skulle innebära ett försök att begränsa den grundlagsfästa yttrandefriheten.