title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av att ett parti öl omhändertagits av tullen

text: Justitiekanslern avslår ersättningsanspråken och vidtar inte i övrigt någon åtgärd med anledning av klagomålen.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Tullverket, Skåneregionen, uttog den 23 maj 2001 BJ för tullkontroll i samband med inresa till Sverige vid Lernacken i Malmö. I den skåpbil som BJ färdades i påträffades 1 512 liter starköl. Enligt en uppvisad faktura var ölen avsedd för tretton enskilda beställare. Med anledning av misstanke om att införseln utgjorde brott mot lagen (

text: ) om straff för smuggling togs 1 480 liter i beslag. Inledd förundersökning mot BJ för smugglingsbrott lades ned av åklagaren den 30 maj 2001 med hänvisning till att brott inte kunde styrkas.

text: Omedelbart efter det att beslaget hade hävts beslutade Tullverket, med stöd av

text: 17 §

text: och

text: 17 a § 2

text: lagen (

text: ) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (befogenhetslagen) att ölen skulle omhändertas och att varorna inte fick lämnas ut. Som grund för beslutet anförde Tullverket att för införsel av alkoholvaror krävs enligt

text: 4 kap. 2 § första stycket alkohollagen (1994:1738)

text: att den som för in varorna är berättigad att bedriva partihandel med sådana varor enligt

text: 1 § samma lag

text: . Tullverket konstaterade vidare att inget sådant undantag som föreskrivs i 4 kap. 2 § andra stycket var tillämpligt. Beslutet, som fattades muntligen, utformades skriftligen den 31 maj 2001.

text: BJ överklagade beslutet till Länsrätten i Skåne län och yrkade att beslutet omedelbart skulle ändras och varorna släppas. Länsrätten, som uppfattade yrkandena som en begäran om ett interimistiskt förordnande, avslog yrkandena i ett beslut den 23 juli 2001. Länsrättens beslut kom att stå fast sedan Kammarrätten i Göteborg i ett beslut den 3 augusti 2001 inte meddelat prövningstillstånd till BJ:s överklagande. Länsrätten avslog därefter den 22 augusti 2001 ett nytt intermistiskt yrkande i saken från BJ.

text: BJ begärde att få återutföra 240 liter av den öl som hade omhändertagits med stöd av befogenhetslagen. Sedan Tullverket medgett begäran och därvid ställt upp villkor för utförseln mellan Helsingborg och Helsingör kvitterade BJ ut ölen den 31 juli 2001. Han avvek emellertid från den anvisade färdvägen, varför tullverkets tjänstemän med bistånd från polisen ingrep mot honom. BJ delgavs misstanke om smugglingsbrott och den öl som hade kvitterats ut togs i beslag. Beslaget fastställdes av Helsingborgs tingsrätt genom ett beslut den 9 augusti 2001.

text: Åtal väcktes mot BJ vid Helsingborgs tingsrätt för smugglingsbrott. Åklagaren yrkade vidare att den i beslag tagna ölen skulle förverkas. De av BJ uppgivna köparna angavs i stämningsansökan som motparter i målet. I dom den 19 december 2001 ogillade tingsrätten åtalet och hävde beslaget av ölen. I domskälen angav tingsrätten att BJ:s underlåtenhet att följa tullmyndighetens anvisning att föra ut ölen från Helsingborg till Helsingör inte var straffbelagd som smuggling. Tingsrättens dom vann laga kraft sedan hovrätten den 20 december 2002 hade avskrivit målet där till följd av att åklagaren hade återkallat sitt överklagande av tingsrättens dom.

text: Beträffande resterande 1 240 liter starköl som hade omhändertagits med stöd av befogenhetslagen begärde BJ den 1 augusti 2001 att få återutföra partiet. Begäran avslogs av Tullverket den 6 augusti och beslutet upphävdes inte av länsrätten efter överklaganden från BJ:s sida. Efter en ny begäran därom medgav Tullverket den 25 oktober 2001 återutförsel av ölen men med villkor för tillvägagångssättet. I en skrivelse som inkom till Tullverket den 20 november 2001 överklagade BJ beslutet såvitt avsåg de föreskrivna villkoren. Överklagandet avvisades av Tullverket med hänvisning till att det hade kommit in för sent.

text: Den 6 december 2001 begärde BJ att få hämta ut ölen. Med anledning av hans framställning beslutade Tullverket den 7 december med stöd av 17 § befogenhetslagen att debitera kostnaderna för verkets förvaring och uppläggning. I beslutet informerades vidare BJ om att varorna kunde komma att förstöras om de inte hämtades ut inom viss tid. BJ invände i ett mejl till verket den 11 december att beslutet var uppenbart felaktigt och hänvisade bl.a. till att beslutets innehåll skulle meddelas ägarna till ölen.

text: Den 19 december 2001 informerade Tullverket BJ att beslaget av de 240 litrarna öl hade hävts och att det var möjligt för honom att återutföra även denna vara. Verket uppmärksammade honom även på att ölen kunde komma att förstöras med stöd av bestämmelserna i befogenhetslagen om den inte hämtades ut inom viss angiven tid.

text: Under Tullverkets handläggning av ärendet vände sig ett flertal av de personer som hade angetts vara ägare av ölen till Tullverket och begärde att ölen skulle lämnas ut till dem. Deras framställningar avslogs av verket med hänvisning i huvudsak till att varorna hade omhändertagits från BJ.

text: Den 13 mars 2002 beslutade Tullverket om förverkande av ölen eftersom BJ hade valt att inte hämta ut varorna. Dessa skickades för förstöring den 25 juli 2002.

text: Anspråk m.m.

text: Tretton sökande har begärt skadestånd av staten. De har åberopat att de som ägare av den aktuella ölen har lidit skada av Tullverkets handläggning. De har begärt ersättning gemensamt med 50 076 kr för ren förmögenhetsskada jämte ränta på beloppet från den 20 maj 2001. Sökandena har vidare var och en för sin del begärt skadestånd med 10 000 kr för kränkning av äganderätten. De har också anmält PC vid Tullverkets gränsskyddsenhet för grovt tjänstefel.

text: Sökandena har, sammanfattningsvis, gjort gällande att det var fel av tullen att omhänderta ölen eftersom åklagaren hade lagt ned förundersökningen mot BJ och ölen därför skulle ha lämnats ut. Samma fel begicks när verket inte lämnade ut den öl som omfattades av det beslag som Helsingborgs tingsrätt hade hävt med anledning av att åtalet mot BJ för smugglingsbrott ogillades. Tullverket upplystes dessutom om att sökandena var ägare till ölen, vilket verket också har varit medvetet om. Detta framgick dessutom av att såväl åklagaren som tingsrätten ansett dem vara ägare till ölen, bl.a. eftersom de togs upp som motparter i stämningsansökan liksom i domen i målet rörande smugglingsbrottet. Även andra omständigheter visade tydligt att fråga inte var om en kommersiell transport utan att ölen var ämnad för sökandenas personliga bruk. Sökandena menar vidare att de som ägare till ölen skulle ha delgetts Tullverkets olika beslut rörande bl.a. återutförseln av ölen. Sökandena har också åberopat att Tullverkets handläggning av saken strider mot EG-rätten.

text: Tullverkets huvudkontor och verkets Skåneregion har avgett yttranden i ärendet. Tullverket har avstyrkt bifall till skadeståndsanspråken.

text: Skåneregionen har i sitt yttrande till Huvudkontoret anfört bl.a. följande.

text: Tullkriminalenheten informerade redan den 25 maj 2001 Gränsskyddsenheten telefonledes om beslaget. Vid detta samtal diskuterades vilka åtgärder som skulle vidtas för det fall att beslaget skulle komma att hävas. Eftersom starkölen omfattas av en införselrestriktion får den inte lov att föras in i Sverige. Med grund häri utmynnade samtalet i att för det fall att beslaget hävs skall varorna omhändertas med stöd av Befogenhetslagen och i sådant fall skall även fattas beslut om att varorna inte ska lämnas ut.

text: Kammaråklagaren AL lade ned förundersökningen den 30 maj 2001 då brott inte kunde styrkas, varmed även beslaget hävdes. Tillförordnade enhetschefen JH beslutade, beslut Bef 1-11 (ärendet kommer senare också att förses med diarienumret 14492/01), efter föredragning omedelbart, muntligen, om omhändertagande och att varorna inte skulle lämnas ut. Varorna har omhändertagits med stöd av 17 § Befogenhetslagen. Då tillstånd för införsel av alkoholhaltiga drycker till Sverige saknas har Tullverket Skåneregionen därtill beslutat att, med stöd av 17 a § Befogenhetslagen, inte lämna ut varorna. Båda besluten har delgivits BJ. Varorna har förts in till Sverige av BJ och det är således han som är Tullverkets motpart i ärendet.

text: BJ har hävdat att besluten fattats i efterhand. Enligt ovanstående redogörelse föreligger det inte någon tidsrymd mellan hävandet av beslaget och påföljande beslut enligt Befogenhetslagen. Att besluten får sin skriftliga form någon dag senare saknar betydelse. Av Tullverkets föreskrifter och allmänna råd om en arbetsordning (

text: TFS 1999:24

text: ) 3 kap. 16 § som hänvisar till

text: Verksförordningen (1995:1322)

text: 31 §

text: av vilken det framgår att för varje beslut myndigheten fattar skall finnas en handling som visar dagen för beslutet, beslutets innehåll, vem som har fattat beslutet, vem som har varit föredragande och vem som har varit med om den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet. De aktuella besluten uppfyller angivna krav.

text: Av GTS föreskrifter 1980-08-29 om handläggning av tullmål m.m. under rubriken ”Åtgärder då beslag häves på egendom” punkten 3.6 framgår också att om godset beslagtagits i den normala tullproceduren skall godset återföras till det stadium i proceduren där det befann sig vid beslagstillfället. Vid beslagstillfället omfattades varorna av bestämmelserna i Befogenhetslagen. För införsel av starköl till Sverige fanns en införselrestriktion i

text: Alkohollagen (1994:1738)

text: 4 kap. 1 §

text: som inte var uppfylld, varför ölen har tagits omhand. Beslutet har fattats den 30 maj 2001 direkt efter det att Gränsskyddsenheten erhållit besked om att kammaråklagare AL hävt beslaget. Av beslutshandlingen framgår att dagen för beslutet är den 30 maj 2001. Beslut Bef 1-11 har fattats omedelbart efter det att åklagaren hävt beslaget 2001-05-30 och under det att varorna fortfarande befann sig i Tullverkets vård. Att beslutet har fatt sin skriftliga form dagen efter saknar betydelse för dess giltighet. Beslutet har enligt gällande bestämmelser delgivits den person hos vilken varorna påträffades vid kontrollen. Den som fört in varorna har därefter ansvar för att informera sina uppdragsgivare om att denne inte längre besitter varan. Att märka är dessutom att ett omhändertagandebeslut inte avgör ett ärende, varför det inte föreligger någon skyldighet enligt

text: Förvaltningslagen

text: att underrätta andra än den som har fört in varan.

text: 1.3 Begäran om översändande av vara

text: BJ har via mail ställt till AC den 30 maj 2001 begärt att varorna ska skickas till en uppgiven adress i Västra Frölunda (Bilaga nr 8). Av GTS föreskrifter 1980-08-29 om handläggning av tullmål m.m. under rubriken ”Åtgärder då beslag häves på egendom” punkten 3.6 framgår att en vara ska lämnas ut till ägaren eller den som annars äger förfoga över varan (Bilaga nr 3). Därtill kommer att av kommentarerna i

text: prop. 1999/2000:124

text: ”En ny smugglingslag m.m.”, s. 150, framgår att bestämmelsen i 16 § SL innebär att förverkande av vara ska ske ifrån den som är i besittning av varan vid brottstillfället. 16 § SL är ett undantag från BrB

text: 36 kap. 5 §

text: . I Lag (

text: ) om förfarande i vissa fall vid förverkande m. m. anges att i det fall att det finns särskilda bestämmelser i annan lag eller annan författning skall i stället dessa gälla.

text: 33 §

text: SL utgör en sådan bestämmelse och föreskriver att talan om annan egendom än transportmedel får föras mot den hos vilken varan påträffades (

text: prop. 1999/2000:124, s. 180

text: ). Vid upphävande av beslag lämnar Tullverket således ut varan till den från vilken varan togs i beslag. Det åvilar denne person att hämta varan. Varorna i föreliggande mål har dock inte avhämtats, utan har förblivit i Tullverkets vård.

text: 2. Tillämplig lagstiftning

text: 2.1 Tullverkets kontrollverksamhet

text: Den fria rörligheten inom EU bygger bl a på principen att det inte skall förekomma någon varukontroll vid inre gränser. Denna princip är dock inte undantagslös. Sålunda finns i Romfördraget, artikel 36, regler som innebär att EU-länder mellan sig kan upprätthålla in- och utförselrestriktioner som motiveras bl a av hänsyn till skyddet för allmän ordning och säkerhet, liv och hälsa m m. Därav följer också att förbudens efterlevnad får kontrolleras.

text: Tulltjänstemän i Sverige har tilldelats kontrollbefogenheter vid den inre gränsen, d v s i detta fall trafiken från Danmark genom Befogenhetslagen. Användningen av befogenheterna enligt lagen är begränsad till de varor som räknas upp i lagtexten, såsom narkotika, vapen, spritdrycker, vin, starköl etc.

text: Kontrollerna vid inre gräns far inte ske vare sig stickprovs- eller slumpmässigt. Kontrollerna sker istället genom ett selektivt urval. Ett sådant urval sker på grundval av tulltjänstemans erfarenheter, gjorda iakttagelser, underrättelser, tips, riskprofiler och dylikt. Någon misstanke om brott behöver sålunda inte föreligga.

text: En vara anses införd till Sverige då den förts in över gränsen för svenskt territorium, 2 § SL (

text: prop. 1999/2000:124, s. 107

text: ). Ett fullbordat brott enligt 3 § 1 stycket SL föreligger då någon underlåtit att i enlighet med tullagstiftningen anmäla den införda varan till föreskriven tullbehandling inom landet (a a. s. 114). Möjlighet att anmäla en vara trots att territorialgränsen har passerats stadgas i lag (

text: ) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. Av lagens

text: 1 §

text: framgår att lagen gäller bland annat för införsel av vara för vilken särskilt föreskrivet införselvillkor inte är uppfyllt. Varan kan enligt

text: 3 § 1 punkten

text: föras till närmaste bemannade tullkontor och där anmälas, vilket innebär att brott enligt SL inte föreligger. Emellertid har BJ valt att köra i blå fil och sagt sig inte haft några som helst avsikter att anmäla varorna. Att åklagaren anser sig inte kunna styrka smugglingsbrott innebär dock inte att varorna får föras in i landet trots att införseln inte uppfyller de särskilda villkor som är förenade med införsel av alkoholdrycker. Enligt

text: 3 § 2 punkten

text: Lag (

text: ) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. får en vara i ett sådant fall omhändertas av Tullverket med stöd av Befogenhetslagen.

text: Befogenhetslagen bygger på en anmälningsskyldighet för den som inte uppfyller ett villkor för införsel, se 4 § första stycket Befogenhetslagen. De varuslag som omfattas av denna anmälningsskyldighet räknas upp i lagens 3 §. Enligt lagen får Tullverket kontrollera att anmälningsskyldigheten fullgjorts och att villkoren för in- eller utförsel är uppfyllda. (

text: Prop. 1998/99:79, s. 86

text: f.) BJ ankom i s k blå fil. Av Föreskrifter och allmänna råd (

text: TFS 1996:21

text: ) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot annat land inom Européiska unionen, 4 § 2 stycket, framgår att skylten i blå fil är försedd med texten ”Resande direkt från ett EU-land utan varor att deklarera”. BJ har med sitt val av fil visat att han inte har något att deklarera till Tullverket. Vid kontroll av det fordon som framfördes av honom påträffades dock 1.512 liter starköl, varför misstanke om brott mot smugglingslagen uppstod. BJ har även vid förhör uppgivit att han inte hade för avsikt att deklarera varorna, vare sig då han passerade gränsen eller vid något senare tillfälle.

text: Förundersökningen har emellertid lagts ned då brott inte kunnat styrkas. Även om brott inte kunnat styrkas omfattas varorna av ett villkor för införsel som inte uppfyllts och därmed får de inte föras in i landet. Grund för omhändertagande av vara enligt 17 § Befogenhetslagen föreligger således. Varor som avses i 3 § 10 punkten och som omhändertagits enligt 17 § Befogenhetslagen far inte lämnas ut enligt

text: 17 a § 2 punkten samma lag

text: om ett särskilt föreskrivet villkor för att få föra in varan inte är uppfyllt.

text: Alkohollagens

text: bestämmelser

text: Befogenhetslagen är som tidigare angivits tillämplig beträffande vissa varor som anges i lagen. Befogenhetslagen 3 § 2 punkten anger att lagen omfattar varor som skall beskattas enligt lagen (

text: ) om beskattning av viss privatinförsel. Eftersom privatinförsel inte föreligger omfattas starkölen av Befogenhetslagen

text: 3 § 10 punkten

text: som hänvisar till bestämmelserna i

text: Alkohollagen (1994:1738)

text: 4 kap.

text: 2 §§

text: . Av

text: 4 kap. 2 § Alkohollagen

text: framgår undantagen ifrån

text: 4 kap. 1 §

text: . Inget av dessa undantag är emellertid tillämpligt i föreliggande fall.

text: Vid ankomst till Sverige har BJ inte hävdat privatinförsel för egen del. Trots detta har den, enligt dåvarande lydelse av Privatinförsellagen, skattefria kvantiteten om 32 liter starköl överlämnats till BJ vid kontrollen, vilket inte borde ha gjorts. BJ har hävdat att de personer som finns angivna på fakturan från varuhuset Real har rätt till införsel av ölen såsom privatinförsel. Enligt BJ råder det inget förbud mot att transportera varor till Sverige genom varubud. Inte någon av de personer som uppges på fakturan har genom personligt innehav fört in egenhändigt förvärvade alkoholvaror för sin eller sin familjs personliga bruk. Vare sig undantaget i 4 kap. 2 § 2 punkten eller något annat undantag i nämnda lagrum är tillämpligt för den aktuella införseln, varför denna är att betrakta som kommersiell och är således tillståndspliktig.

text: 2.3 Privat eller kommersiell införsel

text: BJ anser att införsel genom ombud är att betrakta som privatinförsel.

text: För att avgöra vad som är privatinförsel hämtas ledning i Rådets Direktiv

text: av den 25 februari 1992 om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor (EGT nr L 076, 23.3.1992 s. 1, Celex

text: ), det s.k. cirkulationsdirektivet. Artikel 8 i nämnda direktiv anger att punktskatt beträffande varor som förvärvats av enskilda individer för deras eget bruk och transporterats av dem själva skall tas ut i den medlemsstat där de förvärvats; i artikeln anges också att detta följer av principen för den inre marknaden. Begreppet eget bruk täcker beträffande privatpersoner både personernas eget behov och i tillämpliga fall deras familjers behov.

text: Genom 8 a § 2 punkten Lag (

text: ) om alkoholskatt och Lag (

text: ) om beskattning av viss privatinförsel (Privatinförsellagen) har artikel 8 i cirkulationsdirektivet införlivats i svensk rätt. I

text: artikel 8

text: definieras vad som EG-rättsligt är att anse som privat införsel. Liksom i den svenska lagstiftningen ställs krav på att införseln skall avse varor som är förvärvade av enskilda individer för deras eget bruk och som har transporterats av dem själva. Om dessa förutsättningar är uppfyllda ska punktskatt enbart utgå i det land där varorna förvärvats. Sverige har dock fått ett undantag från nämnda artikel. Sverige har således rätt att t o m utgången av 2003 ta ut svensk punktskatt beträffande införsel över vissa angivna kvantiteter (se

text: rådets direktiv 96/99/EG

text: , jämför även

text: prop. 1999/2000:121

text: beträffande förlängning av undantaget efter den 1 juli 2000).

text: Gränsdragningen mellan privatinförsel och införsel av kommersiell natur har klargjorts i EG-domstolens avgörande i målet C296/95 The Queen and Commissioners of Customs and Excise v. EMU Tabac SARL, The Man in Black och John Cunningham, det s.k. Man in Black-målet. Domen ger ett entydigt svar på att artikel 8 i cirkulationsdirektivet endast kan bli tillämplig om den enskilde själv transporterar varorna till Sverige varför privatinförsel inte föreligger i ärende Bef 1-11.

text: 2.4 Kommersiella förflyttningar av punktskattepliktiga varor inom Européiska unionen

text: Tullverket har även att bevaka efterlevnaden av Lag (

text: ) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter (LPK), vilket framgår av LPK

text: 2 kap. 1 §

text: . Kraven för förflyttning av punktskattepliktiga varor inom Europeiska unionen framgår av LPK

text: 1 kap. 6 §

text: I 1 kap. 6 § LPK anges bland annat att kommersiella transporter skall åtföljas av ledsagardokument samt omfattas av säkerhet i enlighet med lagen (

text: ) om alkoholskatt (LAS) samt cirkulationsdirektivet. Nämnda direktiv innehåller ett fullständigt regelverk kring punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor mellan medlemsstaterna. Samtliga varurörelser av punktskattepliktiga varor mellan medlemsstaterna faller därför under direktivets tillämpningsområde.

text: De aktuella varorna har omhändertagits enligt Befogenhetslagen på den grund att transporten anses kommersiell och därför uppställda villkor i

text: Alkohollagen

text: för införsel inte är uppfyllda. Tullverket har också, som inledningsvis nämnts, att kontrollera att kommersiella transporter av punktskattepliktiga varor åtföljs av ledsagardokument, att det finns en ställd säkerhet samt att, i förekommande fall, en anmälan till skattemyndigheten i mottagarlandet har gjorts. Den som hämtar punktskattepliktiga varor för återutförsel kan vid en senare transportkontroll riskera ett omhändertagande enligt LPK om transporten inte åtföljs av erforderliga dokument etc. eftersom varorna då transporteras i strid med

text: 1 kap. 6 §

text: LPK i dess lydelse vid den aktuella tidpunkten. Genom ändring i LPK 2003-01-01 har paragrafens tredje stycke ändrats och medger numera återutförsel enligt bland annat Befogenhetslagen utan krav på ledsagardokument, säkerhet etc.

text: 2.5 Grund för omhändertagande av vara

text: I

text: prop. 1998/99:79, s. 86

text: , föreslogs en ändring av 17 § Befogenhetslagen. Ändringen var påkallad av den anledningen att 17 § i dess dåvarande lydelse medgav att en vara fick tas omhand för kontroll. Då kontrollen var slutförd saknades grund för ett omhändertagande, såvida det inte förelåg misstanke om brott mot varusmugglingslagen, nu ersatt av smugglingslagen (SL). I propositionen föreslogs därför att Tullverket genom en ny paragraf, 17 a §, skulle få möjlighet att vägra att lämna ut en vara i det fall att varan inte fick föras in eller ut ur landet eller att särskilda villkor för införseln eller utförseln inte var uppfyllda. Föreslagen lagändring trädde i kraft 1999-07-01.

text: Tullverkets möjligheter att omhänderta en vara enligt Befogenhetslagen har även kommenterats i

text: prop. 1999/2000:124

text: i förslag till ny smugglingslag, s. 167. 25 § SL avser hantering av varor som tagits i beslag och förvaras hos annan än Tullverket. Paragrafen reglerar vad som ska hända med varorna i det fall att beslaget hävs och egendomen ska bli föremål för, enligt 2 punkten, åtgärd enligt Befogenhetslagen (i propositionen kallad inregränslagen). I kommentarerna till paragrafen anges att den gäller för all egendom; även egendom som är föremål för Tullverkets åtgärder enligt Befogenhetslagen. Vidare anges att syftet med bestämmelsen är att varorna inte skall undandras de åtgärder som Tullverket har att vidta enligt Befogenhetslagen. Av kommentarerna framgår emellertid också att i normalfallet förvaras beslagtagna varor hos Tullverket, varor i Tullverkets förvar behöver därför inte någon särskild reglering likt 25 §. Paragrafen har trätt i kraft i föreslagen lydelse 2001-01-01.

text: 2.6 Villkor för återutförsel — 17 a § Befogenhetslagen

text: Tullverket ansvarar för varukontrollen vid såväl yttre som inre gräns. Kontrollerna vid yttre gräns regleras dels av EG-rättsliga förordningar, dels av nationell lagstiftning i form av

text: tullagen

text: , tullförordningen och tullordningen. Begreppet ”återutförsel” har inte samma räckvidd, dvs. betyder inte samma sak, i 17 a § Befogenhetslagen som i tullagstiftningen. I tullrättsligt hänseende kan en tredjelandsvara hänföras till den godkända tullbehandlingsformen ”återutförsel” på vilken plats som helst inom EG:s tullområde. Om transporten ut ur detta område innefattar en transport inom området fram till tredje land, så skall denna transport ske under tullförfarandet transitering fram till den yttre gränsen, där ”återutförseln” i fysisk bemärkelse sker. Beträffande en sådan transport råder i princip valfrihet för operatören ifråga om transportmedel och färdväg. Tullmyndigheten kan dock i vissa fall föreskriva färdväg vid transitering. (Genom reformen av tullförfaranden med ekonomisk verkan lär transporten inom tullområdet, i samband med återutförseln, även kunna täckas av andra tullförfaranden än transitering, t.ex. tullagerförfarandet för varor som före återutförseln förvarats på tullager. Men varan måste hur som helst vara omfattad av ett tullförfarande under transporten på EG:s tullområde). ”Återutförsel” är i tullrätt ett mer abstrakt begrepp, som omfattar mer än det rent faktiska passerandet av den yttre gränsen.

text: När det gäller återutförsel av gemenskapsvaror som inte får föras in i landet saknas något tullrättsligt eller annat institut som medger att varan transporteras inne i landet för att passera ut ur landet på någon helt annan ort. ”Återutförsel” åsyftar här närmast det fysiska passerandet av territorialgränsen vid transporten ut ur Sverige. Eftersom de varor som skall återutföras enligt 17 a § Befogenhetslagen i de flesta fall inte befinner sig exakt invid gränsen när de skall utföras, blir det i praktiken även här fråga om en transport inom svenskt territorium innan den ”verkliga” återutförseln sker. Det är ofrånkomligt. Det finns emellertid inte utrymme för någon annan transport än den som sker ”närmaste vägen” eller den som Tullverket kan övervaka med minsta möjliga resursåtgång, t.ex. från tullens magasin för omhändertaget gods i Helsingborg till färjeläget i Helsingborg och ombord på en utgående färja. Det sätt på vilket BJ gått tillväga i föreliggande ärende leder till en fullständigt ändamålslös tolkning av 17 a § Befogenhetslagen. Syftet med bestämmelsen skulle fullständigt omintetgöras och leda till resultat diametralt motsatt det som paragrafen syftar till, nämligen att hindra att varor införs till landet i strid mot förbud eller villkor.

text: Därtill kommer att det inte finns något i Befogenhetslagen som säger att återutförsel får ske via någon annan gränsort än den som ”ligger närmast till”. Det gäller därför en presumtion för att ordet ”återutföra” i 17 a § andra stycket betyder just återutföra närmsta vägen.

text: 2.7 Grund för beslut att inte medge återutförsel

text: Tullverket Skåneregionen har i sitt beslut daterat 2001-08-06 beslutat att inte lämna ut de resterande 1.240 litrarna starköl för återutförsel. Grunderna för beslutet är följande. Vid ankomsten till Sverige 2001-05-23 från annat land inom Europeiska unionen har BJ inte anmält införseln och har även i förhör givit till känna att någon avsikt att deklarera varorna aldrig förelegat, vare sig då BJ passerade gränsen eller vid något senare tillfälle. Vid beviljad återutförsel av 240 liter starköl har BJ visat att avsikten inte var att föra ut varorna utan att varorna skulle komma in i landet i strid mot gällande lagstiftning. Det förelåg således en uppenbar risk att, om Tullverket medgav den begärda återutförseln av resterande 1.240 liter starköl, skulle dessa varor komma in i landet i strid mot gällande lagstiftning.

text: Av 17 b § Befogenhetslagen framgår på vilka grunder ett beslut enligt

text: 17 a § samma lag

text: kan upphävas. Ingen av de uppräknade grunderna är emellertid tillämplig i föreliggande ärende med avseende på det tillvägagångssätt som BJ använt då 240 liter starköl lämnats ut till honom. Ett upphävande leder till en fullständigt ändamålslös tolkning av 17 a § Befogenhetslagen. Syftet med bestämmelsen skulle fullständigt omintetgöras och leda till resultat i diametralt motsatt riktning det som paragrafen syftar till, nämligen att hindra att varor införs till landet i strid mot förbud eller villkor.

text: 2.8 Beslut att lämna ut vara

text: Såsom redan angivits tidigare i detta dokument har Tullverket Skåneregionen i beslut av den 25 oktober 2001 medgivit BJ återutförsel av 1.240 liter starköl. Resterande mängd om 240 liter öl var vid den tiden i beslag. För återutförseln har Tullverket Skåneregionen ställt upp följande villkor: Att varorna upphämtas av ett transportföretag, att varorna förs ut från Helsingborg med färja direkt till Danmark, samt att transporten ut ur Sverige sker under tullkontroll. BJ har därefter varit i kontakt med Tullverket och sagt att han vill hämta varorna, så har emellertid inte skett.

text: 4. Förverkande och förstöring av starkölen

text: Som tidigare redogjorts för har BJ vid två olika tillfällen, daterade 2001-10-25 respektive 2001-12-19, meddelats att det är möjligt att återutföra varan (Bilaga nr 21 och 28). BJ har samtidigt upplysts om att kommersiella transporter ska åtföljas av ledsagardokument, säkerhet etc. enligt vad som följer av cirkulationsdirektivet och svensk lag. BJ har emellertid valt att inte hämta ut varan. Då varan inte förts ut inom en månad från det att beslutet att inte lämna ut varan har vunnit laga kraft och ägaren, eller den som fört in varan, inte har uppfyllt förutsättningarna för införsel eller återutfört varan inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft föreligger grund för förverkande. Beslut om förverkande har fattats 2002-03-13. Varorna har skickats för förstöring 2002-07-25. Av denna redovisning framgår att BJ har haft gott om tid på sig att hämta varorna innan de förstördes, men han har valt att inte göra så.

text: 5. Gränsskyddsenhetens inställning

text: Gränsskyddsenheten har handlagt ärendet i enlighet med vid tiden för handläggning av ärendet gällande lagstiftning och enligt direktiv ifrån Huvudkontoret.

text: Enligt Gränsskyddsenhetens uppfattning föreligger sålunda inte grund för skadeståndsskyldighet.”

text: Tullverkets huvudkontor har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: ”Som en allmän bakgrund kan följande nämnas. BJ har allt sedan det svenska inträdet i EU ifrågasatt de regler som tillämpas i Sverige avseende införsel av alkohol från andra medlemsländer. Detta ifrågasättande har tagit lite olika former. Han har argumenterat med berörda myndigheter (Tullverket, Riksskatteverket och dåvarande Alkoholinspektionen) i olika sammanhang. När han inte alltid fatt medhåll har han ibland inte skilt mellan sak och person. Han har försökt hitta konstruktioner för att uppnå det resultat han vill nå, införsel av lågbeskattad alkohol. Han har även försökt att testa systemet genom att organisera eller själv genomföra införsel av alkohol från andra medlemsländer under olika konstruktioner. I konceptet ligger att underrätta Tullverket om införseln för att undvika att agerandet skall kunna bedömas som smuggling. Agerandet har ibland haft en mycket provokativ framtoning. I bilden ingår att BJ, när det i något sammanhang kommer ett yttrande, ett beslut, en dom eller ett uttalande som i någon mening styrker hans sak, gärna åberopar detta som det slutliga beviset för att han haft rätt hela tiden. Han har även ofta framhållit risken för skadestånd som ett argument för myndigheten att agera på det sätt han önskar.

text: BJ har i ett tidigare ärende anmält dåvarande Generaltullstyrelsen till JO. Tullverkets akt i det ärendet bifogas som bakgrundsmaterial. JO riktade i det ärendet inte någon kritik mot Tullverket.

text: I det aktuella fallet är det inte BJ som agerar som part. Mönstret är dock det samma.

text: Det som i det aktuella ärendet framhålls som ett bevis för att myndigheterna agerat felaktigt är en dom från Hovrätten över Skåne och Blekinge som vann laga kraft den 25 juni 2003.

text: Riksåklagaren valde att inte överklaga den aktuella domen eftersom frågeställningen redan är föremål för prövning i Högsta domstolen i ett annat mål. Detta mål är ännu inte avgjort.

text: Även om Högsta domstolen skulle komma till samma slut som Hovrätten kommit till i det åberopade målet, är det i så fall inte detsamma som att det skulle föreligga en rätt till skadestånd.

text: I det målet hade en person anlitat ett transportföretag för att transportera alkoholdrycker som han personligen köpt i Spanien för privat bruk. Hovrätten fann bl.a. att personen inte var skyldig erlägga skatt enligt lagen (

text: ) om beskattning av viss privatinförsel eftersom han inte personligen transporterat dryckerna till Sverige. Då de aktuella alkoholdryckerna ostridigt var avsedda för privat bruk förelåg det inte heller någon skyldighet för personen i fråga att erlägga alkoholskatt enligt lagen (

text: ) om alkoholskatt.

text: Till skillnad från vad som var fallet i detta mål, omhändertogs de varor som BJ transporterade enligt lagen (

text: ) om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (befogenhetslagen) på den grund att transporten ansågs vara kommersiell och därmed var de i

text: alkohollagen (1994:1738)

text: uppställda villkoren för införsel inte uppfyllda.

text: BJ saknade även ledsagardokument och bevis om ställd säkerhet som krävs i samband med yrkesmässig transport enligt lagen (

text: ) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter.

text: Tullverket vill även peka på att det är oklart i vilken mån de personer som nu agerar som part i ärendet faktiskt haft någon äganderätt till någon del i det aktuella partiet och i så fall till vilken del av partiet. Det enda som med säkerhet kan konstateras i det avseendet är att BJ hade varorna i sin besittning vid införseltidpunkten.”

text: Sökandena, genom CT, har fått del av yttrandena och har kommit in med synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. För att ersättning för lidande (kränkning) skall utgå krävs att den skadelidande har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Vad som nu har sagts avseende ersättning för lidande gäller enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. I sak motsvarande regler gäller beträffande lidandeersättning numera enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: I fråga om skadeståndsskyldighet på grund av oriktig rättstillämpning eller felaktig bevisvärdering räcker det inte med att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. För att skadeståndsgrundande vållande från en myndighets eller en domstols sida skall anses föreligga vid rättstillämpning, bevisvärdering och diskretionära bedömningar, som det är fråga om här, skall det vara fråga om mycket påtagliga felbedömningar (jfr t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: prop. 1972:5 s. 518

text: och Bertil Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2uppl., Stockholm 1996, s. 75 f.).

text: Som jag har förstått sökandena menar de att den i ärendet aktuella införseln avsåg en sådan privatinförsel via ombud eller sådan distansförsäljning som enligt deras mening är tillåten enligt EG-rätten. De har ansett att tullens bedömning av införseln som yrkesmässig var uppenbart felaktig och att staten är skadeståndsskyldig gentemot dem som ägare av de införda och sedermera förverkade varorna.

text: Rätten till införsel av alkohol till Sverige regleras i

text: 4 kap. 2 § alkohollagen

text: . I bestämmelsens andra stycke anges i vilka fall privat införsel är tillåten. Enligt andra punkten samma stycke är införsel av alkohol tillåten för resande som fyllt 20 år för eget eller familjens personliga bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs personliga bruk.

text: Frågan om förenligheten med EG-rätten av det svenska förbud mot distansförsäljning till privatpersoner som följer av

text: 4 kap. 2 § alkohollagen

text: har aktualiserats i Högsta domstolens mål B 712-03. I det målet har Högsta domstolen den 30 mars 2004 beslutat att inhämta ett förhandsavgörande från EG-domstolen beträffande frågan om förverkande av alkohol på grund av införsel i strid med

text: alkohollagens

text: privatimportförbud är förenligt med EG-rätten. Det är oklart när dom kan förväntas i målet.

text: Det finns sålunda inte något auktoritativt avgörande som innebär att det svenska förbudet mot sådan privatinförsel som sökandena menar att det varit fråga om i detta fall skulle strida mot EG-rätten. Det sagda innebär att den av sökandena i ärendet påstådda privatinförseln i princip inte är tillåten enligt

text: alkohollagen

text: och att det redan på denna grund kan sättas i fråga om de har lidit den skada som har påståtts.

text: Likväl anser jag att det finns skäl att skadeståndsrättsligt pröva Tullverkets rättstillämpning. Vad avser frågan om införseln var av yrkesmässig karaktär eller inte har tullmyndigheten med hänsyn till mängden öl gjort bedömningen att så var fallet. Bedömningen synes ha haft sin utgångspunkt i att den svenska lagstiftningen innebär att införsel för privat bruk förutsätter att varan transporteras personligen av den enskilde. Den omständigheten att förundersökningen mot BJ för smugglingsbrott inte fullföljdes av åklagaren kan inte anses ha inneburit att myndigheten inte hade att göra en självständig bedömning av omständigheterna vid införseln och därvid tillämpa de regler som gällde för kontrollen.

text: Jag kan sålunda inte se att det i ärendet skulle ha kommit fram något som ger vid handen att tullmyndighetens bedömning av införselns karaktär varit av det slaget som kan föranleda skadeståndsskyldighet för staten.

text: Av utredningen framgår vidare att det fanns stöd för att omhänderta ölen med stöd av 17 § befogenhetslagen. Ett utlämnande av ölen för återutförsel skulle göras till den som ölen hade tagits från. Tullmyndigheten kan inte lastas för att varorna inte återutfördes i enlighet med de beslut därom som myndigheten fattade. Av det sagda följer vidare att det inte heller var fel att avslå de framställningar om att få återutföra ölen som gjordes av vissa av sökandena.

text: Vid genomgången av utredningen i ärendet kan jag konstatera att tullen har följt de författningsbestämmelser som reglerar kontrollen av införsel av alkoholdrycker och att något skadeståndsgrundande fel därmed inte har begåtts.

text: Det är enligt min mening tydligt att sökandenas anspråk egentligen avser ersättning på den grunden att den svenska lagstiftningen beträffande privatinförsel inte skulle vara förenlig med EG-rätten. Det finns inte skäl för mig att pröva den frågan inom ramen för statens frivilliga skadereglering. Även om så skulle vara fallet har Tullmyndighetens handläggning enligt svensk rätt inte varit så felaktig enligt EG-rätten att den kan föranleda skadeståndsansvar för staten (jfr den s.k. Francovichprincipen).

text: Jag vill i detta sammanhang upplysa att Stockholms tingsrätt har utfärdat stämning mot staten i ett mål angående skadestånd på den grunden att det principiella förbudet mot privatinförsel i

text: 4 kap. 2 § alkohollagen

text: skulle strida mot EG-rätten (tingsrättens mål nr T 13125-05). Justitiekanslern har i det målet bestritt att det finns grund för skadeståndsskyldighet. Som tidigare har nämnts har Högsta domstolen också beslutat att inhämta ett förhandsavgörande i fråga om det s.k. privatimportförbudet.

text: Mot bakgrund av det anförda avslår jag således sökandenas ersättningsanspråk.

text: Sökandenas anmälan mot enhetschefen PC skall inte föranleda någon åtgärd från min sida.


publisher: Justitiekanslern

title: Remissyttrande över promemorian Fortsatt giltighet av lagen (2013:794) om vissa register för forskning om vad arv och miljö betyder för människors hälsa

org: jk

text: Justitiekanslern har anmodats att yttra sig över förslaget om fortsatt giltighet av lagen (

text: ) om vissa register för forskning om vad arv och miljö betyder för människors hälsa och får med anledning av det anföra följande.

type: stycke

text: Justitiekanslern har tidigare yttrat sig över departementets promemoria som innehåller det lagförslag som ledde fram till den aktuella lagstiftningen (JK:s ärende med dnr

text: ). Justitiekanslern avstyrkte att lagförslaget genomfördes innan den av regeringen beslutade översynen av förutsättningarna för registerbaserad forskning och sekretesskyddet för uppgifter som hanteras inom forskning hade genomförts. Justitiekanslern framförde synpunkten att det framstod som mindre lämpligt och knappast ändamålsenligt att införa bestämmelser beträffande förhållanden som bedömts behöva övervägas och som är föremål för en pågående rättslig analys och utredning.

text: När Justitiekanslern yttrade sig över Registerforskningsutredningens betänkande Unik kunskap genom registerforskning (

text: SOU 2014:45

text: ) ställde sig Justitiekanslern bakom de bedömningar och synpunkter som Datainspektionen framfört i sitt remissvar över betänkandet, däribland synpunkten att det i flera avseenden fanns behov av fortsatt utredning (JK:s ärende med dnr

text: ). Inte minst mot den bakgrunden har Justitiekanslern samma invändningar mot det nu framställda förslaget om fortsatt giltighet av den aktuella lagen som mot det ursprungliga lagförslaget. Justitiekanslern avstyrker alltså förslaget i promemorian.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till ett beslut att placera en intagen i avskildhet

text: Justitiekanslern avslår C.S. anspråk.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Den 29 januari 2015 fattade anstalten Storboda beslut om att hålla C. S. avskild då det bedömdes föreligga fara för andras säkerhet till liv eller hälsa. Han var placerad i avskildhet fram till att han förflyttades till anstalten Tidaholm den 10 mars 2015. Avskildhetsbeslutet omprövades av anstalten vid fyra tillfällen under denna period och C.S. undersöktes av läkare efter 20 dagar i avskildhet. Besluten om avskildhet prövades, efter begäran om omprövning, vid två tillfällen av sektionen för allmänna klientärenden vid Kriminalvårdens huvudkontor utan ändring. C.S. överklagade inte dessa beslut till förvaltningsdomstol.

text: I samband med det initiala avskildhetsbeslutet upprättades en rapport över misstänkt misskötsamhet. Efter utredning (förhör med C.S. och andra) bedömde anstalten att C.S. inte längre kunde stanna kvar i anstalten Storboda med anledning av olämplig klientkonstellation. Placeringsunderlag upprättades och skickades till placeringssektionen den 4 februari 2015. Anstalten Storboda bedömde att han inte kunde återplaceras i gemensamhet på anstalten. Beslut om placering i anstalten Tidaholm fattades den 4 mars 2015.

text: Anspråket m.m.

text: C.S. har begärt skadestånd av staten för, som det får förstås, förmögenhetsskada med ett skäligt belopp för att han under placeringen i avskildhet inte kunde få fullgod ersättning genom studier eller annan sysselsättning. Han har vidare begärt ersättning för ideell skada med 500 kr per dag som han varit placerad i avskildhet och med skäligt belopp för var dag som han efter omplaceringen varit placerad på anstalt säkerhetsklass 1. Avslutningsvis har han begärt ersättning med 1 450 kr för juridisk rådgivning. Han har anfört bl.a. följande.

text: Han omplacerades från en anstalt i lägre säkerhetsklass till en anstalt i högre säkerhetsklass med hänvisning till misskötsamhet som inte lett till någon åtgärd förutom en påminnelse att följa regelverket, alltså ett beslut som han inte har kunnat överklaga. Han blev felaktigt placerad i avskildhet med hänvisning till en händelse som han inte var inblandad i. Placeringen varade under oskäligt lång tid därför att klienthandläggaren inte kunde besluta vad som skulle göras. Det påverkade hans ekonomi då hans dagersättning reducerades. Han fick beskedet att det inte fanns tillräckliga skäl att omplacera honom. Genom placeringen i avskildhet har hans rätt att inte utsättas för andra begränsningar i sin frihet än vad som är nödvändigt för att ordning och säkerhet ska upprätthållas kränkts och även hans rätt till studier.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket.

text: C.S. har beretts tillfälle att lämna synpunkter på Kriminalvårdens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. I vissa fall kan skadestånd för ideell skada även utgå på den grunden att den skadelidandes fri- eller rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen. Detta har på senare tid också uttryckts som att bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. De nämnda begränsningarna har dock inte ansetts kunna upprätthållas fullt ut i sådana fall då ett fel eller en försummelse innefattar en överträdelse av Europakonventionen. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en konventionsöverträdelse etc. att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Av

text: 2 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, framgår att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering.

text: Enligt

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: följande särskilt beaktas:

text: Av 6 kap. 7 § FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården.

text: Ett beslut om avskildhet ska omprövas så ofta som det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av utredningen framgår att beslutet om placering i avskildhet föranletts av att C.S. hade varit inblandad i en incident där en medintagen utsatts för våld.

text: Justitiekanslern finner inte skäl att ifrågasätta anstaltens bedömning att det var nödvändigt att placera C.S. i avskildhet med hänvisning till risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Av utredningen framgår att beslutet om placering i avskildhet regelbundet har omprövats i enlighet med reglerna i

text: fängelselagen

text: . Justitiekanslern noterar att C.S. inte överklagat dessa beslut till förvaltningsdomstol.

text: När är det gäller avskildhetsplaceringens längd har Kriminalvården anfört att anstalten efter att förhör med C.S. och andra intagna genomförts gjorde bedömningen att det inte var möjligt för C.S. att återgå till gemensamhet på anstalten och att man därför begärde hos placeringssektionen vid Kriminalvårdens huvudkontor att han skulle förflyttas till annan anstalt. Det tog en månad från begäran om omplacering gjordes till dess att ett beslut om förflyttning fattades.

text: Kriminalvården har anfört att omplaceringsärenden som sker av ordnings- och säkerhetsskäl har hög prioritet och att handläggningstiden normalt sett är betydligt kortare. I C.S. fall fanns emellertid uppgifter om koppling till kriminellt nätverk. För denna klientgrupp krävs ett mycket noggrant och välbalanserat utredningsarbete med koncentration till att bedöma hot och risker för den aktuella klienten. Ur ordnings- och säkerhetssynpunkt för såväl den intagne som verksamheten i övrigt är det dock av stor vikt att en olämplig klientkonstellation inte uppstår på den mottagande anstalten.

text: Justitiekanslern konstaterar att frågan om omplacering väcktes omgående när anstalten gjorde bedömningen att C.S. inte kunde vara kvar på anstalten, men att handläggningstiden av omplaceringsärendet ändå var lång. Mot bakgrund av vad som framkommit om de speciella förutsättningarna i ärendet finner Justitiekanslern emellertid, i likhet med Kriminalvården, att handläggningstiden inte kan anses oskäligt lång.

text: Utredningen ger sammantaget inte stöd för slutsatsen att Kriminalvården genom handläggningen av det aktuella avskildhetsärendet gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelse eller att någon överträdelse av Europakonventionen har ägt rum.

text: Utredningen ger inte heller underlag för bedömningen att C.S. skulle ha rätt till ersättning på någon annan grund.

text: C.S. skadeståndsanspråk ska alltså avslås.

text: Justitiekanslern har inte funnit skäl att, i vidare mån än som varit nödvändigt för att kunna ta ställning till skadeståndsanspråket, granska Kriminalvårdens handläggning.


title: Ersättning för lidande till en person vars beteende objektivt sett kan sägas ha föranlett frihetsinskränkningen har ej jämkats på grund av eget beteende

text: Ersättning skall utgå till JH med 12 000 kr för lidande och 2 412 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: JH var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 29 april - 8 maj 2002 på grund av misstanke om medhjälp till mord. Förundersökningen mot JH beträffande medhjälp till mord har avslutats utan att åtal har väckts.

text: JH har begärt ersättning för lidande med 12 000 kr och för ombudskostnader med 2 412 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Förundersökningen mot JH beträffande det brott som frihetsberövandet avsåg har lagts ned. JH är därför i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Enligt

text: 6 § tredje stycket lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) kan ersättningen emellertid vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd. Av Justitiekanslerns praxis följer också att ersättningen kan jämkas om den skadelidande tidigare har varit frihetsberövad.

text: Åklagaren har i sitt yttrande hit anfört att det finns skäl att sätta ned ersättningen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att JH anhölls misstänkt för medhjälp till mord bestående i att han tillsammans och i samförstånd med andra stulit en bil som sedan kommit att användas som flyktbil i samband med ett mord. Förundersökningen såvitt avsåg medhjälp till mord lades sedermera ned. I mars 2003 dömdes emellertid JH för bl.a. stöld av den personbil som var aktuell i mordutredningen.

text: Det förhållandet att JH stal en bil medförde att han med visst fog blev misstänkt för delaktighet i mordet. Frågan är då om detta innebär att hans "eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning" på ett sådant sätt att ersättning bör vägras eller sättas ned enligt bestämmelsen i 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen. Objektivt sett kan det visserligen sägas att det var JH:s eget beteende - bilstölden - som föranledde frihetsinskränkningen. För att ersättning skall vägras eller sättas ned enligt den angivna bestämmelsen bör emellertid fordras att det finns ett sådant samband mellan beteendet och de konkreta misstankarna att det är rimligt att lägga skulden på den frihetsberövade för att misstankarna uppstod. Om utredningen inte visar annat än att sambandet väsentligen är en följd av tillfälligheter är det normalt knappast rimligt att lägga en sådan skuld på denne.

text: Såvitt Justitiekanslern kunnat finna är det inget i utredningen som visar att JH hade någon vetskap eller ens misstanke om att bilen skulle komma till användning i samband med mordet. Det kan då inte anses rimligt att vid bedömningen av ersättningsfrågan lägga skulden på honom för att han kom att bli misstänkt för delaktighet i mordet.

text: Inte heller kan det anses vara oskäligt med hänsyn till övriga omständigheter att ersättning utges till JH. Ersättningen skall sålunda inte jämkas med stöd av 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen.

text: Av åklagarmyndighetens yttrande framgår att JH tidigare har varit frihetsberövad. Det tidigare frihetsberövandet är dock inte så omfattande att ersättningen till följd därav bör jämkas. Utredningen i övrigt ger inte heller stöd för bedömningen att ersättningen bör sättas ned.

text: Mot bakgrund av att misstanken avsett ett allvarligt brott är den begärda ersättningen skälig. Ersättning skall således utgå med 12 000 kr.

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att en tingsnotarie förordnats att handlägga ett tvistigt konkursärende

text: Justitiekanslern tillerkänner FS skadestånd med 60 297 kr samt ersättning för ombudskostnader med 8 963 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att betala ut ersättningarna till FS.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: FS ansökte den 13 oktober 2011 hos Södertörns tingsrätt om att Johanneshovs Potatis Aktiebolag (bolaget) skulle försättas i konkurs (mål nr K 13853-11). Konkursförhandling hölls den 9 november 2011. Inför konkursförhandlingen förordnade tingsrätten en tingsnotarie att handlägga ärendet. Genom ett slutligt beslut den 14 november 2011 avvisade tingsrätten konkursansökan med hänvisning till att FS inte hade styrkt sin behörighet att begära gäldenären i konkurs. FS överklagade tingsrättens beslut till Svea hovrätt och yrkade i första hand att bolaget skulle försättas i konkurs och i andra hand att ärendet skulle återförvisas till tingsrätten (mål nr Ö 9668-11). Hovrätten beslutade den 16 december 2011 att återförvisa målet till tingsrätten för fortsatt behandling. Som skäl för beslutet uttalade hovrätten följande.

text: Av tingsrättens protokoll framgår att det överklagade beslutet har fattats av en tingsnotarie. Enligt

text: 18 § första stycket 5 förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion får lagmannen förordna en tingsnotarie som har tillräcklig kunskap och erfarenhet att på eget ansvar handlägga konkursärenden. Enligt tredje stycket andra meningen i samma paragraf får dock ett sådant förordnande inte avse ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet.

text: Av handlingarna i målet framgår att Johanneshovs Potatis Aktiebolag skulle försättas i konkurs. Konkursfordran angavs ha sin grund i ett beslut om utdelning vid en extra bolagsstämma i bolaget. Vid tidpunkten för beslutet var FS tillsammans med sin hustru ägare av samtliga aktier i bolaget. Att en viss del av denna skuld kvarstod framgick enligt FS av en åberopad balansräkning. Bolaget bestred konkursansökan och anförde att bolaget inte var på obestånd. Bolaget gjorde gällande att det inte fanns någon utredning som visade att FS hade en fordran mot bolaget vid tidpunkten för konkursförhandlingen. Bolaget gjorde vidare gällande att det efter överlåtelsen till nuvarande ägare framkommit att bolagets bokföring var felaktig. Bolaget invände även att bolaget inte delgivits betalningsanmaning enligt

text: 2 kap. 9 § konkurslagen (1987:672)

text: på ett korrekt sätt.

text: Frågan om bolaget skulle försättas i konkurs var således tvistig. De invändningar som bolaget framförde innebar att tingsrätten hade att göra en relativt komplicerad bedömning som innefattade bl.a. associationsrättsliga frågor och värdering av delvis komplicerad skriftlig bevisning. Mot den angivna bakgrunden måste ärendet anses ha varit sådant att det inte fick avgöras av en tingsnotarie (jfr Högsta domstolens beslut den 26 oktober 2011 i mål

text: Ö 5964-10

text: ). Det innebär att det förekom ett grovt rättegångsfel bestående i bristande domförhet vid tingsrätten. Felet kan antas ha inverkat på ärendets utgång och det är av sådan beskaffenhet att det inte kan avhjälpas i hovrätten (jfr bl.a.

text: NJA 2004 s. 65

text: Efter förnyad konkursförhandling den 18 januari 2012 beslutade Södertörns tingsrätt den 25 januari 2012 att avvisa FS:s konkursansökan och förpliktade honom att ersätta bolaget dess rättegångskostnader med 69 000 kr jämte ränta.

text: Anspråket

text: FS har hos Justitiekanslern begärt skadestånd av staten med 66 393 kr. Av det yrkade beloppet avser 35 875 kr ersättning för rättegångskostnader som FS har förpliktats att utge till bolaget (26 500 kr i tingsrätten och 9 375 kr i hovrätten). Av yrkandet avser vidare 30 518 kr ersättning för FS:s egna rättegångskostnader i konkursmålet (21 607 kr i tingsrätten och 8 911 kr i hovrätten). FS har även begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 8 963 kr.

text: FS har till stöd för sitt anspråk anfört i huvudsak följande.

text: Fel eller försummelse har förekommit hos Södertörns tingsrätt vid handläggningen av konkursärendet genom att tingsrätten har förordnat en tingsnotarie att avgöra målet. Målet var tvistigt och prövningen innefattade komplicerade bedömningar bl.a. vad avser associationsrättsliga frågor. En tingsnotarie fick därför inte förordnas att handlägga målet enligt

text: 18 § tredje stycket förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion. Ett grovt rättegångsfel – bristande domförhet − har alltså begåtts vid tingsrätten. Felet ledde till att hovrätten återförvisade målet och att konkursförhandlingen vid tingsrätten måste göras om. Mot bakgrund av Högsta domstolens beslut den 26 oktober 2011 i ärende nr

text: Ö 5964-10

text: kan tingsrättens processuella ställningstagande inte ha varit av bedömningskaraktär. Tingsrätten har försummat att iaktta en klar och uttrycklig processbestämmelse och därigenom ådragit staten skadeståndsansvar.

text: Det är FS som har blivit slutligt ansvarig för de merkostnader som uppkommit till följd av att målet återförvisades till tingsrätten. Hade det grova rättegångsfelet inte begåtts hade hans kostnader sannolikt begränsats till hans egna jämte motpartens ombudskostnader i tingsrätten samt del av kostnaderna vad avser överklagande till hovrätten. Han har därför åsamkats en ren förmögenhetsskada som svarar mot dessa merkostnader.

text: Vad gäller merkostnaderna för prövningen i tingsrätten ska dessa bestämmas till ombudskostnaderna i samband med tingsrättens andra prövning av ärendet. Vad gäller merkostnaderna för prövningen i hovrätten ska ersättningen i denna del bestämmas till 75 % av parternas ombudskostnader i samband med hovrättningens prövning av ärendet. Ersättningen avseende bolagets rättegångskostnader ska inte omfatta mervärdesskatt då bolaget har avdragsrätt för mervärdesskatt. Ersättningen avseende FS:s egna rättegångskostnader ska inkludera mervärdesskatt då han som privatperson är skyldig att erlägga mervärdesskatt utan avdragsrätt.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Södertörns tingsrätt. I yttrandet har tingsrätten anfört följande.

text: Under den tid som det aktuella ärendet (K 13853-11) handlades vid Södertörns tingsrätt var rådmannen BS ansvarig domare för konkurser vid tingsrätten. Han övertog detta ansvar den 1 september 2011, och vid denna tidpunkt och dessförinnan prövades i princip alla konkursansökningar av tingsnotarier som hade förordnande enligt 18 § första stycket femte punkten tingsrättsinstruktionen (

text: ). Denna ordning hade tillämpats sedan tingsrättens tillkomst år 2007 och såvitt är bekant hade inga beslut från tingsrätten dittills undanröjts av högre rätt på den grunden att den beslutsfattande tingsnotarien inte hade varit behörig.

text: I beslut den 26 oktober 2011 meddelade emellertid Högsta domstolen tillstånd i hovrätten i ett konkursärende som ursprungligen hade handlagts av tingsrätten och i vilket en tingsnotarie hade prövat ansökan. Högsta domstolen fann att det aktuella ärendet var sådant att det med hänsyn till bestämmelsen i 18 § tredje stycket andra meningen tingsrättsinstruktionen (F 1996:381) inte fick avgöras av en tingsnotarie. Enligt denna bestämmelse får ett sådant notarieförordnande som det nu är fråga om inte avse ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. I det i Högsta domstolen aktuella ärendet var ingen obeståndspresumtion tillämplig, och tingsrättens insolvens hade innefattat en förhållandevis komplicerad bedömning av en påstådd motfordran.

text: Av Högsta domstolens avgörande måste slutsatsen dras att de enskilda omständigheterna i ett konkursärende ska vägas samman inför prövningen om ärendet är sådant att en tingsnotarie ska anses vara behörig att avgöra ärendet eller inte.

text: Konkursansökan i det ärende som skadeståndsanspråket avser inkom till tingsrätten den 14 oktober 2011. Förhandling för prövning av ansökan skedde den 9 november. Inför förhandlingen diskuterade BS med övriga rådmän på enheten och de notarier som hade sådan behörighet som krävs om ärendet mot bakgrund av Högsta domstolens avgörande borde anses vara omfattande, svårt eller annars särskilt erfarenhetskrävande. Prövningen skulle såvitt kunde bedömas inte bli helt okomplicerad, men BS fann i samråd med övriga rådmän och behöriga notarier att ärendet inte i svårighetsgrad var jämförbart med det ärende som hade varit föremål för Högsta domstolens avgörande. Det bör exempelvis framhållas att sökanden åberopade presumtionsregeln i

text: 2 kap. 9 § konkurslagen

text: till stöd för sitt påstående att gäldenären var på obestånd. BS fann därför att en av enhetens mer erfarna notarier skulle anses vara behörig att pröva ansökan om försättande i konkurs. Denna typ av beslut dokumenteras vanligen inte, och så skedde inte heller i detta fall.

text: Beslutet att låta en tingsnotarie pröva konkursansökan föregicks således av en noggrann prövning där omständigheterna i det aktuella ärendet bedömdes i ljuset av Högsta domstolens avgörande. Tingsrättens bedömning kan knappast anses ha varit uppenbart felaktig, varför skadeståndsskyldighet för staten inte torde kunna komma i fråga.

text: FS har fått del av Södertörns tingsrätts yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av tingsrättens akt i mål nr K 13853-11 och av hovrättens akt i mål nr Ö 9668-11.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Frågan om skadeståndsskyldighet i och för sig

text: Enligt 15 § första stycket tingsrättsinstruktionen ska det för varje mål och ärende vid varje tidpunkt finnas en ansvarig domare. Enligt andra stycket ska detta inte gälla för mål och ärenden som tingsnotarier, notariemeriterade beredningsjurister eller andra anställda handlägger med stöd av förordnanden enligt 17 och 18 §§ i tingsrättsinstruktionen. För sådana mål eller ärenden ansvarar den förordnade.

text: Enligt 18 § första stycket 5 tingsrättsinstruktionen får lagmannen förordna en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist som har tillräcklig kunskap och erfarenhet att på eget ansvar handlägga konkursärenden.

text: Enligt 18 § tredje stycket andra meningen tingsrättsinstruktionen får förordnanden för tingsnotarier inte avse mål eller ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. Högsta domstolen har med hänvisning till denna bestämmelse i sitt beslut den 26 oktober 2011 i ärende Ö 5964-10 funnit att ett förordnande av en tingsnotarie att avgöra ett konkursärende inneburit ett grovt rättegångsfel i ett fall där konkursansökan var tvistig, ingen obeståndspresumtion var tillämplig och prövningen innefattade en förhållandevis komplicerad bedömning av en åberopad motfordran.

text: I detta fall framgår att tingsrätten innan tingsnotarien förordnades att handlägga det aktuella konkursärendet på eget ansvar övervägde frågan om lämpligheten därav med beaktande av Högsta domstolens avgörande. Tingsrätten kan därmed inte anses ha förbisett denna fråga. Det kan diskuteras om tingsrättens bedömning innefattade någon sådan kvalificerat felaktig bedömning som normalt krävs för att staten ska ådra sig skadeståndsansvar enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: vid rättstillämpning och bevisvärdering samt frågor som innefattar diskretionära bedömningar (jfr

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Den angivna principen om statens begränsade skadeståndsansvar vid rättstillämpning kan dock inte upprätthållas fullt ut, inte minst när det gäller domstolarnas verksamhet där det finns särskilda skäl att ställa höga anspråk på noggrannhet. Justitiekanslern har i flera tidigare ärenden här funnit att staten har blivit skadeståndsskyldig när en domstol t.ex. inte har iakttagit en tvingande forumregel (se t.ex. JK-beslut 1992 C. 15 och 1993 C. 4 samt Justitiekanslerns beslut den 7 januari 1999 i ärendet med dnr

text: , den 22 augusti 2000 i ärendet med dnr

text: och den 29 oktober 2004 i ärendet med dnr

text: ). Något förenklat uttryckt har Justitiekanslern i dessa fall intagit ståndpunkten att staten är principiellt ersättningsskyldig gentemot den enskilde för den förmögenhetsskada som denne har åsamkats till följd av att domstolen har underlåtit att beakta sin behörighet enligt en tvingande forumregel.

text: Motsvarande synsätt kan sägas göra sig gällande även i ett ärende som detta. Inom ramen för organiseringen av tingsrätternas verksamhet förfogar tingsrätterna själva, inom vissa ramar, över frågan om en tingsnotarie ska förordnas att på eget ansvar handlägga ett konkursärende. Ett sådant förordnande innebär ett avsteg från en tydlig huvudregel med innebörden att det ska finnas en ansvarig ordinarie domare för ett konkursärende. Huvudregeln får vidare anses vara ett uttryck för principen att enskilda ska få sin sak prövad på ett rättssäkert sätt, vilket understryks av att huvudregeln inte får frångås i ärenden som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. Ansvaret för att systemet fungerar och att rättssäkerheten upprätthålls vid handläggningen av konkursärendena måste därför bäras av tingsrätterna. Det bör då inte heller komma ifråga att låta risken för ett felaktigt förordande enligt tingsrättsinstruktionen skadeståndsrättsligt gå ut över den enskilde.

text: Mot denna bakgrund är det Justitiekanslerns bedömning att det rättegångsfel som begåtts av Södertörns tingsrätt genom att en notarie fick pröva konkursansökan i detta fall är av sådant slag som innebär att staten får bära ett skadeståndsansvar för den skada som FS har åsamkats genom detta fel.

text: Frågan om skadans storlek

text: Utgångspunkten för skadeståndsberäkningen är att den skadelidande ska återställas i den situation som han eller hon hade befunnit sig i om den skadebringande handlingen inte hade företagits. FS ska alltså försättas i samma ekonomiska situation som han hade befunnit sig i om rättegångsfelet inte hade begåtts i tingsrätten. Det innebär att endast de merkostnader som har uppkommit ska ersättas, dvs. kostnaderna i hovrätten till den del som avser frågan om rättegångsfelet samt rättegångskostnaderna i tingsrätten efter återförvisningen dit.

text: Genom tingsrättens beslut den 18 januari 2012 ålades FS att ersätta motparten dess rättegångskostnader med 69 000 kr exklusive mervärdesskatt. Av dessa kostnader hänför sig, enligt vad utredningen får anses utvisa, 30 000 kr till målet i tingsrätten före återförvisningen, 12 500 kr till målet i hovrätten och 26 500 kr till den förnyade prövningen i tingsrätten. Med ledning av argumentationen i hovrätten får hälften av kostnaderna där anses hänförliga till frågan om rättegångsfel. Det sagda innebär att FS ska tillerkännas ersättning med (6 250 kr + 26 500 kr) 32 750 kr av det belopp som han förpliktats att utge till motparten som rättegångskostnad.

text: FS begärde vid konkursförhandlingen i tingsrätten efter återförvisningen ersättning för sina rättegångskostnader med totalt 48 888 kr. Av utredningen framgår att 15 400 kr avser kostnaderna i konkursmålet vid tingsrätten före återförvisningen. Av resterande kostnader (33 488 kr) avser 11 881 kr målet i hovrätten och 21 607 kr kostnaderna i tingsrätten efter återförvisningen. Hovrättskostnaderna får anses ersättningsgilla med hälften, dvs. 5 940 kr. Justitiekanslern anser sig inte ha anledning att ifrågasätta skäligheten av det begärda beloppet i tingsrätten efter återförvisningen. Ersättning ska därmed utgå i den delen med begärda 21 607 kr.

text: FS ska alltså tillerkännas skadestånd av staten med (32 750 kr + 5 940 kr + 21 607 kr =) 60 297 kr.

text: Ombudskostnader i ärendet hos Justitiekanslern

text: Begärd ersättning för ombudskostnader i ärendet här är skälig och godtas.


title: Inget skadestånd men väl kritik mot en anstalt för agerandet vid en visitation

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: AA m.fl. begärde 2015 skadestånd av staten med anledning av en händelse på anstalten Storboda den 4 november 2014. Sökandena anförde att de utsattes för felaktig behandling när de tvingades in i anstaltens sporthall för att där stå på knä med fötterna i kors och händer mot väggen i väntan på att visiteras en och en.

text: Kriminalvårdens personalansvarsnämnd anmälde i juni 2015 händelsen till åtal på grund av skälig misstanke om att kriminalvårdsanställda på anstalten gjort sig skyldiga till tjänstefel. Åklagaren beslutade i juli 2015 att inleda förundersökning.

text: Justitiekanslern beslutade den 24 september 2015 att avböja att reglera sökandenas skadeståndsanspråk med hänvisning till att förundersökning avseende tjänstefel pågick och att frågan om skadeståndsskyldighet därför var för tidigt väckt. Av samma skäl vidtog Justitiekanslern inte heller någon åtgärd i fråga om tillsyn (dnr

text: m.fl.).

text: Händelsen anmäldes även till JO som inte heller kommenterade klagomålet närmare med hänvisning till att händelsen var föremål för utredning (dnr 769-2015).

text: Den 11 april 2018 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen. Som skäl angavs att det på det utredningsmaterial som förelåg inte gick att bevisa att den eller de som varit misstänkta har gjort sig skyldiga till brott. I den närmare motiveringen angavs att det inte med tillräcklig säkerhet gick att klarlägga vem som haft ansvaret för det aktiva beslutet att placera de intagna i den aktuella ställningen och att behålla dem där samt att det är svårt att bevisa att kontrollställningen inte från början varit motiverad eller ansetts motiverad.

text: Den 13 juni 2018 beslutade Kriminalvårdens personalansvarsnämnd med anledning av åklagarens ställningstagande att anmälan av ärendet inte skulle föranleda någon ytterligare åtgärd från nämnden.

text: Anspråket m.m.

text: AA (sökanden) har nu återkommit och begärt skadestånd av staten med ospecificerat belopp avseende kränkning, personskada och inkomstförlust. Han har som grund anfört i huvudsak följande. När samtliga intagna hade placerats i den aktuella positionen i sporthallen togs de ut en och en för visitation på ett annat ställe. Han var den som togs in först och ut sist och tvingades därför stå i positionen i ca tre timmar. Att stå i en sådan position blir smärtsamt redan efter en kort tid och är att likställa med tortyr. Hans rygg tog skada av händelsen och har därför påverkat både hans privat- och arbetsliv. Han har fortfarande starka smärtor i ryggen och knäna och kan därför inte jobba mer än halvtid.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket, både i Justitiekanslerns tidigare ärende och det nu aktuella. Sökanden har beretts tillfälle att yttra sig över det som Kriminalvården anfört.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Skadeståndsrätt

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Med stöd av dessa regler är staten normalt inte skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Europadomstolen har framhållit att endast en behandling eller en bestraffning som kännetecknas av betydande hårdhet eller hänsynslöshet kan falla in under artikel 3 i konventionen. Begreppen ”omänsklig” och ”förnedrande” ska alltså tolkas restriktivt (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5:e uppl., 2015, s. 78, nedan Danelius).

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rättigheten kan dock enligt artikel 8.2 begränsas med stöd av lag med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter. Vidare ska ingreppet vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose det intresset. Det sist nämnda kravet ger uttryck för en så kallad proportionalitetsprincip.

text: Kravet på nödvändighet ska inte ses som ett krav på oundgänglighet utan vad som fordras är ett angeläget samhälleligt behov. De enskilda staterna har därutöver en viss frihet att själva avgöra om en inskränkning är nödvändig men inskränkningarna måste vara proportionerliga (se Danelius, s. 370).

text: Aktuella bestämmelser i fängelselagen

text: Enligt 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610, FäL) ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 6 § samma kapitel får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av samma lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- och tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Enligt 8 kap. 4 § FäL får en intagen kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål bl.a. om det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne eller om det sker i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom anstalten och den intagne har eller har haft särskilt anknytning till utrymmet.

text: Bedömning i detta fall

text: Ideell skada

text: Åklagaren har lagt ned förundersökningen avseende misstanke om tjänstefel. Utredningen ger inte heller underlag för slutsatsen att det har begåtts något annat sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska ges ut enligt

text: skadeståndslagen

text: . Frågan är då om ersättning kan utgå på den grunden att genomförandet av kroppsvisitationen har utgjort en överträdelse av sökandens rättigheter enligt Europakonventionen.

text: Av utredningen framgår att de intagna – inklusive sökanden – vid genomförandet av kroppsvisitationen tvingats stå i en position på knä med fötterna i kors och händerna på väggen. Sökanden har anfört att han tvingades stå i den aktuella positionen i ca tre timmar medan Kriminalvården invänt att det är osannolikt att någon tvingats stå så under mer än en och en halv timme. För den fortsatta bedömningen saknas skäl att inte godta vad Kriminalvården har anfört i den delen.

text: Vidare framgår av utredningen att visitationen skedde efter en misstanke om att en större mängd narkotikaklassade tabletter fanns bland intagna på en av avdelningarna. Åtgärden har således skett som en del i arbetet att upprätthålla ordning och säkerhet på anstalten.

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte att det varit ansträngande, för några intagna kanske även smärtsamt, att stå i den aktuella positionen. Det finns dock inget som tyder på att åtgärden skulle ha skett i syfte att förnedra eller bestraffa de intagna. Kriminalvården har även anfört att personal efter klagomål om smärta medgett ett antal intagna att vända på sig och sätta sig på golvet under väntetiden. Justitiekanslern anser mot denna bakgrund att behandlingen inte kan anses ha varit så hänsynslös att den når upp till kraven i

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: Den genomförda kroppsvisitationen får däremot anses innebära ett ingrepp i sökandes rätt till respekt för privatlivet enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: . Beslutet har dock skett med stöd av bestämmelser i fängelselagen och får även anses ha varit påkallat av de legitima intressena att förhindra oordning eller brott (se artikel 8.2). Frågan är då om kroppsvisitationens genomförande varit proportionerlig i förhållande till sitt syfte.

text: Kroppsvisitationen har genomförts på en anstalt, i en för de intagna mycket utsatt situation. Kriminalvården har medgett att visitationens genomförande inte kan anses ha uppfyllt de krav på respekt, förståelse och behovs- och proportionalitetsprincip som fängelselagen anger. Enligt Kriminalvården hade de intagna kunnat tillåtas att sitta eller stå i en mindre ansträngande kroppsställning utan att risken för att Kriminalvårdens visitationsarbete försvårats i betydande mening. Detta bl.a. med hänsyn till den relativt goda personaltillgång som rådde vid tillfället, att ingen akut vålds- eller hotsituation förelåg och att visitationsinsatsen var planerad snarare än akut, även om planeringstiden var kort. Utifrån vad som framkommit kan inte dras annan slutsats än att en mindre ingripande åtgärd hade varit tillräcklig för att uppnå syftet med kroppsvisitationerna. Justitiekanslern anser därmed att genomförandet av kroppsvisitationen av sökanden inte uppfyller proportionalitetskravet. Sökandens rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har därför överträtts.

text: Frågan är då om

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kräver att sökanden ges skadestånd för ideell skada till följd av överträdelsen.

text: Ersättningen vid en överträdelse av konventionen ska bestämmas utifrån den ideella ersättning som döms ut enligt svensk rätt i liknande fall och får understiga vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation (se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: ). Vid prövningen ska det göras en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt. I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 26,

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 61 och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: ). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns.

text: I detta fall har det varit fråga om en engångshändelse. Även om visitationens genomförande har varit påfrestande och orsakat känslor av obehag hos sökanden anser Justitiekanslern att den ideella skadan får anses vara mindre allvarlig. Det lidande som sökanden drabbats av får därför i det här fallet anses tillräckligt kompenserat genom att Justitiekanslern konstaterar att Europakonventionen har åsidosatts. (Jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: samt Gillian och Quinton mot Förenade kungariket , no 4158/05, dom den 12 januari 2010.) Sökanden har således inte rätt till någon ekonomisk ersättning för ideell skada med anledning av att hans rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har överträtts.

text: Personskada och ekonomisk skada

text: För att ersättning för personskada och ekonomisk skada ska utgå krävs, förutom att en myndighet gjort sig skyldig till fel eller försummelse vid myndighetsutövning, att sökanden har visat att det inträffade har orsakat skada för honom.

text: Justitiekanslern ifrågasätter inte sökandens uppgift om att han har problem med smärtor i ryggen eller att dessa besvär har påverkat hans arbetsförmåga. Den utredning som getts in visar dock inte att hans ryggproblem har orsakats av händelsen på anstalten. Sökandens begäran om skadestånd såvitt avser personskada och inkomstförlust ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: I den incidentutredning som Kriminalvården gjort med anledning av händelsen påpekas att den aktuella knästående kroppsställningen inte per automatik behöver vara olämplig eller förbjuden. Detta eftersom metoden ger möjlighet till en mycket hög grad av kontroll vilken kan vara nödvändig i vissa situationer. Jag ser inte skäl att i och för sig ifrågasätta ett sådant förhållningssätt. Jag vill dock understryka att metoder av nu aktuellt slag måste vara förbehållna mer akuta situationer där det finns en överhängande risk för våld eller hot eller någon annan allvarlig säkerhetsrisk på anstalten. Jag vill även framhålla vikten av att anstalten under det att ingripandet pågår löpande tar ställning till om åtgärden alltjämt är nödvändig för att uppnå syftet med denna och att en noggrann prövning då görs mot kraven i fängelselagen.

text: Som konstaterats ovan har genomförandet av kroppsvisitationen varit mer ingripande än nödvändigt och inte uppfyllt kraven på proportionalitet i fängelselagen. Åtgärden har även inneburit en överträdelse av sökandens rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Anstalten Storboda ska kritiseras för agerandet vid visitationen.