nyckelord: Barn/ungdom Behörighet Omhändertagande

title: Initiativärende. Fråga om förutsättningarna för att begära handräckning enligt 43 § LVU

sammanfattning: En 17-årig rumänsk pojke hade omhändertagits med stöd av 6 § LVU och hade placerats på ett särskilt ungdomshem. Efter kontakter med pojkens vårdnadshavare i Rumänien och samråd med pojken bedömde socialnämnden att han borde resa hem till sina föräldrar. Nämnden begärde biträde av polis, s.k. handräckning, för att föra pojken från ungdomshemmet till Arlanda. Socialnämnden får begära handräckning enligt 43 § LVU bl.a. för att genomföra ett beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. JO konstaterar att begäran i det här fallet inte kunde anses ha skett för att genomföra ett sådant beslut. Det fanns alltså inga förutsättningar för att begära biträde av polis. Situationen var emellertid speciell, och nämnden handlade med pojkens bästa för ögonen. JO riktar därför i det här fallet inte någon kritik mot nämnden.

text: Bakgrund

text: Den 4–6 december 2012 inspekterade jag Skarpnäcks stadsdelsnämnd i Stockholms kommun (JO:s ärende dnr 6496-2012). Vid granskningen av personakter som rörde barn och ungdomar som var eller hade varit föremål för vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) uppmärksammades ett ärende som gällde den rumänske medborgaren AA, född 1995. I protokollet antecknades bl.a. följande:

text: Den 22 januari 2012 beslutade ordföranden i Sociala delegationen att med stöd av

text: 6 §

text: LVU omedelbart omhänderta AA som var hemmahörande i Rumänien. Samtidigt beslutades att vården skulle inledas vid Statens Institutionsstyrelses ungdomshem Bärby. Av en promemoria upprättad samma dag av socialjouren framgick bl.a. att AA hade gripits av polis den 21 januari 2012 misstänkt för att tillsammans med tre äldre landsmän ha tillgripit kläder. Han uppgav att han befann sig i Sverige för att söka arbete och att hans föräldrar var i Rumänien. Förvaltningsrätten fastställde beslutet om omedelbart omhändertagande av AA den 30 januari 2012.

text: Efter att nämnden hade haft kontakt med AA:s vårdnadshavare i Rumänien och samrått med AA bedömde nämnden att AA borde resa hem till sina föräldrar. Nämnden begärde biträde av polis, s.k. handräckning, för att föra AA från Bärby till Arlanda.

text: Polisen verkställde beslutet om handräckning den 10 februari 2012.

text: Initiativet

text: Jag beslutade att inom ramen för ett s.k. initiativärende utreda om nämnden med stöd av

text: 43 §

text: LVU kunde begära biträde av polis för att föra AA från Bärby till Arlanda.

text: Utredning

text: Nämndens sociala delegation beslutade, efter remiss, att som sitt yttrande lämna in ett tjänsteutlåtande som hade undertecknats av enhetschefen vid utredningsenheten för barn och ungdom BB. I utlåtandet anfördes bl.a. följande:

text: Redovisning

text: AA omhändertogs enligt

text: 6 §

text: LVU och placerades på Bärby Ungdomshem. Omhändertagandet kom sig av att AA gripits av polis tillsammans med tre äldre landsmän i samband med att de tillgrep kläder. AA uppgav då att han var i Sverige utan sina vårdnadshavare och han satt i rullstol när han greps. Vid gripandet uppstod misstankar att AA var utsatt för människohandel. De tre landsmännen häktades. Kontakt togs med Rumänska ambassaden och socialtjänsten i Bukarest för att dels fastställa hans identitet och dels för att få hjälp i sökandet efter AA:s föräldrar. Efter två dagar på Bärby Ungdomshem behövde AA inte längre sin rullstol. Gränspolisen höll ett flertal förhör med AA som nekade till att vara utsatt för människohandel. Polisen gick inte vidare med brottsmisstanken. Rumänska ambassaden hjälpte till i kontakten med föräldrarna som uppgav att de ville att AA skulle komma hem igen. AA uppgav att han kunde tänka sig att åka hem. De sociala myndigheterna kopplades in för att ta emot och utreda AA situation vid ankomst Rumänien. Av journalanteckningar och beslutsdokument framgår att 2012-02-08 skickas en handräckningsbegäran till Polismyndigheten i Uppsala, för att 2012-02-10 transportera AA från Bärby Ungdomshem till Arlanda flygplats. Av den sista journalanteckningen i ärendet framgår att Rumänska ambassaden är informerade om att AA är på väg samt att beslut om upphörande av LVU faxas till förvaltningsrätten i Stockholm. Det kan antas att AA, utifrån detta och enhetens generella handläggningsrutiner, handräckts till Arlanda flygplats i god tid innan beslut om LVU upphör. Varken i socialjourens PM daterat 2012-01-22, bifogat underställning LVU till Förvaltningsrätten, eller i det tjänsteutlåtande där ordförandebeslutet 2012-01-22 anmäles till Skarpnäcks stadsdelsnämnds sociala delegation redogörs för om beslutet om omhändertagandet har föranletts av sådana omständigheter som avses i 2 § och/eller

text: 3 §

text: LVU. Det framgår inte heller av journalanteckningar eller andra handlingar i akten. Det är därför inte möjligt att ge ett svar på huruvida AA vid tidpunkten för transporten från Bärby Ungdomshem till Arlanda flygplats var omhändertagen föranlett av omständigheter som avses i

text: 3 §

text: LVU vilket han behövt vara för att ett beslut om en sådan transport ska ha varit möjligt att fatta. Det går dock att anta efter att ha läst samtliga handlingar i ärendet att båda beslutsparagraferna, 2 och 3 §§ LVU, skulle ha varit tillämpliga. Det är inte möjligt att få svaren eller i vart fall synpunkter från berörd befattningshavare då denna slutat sin tjänst vid Skarpnäcks stadsdelsförvaltning.

text: Därefter begärde JO att Socialstyrelsen skulle yttra sig över den principiella frågan om det i ett fall som detta är möjligt för socialnämnden att begära handräckning av polis. I ett remissvar anförde Socialstyrelsen följande:

text: Yttrande

text: Socialstyrelsen anser att polishandräckningen inte kan ses som ett led i genomförandet av det omedelbara omhändertagandet och att det därför saknas stöd i

text: 43 § 2

text: LVU för att begära handräckning i denna situation. Vidare finns det inget i handlingarna i ärendet som ger stöd för att det har förelegat sådana omständigheter som gjort det nödvändigt för socialnämnden att begära polishandräckning med stöd av i

text: 43 § 2

text: LVU i detta fall. — — —

text: Tillämpliga bestämmelser m.m.

text: Lagen (

text: I l § anges bl.a. följande. Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Insatserna ska präglas av respekt för den unges människovärde och integritet. Den som är under 18 år ska dock beredas vård enligt denna lag, om någon av de situationer som anges i

text: 2 §

text: eller

text: 3 §

text: föreligger och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne och, när den unge har fyllt 15 år, av honom eller henne själv. Vid beslut enligt denna lag ska vad som är bäst för den unge vara avgörande. I

text: 2 §

text: anges att vård ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Enligt

text: 3 §

text: ska vård också beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Vård ska också beslutas om den som dömts till sluten ungdomsvård enligt

text: 32 kap. 5 § brottsbalken

text: vid verkställighetens slut bedöms vara i uppenbart behov av fortsatt vård för att inte löpa sådan risk som avses i

text: första stycket

text: . I

text: 6 § första stycket

text: anges att socialnämnden får besluta att den som är under 20 år omedelbart ska omhändertas, om 1. det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av denna lag, och 2. rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras.

text: I 6 § andra stycket anges att om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta om omhändertagande. Beslutet ska anmälas vid nämndens nästa sammanträde. När socialnämnden har ansökt om vård med stöd av lagen, får även rätten besluta att den unge omedelbart ska omhändertas. I 9 § tredje stycket anges att om det inte längre finns skäl för ett omhändertagande, ska socialnämnden besluta att detta genast ska upphöra. Ett sådant beslut får meddelas också av den rätt som prövar en fråga om vård med stöd av lagen. I 43 § anges att Polismyndigheten ska lämna biträde för att på begäran av

text: 1. socialnämnden eller nämndens ordförande eller rätten bereda en läkare, som avses i 32 §, tillträde till den unges hem eller för att föra den unge till läkarundersökningen, 2. socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av denna lag, och 3. Statens institutionsstyrelse efterforska och återhämta den som vårdas vid ett hem för särskilt noggrann tillsyn på någon grund som anges i 3 §, om den unge har avvikit från hemmet, eller för att ombesörja någon annan förflyttning av honom eller henne.

text: Förarbetena till 1980 års socialtjänstlag

text: I förarbetena till 1980 års socialtjänstlag anges bl.a. att socialnämnden har ansvaret för att ett omhändertagande inte består under längre tid än som är behövligt med hänsyn till den unges vårdbehov. Visar det sig under den fortsatta utredningen att grund för vård enligt lagen inte föreligger, ska nämnden besluta att omhändertagandet genast ska upphöra (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 593). --- I de fall då det finns kvar en laglig rätt till handräckning bör sådan polishjälp begäras endast om uppgiften inte kan lösas på annat sätt (a. prop. Del A s. 364). I specialmotiveringen avseende den äldre motsvarigheten till

text: 43 § 2

text: LVU (18 § första stycket) anges följande. Sedan länsrätten har beslutat om vård, övergår ansvaret för vården på nämnden. Nämnden har även ansvaret för vården av den som genom nämndens beslut har tagits om hand omedelbart. Om föräldrarna eller den unge själv inte vill medverka till att beslutet genomförs, har socialnämnden enligt denna paragraf rätt att påkalla biträde av polisen. I fråga om de ungdomar som vårdas på grund av sitt beteende i sådant hem för särskild tillsyn som avses i 12 § har den som förestår vården vid hemmet rätt att få biträde av polisen för att leta efter eller hämta tillbaka den som avvikit eller för annan förflyttning (a. prop. Del A s. 603). — — —

text: Socialstyrelsens allmänna råd (

text: SOSFS 1997:15

text: ) om tillämpningen av lagen

text: Visar det sig under den fortsatta utredningen att det inte längre finns skäl för ett omhändertagande, ska nämnden enligt

text: 9 § tredje stycket

text: LVU besluta att omhändertagandet genast ska upphöra. Det kan t.ex. visa sig att missförhållandena inte är så allvarliga som först befarats, att behövlig vård går att ge med samtycke eller att den uppkomna situationen kan lösas på annat sätt. Andra gånger kan bedömningen att vård med stöd av LVU behövs kvarstå, men det interimistiska beslutet behövs ändå inte, t.ex. kan en kortsiktig placering av barnet göras frivilligt eller kan utredningssvårigheterna ha undanröjts. Det är viktigt att nämnden om grunderna för beslutet om omhändertagandet bortfallit inte endast låter omhändertagandet förfalla. Nämnden måste i dessa fall snarast fatta ett formellt beslut om att omhändertagandet ska upphöra. --- Socialnämnden har i vissa fall möjlighet att få biträde av polismyndigheten för att genomföra beslut. De situationer då nämnden kan begära polishandräckning är angivna i

text: 43 §

text: LVU och det rör sig enbart om biträde för att genomföra åtgärder enligt LVU. Handräckning kan inte anlitas för att genomföra beslut enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Polishandräckning bör anlitas endast då andra lösningar inte är möjliga. Socialnämnden har vid en polishandräckning hela tiden ett ansvar för den unge. I det ansvaret ingår att se till att handräckningen inte fortgår längre än det behövs. Enligt Socialstyrelsens uppfattning ställer en polishämtning stora krav på de medverkande och framför allt på socialnämnden. Så fort det går bör nämnden själv helt överta ansvaret för den unge och avbryta handräckningen. Under handräckningen och framför allt vid transporten av den unge bör företrädare för nämnden vara med. Extern expertmedverkan,

text: t.ex. av barnläkare, anser Socialstyrelsen främst kan behövas när barn ska hämtas från en förälder.

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Frågan i ärendet är om det var möjligt för socialnämnden att begära handräckning av polis med stöd av

text: 43 § 2

text: LVU för att genomföra beslutet om det omedelbara omhändertagandet. Av handlingarna i ärendet framgår inte annat än att socialnämnden har begärt polishandräckning som ett led i att det omedelbara omhändertagandet skulle upphöra och AA skulle återvända till sitt hemland. Vid tidpunkten för begäran stod det klart att omhändertagandet inom kort skulle upphöra. Handräckningen kan därför inte ses som ett led i genomförandet av det omedelbara omhändertagandet. Nämnden har därför saknat stöd i

text: 43 § 2

text: LVU för att begära polishandräckning i denna situation. Vidare är utgångspunkten att polishandräckning endast bör förekomma i rena undantagsfall och då det finns grundad anledning att anta, att de särskilda tvångsbefogenheter som handräckningsinstitutet innefattar är påkallade för åtgärdens genomförande. Praktiska svårigheter för socialnämnden att genomföra en förflyttning kan därför inte utgöra skäl för polishandräckning. En polishandräckning är en nödfallsåtgärd och bör endast användas då andra lösningar inte är möjliga (JO 1981/82 s. 172 och JO:s beslut den 8 februari 2010 [dnr 3134-2009],

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 364 och

text: SOSFS 1997:15

text: ). I handlingarna i ärendet finns det inget som ger stöd för att det har förelegat sådana omständigheter som gjort det nödvändigt för nämnden att begära polishandräckning med stöd av i

text: 43 § 2

text: LVU i detta fall. Det kan här anmärkas att när det inte längre finns skäl för ett omedelbart omhändertagande ska socialnämnden enligt

text: 9 § tredje stycket

text: LVU besluta att omhändertagandet genast ska upphöra. Nämnden har således ansvaret för att ett omhändertagande inte består under längre tid än som är behövligt med hänsyn till den unges vårdbehov (prop. 1979/80: l Del A s. 593). Med hänsyn till vad som framgår av handlingarna i ärendet kan det sättas i fråga att det över huvud taget fortsatt förelåg grund för det omedelbara omhändertagandet efter det att kontakt med både vårdnadshavare och sociala myndigheter i hemlandet hade upprättats och det fanns ett ordnat mottagande där samt då AA själv samtyckte till att återvända till sitt hemland.

text: Jag har haft tillgång till beslutet om omedelbart omhändertagande av AA, nämndens underställning av beslutet samt ungdomshemmets och stadsdelsförvaltningens journalanteckningar om AA.

text: Bedömning

text: Detta beslut tar sikte på frågan om stadsdelsnämnden med stöd av

text: 43 §

text: LVU hade möjlighet att begära hjälp av polis (s.k. handräckning) för att föra AA från Bärby ungdomshem till Arlanda flygplats.

text: Enligt

text: 43 §

text: LVU ska Polismyndigheten lämna biträde bl.a. för att på begäran av socialnämnden eller någon ledamot eller tjänsteman som nämnden har förordnat genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. Två vanliga situationer när handräckning kan bli aktuell är när socialnämnden vill verkställa ett beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av

text: 6 §

text: LVU eller, när den unge har ”rymt”, återföra honom eller henne till det hem där han eller hon är placerad. Bestämmelsen ger också nämnden möjlighet att begära handräckning bl.a. för att flytta den unge från ett familjehem till ett särskilt ungdomshem. En sådan flyttning

text: är normalt sett ett led i genomförandet av vården av den unge (JO:s beslut den 8 februari 2010, dnr

text: ; jfr JO:s beslut den 12 november 2013, dnr 5187- 2012).

text: I det här fallet begärde nämnden hjälp av polis för att föra AA från det särskilda ungdomshemmet Bärby till Arlanda. Därifrån skulle AA flyga till Rumänien, vilket både han själv och hans vårdnadshavare i Rumänien var positiva till. I samband med transporten till Arlanda upphävde nämnden beslutet om omhändertagande av AA.

text: Jag har förståelse för att nämnden ansåg sig behöva hjälp av polis för att föra AA till Arlanda. Oavsett vilken uppfattning vårdnadshavarna och AA hade om återresan till Rumänien konstaterar jag dock att begäran om hjälp av polis inte kan anses ha skett för att ”genomföra ett beslut om vård eller omhändertagande”. Det fanns alltså inga förutsättningar för att begära hjälp enligt

text: 43 §

text: LVU. Situationen var emellertid speciell och nämnden handlade med AA:s bästa för ögonen. Jag riktar därför i det här fallet inte någon kritik mot nämnden.

text: Ärendet aktualiserar frågan om svensk domsrätt när det gäller vård enligt LVU för barn med anknytning till ett annat land. Den frågan är inte helt enkel att svara på. Här kan hänvisas till avgörandet

text: RÅ 2006 ref. 36

text: (jfr

text: RÅ 1989 ref. 50

text: ). Det finns också ett EU-rättsligt perspektiv på saken. Enligt den s.k. Bryssel-II-förordningen ska ett mål om föräldraansvar för barn avgöras av domstol i den medlemsstat där den unge har sin hemvist vid den tidpunkt då talan väcks (förordning

text: (EG) nr 2201/2003

text: av den 27 november 2003 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning

text: (EG) nr 1347/2000

text: ). Europadomstolen har uttalat att ett beslut om att omedelbart omhänderta och placera ett barn i ett familjehem omfattas av Bryssel-II-förordningen även när beslutet har fattats med stöd av offentligrättsliga bestämmelser om skydd för barn (EU-domstolens avgöranden den 27 november 2007,

text: mål C-435/06

text: , och den 2 april 2009,

text: mål C-523/07

text: ). Detta innebär, förenklat uttryckt, att en fråga om vård enligt LVU inte ska prövas i Sverige utan i det EU-land där den unge har sin hemvist och att svenska myndigheter i vissa fall ska överlämna ärendet till myndigheter i det landet. Det finns särskilda bestämmelser i förordningen om interimistiska åtgärder.

text: Jag går inte här närmare in på innehållet i förordningen eller om ärendet om AA föll in under den. Utredningen om tvångsvård för barn och unga har i sitt slutbetänkande

text: SOU 2015:71

text: berört förhållandet mellan LVU och förordningen (se bl.a. s. 385 f.). Jag avser att kommentera de frågor som har aktualiserats i detta

text: ärende i mitt kommande yttrande över betänkandet. Det finns därför inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid saken. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Tryck- och yttrandefrihet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Trafik- och renhållningsnämnden i Stockholms stad med anledning av att Riksteatern nekats att annonsera på de s.k. kulturtavlorna

org: jo

text: Bakgrund och anmälan

type: rubrik

text: De s.k. kulturtavlorna är annonstavlor som är monterade på ca 1 000 belysningsstolpar i Stockholms stad. Kulturtavlorna ägs av Stockholms stad och upplåts för marknadsföring av kulturella evenemang i Stockholm. Upplåtelserna administreras av Trafik- och renhållningsnämnden i Stockholms stad genom det privata bolaget Sarrasso AB.

type: stycke

text: I en anmälan till JO begärde AA att JO skulle utreda bl.a. om trafik- och renhållningsnämnden hade brutit mot

text: regeringsformens

text: krav att myndigheter ska beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet, när nämnden nekat Riksteatern att annonsera för gatukonstevenemanget Art of the Streets på kulturtavlorna.

text: AA anförde bl.a. följande.

text: Riksteatern anordnade 2011 gatukonstevenemanget Art of the Streets. I syfte att annonsera för evenemanget hade Riksteatern tagit fram annonsaffischer målade av olika graffiti- och gatukonstnärer. Riksteatern hade bokat kulturtavlorna för annonseringen hos Sarrasso AB. Trafik- och renhållningsnämnden gick emellertid in i processen och förbjöd Riksteatern att annonsera med följande motivering.

text: Enligt stadens policy om att INTE medverka eller STÖDJA verksamheter eller evenemang som inte tar klart avstånd från klotter, olaglig graffiti eller liknande skadegörelse. Eller som kan väcka intresse enligt ovan, kan vi tyvärr inte godkänna bokningen på kulturtavlorna. Beslutet, som fattades av enhetschefen BB vid nämndens trafikkontor, fattades trots att Riksteatern offentligt hade tagit klart avstånd från skadegörelse.

text: Det finns flera exempel på att andra aktörer, som inte på samma sätt som Riksteatern tagit avstånd från skadegörelse i samband med de evenemang som annonserna avsett, har tillåtits annonsera på kulturtavlorna. Moderna museet och Viktor Rydbergsgymnasiet har t.ex. tillåtits annonsera med affischer som kan

text: associeras till graffiti. Trafik- och renhållningsnämndens agerande är således inte sakligt grundat.

text: Utredning

text: Trafik- och renhållningsnämnden anmodades att yttra sig. Av nämndens yttrande framgick bl.a. följande.

text: I det ärende som JO-anmälan rör fattade enhetschef, med ansvar för trafikkontorets klottersanering, beslut om att avslå Riksteaterns ansökan om affischering inför ”Art of the Streets”, med motivering att evenemanget inte var förenligt med stadens ”Policy mot klotter och annan skadegörelse” […]. Beslutet meddelades Riksteatern via Sarrasso AB. – – –

text: Efter anbudsförfarande tecknade trafikkontoret 2007-05-04 ett avtal med bolaget Sarrasso AB, avseende drift och skötsel av drygt 1 000 kulturtavlor i Stockholms innerstad. Kulturtavlorna består i ramar som är uppsatta på belysningsstolpar och syftar till att erbjuda stadens kulturarrangörer en affischering till en mycket låg kostnad. Möjligheten att nyttja denna tjänst ska erbjudas det fria kulturlivet där mindre aktörer, med begränsade marknadsföringsmedel prioriteras. Kulturtavlorna är endast avsedda för marknadsföring av kulturella evenemang eller aktiviteter som genomförs i Stockholms stad. I urvalet om vilka kulturarrangörer som får nyttja kulturtavlorna görs utöver en strävan av likställdhet också en bedömning av om arrangemanget eller arrangören inte är förenligt med gällande lagstiftning, eller om det finns motsättningar gällande stadens policys och övriga beslut. – – –

text: I ärendet som gäller annonsering för evenemanget ”Art of the Streets” gjorde trafikkontoret bedömningen att arrangemanget inte var förenligt med beslut i Stockholms stads kommunfullmäktige om ”Policy mot klotter och annan skadegörelse”. Bedömningen gjordes utifrån affischens utformning, programmets innehåll, samt att det på evenemanget skulle pågå försäljning av sprayburkar och andra produkter som kan användas för skadegörelse på stadens anläggningar. Kontoret kontaktade också Polismyndigheten i Stockholms län, som gjorde bedömningen att arrangemanget riskerade att leda till ökad skadegörelse i evenemangets närområde, samt resvägar till och från evenemanget. Beslutet att ej upplåta kulturtavlorna för Riksteaterns evenemang ”Art of the Streets” fattades av enhetschef, med ansvar för trafikkontorets klottersanering, i samråd med tillståndsavdelningen vid trafikkontoret.

text: Till yttrandet bifogades ”Policy mot klotter och liknande skadegörelse i Stockholm” som antagits av kommunfullmäktige i Stockholms stad. I punkten 9 i policyn anges följande.

text: Staden ska inte medverka till eller stödja verksamheter eller evenemang som inte klart tar avstånd från klotter, olaglig graffiti och liknande skadegörelse. Staden ska inte heller medverka till verksamheter som på något sätt kan väcka intresse för och leda till klotter, olaglig graffiti eller liknande skadegörelse.

text: AA yttrade sig över nämndens remissvar. Han anförde bl.a. att det även på Moderna museet förekom försäljning av produkter som kunde användas för skadegörelse samt att det inte fanns något belägg för att Art of the Streets skulle

text: leda till ökad skadegörelse. Han vidhöll att beslutet att neka Riksteatern att annonsera på kulturtavlorna var godtyckligt och osakligt.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som garanteras genom RF innebär att en myndighet varken formellt eller informellt får ingripa mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att uttrycka sin uppfattning.

text: Yttrandefriheten kan dock inskränkas under vissa särskilt angivna förutsättningar. Inskränkningarna måste ske genom lag (se 2 kap. 20–23 §§ RF). Vissa straffbestämmelser i

text: brottsbalken

text: utgör begränsningar i yttrandefriheten. Dessa begränsningar har ansetts förenliga med RF eftersom de skett med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (se bl.a.

text: 16 kap.

text: och

text: 8 §§

text: brottsbalken

text: ). Av

text: 2 kap. 23 §

text: sista stycket RF framgår vidare att föreskrifter som, utan avseende på yttrandets innehåll, närmare reglerar ett visst sätt att sprida eller motta yttranden inte ska anses utgöra en begränsning av yttrandefriheten.

text: Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, Europakonventionen, innehåller ett skydd för yttrandefriheten (artikel 10).

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet.

text: Bedömning

text: Annonsering på de s.k. kulturtavlorna är, som framgått, en tjänst avsedd för arrangörer av vissa kulturella evenemang som äger rum i Stockholms stad. Någon skyldighet för staden att tillhandahålla den aktuella tjänsten finns inte.

text: Grundlagarnas skydd för yttrandefriheten är enligt min uppfattning inte ett hinder för det allmänna att reglera i vilken utsträckning olika typer av budskap får spridas på en annonsplats av det aktuella slaget. Sådana regler måste dock vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika budskap på grund av deras innehåll. Kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska iakttas. (Se bl.a. JO 2010/11 s 619 I och II.)

text: Annat har inte framkommit än att det evenemang, Art of the Streets, som Riksteatern önskade annonsera för på kulturtavlorna i och för sig uppfyllde de grundläggande kriterier som trafik- och renhållningsnämnden tillämpar när det gäller annonsering på kulturtavlorna. När Riksteatern ändå nekades att annonsera för evenemanget skedde detta med endast en tämligen kortfattad hänvisning till

text: Stockholms stads generella policy mot klotter och liknande skadegörelse, den s.k. klotterpolicyn. Några egentliga skäl för ställningstagandet redovisades inte.

text: I yttrandet till JO har nämnden utvecklat skälen för sitt ställningstagande. Skälen är till övervägande del hänförliga till det aktuella evenemanget som sådant. När det gäller Riksteaterns annonsaffischer har nämnden endast i allmänna ordalag uppgett att utformningen av dessa ingick i nämndens bedömning. På vilket sätt affischerna varit oförenliga med klotterpolicyn framgår dock inte. Enligt min mening är det över huvud taget tveksamt om den generellt hållna policyn om klotter, olaglig graffiti och liknande skadegörelse kan läggas till grund för en bedömning av vilka annonser som ska tillåtas på kulturtavlorna. Nämnden har inte heller bemött AA:s påstående att andra annonsörer har tillåtits annonsera på kulturtavlorna med affischer med liknande utformning som de som Riksteatern ville låta sätta upp.

text: Mot bakgrund av de nu redovisade förhållandena framstår nämndens ställningstagande i frågan om Riksteaterns annonsering för Art of the Streets som godtyckligt.

text: Med den kritik som ligger i det sagda avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Omhändertagande Underrättelse

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västerbottens län, som inte erbjudit en person som omhändertagits för berusning möjligheten att underrätta närstående om frihetsberövandet

sammanfattning: Den som har omhändertagits för berusning ska som huvudregel få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig. Det är polisens sak att på eget initiativ informera om och erbjuda den möjligheten. Om ordnings- eller säkerhetsskäl hindrar att den omhändertagne själv tar kontakten, ska personen tillfrågas om han eller hon vill att man från polisens sida lämnar underrättelsen. Det som förekommit ska dokumenteras. Polismyndigheten i Västerbottens län kritiseras för att inte ha uppfyllt sina skyldigheter i frågan om underrättelse till närstående.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Västerbottens län. Han anförde bl.a. följande.

text: Han blev omhändertagen den 15 april 2012 enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). Han ifrågasätter inte omhändertagandet i sig utan hur han blev behandlad av polisen. Det våld som användes vid tillfället var inte befogat. Ingen kan ha uppfattat honom som aggressiv. Polisen vred hans högra hand, som opererats för ett tag sedan. Han bad på sina bara knän att poliserna skulle byta till den andra handen. Det kändes som att de gjorde så för att det skulle göra ont. På polisstationen insåg han att hans fästmö behövde få reda på att han blivit omhändertagen, annars skulle hon kanske gå ut och leta och få panik när han var försvunnen. Han bad nästan gråtande om att få ringa till fästmön eller att polisen själv skulle ringa, men polisen vägrade. Han blev också otrevligt bemött i samband med att han skulle släppas. Han anser vidare att det var fel att en vän till honom [BB] blev omhändertagen vid tillfället.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in från Polismyndigheten i Västerbottens län. I protokollet över omhändertagandet finns antecknat att AA luktade sprit från andedräkten och

text: att anledningen till ingripandet var att han inte kunde ta hand om sig och antogs utgöra en fara för sig själv. Vidare anges följande.

text: AA har varit väldigt otrevlig mot entrépersonal på Allstar då han blev nekad inträde. AA blir vid flertalet tillfällen avvisad jämte PL 13 av o-vakt. Till slut blir AA omhändertagen enligt PL 13. När polis kommer på plats omvandlas PL 13 till LOB då AA är kraftfullt berusad och ej kan förstå de enklaste instruktioner. AA har svårt att göra sig förstådd i tal och upprepar sig hela tiden.

text: Av protokollet framgår att AA sattes in i arresten den 15 april 2012 kl. 02.05 och frigavs kl. 08.45.

text: Polismyndigheten i Västerbottens län anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade framförts i anmälan. Polismyndigheten (länspolismästaren CC) anförde bl.a. följande.

text: Berörda befattningshavares synpunkter angående ingripandet mot AA samt vistelsen i polisens arrestavdelning

text: De aktuella befattningshavarna har ombetts att lämna en skriftlig redogörelse över sina iakttagelser i samband med det aktuella ingripandet. Polisassistent DD har i ett pm beskrivit hur de kallades till Allstars och hur de där fick kontakt med ordningsvakterna som beskrev sina iakttagelser av AA och [BB]. DD beskriver att han försökte förklara för de båda att de skulle lämna platsen och anledningen till det, båda vägrade att inse och hörsammade inte uppmaningen från polismännen. Under diskussionen upprepar sig AA och [BB] flera gånger och uppvisar ett kraftfullt berusat tillstånd varför polismännen beslutade sig för att omhänderta dem enligt LOB. DD informerade båda om anledningen till omhändertagandet, både innan de sätter sig i polisbilen samt under färden in till polisstationen. Vidare beskriver DD hur AA avvisiterades och sedan fördes till en cell. Han beskriver att de med ett enkelt ledgrepp för honom till cellen, något ytterligare våld användes inte. Efter att AA satts in i cellen görs samma procedur, utan problem, med [BB]. Angående att AA ska ha bett om att få ringa sin flickvän uppger DD att vare sig han eller de andra i patrullen fick någon sådan fråga av honom. Polisassistent EE beskriver att han inte var delaktig i omhändertagandet av AA, han talade med en person som sade sig vara kompis med den som ordningsvakterna omhändertagit. Under deras samtal ser EE hur hans kollegor omhändertar två personer och sätter in dem i polisbilen. Inne i arrestavdelningen avvisiterades de båda intagna och när den ena av dem ska föras till cellen uppger EE att den intagne då säger att han har ont i en av sina handleder och att han opererat den. EE anger att han var extra varsam med mannens handled samt att inget vridmoment sker med handleden. På väg till cellen skriker mannen högt något i stil med "akta handen" varpå EE svarar något liknande "men skärp dig, jag rör dig knappt". EE uppger vidare att han inte har någon minnesbild av att någon av de omhändertagna skulle ha bett om att få kontakta någon anhörig. Polisassistent FF uppger att polispatrullen beslutar sig för att omhänderta AA och [BB] enligt LOB och att de utför skyddsvisitation på dem och sedan placerar dem i polisbilen. Han uppger vidare att de använde ett obetydligt våld i samband med detta, de greppade runt handlederna för att säkerställa skyddsvisitationen. FF uppfattade att de båda omhändertagna skrattade och tyckte att polismännen gjorde sig löjliga som omhändertagit dem.

text: När det gäller förfrågan om att få ringa flickvännen uppger FF att han inte har någon minnesbild av att ha fått en sådan fråga och att han i så fall brukar tillgodose en sådan förfrågan om situationen inte gör det hela oskäligt. Arrestantvakten GG skriver att hans minnesbild inte är den bästa av den aktuella kvällen/natten, på grund av hög arbetsbelastning. Han beskriver vidare att det inte gick att ha något vettigt samtal med de båda och att AA "inte kunde bete sig" på morgonen trots att han "fått nyktra till sig" i cirka 7 timmar. Kommissarie/vakthavande befäl HH uppger att när det gäller detta specifika ärende kan han inte erinra sig om att mannen krävt att få ringa sin flickvän. Han anger vidare att under vissa helger så kan ett 20–30-tal personer vara omhändertagna varför det är svårt att minnas det aktuella fallet. Jourhavande förundersökningsledare JJ skriver att han kom till arbetsplatsen på morgonen och att han då beslutade om att AA skulle friges och att det var arrestantvakten KK som skötte frigivandet. Arrestantvakten KK uppger att han arbetade dagpass och fick i uppdrag att frisläppa de personer som under natten omhändertagits enligt LOB. Han samtalade med AA och som han minns det var han arg över att ha blivit omhändertagen. Han förklarade för AA att om han skulle lugna ner sig så skulle frisläppandet av honom gå fortare och att han skulle följa de ordningsregler som finns i arresten. AA gick med på förutsättningarna men vägrade sedan att följa ordningsreglerna varför KK fann sig tvungen att leda tillbaka honom till cellen. Han använde ett enkelt ledgrepp, AA gick lugnt tillbaka till cellen och protesterade bara verbalt. KK uppger vidare att eventuella skador på AA:s hand omöjligt kan ha uppstått i samband med att han leddes tillbaka till cellen utan snarare kan ha uppkommit då AA under drygt 45 minuter under natten slog i den massiva ståldörren till sin cell.

text: Anmälan till Rikspolisstyrelsens internutredningsverksamhet

text: Den 12 juni 2012 överlämnades en anmälan gällande misshandel samt tjänstefel till Rikspolisstyrelsens internutredningsverksamhet med anledning av uppgifterna i remissen från JO. Tillsammans med anmälan överlämnades även den dokumentation som fanns i det aktuella ärendet. T.f. chefsåklagare LL vid Riksenheten för polismål beslutade att inleda förundersökning och det hölls målsägandeförhör med AA och [BB]. Den 20 augusti 2012 beslutade LL att lägga ned förundersökningen med motiveringen att ytterligare utredning inte kan förväntas leda fram till att brott kommer att kunna styrkas.

text: Polismyndighetens bedömning

text: När det gäller AA:s påstående om att han inte fått tillfälle att underrätta sin fästmö om omhändertagandet anser polismyndigheten inte att utredningen i ärendet visar att AA uppgett detta till de befattningshavare som varit i kontakt med honom. Ingen av de aktuella befattningshavarna har kunnat erinra sig att AA skulle ha framfört önskemål om att få kontakta sin fästmö. Även om ett sådant påstående skulle framförts vill polismyndigheten betona det som stadgas i 3 § häktesförordningen, dvs. att en intagen ska få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar emot det. I detta sammanhang bör emellertid påpekas att omhändertagandet skedde under natten mellan lördag och söndag och att det då förvarades ett flertal personer i arrestavdelningen. Polismyndigheten vill betona att om det är många personer som förvaras i polisens arrest, samt beroende på hur arbetssituationen ser ut, kan det vara svårt att tillmötesgå de intagnas önskemål som att t.ex. få kontakta anhöriga även om detta är något som vanligtvis kan ske.

text: Polismyndigheten anser, mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet, att det inte kommit fram något som visar att de vidtagna åtgärderna varit felaktiga eller att handläggningen på något annat sätt brustit. AA kommenterade polismyndighetens yttrande. Han uppgav bl.a. att han kan peka ut tre polismän som han hade ögonkontakt med och lugnt, sansat och gråtande frågade om tillåtelse att få kontakta sin fästmö. Han bad också att poliserna själva skulle ringa eller skriva ett sms, men de kunde ingenting göra.

text: Rättslig reglering

text: Förutsättningarna för omhändertagande av berusad Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han eller hon inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller någon annan får omhändertas av polisman (

text: 1 §

text: LOB). Polismannen ska så skyndsamt som möjligt anmäla åtgärden till sin förman. Har omhändertagandet inte redan upphört ska förmannen omedelbart pröva om åtgärden ska bestå. (Se

text: 5 §

text: LOB.)

text: Underrättelse till närstående i sådana fall

text: Häkteslagen (2010:611)

text: ska tillämpas på den som är intagen i polisarrest för förvar (

text: 1 kap. 3 §

text: ). Det gäller exempelvis den som har omhändertagits enligt LOB (

text: prop. 2009/10:135 s. 182

text: ). Enligt

text: 3 § häktesförordningen (2010:2011)

text: ska en intagen som har berövats friheten på annan grund än misstanke om brott, i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal, få tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig, om inte särskilda skäl talar mot det. (Se även artikel 24.8 i de europeiska fängelsereglerna.) I ett allmänt råd till bestämmelsen i

text: häktesförordningen

text: anges att hänsyn till brottsoffer eller ett kontaktförbud kan utgöra särskilda skäl mot att medge en person rätten att underrätta en viss närstående (

text: 8 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för häkte,

text: KVFS 2011:2

text: Underrättelse till närstående i vissa andra fall Underrättelse till närstående om frihetsberövanden ska ske även vid omhändertaganden på annan grund än berusning och i förundersökningar.

text: Bestämmelsen i

text: 17 a § polislagen (1984:387)

text: reglerar underrättelse till närstående när någon är skyldig att stanna kvar hos polisen vid omhändertaganden enligt

text: polislagen

text: och vissa andra lagar samt när någon har hämtats, medtagits eller annars är skyldig att stanna kvar för förhör under förundersökning (se

text: 23 kap.

text: 9 §§

text: rättegångsbalken

text: ). Underrättelse ska enligt bestämmelsen lämnas om den frihetsberövade begär det eller det annars finns skäl för det.

text: Bestämmelsen i

text: 24 kap. 21 a § första stycket rättegångsbalken

text: innebär att om någon frihetsberövats genom gripande, anhållande eller häktning ska någon av den frihetsberövades närmaste anhöriga eller annan närstående underrättas om frihetsberövandet så snart det kan ske utan men för utredningen. Den frihetsberövade behöver inte själv begära att underrättelse ska ske. Det är i stället

text: den ansvarige befattningshavaren som ska tillfråga den misstänkte om detta. Det är normalt tillräckligt att en person underrättas. (Se

text: JO 2012/13 s. 165

text: Dokumentation Krav på dokumentation av vad som förekommer i frågan om underrättelse till närstående följer, förutom av myndigheternas allmänna dokumentationsskyldighet, av

text: 27 § polislagen

text: prop. 2007/08:47 s. 21

text: ). I förundersökningar gäller dessutom ett dokumentationskrav enligt

text: 20 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: . (Jfr även

text: 5 § häktesförordningen

text: om journalföring av verkställigheter.)

text: Bedömning

text: Syfte med underrättelse till närstående Reglerna om underrättelse till närstående är avsedda att vara heltäckande för situationer när någon berövas friheten av polisen. De innebär en viktig rättssäkerhetsgaranti och tjänar ytterst syftet att vara ett skydd mot övergrepp från det allmännas sida gentemot den frihetsberövade. Andra syften är att närstående inte ska behöva oroa sig över vart den frihetsberövade tagit vägen och att den som har frihetsberövats i många fall kan känna sig bättre till mods av vetskapen om att någon närstående vet var han eller hon befinner sig. (Se

text: prop. 2007/08:47 s. 18

text: f. och

text: JO 2012/13 s. 165

text: .) Polisens skyldigheter i fråga om underrättelse Det nyss sagda innebär att så snart någon har frihetsberövats är utgångspunkten att underrättelse till närstående ska lämnas. Det ligger i sakens natur att myndigheten alltid, oavsett på vilken grund frihetsberövandet har skett, måste informera den frihetsberövade om innebörden av bestämmelserna.

text: Enligt

text: häktesförordningens

text: bestämmelse ska den som har omhändertagits enligt LOB och tas in i en förvaringslokal ges tillfälle att underrätta närstående om var han eller hon befinner sig. Det är polisens sak att på eget initiativ informera om och erbjuda den omhändertagne möjligheten att kontakta närstående. Skulle ordningseller säkerhetsskäl hindra detta, ska man tillfråga den omhändertagne om han eller hon vill att man från polisens sida lämnar underrättelsen (jfr JO 1980/81 s. 130).

text: En ordning som innebär att den omhändertagne tillfrågas om han eller hon vill att underrättelse lämnas till närstående innebär inte att polisen behöver lägga ned särskilt mycket arbete i saken. I första hand blir det fråga om att låta den omhändertagne ringa ett telefonsamtal eller skicka ett sms. Det bör också, i förekommande fall, vara upp till den omhändertagne att ange vem som ska underrättas genom polisens försorg och på vilket nummer det kan ske. Eftersom det är fråga om kortvariga omhändertaganden kan det i många fall vara tillräckligt med ett kontaktförsök.

text: Dokumentation Från rättssäkerhetssynpunkt är det väsentligt att uppgifter i frågan om underrättelse till närstående dokumenteras. Det gäller exempelvis att information har getts till

text: den frihetsberövade och dennes inställning till underrättelse, samt att underrättelse lämnats eller grunderna för att underrättelse inte lämnats.

text: Kritik mot polismyndigheten m.m. Av utredningen framgår att polismyndigheten inte erbjöd AA möjligheten att kontakta närstående och dokumenterade inte heller något i saken. Polismyndigheten förtjänar kritik för detta.

text: Polismyndigheten anger att det kan vara svårt med hänsyn till resurssituationen att tillmötesgå krav från intagna om att få kontakta närstående. Jag vill framhålla att det inte är acceptabelt att resursbrist leder till att myndigheten prioriterar bort att följa bestämmelser som tillkommit till skydd för den enskilde.

text: Vad AA anfört i övrigt föranleder inget uttalande från min sida.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Lämpligheten av att en åklagare använt sig av sin tjänstetitel när han efterfrågade vissa uppgifter på Internet samt vissa synpunkter rörande en åklagares möjlighet att bistå en kollega med råd

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot kammaråklagaren BB vid Ekobrottsmyndigheten Stockholm (dåvarande Östra avdelningen). AA anförde bl.a. att BB på ett diskussionsforum på Internet (dykarna.nu) uppgett att denne i tjänsten hade ett ärende som rörde fornminnesbrott trots att så inte var fallet. Han var vidare missnöjd med att BB involverade sig i utredningen av brottet, bl.a. genom att kontakta polismannen CC som handlade brottsutredningen.

text: Till anmälan var en utskrift av ett inlägg på det nämnda diskussionsforumet fogat.

text: Inlägget hade följande lydelse:

text: Information om vrakplundrarna (Hesperius m fl)

text: För ett tag sedan skrevs inlägg om att någon polisanmälts för vrakplundring av bl a s/s Hesperius och s/s Hindenburg. Jag skulle å tjänstens vägnar vilja komma i kontakt med personer som kan lämna upplysningar. Jag vill veta vem som polisanmälts, vem som gjort polisanmälan och till vilken polismyndighet.

text: BB, kammaråklagare i Stockholm

text: (här angavs telefonnumret till hans arbetsplats)

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten som anmodades att lämna upplysningar och yttra sig över vad som anförts i AA:s anmälan.

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören DD) kom in med ett remissvar jämte yttranden från avdelningschefen EE och BB.

text: BB bekräftade i sitt yttrande att han den 20 maj 2003 på Internetforumet www.dykarna.nu efterfrågat information på sätt som angetts. Han uppgav vidare i huvudsak följande. Som framgår av AA:s inlagor är det också riktigt att jag på min fritid sysslar med avancerad sportdykning och vraksökning, är emot vrakplundring samt är styrelseledamot i Ålands marinhistoriska sällskap r.f.

text: Min förfrågan på www.dykarna.nu Under våren 2003 fick jag av en bekant veta att någon anmälts till polisen för att olovligen ha tillgripit en skeppsklocka från vraket av det år 1884 förlista ångfartyget s/s Hesperus. Eftersom jag i egenskap av åklagare kände väl till att anmälningar angående komplicerade brott i många fall inte utreds av polis eller åklagare p g a resursbrist eller okunskap rörande gällande lagstiftning, beslöt jag mig för att försöka få kontakt med aktuell förundersökningsledare för att bistå med mina kunskaper i ämnet. Det rör sig om relativt komplicerad lagstiftning samtidigt som ett domstolsavgörande av allmänpreventiva skäl var av stor vikt. Jag efterfrågade således information på Internetforumet www.dykarna.nu enligt ovan. Orsaken till att jag skrev ”å tjänstens vägnar” och angav min tjänstetitel var att det enligt uppgift förekommit trakasserier av och hotelser mot de personer som gjort polisanmälan och hörts som vittnen av polisen. Jag ville alltså att det skulle stå klart för den som läste min förfrågan att jag inte var någon av dem som stod bakom trakasserierna. Det kan nämnas att jag gjorde min förfrågan den 20 maj 2003 kl. 18.18 från min bostad och att jag inte i tjänsten hade att göra med den pågående förundersökningen. Att jag efterfrågade informationen ”å tjänstens vägnar” var således – beroende på vilken innebörd man lägger i uttrycket – kanske inte helt riktigt, även om jag för den skull inte gett mig obehörigen ut för att utöva myndighet. Min ”involvering” i utredningen

text: Några dagar efter att jag gjort min förfrågan kontaktades jag av den polis som skötte utredningen, CC. Vi diskuterade de juridiska spörsmålen i allmänna ordalag och jag bekräftade att hans juridiska slutsatser var korrekta. Jag efterfrågade dock inte och fick inte heller ta del av någon sekretessbelagd information. Jag fick ex v varken veta vad anmälaren eller den misstänkte hette. Efter en tid hade jag även kontakt med kammaråklagare FF som sedermera väckte åtal i ärendet. Inte heller i det fallet efterfrågade jag eller fick del av uppgifter som omfattades av förundersökningssekretessen. EE anförde bl.a. följande. Det är inte ovanligt att åklagare agerar samtalspart åt andra åklagare och poliser. Det kan vara ett sätt att förbättra beslutsunderlaget. Min bedömning är att BB inte borde ha agerat på Internetforumet på sätt han gjort. Förfarandet är olämpligt. DD anförde bl.a. följande. BB:s tillvägagångssätt att efterfråga de aktuella uppgifterna via ett Internetforum har varit klart olämpligt och att ge sken av att detta skedde i hans yrkesutövning direkt missvisande. Att en åklagare vid handläggning särskilt av komplicerade ärenden ibland är i behov av att utbyta råd och erfarenheter av andra åklagare är inget ovanligt. Sålunda kan det exempelvis förekomma att åklagare vid Åklagarmyndigheten informellt begär råd av åklagare vid Ekobrottsmyndigheten hur omfattande bedrägerier i näringsverksamhet lämpligen bör utredas. På motsvarande sätt förekommer det att en åklagare i Ekobrottsmyndigheten efterfrågar råd från en annan eko-åklagare med särskilda erfarenheter av tillämpning av en ny straffbestämmelse. Detta är ett normalt led i den egna kompetensutvecklingen och syftar till att förbättra beslutsunderlaget och därmed kvaliteten i brottsutredningarna. Den åklagare som agerar bollplank torde knappast ha något behov av personuppgifter och annan typ av identifierande information. Mot bakgrund av de uppgifter BB lämnat om sina kontakter med polismannen CC och kammaråklagaren FF finns det ingen anledning att kritisera honom härför.

text: I ett beslut den 10 november 2006 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Efterfrågande av uppgifter på Internet Av utredningen framgår att BB på ett diskussionsforum på Internet förklarade att han önskade komma i kontakt med personer som kunde lämna upplysningar om en viss förundersökning. De uppgifter han efterfrågade var vem som hade gjort polisanmälan i det aktuella ärendet, vem som hade anmälts och till vilken polismyndighet saken hade anmälts. Han uppgav att han ställde frågorna ”å tjänstens vägnar”.

text: Det är klarlagt att BB i sin tjänst som åklagare vid Ekobrottsmyndigheten inte handlägger ärenden av nu aktuellt slag och att det således inte var med anledning av hans tjänst där som frågan ställdes. BB har i stället uppgett att syftet med hans begäran på Internet var att kunna komma i kontakt med förundersökningsledaren i den aktuella utredningen för att bistå med sina kunskaper i det ämne som saken rörde. Han har vidare angett att han uttryckte sig som han gjorde för att han ville visa att han inte var en person som stod bakom trakasserier eller hot som han hade hört förekom mot personer som hade gjort polisanmälningar eller hörts som vittnen i detta slag av ärenden.

text: Även om BB:s syfte varit att bistå med sina juridiska kunskaper i ämnet har han inte varit berättigad att ange att han sökte information på tjänstens vägnar. Den ytterligare förklaring som BB har lämnat om sitt sätt att uttrycka sig medför inte heller att det varit befogat att ange att han handlade i tjänsten. Jag anser i likhet med Ekobrottsmyndigheten att det står klart att BB agerade som privatperson när han efterfrågade uppgifterna. Hans påstående att han begärde uppgifterna i tjänsten var således oriktigt. Som hans förfrågan var formulerad måste han också ha insett att det kunde uppfattas som att han på detta sätt försökte få del av uppgifter som kunde vara föremål för förundersökningssekretess eller sekretess till skydd för enskilds personliga förhållanden.

text: Det är självfallet oacceptabelt att en åklagare uppger att han handlar i tjänsten när han i själva verket agerar som privatperson. Det är också av grundläggande betydelse för förtroendet för åklagarkåren att åtgärder som en åklagare vidtar i egenskap av privatperson ges sådan form eller utförs på sådant sätt att det står klart att åklagaren inte agerar på yrkets vägnar. Detta gäller även om, som i förevarande fall, syftet med åklagarens agerande är en önskan att bistå annan med sina kunskaper inom det område som är aktuellt i en viss brottsutredning.

text: BB förtjänar allvarlig kritik för att han på Internet, under det felaktiga påståendet att han handlade på tjänstens vägnar, efterfrågade uppgifter gällande en brottsutredning. Kontakterna med CC och FF BB har, som framgått, uppgett att hans förfrågan på Internet motiverades av att han önskade komma i kontakt med förundersökningsledaren för att bistå denne med sina kunskaper om den lagstiftning som gällde inom området. Han har vidare

text: upplyst att han efter sin förfrågan blev uppringd av CC och att han senare även kom i kontakt med åklagaren som väckte åtal i ärendet samt att han under sina kontakter med dessa personer inte efterfrågade eller fick del av några uppgifter som omfattades av förundersökningssekretess. Han har dock angett att han för CC bekräftade att dennes juridiska slutsatser var riktiga.

text: När det gäller såväl behovet som nyttan av att en åklagare i olika situationer rådgör och utbyter erfarenheter med kollegor har jag ingen annan uppfattning än den som redogjorts för i Ekobrottsmyndighetens remissvar. Vad Ekobrottsmyndigheten anfört tar emellertid enligt min uppfattning främst sikte på den situationen att en åklagare i sin roll som förundersökningsledare själv tar initiativ till att söka råd av en kollega.

text: I nu aktuellt fall är dock situationen något annorlunda då utgångspunkten är att en åklagare med ett privat engagemang inom det område en viss förundersökning rör önskat komma i kontakt med förundersökningsledaren i syfte att bistå denne med sina kunskaper. I en sådan situation finns det anledning att iaktta större försiktighet.

text: Om en åklagare oombedd önskar bistå med råd i ett ärende skall den kontakten tas med förundersökningsledaren och inte med den polisman som utreder ärendet. Det är förundersökningsledaren som ansvarar för förundersökningen i dess helhet och som har att ge dem som biträder honom behövliga direktiv i arbetet (1 a § förundersökningskungörelsen [1947:948]). Det är inte förenligt med denna ordning att en annan åklagare än den som leder förundersökningen ger vad som kan uppfattas som anvisningar om arbetets inriktning till en utredningsman. Vidare anser jag att det bör krävas att åklagaren, i förekommande fall, vid sin kontakt med förundersökningsledaren upplyser om att han har ett privat engagemang i de frågor som är aktuella i förundersökningen.

text: När det gäller BB:s kontakter med CC och FF har jag, mot bakgrund av vad som framkommit om hans avsikt att söka kontakt med förundersökningsledaren i ärendet och om innehållet i kontakterna, inte underlag för att kritisera honom i denna del och har inte heller funnit det meningsfullt att vidta ytterligare utredningsåtgärder i saken.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Anmälan
Avsaknad av lagstöd
Bevis

title: Kritik mot en tjänsteman i Kriminalvården, anstalten Skänninge, för att misstänkt narkotika som hittats i anstalten bytts ut mot bakpulver. Anstalten kritiseras även för att inte ha polisanmält fyndet av den misstänkta narkotikan.

sammanfattning: När anstaltspersonal hittade misstänkt narkotika i anstaltens verkstadslokal bestämde en kriminalvårdsinspektör att pulvret som hade hittats skulle ersättas med bakpulver. Därefter visiterades alla intagna som hade befunnit sig i lokalen. Syftet med åtgärden var, enligt Kriminalvården, att försöka få klarhet i vilka som var inblandade i den misstänkta narkotikahanteringen. JO ser mycket allvarligt på att Kriminalvården i detta fall tagit på sig polisens uppgift att utreda ett brott som hör under allmänt åtal. Den aktuella kriminalvårdsinspektören får allvarlig kritik för sitt agerande. JO är också kritisk till att anstalten inte polisanmälde fyndet av den misstänkta narkotikan.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 april 2014 klagade intagna på avdelning V3, hus D, anstalten Skänninge bl.a. på att anstalten placerat ut bakpulver och därefter kroppsvisiterat samtliga intagna. De intagna uttryckte även sitt missnöje med den fritidsutrustning som anstalten tillhandahåller och med att en intagen nekats sjukhusvård.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som anmälarna anfört om utplacering av bakpulver och efterföljande kroppsvisitationer.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, region Öst, genom tf. stabschefen AA, följande:

text: Anmälan

text: Intagna på hus D avdelning vänster 3 i anstalten Skänninge har i en anmälan till JO anfört klagomål mot kriminalvårdsinspektör BB. Av de intagnas anmälan framgår bl.a. att BB placerat ut bakpulver i ett utrymme i anstaltens verkstad för att se vem av de intagna som skulle ge efter för sitt beroende och att han därefter gett personal i uppdrag att genomföra kroppsvisitationer på samtliga intagna.

text: Sakförhållanden

text: Kriminalvården, region Öst, har inhämtat uppgifter från anstalten Skänninge genom kriminalvårdschef CC. Av uppgifterna har i huvudsak följande framkommit. Den 11 april 2014 överhörde kriminalvårdspersonal, på hus D, en konversation mellan två intagna där det framgick att någonting gömts under ett handfat på en av toaletterna i anstaltens verkstadslokal. På förekommen anledning visiterades toaletterna i anstaltens verkstad och ett beslag av misstänkt narkotika, ett vitt pulver, gjordes under ett av handfaten. Det vita pulvret var placerat i ett kuvertformat papper. Beslaget skickades till Rättsmedicinalverket i Linköping för analys. Efter att beslaget gjorts, godkände kriminalvårdsinspektör BB att den misstänkta narkotikan ersattes med bakpulver och att det kuvertformade pappret åter placerades under handfatet. Syftet var att han på detta sätt skulle få en möjlighet att komma till klarhet med vilka intagna som var involverade i den misstänkta droghanteringen. Mot bakgrund av att man beslagtagit misstänkt narkotika i anstaltens verkstad visiterades samtliga intagna som befunnit sig i lokalen i samband med arbetsdagens slut den 11 april 2014. Visitationerna utfördes av ett flertal kriminalvårdare i ett så kallat slussområde, som saknar övervakningskamera, och som de intagna passerar innan de släpps över till bostadshuset. Syftet med visitationen var, mot bakgrund av tidigare beslag, att eftersöka otillåtna föremål.

text: Tillämpliga författningsbestämmelser

text: 1 kap.

text: 6 §§

text: 8 kap. 4 §

text: 9 §§

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: , FäF

text: Kriminalvårdens, region Öst, bedömning

text: Ett av kriminalvårdens mål är att förhindra förekomsten av narkotiska preparat i anstalt och häkte och narkotikabekämpningen har ett stort värde eftersom tillgång till droger ökar faromomenten för personalen, med inslag av våld och hot om våld mellan såväl personal och intagna som mellan intagna. Av utredningen i ärendet framgår att kriminalvårdspersonal vid visitation den 11 april 2014 påträffat misstänkt narkotika, ett vitt pulver, i ett kuvertformat papper under ett handfat i anstaltens verkstadslokal. Det framgår vidare att kriminalvårdsinspektör BB i syfte att försöka komma till klarhet med vem eller vilka intagna som var involverade i den misstänkta droghanteringen godkände att kuvertet åter placerades under handfatet och att innehållet ersattes med bakpulver. Vidare framgår att en visitationsinsats genomfördes den 11 april 2014, mot bakgrund av att ovan nämnda beslag gjorts. Kriminalvården, region Öst, konstaterar inledningsvis att intagna får kroppsvisiteras för eftersökande av otillåtna föremål om det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och de intagna har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Vid en kroppsvisitation ska de intagna visas all den hänsyn som omständigheterna medger. I aktuellt fall har intagna som befunnit sig i samma lokal som man påträffat misstänkt narkotika visiterats. Det framgår att visitationen skett i ett särskilt avskilt utrymme, ett slussutrymme, och att visitationen utförts i närvaro av annan personal. Kriminalvården, region Öst, finner utifrån de uppgifter som framkommit i ärendet att det framstår som en motiverad åtgärd att visitera de intagna i syfte att eftersöka otillåtna föremål mot bakgrund av att man beslagtagit misstänkt narkotika i samma lokal som de intagna vistas i. Det saknas därmed skäl att vidta några vidare åtgärder från myndighetens sida med anledning av detta. Kriminalvården, region Öst, konstaterar vidare att anstalten Skänninge fortlöpande arbetar med att förhindra förekomsten av narkotiska preparat på anstalten och att anstalten har väl fungerande rutiner för hur man hanterar beslag av misstänkt narkotika. Kriminalvårdsinspektör BB har gett uttryckt för att han är väl införstådd med

text: att han i aktuellt fall vidtagit en omotiverad åtgärd, i samband med att han godkände att det beslagtagna kuvertet åter placerades under handfatet men med ett annat innehåll, och att han är väl införstådd med att detta tillvägagångssätt inte ligger i linje med Kriminalvårdens sätt att hantera och förhindra förekomsten av narkotiska preparat inom en anstalt. Kriminalvården, region Öst, bedömer med beaktande av ovan anfört att det saknas skäl att vidta några vidare åtgärder från myndighetens sida med anledning av BB:s agerande.

text: JO begärde därefter att Kriminalvårdens huvudkontor skulle yttra sig över det som anmälarna anfört om utplacering av bakpulver och efterföljande kroppsvisitationer.

text: I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen DD, följande:

text: Sakförhållanden

text: Ytterligare uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Öst, som i sin tur hämtat in uppgifter från anstalten Skänninge. Till tidigare inlämnat yttrande kan följande tilläggas och förtydligas. Efter att personal överhört en konversation mellan två intagna på två olika avdelningar om att något gömts under ett handfat på en av toaletterna i anstaltens verkstadslokal så gjordes en genomsökning av dessa toaletter. Ett vitt pulver påträffades i ett kuvertformat papper. Anstalten misstänkte att det kunde röra sig om narkotika. På inrådan av kriminalvårdsinspektör BB ersattes pulvret i kuvertet med bakpulver. Syftet med åtgärden var att försöka få klarhet i vilka som var inblandade i den misstänkta narkotikahanteringen. Pulvret skickades till Rättsmedicinalverket i Linköping för analys. Med anledning av att det rörde sig om en mindre mängd pulver gjordes ingen polisanmälan av anstalten. Kriminalvårdsinspektör BB beordrade att samtliga intagna i verkstadslokalen skulle visiteras efter sysselsättningstidens slut för eftersökande av otillåtna föremål, dvs. i aktuellt fall misstänkt narkotika. Kroppsvisitationerna genomfördes i ett slussområde, som de intagna passerar innan de släpps till bostadsavdelningarna. Området är inte kameraövervakat. Några otillåtna föremål påträffades inte vid visitationerna. Incidenten har inte föranlett någon disciplinär påföljd för någon intagen. Rättsmedicinalverkets analys av preparatet som upphittades visade att det rörde sig om en läkemedelssubstans (buspiron) som inte är narkotikaklassad. Med anledning av kriminalvårdsinspektör BB:s sätt att hantera den misstänkta narkotikan, dvs. genom att ersätta den med bakpulver, har kriminalvårdschefen för verksamhetsområdet Skänninge hållit ett samtal med BB, eftersom detta tillvägagångssätt inte överensstämmer med Kriminalvårdens normala rutiner. Då kriminalvårdsinspektören numer är väl införstådd i olämpligheten med sitt agerande har region Öst inte bedömt det nödvändigt att vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av det inträffade.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt 8 kap. 4 § FäL får en intagen kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, han eller hon återkommer efter en vistelse utanför anstalt, han eller hon har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 7 kap. 2 §, eller det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större under-

text: sökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Av 8 kap. 8 § FäL följer att alkohol, narkotika, andra berusningsmedel, sådana medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådana varor som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor får omhändertas och förstöras om de medförs av någon som ska tas in i en anstalt, om de påträffas hos en intagen, om de sänds till en intagen, eller om de på annat sätt påträffas inom en anstalt och det inte finns någon känd ägare till dem.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Som anges i tidigare inlämnat yttrande är en av Kriminalvårdens viktigaste målsättningar att hålla häktes- och anstaltsmiljön fri från narkotika. Kriminalvården har en nollvision när det gäller förekomsten av narkotika och till stöd för arbetet har en narkotikastrategi utarbetats. Av strategin framgår bl.a. att påträffad narkotika ska omhändertas och en polisanmälan ska göras. I aktuellt fall har en kriminalvårdsinspektör ersatt misstänkt narkotika med bakpulver för att försöka klargöra vilka intagna i anstalten som eventuellt sysslar med hantering av narkotika. Att identifiera intagna som befaras syssla med narkotika är en av tre huvuddelar i narkotikastrategin. Det tillvägagångssätt som användes i aktuellt fall är dock inte i enlighet med Kriminalvårdens normala rutiner. I säkerhetshandboken klargörs att det är polisens uppgift, inte Kriminalvårdens, att genom förundersökning utreda brott som begås i anstalt och häkte. Det gjordes ingen polisanmälan i aktuellt fall, detta med hänvisning till att det endast rörde sig om en liten mängd pulver som upphittats. Som framgår av regelverket får intagna kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om det sker i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller haft särskild anknytning till utrymmet. En intagen får även kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas om det finns anledning att anta att ett otillåtet föremål kommer att anträffas på honom eller henne. I aktuellt fall hade misstänkt narkotika påträffats i sysselsättningslokalen. Samtliga intagna som befann sig i sysselsättningslokalen i samband med fyndet fick därför genomgå en visitation efter sysselsättningstidens slut. Visitationerna genomfördes enskilt i ett slussutrymme utan kameraövervakning. Även om den misstänkta narkotikan som påträffats hade ersatts av bakpulver bedömer Kriminalvården att användandet av visitationer framstår som en motiverad åtgärd med hänsyn till att det inte är osannolikt att det fanns mer narkotika i lokalen som någon eller några intagna skulle försöka föra med sig från sysselsättningslokalen för bruk eller spridning. Ärendet har inte anmälts till Kriminalvårdens personalansvarsnämnd. Med anledning av det inträffande har dock ett samtal hållits med aktuell kriminalvårdsinspektör, som förstått olämpligheten i sitt agerande. Även om Kriminalvården ser allvarligt på att anstalten i aktuellt fall frångått normala rutiner och dessutom gått utanför vad som är Kriminalvårdens ansvar och uppdrag bedöms någon ytterligare åtgärd inte vara nödvändig.

text: Anmälarna gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Kriminalvårdens huvudkontor har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet.

text: Kroppsvisitation av samtliga intagna JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall och avstår därför från att uttala mig om huruvida beslutet att kroppsvisitera samtliga intagna var befogat eller inte.

text: Var det rätt att byta ut den misstänkta narkotikan mot bakpulver? Av utredningen framgår att kriminalvårdsinspektören BB bestämt att pulvret som hade hittats i ett kuvert i verkstadslokalen skulle ersättas med bakpulver. Syftet med åtgärden var, enligt Kriminalvården, att försöka få klarhet i vilka som var inblandade i den misstänkta narkotikahanteringen. Av Kriminalvårdens yttrande framgår att detta tillvägagångssätt inte överensstämmer med Kriminalvårdens normala rutiner. Av yttrandet framgår vidare att det i Kriminalvårdens säkerhetshandbok klargörs att det är polisens uppgift, inte Kriminalvårdens, att genom en förundersökning utreda brott som begås i anstalter och häkten. Jag har samma uppfattning som Kriminalvården i denna fråga. Jag ser mycket allvarligt på att Kriminalvården i detta fall tagit på sig polisens uppgift att utreda ett brott som hör under allmänt åtal. För att belysa allvaret i åtgärden vill jag framhålla följande. Åtgärden att byta ut det misstänkta pulvret mot bakpulver ska sannolikt bedömas som s.k. bevisprovokation. Provokativa åtgärder är en spanings- och utredningsmetod som anses så juridiskt svårbedömd att det i Riksåklagarens riktlinjer, RåR 2007:1, föreskrivs att det endast är åklagare i egenskap av förundersökningsledare som får fatta beslut om det.

text: BB förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande. Jag noterar att anstaltschefen sett till att BB numera är väl införstådd med det olämpliga i hans agerande och förutsätter därför att det inte kommer att upprepas.

text: Var det rätt att inte göra en polisanmälan? Av utredningen framgår att anstalten inte gjorde någon polisanmälan om att personalen hade hittat ett pulver som misstänktes vara narkotika. Orsaken till det var, enligt Kriminalvården, att det rörde sig om en mindre mängd pulver. Jag konstaterar att det vid en analys av pulvret visade sig att det inte var narkotika. Utredningen ger inte svar på om ställningstagandet att inte polisanmäla gjordes före eller efter att anstalten tagit del av analysresultatet.

text: Kriminalvården har i sitt remissvar anfört att det i myndighetens narkotikastrategi sägs att narkotika som påträffas ska omhändertas och att det ska göras en polisanmälan. Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det är lämpligt att det görs en polisanmälan när narkotika hittas i en anstalt. Även om det vid tidpunkten för fyndet inte är klarlagt att det rör sig om narkotika bör en polisanmälan göras om man misstänker det. Skälet till det är bl.a. att polisen (eller i förekommande fall åklagaren) ska ha möjlighet att på ett tidigt stadium inleda en förundersökning och besluta om utredningsåtgärder och straffprocessuella tvångsmedel. Det är naturligtvis vik-

text: tigt att polisen tidigt ges möjlighet att exempelvis säkra bevis. Min slutsats blir alltså att anstalten borde ha gjort en polisanmälan. Att det rört sig om en mindre mängd pulver har enligt min mening inte någon betydelse i sammanhanget. Skälet till det är att innehav av narkotika i en anstalt i rättspraxis har bedömts som narkotikabrott av normalgraden, trots att den mängd det varit fråga om var ringa (

text: RH 1981:122

text: ). Jag är kritisk till att anstalten inte polisanmälde fyndet av den misstänkta narkotikan. Övrigt Jag finner inte anledning att kommentera det som anmälarna anfört i övrigt.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Anmälningsskyldighet
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Kritik mot Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun för att ha varit alltför passiv i samband med verkställighet av ett gynnande beslut om kontaktfamilj och för att nämnden brutit mot bestämmelsen i 16 kap. 6 f § socialtjänstlagen m.m.

sammanfattning: Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun beslutade i juli 2015 att bevilja bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen i form av kontaktfamilj för ett barn. När nämnden yttrade sig till JO i augusti 2017 hade den, enligt vad som kommit fram i utredningen, ännu inte verkställt beslutet om kontaktfamilj. I beslutet kritiseras nämnden för att ha varit alltför passiv i sina ansträngningar att verkställa beslutet om kontaktfamilj för barnet. Under utredningen kom det även fram att nämnden brutit mot skyldigheten enligt 16 kap. 6 f § socialtjänstlagen att rapportera till Inspektionen för vård och omsorg att beslutet om att bevilja kontaktfamilj inte blivit verkställt. JO framhåller i beslutet att rapporteringsskyldigheten i 16 kap. 6 f § socialtjänstlagen är av grundläggande betydelse för den statliga tillsynen av kommunerna och att det är en allvarlig brist i handläggningen att nämnden inte rapporterat det inträffade till Inspektionen för vård och omsorg. Nämnden kritiseras även i det avseendet.

text: 2018-11-12 2299-2017

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: 16 kap. 6 f § socialtjänstlagen

text: genom att inte rapportera att beslutet inte blivit verkställt till Inspektionen för vård och omsorg

text: Bakgrund

text: Den 10 juli 2015 beslutade Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun att bevilja bistånd i form av kontaktfamilj för AA:s dotter BB enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun. I anmälan framfördes bl.a. följande. Nämnden har inte verkställt beslutet om bistånd i form av kontaktfamilj för hennes dotter BB trots att det gått flera år sedan beslutet fattades.

text: Utredning

text: JO begärde att Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan. Yttrandet kunde begränsas till att avse frågan om verkställighet av beslutet om kontaktfamilj.

text: Individ- och familjenämnden (socialutskottet) i Landskrona kommun uppgav i sitt remissvar i huvudsak följande.

text: — — — AA framför klagomål till JO gällande att Individ- och familjeförvaltningen inte har kunnat verkställa beslut om kontaktfamilj jml 4 kap l § SoL. AA:s dotter, BB, beviljades bistånd jml 4 kap l § SoL, i form av kontaktfamilj 120401. Kontaktfamiljen och BB träffades några gånger tillsammans med AA och några gånger på egen hand och BB sov över hos kontaktfamiljen enligt avtal. AA upplevde att kontaktfamiljen brast i sitt uppdrag och möte mellan handläggare från socialtjänsten, kontaktfamilj och AA hölls för att diskutera den situation som uppstod. AA valde 120628 att ta tillbaka sitt samtycke till insatsen och denna avslutades därmed. AA ansökte ånyo om en stödfamilj åt BB 150612 och efter utredning biföll socialtjänsten hennes ansökan 150710. 151015 meddelades AA att socialtjänsten funnit en potentiell kontaktfamilj men dessvärre avsade sig denna uppdraget 151117 med anledning av förändrade arbetstider innan ett möte hann komma till stånd. 160528 tilldelades BB en resursperson som hon träffar en gång i veckan under fem timmar och denna insats kvarstår än idag. Insatsen är tänkt att fortlöpa fram till dess att socialförvaltningen finner en matchande kontaktfamilj åt BB. I oktober 2016 annonserade socialtjänsten i tidningar specifikt efter en passande kontaktfamilj åt BB. Inget svar inkom till förvaltningen. I maj 2017 erbjöds AA en kontaktfamilj åt BB där kontaktfamiljen hade liknande allergier som BB (bl.a. pälsdjur och kvalster) och som hade en hund som var allergivänlig, AA tackade bestämt nej till denna familj. Dessvärre har ingen ytterligare matchning ännu kunnat göras. Socialförvaltningen kommer till hösten ånyo annonsera efter en kontaktfamilj specifikt för BB. — — —

text: AA kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade därefter in muntliga upplysningar från Inspektionen för vård och omsorg, IVO. En handläggare där uppgav då bl.a. att Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun inte hade rapporterat till IVO att beslutet om kontaktfamilj som meddelats av nämnden den 10 juli 2015 inte blivit verkställt. Detta ledde till att JO hämtade in muntliga uppgifter från en tjänsteman vid nämndens förvaltning som bekräftade att nämnden inte rapporterat till IVO att beslutet om kontaktfamilj inte blivit verkställt.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 16 kap. 3 §

text: SoL gäller ett beslut i fråga om bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL omedelbart. En beslutad insats ska därför i princip verkställas utan dröjsmål.

text: Den nämnd som har beviljat en enskild bistånd ansvarar också för att beslutet blir verkställt. I syfte att bl.a. förbättra uppföljningen av kommuners beslut ska

text: socialnämnden enligt

text: 16 kap. 6 f §

text: SoL till bl.a. IVO rapportera alla gynnande nämndbeslut enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL som inte har verkställts inom tre månader från dagen för beslutet.

text: En kommun som inte inom skälig tid tillhandahåller bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL, som någon är berättigad till enligt ett beslut av socialnämnden, ska åläggas att betala en särskild avgift (

text: 16 kap. 6 a §

text: SoL). Det är förvaltningsrätten som efter ansökan av IVO prövar frågan om särskild avgift (

text: 16 kap. 6 c §

text: SoL).

text: Bedömning

text: Anmälan innehåller flera olika klagomål på nämndens hantering av BB:s ärende. Jag har valt att rikta in min granskning på frågan om verkställighet av beslutet om kontaktfamilj och frågan om nämndens rapporteringsskyldighet till IVO.

text: Av utredningen framgår att nämnden den 10 juli 2015 beviljade BB bistånd enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL i form av kontaktfamilj. Under hösten 2015 föreslog nämnden en kontaktfamilj, men den familjen tackade sedan nej till uppdraget den 17 november 2015. Därefter satte nämnden i oktober 2016 ut en annons i en tidning i ett försök att hitta en lämplig kontaktfamilj för BB. I maj 2017 erbjöds BB en kontaktfamilj, men AA tackade nej till den föreslagna familjen med hänvisning till BB:s pälsdjursallergi och att den föreslagna familjen hade hund.

text: Jag noterar att nämnden gjort vissa försök att verkställa beslutet om kontaktfamilj för BB. Enligt vad som kommit fram hade dock inte nämnden verkställt det vid den tidpunkt när yttrandet till JO lämnades. Ärendet synes ha legat helt utan åtgärder under månader i sträck, vilket är anmärkningsvärt. I avvaktan på att beslutet ska verkställas har nämnden i vart fall utsett en s.k. resursperson för BB. Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun förtjänar trots det kritik för att ha varit alltför passiv i sina ansträngningar att verkställa beslutet om kontaktfamilj för BB.

text: Utredningen i ärendet visar också att Individ- och familjenämnden i Landskrona kommun brutit mot bestämmelsen i

text: 16 kap. 6 f §

text: SoL eftersom nämnden inte rapporterat till IVO att beslutet om att bevilja BB kontaktfamilj inte blivit verkställt.

text: Rapporteringsskyldigheten i

text: 16 kap. 6 f §

text: SoL är av grundläggande betydelse för den statliga tillsynen av kommunerna. Regeln infördes med anledning av att det kunde konstateras brister i uppföljningen av gynnande beslut och att detta ledde till längre väntetider för enskilda för att få sådana beslut verkställda. För att komma till rätta med dessa brister infördes en skyldighet för kommuner att rapportera gynnande beslut enligt SoL som inte verkställts inom tre månader från dagen för beslutet (se

text: prop. 2005/06:115 s. 118

text: ). Det är en allvarlig brist i handläggningen att nämnden inte rapporterat det inträffade till IVO. Individoch familjenämnden i Landskrona kommun förtjänar därför kritik även i detta avseende.

text: Jag förutsätter att nämnden omgående gör en anmälan enligt

text: 16 kap. 6 f §

text: SoL till IVO om beslutet inte är verkställt. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Dokumentation Ombud/biträde/försvarare Postgranskning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Örebro, för öppnande av en försändelse från en offentlig försvarare m.m.

sammanfattning: En offentlig försvarare lämnade i receptionen på ett häkte ett brev till en intagen. Kuvertet var förtryckt med advokatfirmans namn och logotyp samt försett med den intagnes namn. Häktespersonalen på den intagnes avdelning öppnade brevet av misstag. Anmälaren menade att personalen måste ha undersökt innehållet och missat att lägga tillbaka en del av det i kuvertet. JO kritiserar häktet för att brevet öppnades. Hon ser allvarligt på det inträffade eftersom rätten till förtrolig kommunikation är grundlagsskyddad. Utredningen ger dock inte tillräckligt stöd för att hon ska kunna dra någon säker slutsats om hur brevet hanterades efter öppnandet. Såvitt JO kan förstå underrättades den intagne inte om händelsen. Det är inte förenligt med Kriminalvårdens egna anvisningar, som enligt JO:s mening ger uttryck för en lämplig ordning. Hon anser att en intagen i ett fall som detta bör få information om vem eller vilka som råkade öppna försändelsen, om någon tog del av innehållet och när det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 mars 2022 framförde advokaten AA i huvudsak följande klagomål mot häktet Örebro.

text: Den 21 februari 2022 skulle han delta vid ett polisförhör med en klient, BB, som han är förordnad som offentlig försvarare för. Strax före kl. 13 legitimerade han sig i häktets reception, där han lämnade ett brev till BB. Han sa till receptionisten att brevet var avsett för denne. På kuvertet stod BB:s namn. Där fanns också advokatfirmans namn och logotyp. Han hade förslutit kuvertet med ett par tejpbitar. Brevet innehöll fyra tomma linjerade blad och två kartor med frimärken. När han senare fick tillbaka kuvertet från BB var tejpbitarna placerade på ett annat sätt. Vidare hade BB inte fått de tomma linjerade bladen. Häktespersonalen måste ha öppnat kuvertet för att granska försändelsen och därefter missat att lägga tillbaka en del av innehållet. Det är besynnerligt att häktet försökte dölja agerandet genom att tejpa igen kuvertet innan det lämnades till BB.

text: AA kompletterade anmälan med fotografier av kuvertet.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom regionchefen vid Region Mitt, följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter har inhämtats från verksamhetsområde (VO) Örebro/Karlstad. I huvudsak följande har framkommit. Det har inte gått att utreda hur det gick till när AA överlämnade försändelsen till personal eller vem som tog emot den, men personen har inte noterat på försändelsen eller på annat sätt informerat övrig personal om att den har lämnats in av AA. När försändelsen sedan lämnats vidare till avdelningen har mottagande personal, dels mot bakgrund av att försändelser normalt inte inkommer på detta sätt och dels mot bakgrund av försändelsens skick, av misstag öppnat den. Brevgranskning vid häktet sker vid kansliet och avdelningspersonalen är inte utbildad i dessa arbetsuppgifter, vilket också bidragit till att försändelsen öppnades. Häktet har förtydligat grunden i posthantering för samtlig personal så att något liknande inte ska uppkomma igen.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 3 kap. 6 § häkteslagen (2010:611, HäL) framgår att försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare, en svensk myndighet eller ett internationellt organ som har av Sverige erkänd behörighet att ta emot klagomål från enskilda ska vidarebefordras utan granskning. Detsamma gäller försändelser mellan en intagen och en försvarare som den intagne har utsett om försvararen uppfyller de krav som ställs i

text: 21 kap. 5 § första stycket rättegångsbalken

text: . En sådan försändelse till en intagen ska dock inte vidarebefordras utan hållas kvar, om det finns anledning att anta att uppgiften om avsändare av försändelsen är oriktig. Av 3 kap. 8 § 2 stycket HäL framgår att en försändelse som avses i 6 § eller 7 § första stycket får endast granskas för att utreda vem avsändaren är.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det framgår av utredningen att personal vid häktet Örebro av misstag har öppnat en försändelse från advokaten AA. Försändelsen var ställd till en klient som AA var förordnad som offentlig försvarare för. Kriminalvården beklagar det inträffade. Häktet har vidtagit åtgärder för att se till att något liknande inte inträffar igen.

text: Då svaret inte bedömdes vara komplett uppmanades Kriminalvården i en förnyad remiss att yttra sig över uppgiften att kuvertet även innehöll tomma linjerade blad som inte lämnades till den intagne. Myndigheten förklarade, genom samma regionchef, att det inte hade kunnat klarläggas vad som hade hänt med de linjerade bladen, som Kriminalvården i och för sig inte ifrågasätter låg i kuvertet, och att man beklagar detta samt att kuvertet öppnats.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Bedömning

text: Som Kriminalvården har redogjort för får myndigheten inte granska en försändelse mellan en intagen och hans eller hennes offentliga försvarare, annat än när det finns skäl att anta att uppgiften om avsändare är oriktig. En sådan kontroll får ske om den intagne medger det (3 kap. 8 § häkteslagen [2010:611], HäL) och enbart i syfte att utreda vem avsändaren är. Granskningen får inte vara mer ingående än vad som krävs för att ta reda på detta (1 kap. 6 § andra stycket HäL). Med granskning av en försändelse avses åtgärder av olika slag, t.ex. genomlysning, öppnande utan undersökning och öppnande med efterföljande undersökning (se

text: prop. 2009/10:135 s. 193

text: Den intagne ska underrättas när en försändelse har granskats. Underrättelsen ska innehålla information om vilken försändelse som har granskats, med stöd av vilket lagrum det har skett och vilken typ av granskning som har utförts, datum för åtgärden samt vem eller vilka som medverkat. En försändelse som har öppnats ska förseglas när granskningen är slutförd. Detta framgår av 3 kap. 18 och 20 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte.

text: Enligt Kriminalvårdens handbok om intagnas försändelser i anstalt och häkte (

text: ) bör kriminalvårdspersonalen återförsluta brev som har öppnats av misstag. Vidare anges att en tjänsteanteckning om saken bör göras samt att den intagne bör informeras och få en förklaring till det inträffade.

text: Det är klarlagt att anmälaren i egenskap av offentlig försvarare lämnade ett brev till en intagen i häktets reception i samband med att han legitimerade sig inför ett förhör. På kuvertet hade den intagnes namn skrivits dit för hand och förtryckt fanns också advokatfirmans namn och logotyp. Vidare är det utrett att häktespersonal på avdelningen senare öppnade brevet. Det framgår inte av remissvaret hur försändelsen därefter hanterades. Anmälaren har anfört att personalen måste ha undersökt innehållet och missat att lägga tillbaka en del av det i kuvertet. Utredningen ger dock inte tillräckligt stöd för att jag ska kunna dra någon säker slutsats om detta.

text: Det var givetvis fel av personalen att öppna försändelsen. Jag har visserligen inte anledning ifrågasätta att det var ett misstag men ser allvarligt på det inträffade eftersom rätten till förtrolig kommunikation är grundlagsskyddad. Det är vidare helt oacceptabelt om en del av försändelsens innehåll försvann i samband med hanteringen.

text: Såvitt jag kan förstå underrättades den intagne inte om händelsen. Det är inte förenligt med myndighetens egna anvisningar, som enligt min mening ger uttryck för en lämplig ordning. Den intagne bör givetvis i ett fall som detta få information om vem eller vilka som råkade öppna försändelsen, om någon tog del av försändelsens innehåll och när det inträffade.

text: Enligt remissvaret var orsaken till misstaget bl.a. att avdelningspersonalen inte fick information om att försändelsen hade lämnats in av en offentlig försvarare och att dessa inte hade tillräcklig kunskap om postgranskning. Med anledning av detta vill jag påminna om att JO tidigare har uttalat att Kriminalvården – om det har klarlagts att en försändelse kommer från en offentlig försvarare – naturligtvis måste ha rutiner som säkerställer att den uppgiften på ett tydligt sätt framgår, om försändelsen lämnas vidare inom myndigheten. I annat fall finns det en uppenbar risk att rätten till förtrolig kommunikation åsidosätts. (Se JO:s beslut den 29 augusti 2019, dnr

text: .) Vidare är det min uppfattning att inte bara den personal som har i uppgift att granska intagnas försändelser bör få nödvändig utbildning på området, utan även avdelningspersonal som befordrar försändelser till intagna (jfr mina uttalanden i protokollet efter inspektionen av anstalten Färingsö i november 2022, dnr 8768-2022). Jag förutsätter att de åtgärder som häktet Örebro har vidtagit medför att något liknande inte inträffar i framtiden.

text: Det som har kommit fram i övrigt ger inte skäl till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.