title: En flygresa som består av två flygningar har bokats hos Flygbolaget A. Eftersom båda flygningarna omfattades av en enda bokning ska de betraktas som en enhet vid bedömningen av passagerarnas rättigheter enligt EU-förordning 261/2004. Flygbolaget A, som passagerarna bokade flygningarna hos, har också utfört en av flygningarna. Krav på ersättning enligt bestämmelserna i EU-förordning 261/2004 kan därför riktas mot det flygbolaget. Med beaktande av EU-domstolens dom i mål C-502/18 ska det flygbolag som har utfört den andra flygningen (Flygbolaget B) ses som ombud för det avtalsslutande Flygbolaget A. Passagerarna har således ansetts ha rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1. i EU-förordning 261/2004 av det avtalsslutande Flygbolaget A för hela flygresans längd när den flygning som skulle utföras av Flygbolaget B har ställts in.

text: GS begärde kompensation med 600 euro enligt EU-förordning 261/2004 och återbetalning av återstående kostnader för returbiljetten med 1 213 norska kronor.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav GS följande. Han köpte en flygresa Pensacola-Arlanda t/r av Flygbolag A. Den 1 januari 2022 skulle han flyga tillbaka från Arlanda till Pensacola, med mellanlandning i Miami. Flygningen från Arlanda till Miami (flygning 8983) ställdes in, vilket han informerades om den 31 december 2021. Han krävde kompensation och återbetalning. Flygbolag A betalade tillbaka mindre än biljettpriset och menade att ansvaret låg på Flygbolag B eftersom detta flygbolag hade utfört flygningen (”operated by Flygbolag B”). Han klagade till Flygbolag B den 11 maj 2022. Flygbolag B har hänvisat till Flygbolag A eftersom detta flygbolag sålt biljetten.

text: Flygbolag A och Flygbolag B motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav Flygbolag A följande. Flygbolag A är inte skyldigt att betala kompensation enligt EU-förordning 261/2004, eftersom ett annat flygbolag utförde flygning 8983. Flygbolag A har sålt biljetten och har betalat tillbaka 3 506 norska kronor för den del av biljetten som inte användes.

text: I sitt svar till nämnden uppgav Flygbolag B följande. GS har klagat för sent vad gäller kravet på kompensation enligt EU-förordning 261/2004. Han kontaktade Flygbolag B först den 11 maj 2022, vilket är mer än två månader efter att flyget ställdes in.

text: GS har även krävt ersättning för nya flygbiljetter från ett annat flygbolag, och Flygbolag B har hänvisat honom vidare till Flygbolag A för återbetalning av den oanvända returbiljetten.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Standardiserad kompensation

text: Kravet på standardiserad kompensation ska riktas mot Flygbolag A

text: Enligt vad EU-domstolen i flera av sina avgöranden uttalat ska flera anslutande flygförbindelser som omfattas av en enda bokning betraktas som en enhet när det gäller att bedöma passagerares rätt till kompensation enligt EU-förordning 261/2004 (se t.ex. EU-domstolens avgöranden i målen

text: och

text: ). Samtliga flygförbindelser i GS:s resa från Arlanda till Pensacola omfattas av

text: en enda bokning gjord hos Flygbolag A och ska därför ses som en enhet, dvs. som en enda flygning, när det gäller passagerarnas rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1.

text: Krav enligt EU-förordning 261/2004 kan enbart riktas mot det lufttrafikföretag som i förordningens mening är det lufttrafikföretag som utför flygningen. Enligt artikel 2.b är detta ett lufttrafikföretag som utför eller avser att utföra en flygning enligt ett avtal med passagerare eller som ombud för en annan juridisk eller fysisk person som har ett avtal med passageraren. GS har ingått ett avtal med Flygbolag A om resan och detta flygbolag utför även flygningen från Miami till Pensacola. Flygningen från Arlanda till Miami utförs av Flygbolag B inom ramen för ett codeshareavtal med Flygbolag A. Flygbolag B, som inte har något avtal med GS, utan enbart med Flygbolag A, utför således, enligt artikel 2.b, sina flygningar som ombud för Flygbolag A. Flygningen med Flygbolag B har ställts in. I och med att Flygbolag A både ingått ett avtal med passagerarna om flygningen från Arlanda till Pensacola och utför denna är Flygbolag A det lufttrafikföretag som utför flygningen i förordningens mening.

text: Vid resor från en flygplats inom unionen till en flygplats i tredje land är bestämmelserna i EUförordning 261/2004 tillämpliga. Detta följer av artikel 3.1.a i förordningen. Eftersom Flygbolag A är det lufttrafikföretag som i förordningens mening utför flygningen från Arlanda till Pensacola är förordningens bestämmelser tillämpliga på tvisten. Flygbolag A är således det flygbolag mot vilket krav på standardiserad kompensation för inställd flygning ska riktas.

text: Passagerarna har rätt till standardiserad kompensation

text: Enligt artikel 5 i förordningen har passagerare vid inställd flygning rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1. Ett flygbolag undgår att betala kompensation om det bevisar att den inställda flygningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits. Flygbolag A har inte uttalat sig om detta. Flygbolag A kan därför inte undgå att betala kompensation. Avståndet mellan flygplatsen Arlanda och Pensacola är sådant att beloppet uppgår till 600 euro. Kravet ska därför bifallas till den del det gäller standardiserad kompensation.

text: Återbetalning av biljettpriset

text: Nämnden anser inte att GS, mot vad Flygbolag A åberopat avseende priset för den outnyttjade delen av resan, har bevisat att han har rätt till ytterligare ersättning. Kravet ska därför avslås i denna del.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: ARN har kommit fram till att kontohavare har rätt till dröjsmålsränta vid återställande av konto efter en obehörig transaktion. ARN har i ärendet även bedömt om bevisningen är tillräcklig för slutsatsen att konsumentens handlande var särskilt klandervärt.

org: arn

text: ÅJ begärde ersättning med 53 000 kr samt ränta från och med den 2 november 2022 med referensränta med ett tillägg av två procentenheter.

type: stycke

text: I sin anmälan till nämnden uppgav ÅJ följande. Den 2 november 2022 fick han ett samtal från en man som påstod sig ringa från Sergel Inkasso. Mannen sa att de hade ett inkassoärende på honom gällande en mobiltelefon som han hade köpt hos Telia till en kostnad av 10 500 kr. Han sa att detta inte stämde. Mannen uppgav då en mejladress och undrade om den var hans, vilket han förnekade. Mannen sade att de hade försökt att nå honom på den adressen. Det skulle även ha gjorts försök att gå in på både Swish och personkonto på banken, enligt mannen. Han blev därför vidarekopplad till banken för att få hjälp att reda ut saken. Efter en stund svarade en man som presenterade sig som Niklas Ström på bankens säkerhetsavdelning. Niklas konstaterade att han är premiekund hos banken, vilket stämde, och ville hjälpa honom att teckna en försäkring ”My Safety”. Han skulle då behöva ha 100 000 kr på sitt konto för att få maximalt försäkringsskydd. Han förde därför över pengar till sitt personkonto så att han fick ett saldo på 110 000 kr.

text: Samtalet varade i över två timmar. Någon gång under den senare delen av samtalet använde han sin dosa och sitt BankID. Han upplevde personerna som han talade med som mycket vänliga och hjälpsamma och han kände ett förtroende för dem.

text: Han vaknade under natten och insåg vad som hänt. Han spärrade omedelbart sitt BankID och kontaktade banken direkt morgonen efter. Han förlorade 110 000 kr. Av detta belopp har banken lyckats återföra 57 000 kr. Han begär ersättning med återstående belopp samt ränta.

text: Han är 78 år gammal. Hans ovana vid datorer kan ha varit en bidragande orsak till att bedrägeriet lyckades. År 2015 gjorde han två överföringar till en annan bank. Banken ringde då upp honom och undrade om överföringarna var korrekta. Banken borde ha reagerat på de stora uttag som gjordes vid detta tillfälle, tre swish á 5 000 kr och en swish på 95 000 kr.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. ÅJ har agerat på ett sätt som inte bara är att anse som grovt oaktsamt, utan även särskilt klandervärt i lagens mening.

text: ÅJ har själv uppgett att han blev uppringd av en person som påstod sig ringa från ett inkassobolag. Mannen från inkassobolaget kopplade sedan ÅJ vidare till vad han påstod var ÅJ:s bank. Redan den omständigheten att ett inkassobolag skulle ringa upp och sedan koppla ÅJ till banken måste ha framstått som märklig och borde ha väckt misstanke. Det gjordes ingen ansats för att försäkra sig om att han var i kontakt med banken. Han hade ingen anledning att anta att personen han pratade med var en representant för banken. I stället för att kontrollera detta följde ÅJ den okända personens instruktioner.

text: Av bankens utredning framgår att transaktionerna är signerade med ett BankID som ÅJ under händelseförloppet laddade ned till bedragarens enhet. ÅJ använde inledningsvis sin bankdosa tillsammans med sitt bankkort och PIN-kod och lämnade ut fyra svarskoder. Dessa svarskoder användes för legitimering hos banken och nedladdning av det nya BankID:t.

text: Strax därefter signerade ÅJ, med sitt befintliga BankID, en höjning av den tillfälliga betalgränsen för Swish. Transaktionerna genomfördes sedan med det nya BankID:t. ÅJ kringgick därmed det skydd som banken av säkerhetsskäl infört genom att själv signera höjningen med sitt befintliga mobila BankID. Han har gjort det på uppmaning av en okänd person vars identitet han inte kontrollerade.

text: Av det meddelande ÅJ fick i BankID-appen när han signerade den tillfälliga höjningen av swishlimiten till 100 000 kr framgick följande information:

text: Jag vill ha en tillfällig limit i Swish tillfällig limit: 100 000,00 SEK giltig till: 2022-11-02.

text: Betaltjänstanvändaren är skyldig att noggrant granska vad som presenteras för signering vid godkännande av en betalningstransaktion. Användaren är ansvarig för skada eller förlust som åsamkas banken, tredje man eller sig själv om användaren uppsåtligen eller genom oaktsamhet inte iakttar villkoren. BankID får exempelvis bara laddas ned till en enhet som betaltjänstanvändaren har kontroll över.

text: Att använda sina säkerhetslösningar på det sätt som har skett måste anses vara förknippat med en påtaglig fara för obehöriga transaktioner och det måste rimligen krävas att man inser detta. Slutsatsen blir därför att ÅJ har gett en obehörig person tillgång till sina personliga behörighetsfunktioner och att han samtidigt hade anledning att misstänka att det förelåg en betydande eller närliggande risk för att hans handlande kunde medföra en förlust. Banken gör således gällande att ÅJ på ett särskilt klandervärt sätt försummat skyldigheten att skydda sina personliga behörighetsfunktioner. Banken har därför ingen skyldighet att återställa kontot.

text: Någon rätt till dröjsmålsränta föreligger inte, vare sig enligt betaltjänstlagen eller de allmänna villkoren. Redan av ordalydelsen i 5 a kap. 1 § betaltjänstlagen framgår att det inte är fråga om en betalningsförpliktelse som kan förenas med ränta, utan ett rent administrativt återställande av kontoställningen till den ställning kontot skulle ha haft om transaktionerna inte hade ägt rum. Mot bakgrund av vad som ovan anförts bestrider banken kravet i sin helhet.

type: rubrik

text: Reglerna om obehöriga transaktioner

text: I lagen (

text: ) om betaltjänster finns regler om obehöriga transaktioner. Huvudregeln är att banken ska återställa kontot till den ställning som det skulle ha haft om den obehöriga transaktionen inte hade ägt rum. Från denna regel finns emellertid undantag, som hänger samman med att kontohavaren är skyldig att skydda sina personliga behörighetsfunktioner, t.ex. koder, som är knutna till ett betalningsinstrument.

text: Kontohavaren ansvarar för obehöriga transaktioner under förutsättning att transaktionen har kunnat genomföras till följd av att kontohavaren inte har skyddat sin personliga behörighetsfunktion. Ansvaret är emellertid begränsat till 400 kr, om inte kontohavaren har agerat grovt oaktsamt eller särskilt klandervärt. Om kontohavaren är konsument och har låtit bli att skydda sina personliga behörighetsfunktioner genom grov oaktsamhet, gäller ansvaret i stället upp till 12 000 kr. Och i de fall där handlandet ska anses vara särskilt klandervärt, ansvarar kontohavaren för hela förlusten oavsett hur stor den är. (Se 5 a kap. 2 § och 3 § andra stycket.)

text: Regleringen bygger på tanken att det ligger ett värde i att man kan använda kontokort och andra betalningsinstrument utan att riskera att drabbas av alltför kännbara ekonomiska förluster. Det har nämligen ansetts vara önskvärt att uppmuntra användningen av betalningsinstrument eftersom det

text: finns ett samhällsekonomiskt och brottsförebyggande intresse av att minska kontanthanteringen. (Se

text: prop. 2009/10:122 s. 17

text: Grovt oaktsamma ageranden

text: För att vara grovt oaktsamt måste agerandet utgöra ett markant avsteg från den aktsamhet som rimligen kan krävas. Normalt förutsätts därmed att kontohavaren har varit obetänksam i en sådan grad att han eller hon inte är ursäktad. Detta innebär att lindriga fall av slarv eller tillfällig glömska inte utgör ett grovt oaktsamt agerande. Vid bedömningen måste beaktas bland annat vilka möjligheter kontohavaren har haft att skydda sig mot en obehörig transaktion. I det sammanhanget ska hänsyn tas till vad han eller hon hade kunnat göra för komma till insikt om risken för en obehörig transaktion. Ställning måste vidare tas till om det är rimligt eller inte att begära att kontohavaren gör detta. I det sammanhanget kan många olika faktorer ges betydelse, däribland hur pressande eller brådskande situationen har varit eller framstått för honom eller henne. Ytterst får en samlad bedömning göras för att avgöra om agerandet kan anses grovt oaktsamt eller inte. (Se

text: prop. 2009/10:122 s. 27

text: samt nämndens beslut den 9 november 2022 i ärendena 2021-12666, 2021-19593, 2022-01950, 2022- 02184, 2022-03987 och 2022-03828.)

text: Särskilt klandervärda ageranden

text: Särskilt klandervärt ska agerandet anses vara först vid kvalificerade former av grov oaktsamhet. Agerandet ska alltså vara allvarligare än ett markant avsteg från normal aktsamhet (se ovan). I princip krävs att konsumenten har varit likgiltig till risken för obehöriga transaktioner (se

text: prop. 2009/10:122 s. 29

text: Högsta domstolen har nämnt tre situationer där agerandet ska anses vara särskilt klandervärt. Den första av dessa är när konsumenten har agerat bedrägligt. Den andra situationen föreligger när konsumenten med avsikt har överlämnat personliga behörighetsfunktioner till en obehörig person och då insett eller haft anledning att misstänka att det förelåg en betydande eller närliggande risk för att hans eller hennes handlande kunde medföra en förlust. För det tredje nämner domstolen situationen att konsumenten har varit medveten om, dvs. faktiskt insett, att det fanns en risk för en obehörig transaktion men ändå underlåtit att skydda sina personliga behörighetsfunktioner. Bedömningen av om en konsument har agerat särskilt klandervärt ska i princip göras objektiverat. (Se ”BankIDbedrägeriet”

text: NJA 2022 s. 522

text: punkterna 26–28.)

text: Det ska noteras att kravet på insikt gäller kontohavarens faktiska uppfattning eller föreställning om risken för att en obehörig transaktion ska genomföras. Det kan inte anses tillräckligt att kontohavaren anar att en sådan risk finns. I stället får det krävas att kontohavaren är mer eller mindre säker på att en verklig risk föreligger. Det är heller inte tillräckligt att kontohavaren borde ha insett risken eller har haft anledning att tänka efter och därmed hade kunnat inse att en sådan risk förelåg.

text: Bankens bevisbörda

text: Det är banken som har bevisbördan för att kontohavaren har agerat grovt oaktsamt eller särskilt klandervärt. Bevisningens styrka ska i princip uppfylla de krav som normalt gäller i civilmål; omständigheterna ska alltså visas. (Se

text: prop. 2009/10:122 s. 28

text: och ”BankID-bedrägeriet”

text: NJA 2022 s. 522

text: punkten 29.)

text: Vad banken närmare bestämt ska visa är att omständigheter av omedelbar betydelse för bedömningen föreligger som utgör ett grovt oaktsamt eller ett särskilt klandervärt agerande, t.ex. att kontohavaren var praktiskt taget säker på att det fanns en risk för obehöriga transaktioner. Det ska samtidigt uppmärksammas att bedömningen huruvida ett agerande är grovt oaktsamt eller särskilt klandervärt

text: kan inrymma rättsfrågor och att frågor av det slaget inte omfattas av bevisbördan, t.ex. frågan om kontohavaren har haft anledning att misstänka att det förelåg en betydande eller närliggande risk för att hans eller hennes handlande kunde medföra en förlust.

text: Beviskravet kan uppfyllas på olika sätt och genom bevisning som tar sikte på olika omständigheter. I regel kan banken lägga fram utredning som gäller användningen av ett betalningsinstrument. Denna kan många gånger innehålla uppgifter om vilket betalningsinstrument som har använts, hur detta har kommit till användning och när användningen har ägt rum. I övrigt får nämnden inte sällan lägga kontohavarens uppgifter till grund för bedömningen, något som också förutsattes i lagmotiven (se

text: prop. 2009/10:122 s. 28

text: ). Många gånger finns det således inte någon bevisning som mera direkt tar sikte kontohavarens subjektiva föreställning. Någon gång kan emellertid omständigheterna objektivt sett vara sådana att det framstår som i det närmaste otänkbart att kontohavaren var okunnig om risken för en obehörig transaktion (jfr ”Suterränghuset på Ekerö”

text: NJA 2021 s. 353

text: punkten 11).

text: Nämndens bedömning av ÅJ:s agerande

text: ÅJ har förklarat att han pratade med en person som utgav sig för att företräda banken och att han under samtalet använde sin bankdosa och sitt BankID. Av den utredning som banken har lagt fram framgår vidare att ÅJ lämnade ut fyra svarskoder från sin bankdosa och att dessa koder användes för legitimering hos banken och nedladdning av ett nytt BankID, som användes för att genomföra transaktionerna.

text: Det står klart att ÅJ inte själv genomförde transaktionerna och att dessa gjordes utan hans samtyckte. Det är vidare utrett att transaktionerna kunde genomföras för att ÅJ lämnade ut koder från sin bankdosa. Transaktionerna är alltså obehöriga men kunde genomföras eftersom ÅJ inte skyddade de personliga behörighetsfunktioner som var kopplade till hans bankdosa.

text: Frågan är om ÅJ genom att lämna ut koderna ska anses ha agerat särskilt klandervärt.

text: Av utredningen framgår att samtalet med den förmente bankföreträdaren föregicks av att ÅJ blev uppringd av någon som utgav sig för att företräda inkassobolaget Sergel Inkasso. Under samtalet lurades han att tro att det hade gjorts försök att gå in på hans Swish och personkonto på banken. Personen kopplade vidare samtalet för att ÅJ skulle få prata med någon på banken.

text: Det kan tyckas vara egendomligt att en företrädare för ett inkassobolag har uppgifter om aktiviteter på någons bankkonto. I någon mån kan det även framstå som underligt att en sådan person kopplar ett samtal vidare till banken. Enligt nämndens bedömning är skeendet emellertid inte osannolikt i sådan grad att det kan anses visat att ÅJ förstod att han hade blivit lurad och att han i själva verket inte pratade med en företrädare för banken eller att det på någon annan grund fanns en beaktansvärd risk för att transaktioner skulle genomföras utan hans samtycke.

text: Av utredningen framgår vidare att transaktionerna föranleddes av att den påstådde bankföreträdaren förklarade att han skulle hjälpa ÅJ att teckna en försäkring och att ÅJ behövde ha 100 000 kr på kontot för att få maximalt försäkringsskydd. ÅJ överförde därför 100 000 kr till det konto varifrån transaktionerna sedan genomfördes. Det framgår även att ÅJ, innan transaktionerna genomfördes, hade höjt den tillfälliga betalgränsen för Swish.

text: Enligt nämndens bedömning kan inte heller dessa omständigheter läggas till grund för slutsatsen att ÅJ var medveten om att han lämnade ut koderna till en obehörig person eller att han på någon annan grund insåg att det fanns en risk för obehöriga transaktioner. Det förefaller nämligen inte särskilt osannolikt att det från ÅJ:s perspektiv framstod som rimligt att genomföra dessa åtgärder.

text: De omständigheter som har kommit fram utgör inte heller sammantagna tillräcklig bevisning för att ÅJ var medveten om att han lämnade ut koderna till en obehörig person eller att han på någon annan grund insåg att det fanns en risk för obehöriga transaktioner. Slutsatsen blir därför att ÅJ inte ska anses ha agerat särskilt klandervärt.

text: Frågan blir då om ÅJ:s agerande ska bedömas som grovt oaktsamt.

text: Som nämnden har konstaterat i tidigare ärenden är det normalt förenat med tydliga risker att överlämna koder till någon annan utan möjlighet att kontrollera hur koderna används eller sprids. Därför får det i regel krävas att man ifrågasätter behovet av att överlämna koder under sådana förhållanden och att man gör vad man kan för att kontrollera vem man överlämnar koderna till.

text: Nämnden bedömer att ÅJ under de redovisade omständigheterna borde ha förstått att det finns en risk för att de obehöriga transaktionerna skulle äga rum om han lämnade ut koderna. Genom att muntligen lämna ut koderna har ÅJ på ett mycket tydligt sätt avvikit från den aktsamhet som kan krävas av honom. Han har således genom grov oaktsamhet försummat skyldigheten att skydda sin personliga behörighetsfunktion.

text: ÅJ:s ansvar är således begränsat till 12 000 kr. Med avdrag för detta belopp ska banken rekommenderas att ersätta den förlust som de obehöriga transaktionerna har orsakat honom.

text: Rätten till dröjsmålsränta

text: Räntelagen (1975:635)

text: är tillämplig på penningfordringar på förmögenhetsrättens område men gäller inte i den mån annat är särskilt föreskrivet (se

text: 1 §

text: ). Dröjsmålsränta utgår enligt

text: räntelagen

text: på fordringen från förfallodagen, om denna är bestämd i förväg (

text: 3 § första stycket

text: När banken är skyldig att återställa kontot ska detta ske omedelbart och senast i slutet av den bankdag som inträffar efter det att betaltjänstleverantören har fått kännedom om transaktionen. Om det finns anledning att misstänka att transaktionen är behörig, har banken emellertid rätt till en skälig tid för att undersöka saken (se 5 a kap. 1 § första stycket betaltjänstlagen). I lagmotiven framhålls att en återbetalning ska göras omedelbart utom i de fall då kontohavaren ska stå för förlusten (se

text: prop. 2017/18:77 s. 202

text: ). Det framgår även att undantag ska göras inte endast när det finns anledning att misstänka att kontohavaren genom svikligt handlande har bidragit till transaktionen utan i stället i alla de situationer där det finns anledning att misstänka att de aktuella transaktionerna i själva verket är behöriga (se prop.

text: prop. 2017/18:77 s. 202

text: och

text: Den rätt att få kontot återställt som kontohavaren har utgör en penningfordran och denna hör till det förmögenhetsrättsliga området. Det kan vidare konstateras att förfallodagen är bestämd i förväg genom det som föreskrivs i betaltjänstlagen om när återställningen ska ske. Eftersom betaltjänstlagen inte föreskriver något om kontohavarens rätt till dröjsmålsränta, gäller

text: räntelagens

text: reglering.

text: ÅJ har rätt till dröjsmålsränta

text: Som framgår av det föregående ska banken i en situation som denna återställa kontot senast i slutet av den bankdag som inträffar efter det att banken har fått kännedom om transaktionen. Det framgår av utredningen att ÅJ informerade banken om transaktionerna den 3 november 2022. Banken, som inte har gjort gällande att det fanns anledning att misstänka att transaktionen var behörig, var alltså skyldig att återställa kontot senast den 4 november 2022. Dröjsmålsränta ska därför utgå från den dagen.

type: avgorande


title: En konsument har köpt en klocka av ett företag på internet. Köpet är ett s.k. distansavtal som omfattas av lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (distansavtalslagen). Konsumenten har i rätt tid meddelat företaget att hen ångrar köpet. Den omständigheten att konsumenten skickat tillbaka klockan mer än 14 dagar från det att köpet ångrades innebär inte att konsumentens ångermeddelande förlorat sin verkan. Konsumenten har därför haft rätt att ångra köpet. Om konsumenten är i dröjsmål med återlämnandet av varan kan företaget dock ha rätt till skadestånd. Det är företaget som har bevisbördan för att en ersättningsgill skada har uppstått. Nämnden har också konstaterat att konsumenten inte är skyldig att återsända klockan till företaget på nytt eftersom företaget inte har haft rätt att skicka tillbaka klockan efter det att konsumenten returnerat den.

text: EB begärde i första hand återbetalning av köpesumman och i andra hand avhjälpande eller omleverans.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav EB följande. Den 18 december 2022 köpte hon en hälsoklocka för 1 295 kr på företagets hemsida. Klockan levererades den 23 december 2022. Enligt informationen på hemsidan mätte klockan bl.a. syrenivå i blodet och sömnapnéer. Hon köpte klockan för att mäta sömnapnéer, men den 24 december 2022 visade det sig att klockan inte alls mätte detta. Klockan visar dessutom konstant syremättnad 98 eller 99 procent, vilket är orimligt.

text: Hon klagade till företaget den 30 december 2022 och begärde att få lämna tillbaka klockan eftersom den inte fungerade som förväntat. Hon returnerade klockan men det var för sent för ångerrätten eftersom hon var tvungen att själv skriva ut en retursedel och hon saknar skrivare. Hon fick därför tillbaka klockan.

text: Hon vill att företaget återbetalar köpesumman. I andra hand vill hon att företaget åtgärdar felet genom att laga klockan eller ger henne en ny klocka.

text: Företaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Produkten som EB beställt är en ”smart klocka” med mätning av diverse hälsoparametrar, såsom puls och syremättnad. Noggrannhet och tillförlitlighet i mätningar av hälsoparametrar är inte så höga att produkten lämpar sig för medicinskt bruk. Upplysningar om detta finns i produktbeskrivningen i butiken och i den app där mätningar samlas och presenteras för användaren. Med klockan kan användaren mäta sin syremättnad manuellt och under nattetid automatiskt.

text: Produkten överlämnades till EB den 19 december 2022. Den 28 december 2022 fyllde hon i ett returformulär via företagets hemsida. I formuläret skrev hon ”Hälsoklocka fungerar inte som den ska. Jag vill beställa ett förifyllt formulär”. Den 30 december 2022 hörde hon av sig igen och beställde en returfraktsedel.

text: Enligt returvillkoren ska kunden stå för returen vid utnyttjande av ångerrätten, men om det är en reklamation och företaget bedömer att det kan röra sig om ett garantifel står företaget för returen.

text: Företaget erbjuder enligt villkoren förbetald frakt genom utskriftslänk för att kunden själv ska kunna skriva ut en fraktsedel. Även när man som kund vill returnera en produkt med stöd av ångerrätten kan man beställa utskriftslänk för retursedel, men då dras 49 kr från det belopp som återbetalas till kunden.

text: Företaget svarade EB att hon inte behövde ange någon anledning om hon ångrade köpet men att hon var tvungen att beskriva vad som inte fungerade om hon ville reklamera varan. Företaget skickade en utskriftslänk till EB den 2 januari 2023. Först den 15 januari 2023 skrev EB ut fraktsedeln och den 25 januari 2023 lämnades försändelsen in till ett postombud. Den 27 januari 2023 anlände returen till företaget.

text: Ångerrätten gällde till den 2 januari 2023. Företaget accepterar upp till en veckas förlängning för postgång. Senast den 9 januari 2023 hade företaget behövt returen för att acceptera ångerrätt. I retursändningen fanns ingen beskrivning av felet. Företaget tolkade det därför som att EB ville ångra köpet, men att hon inte hade skickat tillbaka produkten inom rimlig tid. Därför avslogs begäran om återköp och produkten returnerades till EB.

text: Det är inte något fel på klockan. Detta framgår redan av EB:s egna uppgifter som bekräftar att syremätning med klockan fungerar. Klockan utger sig inte för att vara ämnad för personer med sömnapné som ett verktyg att registrera dessa.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Köpet mellan parterna är ett s.k. distansavtal som omfattas av lagen (

text: distansavtalslagen

text: ). Enligt den lagen har en konsument rätt att frånträda (ångra) ett avtal om köp av en vara genom att lämna ett meddelande om detta till näringsidkaren inom 14 dagar från den dag då konsumenten får varan i sin besittning (

text: 2 kap.

text: och

text: 12 §§

text: Följden av att konsumenten utövar sin ångerrätt är att avtalet inte längre gäller. Om konsumenten ångrar avtalet först sedan någon eller båda parter har fullgjort sin prestation ska avtalsförhållandet avvecklas på så sätt att prestationerna återgår.

text: Bestämmelser om parternas förpliktelser i förhållande till varandra (s.k. restitutionsförpliktelser) finns i 2 kap. 13–15 §§. Huvudregeln är att konsumenten utan onödigt dröjsmål och senast inom 14 dagar på egen bekostnad ska lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. 14-dagars-fristen räknas från den dag då konsumenten utövade sin ångerrätt, dvs. den dag då han eller hon lämnade eller sände sitt ångermeddelande till näringsidkaren.

text: Näringsidkaren ska betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren, utan onödigt dröjsmål och senast inom 14 dagar från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts. Vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse av en vara behöver återbetalning dock inte göras förrän näringsidkaren tagit emot varan från konsumenten eller konsumenten visar att varan sänts tillbaka.

text: Den omständigheten att en konsument inte skickar tillbaka varan eller skickar tillbaka varan senare än vad som framgår av lagen innebär inte att konsumentens ångermeddelande förlorar sin verkan. I ett sådant fall kan näringsidkaren kräva att konsumenten fullgör sin skyldighet att återlämna varan. Näringsidkaren kan även ha rätt till ersättning (värdeminskningsavdrag) om varan inte alls lämnas tillbaka eller om den har minskat i värde när den väl lämnas tillbaka (2 kap. 15 § 2). En rätt till skadestånd kan även följa av allmänna avtalsrättsliga principer.

text: Bedömning i detta fall

text: Av utredningen framgår att EB köpte klockan den 18 december 2022 och att hon fick den levererad till sig den 23 december 2022. Den 28 december 2022 fyllde EB i ett returformulär via företagets webbplats. Hon uppgav då att klockan inte fungerade som den skulle. Den 30 december 2022 hörde hon av sig igen till företaget och beställde en returfraktsedel.

text: EB har genom att fylla i returformuläret den 28 december meddelat företaget att hon ville frånträda avtalet. Eftersom hon har meddelat detta i rätt tid har hon rätt att frånträda avtalet med stöd av

text: distansavtalslagen

text: . EB har därefter fullgjort sin förpliktelse att skicka tillbaka klockan till företaget. Företaget har inte påstått att dröjsmålet med återlämnandet skulle ha orsakat företaget någon skada. Företaget är därför skyldigt att betala tillbaka det som EB har betalat till företaget. Det förhållandet att returen inte skedde inom 14 dagar från det att hon frånträdde avtalet förändrar inte bedömningen.

text: Nämnden konstaterar att företaget inte har haft rätt att skicka tillbaka klockan till EB efter det att hon returnerat den till företaget. Hon är därför inte skyldig att på nytt återsända den till företaget. Om företaget vill ha tillbaka klockan får det hämta den på egen bekostnad.

text: Företaget ska alltså rekommenderas att betala tillbaka 1 295 kr till EB.

text: Vid denna bedömning saknas det anledning att pröva frågan om klockan är felaktig och om EB har rätt att häva avtalet.


title: En flygresa som innehåller flera flygningar har bokats hos Flygbolaget A, ett s.k. EG-lufttrafikföretag. Flygresan avgick från en flygplats i tredje land till en flygplats inom EU. Eftersom samtliga flygningar omfattades av en enda bokning ska de betraktas som en enhet vid bedömningen av passagerarnas rättigheter enligt EU-förordning 261/2004. Flygbolaget A, som passagerarna bokade flygningarna hos, har utfört en av flygningarna. Krav på ersättning enligt bestämmelserna i EU-förordning 261/2004 kan därför riktas mot det flygbolaget. Med beaktande av EU-domstolens dom i mål C-502/18 ska det flygbolag, Flygbolaget B, som har utfört de övriga flygningarna ses som ombud för det avtalsslutande Flygbolaget A. Passagerarna har alltså ansetts ha rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1 i EU-förordning 261/2004 av det avtalsslutande Flygbolaget A för hela flygresans längd när deras ankomst till slutdestinationen har försenats kraftigt. Detta trots att förseningen berott på en incident på en flygning som utförts av Flygbolaget B. Flygbolaget A har även ansetts ersättningsskyldigt för inköp av extra klädesplagg i avsaknad av bagage enligt bestämmelserna i Montrealkonventionen.

text: RG begärde att för sig och en medpassagerare, dels kompensation enligt artikel 7.1 i EU-förordning 261/2004 med totalt 1 200 euro (600 euro per person), dels ersättning med totalt 768 000 colombianska pesos för inköp av klädesplagg till passagerarna. Som grund för kravet åberopar han kraftig försening och avsaknad av bagage. I sin anmälan till nämnden uppgav RG följande. De köpte en reguljärflygresa Sverige-Colombia t/r av flygbolaget. På returresan skulle de flyga med ett annat flygbolag från Cartagena till Bogota och från Bogota till London. Från London till Arlanda skulle de flyga med flygbolaget. Flygningen AV120 från Bogota till London den 27 februari försenades. De skulle enligt fastställd tidtabell ha ankommit till Arlanda kl. 21.40 den 28 februari, men ankom först kl. 18.01 den 1 mars. De hade inte tillgång till sitt bagage när de väntade på den nya avgången från Bogota, varför de tvingades köpa extra klädesplagg. Flygbolaget motsatte sig kravet. I sitt svar till nämnden uppgav flygbolaget följande. Flygningen AV120 som utfördes av ett annat flygbolag ställdes in, varför passagerarna inte kunde flyga med flygbolaget från London till Arlanda. Eftersom det andra flygbolaget har orsakat förseningen ska kravet riktas mot detta flygbolag.

text: Standardiserad kompensation Kravet på standardiserad kompensation ska riktas mot flygbolaget Enligt vad EU-domstolen i flera av sina avgöranden uttalat ska flera anslutande flygförbindelser som omfattas av en enda bokning betraktas som en enhet när det gäller att bedöma passagerares rätt till kompensation enligt EU-förordning 261/2004 (se t.ex. EU-domstolens domar i målen

text: , C- 502/18 och

text: ). Samtliga flygförbindelser i RG:s och hans medpassagerares resa från Colombia till Sverige omfattas av en enda bokning gjord hos flygbolaget och ska därför ses som en enhet, dvs.

text: som en enda flygning, när det gäller passagerarnas rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1.

text: Krav enligt EU-förordning 261/2004 kan enbart riktas mot det lufttrafikföretag som i förordningens mening är det lufttrafikföretag som utför flygningen. Enligt artikel 2.b är detta ett lufttrafikföretag som utför eller avser att utföra en flygning enligt ett avtal med passageraren eller som ombud för en annan juridisk eller fysisk person som har ett avtal med passageraren. RG och hans medpassagerare har ingått ett avtal med flygbolaget om resan och detta flygbolag utför även flygningen från London till Arlanda. Övriga flygningar som omfattas av bokningen utförs av ett annat flygbolag, som inte har något avtal med passagerarna utan enbart ett uppdragsavtal med flygbolaget. Det andra flygbolaget utför således, enligt artikel 2.b, sina flygningar som ombud för flygbolaget (jfr artikel 3.5). Det måste därför anses att flygbolaget är det lufttrafikföretag som i förordningens mening utför flygningen även på de sträckor som uppdragits åt det andra flygbolaget att flyga.

text: Vid resor från en flygplats i tredje land till en flygplats inom unionen är bestämmelserna i EUförordning 261/2004 tillämpliga under förutsättning att det lufttrafikföretag som utför flygningen är ett s.k. EG-lufttrafikföretag (se artikel 3.1.b). Flygbolaget är ett EG-lufttrafikföretag. Eftersom flygbolaget är det lufttrafikföretag som i förordningens mening utför flygningen från Colombia till Sverige är förordningens bestämmelser tillämpliga på tvisten. Flygbolaget är således det flygbolag mot vilket krav på kompensation enligt artikel 7.1 kan riktas.

text: Passagerarna har rätt till standardiserad kompensation

text: Enligt EU-domstolen har passagerare som anländer tre timmar eller mer efter fastställd tidtabell till sin slutliga destinationsort rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1. RG och hans medpassagerare har anlänt till Arlanda mer än tjugo timmar efter fastställd tidtabell. Enligt EUdomstolen kan ett lufttrafikföretag undgå att betala kompensation om det bevisar att den kraftiga förseningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits (se t.ex. EU-domstolens dom i de förenade målen

text: och C- 432/07). Flygbolaget har inte uttalat sig om detta. Flygbolaget kan därför inte undgå att betala kompensation. Avståndet mellan flygplatsen i Colombia och Arlanda är sådant att beloppet uppgår till 600 euro per passagerare, dvs. totalt 1 200 euro. Kravet ska därför bifallas i denna del.

text: Ersättning för inköp av kläder

text: Bestämmelser om ersättning för skador till följd av försenad lufttransport finns i Montrealkonventionen.

text: Enligt artikel 39 i Montrealkonventionen ska bestämmelserna i konventionen bl.a. tillämpas när ett flygbolag i eget namn sluter ett transportavtal som omfattas av konventionen, medan ett annat flygbolag på uppdrag av den avtalsslutande transportören utför hela eller en del av transporten men med avseende på sin del inte är en successiv transportör i konventionens mening. Ett sådant uppdrag ska anses föreligga, om inget annat visas. Enligt artikel 40 svarar det avtalsslutande flygbolaget under dessa förhållanden för hela transporten. Nämnden anser att omständigheterna i ärendet är sådana att flygbolaget har slutit ett transportavtal i eget namn medan det andra flygbolaget har utfört den del av transporten som har försenats. Flygbolaget ansvarar därför som avtalsslutande flygbolag för hela transporten.

text: Enligt artikel 19 ansvarar transportören, i detta fall flygbolaget, för skador till följd av försenad lufttransport av passagerare. Transportören ansvarar dock inte om den kan bevisa att det inte har varit möjligt att undvika skadorna med rimliga åtgärder. Flygbolaget har inte yttrat sig om detta.

text: Den extra utgiften för kläder får anses ha ett naturligt samband med förseningen. Flygbolaget ska därför även rekommenderas att betala motvärdet av 768 000 colombianska pesos till RG och hans medpassagerare.


title: En konsument fick information om att hans avtal om leverans av fjärrvärme skulle sägas upp och ersättas med ett nytt. Det nya avtalet skulle innebära betydande kostnader för konsumenten. ARN bedömde att fjärrvärmeleverantören inte hade bevisat att det vid uppsägningstillfället fanns saklig grund för uppsägningen. Fjärrvärmeleverantören hade därmed inte rätt att säga upp avtalet och rekommenderades att frånfalla uppsägningen.

text: CG begärde att få behålla sitt nuvarande avtal om leverans av fjärrvärme.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav CG följande. SF meddelade under 2022 både honom och andra villaägare i hans område att företaget skulle ersätta det existerande avtalet om leverans av fjärrvärme med ett nytt. Om han inte skrev på det nya avtalet skulle hans uppvärmning och varmvatten stängas av. Det nya avtalet skulle medföra höga kostnader för honom i form av både en ny anslutningsavgift och installation av en ny fjärrvärmecentral och annan utrustning. Det är inte rimligt att företagets kunder åläggs att stå för kostnaderna för att renovera företagets nät. SF har vid förfrågan från Villaägarna vägrat avvakta en prövning hos nämnden innan företaget krävde in underskrift av de nya avtalen. Flertalet boende i det aktuella området har inte vågat avvakta nämndens prövning utan har skrivit under de nya avtalen.

text: SF har gjort stora aktieutdelningar som bidragit till att företaget tömts på tillgångar och nu försöker finansiera renoveringen av fjärrvärmenätet genom att kräva småhuskunderna på nya anslutningsavgifter i stället för att som brukligt finansiera utbytet av fjärrvärmeledningar via de löpande intäkterna/förbrukningsavgifterna. SF har inte visat att finansiering av renoveringen av fjärrvärmenätet med löpande intäkter/förbrukningsavgifter medför underprissättning. Företagets vinster och generösa aktieutdelningar talar dessutom mot att sådan föreligger. Företaget kan för övrigt självt förhindra underprissättning vid finansiering med löpande intäkter/förbrukningsavgifter genom att inte sätta avgifterna för lågt.

text: Han har meddelat att han är intresserad av fortsatta fjärrvärmeleveranser men vill avvakta nämndens utslag och hur företaget agerar med anledning av detta innan han tar ställning till avtalet. Han har därmed inte godtagit det nya avtalet eller gått med på att betala nya anslutningsavgifter.

text: SF påstår att han har bevisbördan för att företaget inte har rätt att säga upp nuvarande leveransavtal för fjärrvärme. Han anser dock att det är SF som har bevisbördan, eftersom det är företaget som vill säga upp avtalen.

text: Han anmälde först SF till både Energimarknadsinspektionen och Konkurrensverket men båda myndigheterna avslutade tillsynsärendena utan att pröva dem i sak. Skäl saknas således att avvisa förevarande ärende vid nämnden med hänsyn till dessa ärenden.

text: Kostnaden för ny fjärrvärmecentral kan beräknas till cirka 27 000 kr, varav 20 000 kr för material och 7 000 kr för arbete. Härutöver tillkommer någonstans mellan 15 000 och 75 000 kr för att anlita hantverkare på grund av ny ledningsdragning i huset, totalt således 42 000 kr till 102 000 kr per hushåll. Det är SF som har uppgett dessa kostnader vid ett möte med Villaägarna den 17 januari 2023.

text: För närvarande finns anslutningspunkterna till fjärrvärme inuti hans hus. Det råder strikt skadeståndsansvar för vattenutsläpp från en fjärrvärmeanläggning (

text: NJA 1991 s. 720

text: ). SF vill nu flytta

text: anslutningspunkten från inuti husen till husens fasader. Det bärande skälet till detta är att företaget vill undgå ansvar och därmed kostnader för vattenutsläpp från rör inuti husen. Var anslutningspunkterna för fjärrvärme finns för småhus varierar mellan olika fjärrvärmebolag.

text: Det leveransavtal som SF använt är Alma fjärrvärme K 2017, framförhandlat av Energiföretagen och Konsumentverket. SF har inte rätt att säga upp nuvarande leveransavtal med hänvisning till punkt 9.1. om betydande försämring av leverantörens affärsmässiga förutsättningar för att tillhandahålla fjärrvärme enligt avtal, som inte endast är tillfällig. SF anger att det skulle kosta 400 miljoner kr att byta ut företagets nät i dess helhet, således inte bara för de 74 småhuskunder på Norrskogsvägen och Hirdvägen som nu berörs. Enligt företaget själv ska det nya fjärrvärmenätet ha en livslängd på 80-100 år. Med rak avskrivning utifrån en livslängd på 100 år för fjärrvärmerören skulle avskrivningskostnaden således vara 4 000 000 kr per år för nätet i sin helhet. De 74 småhuskunderna på Norrskogsvägen och Hirdvägen, utgör ca 1,6 procent av SF:s 4 700 kunder. Om avskrivningskostnaden fördelas jämnt, kommer den såvitt avser Norrskogsvägen och Hirdvägen, således att uppgå till 1,6 procent av 4 000 000 kr vilket blir 63 000 kr per år. De årliga intäkterna är enligt företaget 1 150 000 för de 74 kunderna på Norrskogsvägen och Hirdvägen. Kostnaderna visar inte att det föreligger bristande affärsmässiga förutsättningar att driva fjärrvärmenätet vidare.

text: Alma fjärrvärme K 2017 ersattes den 1 september 2023 av Alma Fjärrvärme 2023 K. Avtalen är mycket lika varandra. Punkt 9.1 är oförändrad, förutom att nedanstående exemplifiering tas bort. ”Med saklig grund avses bland annat väsentligt avtalsbrott från konsumentens sida eller betydande försämring av leverantörens affärsmässiga förutsättningar för att tillhandahålla fjärrvärme enligt avtal, som inte endast är tillfällig.” Energiföretagen och Konsumentverket anger att skälet till borttagande av exemplifiering är att den ”inte fyller någon egentlig funktion, eftersom bedömningen av vad som utgör saklig grund i sista hand prövas i domstol”. I och med att Energiföretagen och Konsumentverket anser att den exemplifiering – betydande försämring av leverantörens affärsmässiga förutsättningar – som företaget åberopar som grund för uppsägning, inte fyller någon egentlig funktion, har nämnden att utgå från detta precis som en domstol. Det ska framhållas att Energiföretagen och Konsumentverket har slutfört förhandlingarna av det nya avtalet, väl medvetna om den nu aktuella tvisten. Skulle Energiföretagen och Konsumentverket ha gjort samma tolkning av punkt 9.1 som SF hade de aldrig skrivit något särskilt om förevarande punkt och uttryckt sig som de gör i förhandlingsprotokollet. Om fjärrvärmeavtalet Alma fjärrvärme K 2017 skulle tolkas så som SF gör, riskerar landets 350 000 småhuskunder med fjärrvärme att när som helst krävas på 10 000-tals kr i nya anslutningsavgifter.

text: I en dom från Svea hovrätt kunde gasleverantören ”vid särskild grund” säga upp avtalet med sina gaskunder. Vad särskild grund innebar var inte preciserat. Domstolen kom fram till att företaget kunde säga upp avtalet, då olönsamhet som inte var av ”tillfällig eller ringa art” förelåg. Gasleverantören behövde av miljöskäl ändra leveransen av gas, vilket gjorde att många kunder inte längre kunde använda den. Anslutningsgraden till gas bland de aktuella hushållen var någon enstaka procent. Detta skiljer sig i hög grad från förevarande fall rörande fjärrvärme, där 99 procent av hushållen inom området är kunder till SF och ledningsdragningen mellan kunderna enkom uppgår till några meter.

text: Om nämnden ändå skulle komma fram till att SF har visat att förutsättningar för uppsägning av nuvarande leveransavtal för fjärrvärme föreligger, vill han anföra följande. Tomterna på Norrskogsvägen och Hirdvägen är små med korta ledningar mellan husen, som till 99 procent är anslutna till fjärrvärme. På 50 år har en fastighet i området till följd av nybyggnation gått över till annan uppvärmningsform. Området är närmast idealiskt för fjärrvärme. Om inte ens ett sådant område anses tillräckligt lönsamt för fjärrvärme ligger nästan alla svenska småhusområden med fjärrvärme i farozonen för att få fjärrvärmen avvecklad. Det har aldrig varit tanken att uppsägningsmöjligheten i punkt 9.1 i avtalet ska tillämpas på ett sådant fall.

text: Om SF hade som intention att med visst intervall ta ut nyanslutningsavgifter från kunderna, borde företaget också ha gjort detta klart för kunderna redan vid avtals ingående men det har inte skett. Kunderna har därför överraskats. Det finns därmed skäl till jämkning enligt

text: 36 § avtalslagen

text: . Enligt 10 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden gäller dessutom att när innebörden av ett

text: avtalsvillkor som inte har varit föremål för individuell förhandling är oklar, ska vid en tvist mellan en näringsidkare och en konsument villkoret tolkas till konsumentens förmån. Så är det i förevarande fall och SF bör därför inte ges rätt till uppsägning på de anförda skälen. Den överraskande uppsägningsmöjligheten bör inte heller tillåtas med hänvisning till jämkning enligt

text: 36 § avtalslagen

text: Företaget (SF) motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. Av allmänna principer följer att det är den som påstår att den har rätt att få något av motparten som har bevisbördan för sitt påstående. CG har inte visat att SF skulle bryta mot något avtal. I vilket fall har SF rätt att säga upp avtal så anmälan saknar både rättslig grund och bevisning för det man vill uppnå med anmälan. CG:s ombud Villaägarna har givits tillfälle att vid möten med SF få faktiska förhållanden klarlagda. Det stämmer inte att tvisten inte varit föremål för prövning tidigare eftersom Villaägarna har anmält ärendet först hos Energimarknadsinspektionen och därefter hos Konkurrensverket, båda utan framgång.

text: Det existerande fjärrvärmenätet har passerat sin tekniska livslängd och kommer att läggas ned. Att en infrastruktur har nått sin tekniska livslängd innebär att det inte längre är försvarligt att genom olika underhållsåtgärder försöka reparera de brister som finns. Det blir för kostsamt och infrastrukturen riskerar att ändå inte vara säker. SF har enligt

text: fjärrvärmelagen

text: en skyldighet att agera affärsmässigt och det affärsmässiga är att lägga ned infrastruktur som har passerat sin tekniska livslängd. SF har även ett strikt ansvar för den skada som orsakas vid läckage. Det skulle med andra ord vara oansvarigt av SF att fortsätta att driva ett fjärrvärmenät som passerat sin tekniska livslängd.

text: Företaget har därför beslutat att lägga ned infrastrukturen och sagt upp avtalet med kunderna i fråga. För att försöka hitta en lösning som skulle möjliggöra leverans till dessa kunder har SF analyserat alternativ och räknat på kostnaderna för att anlägga ett helt nytt nät. Innebörden av detta är, om tillräckligt många kunder väljer att ansluta sig till ett nytt nät, att en helt ny investering görs med anläggandet av helt nya ledningar med tillhörande entreprenadarbeten i gator och på kundernas tomter. SF har skickat ut intresseanmälningar till samtliga berörda kunder för en sådan framtida anslutning och CG har anmält sig. SF kommer att bära denna investering själv men en liten del kostnaderna för nyanslutningen kommer att få bäras av kunderna, dock inte i form av en nyanslutningsavgift som annars vore det normala. I detta hänseende har SF inte bara att förhålla sig till

text: fjärrvärmelagen

text: utan dessutom till de s.k. KOS-reglerna enligt

text: konkurrenslagen

text: . Genom en underprissättning kan SF anses riskera att skada marknaden för olika värmelösningar till småhus. SF har således ingen rättslig möjlighet att låta småhusägare ansluta sig helt utan kostnad men har försökt hålla denna kostnad så låg som möjligt utan att handla i strid med KOS-reglerna eller för den delen

text: fjärrvärmelagen

text: . CG har erbjudits att av SF köpa skåp och växlare inkl. montage av detta för 25 000 kr exkl. moms. Ovan beskrivna investeringar har låg eller ingen lönsamhet för SF. Påståendet att priset på ”tjänsten” skulle vara 102 000 kr är därmed helt ogrundat. SF har inte framställt något krav på att han ska betala det beloppet till företaget.

text: Vad han genom sitt ombud tycks vilja få ARN att ta ställning till är om SF har rätt att begära att en kund bär vissa kostnader i samband med anslutning till ett nytt fjärrvärmenät. Detta är en fråga som inte omfattas av det befintliga avtalet mellan SF och kund och därför inte heller en fråga för nämnden. Däremot har Energimarknadsinspektionen redan uttalat sig i frågan om rätt till uppsägning:

text: ”De enda bestämmelser i

text: fjärrvärmelagen

text: som handlar om uppsägning av avtal är de om avbrytande av distributionen vid avtalsbrott i

text: 30 §§

text: . Bestämmelserna handlar om de situationer då konsumenten inte uppfyllt sina skyldigheter enligt avtalet om fjärrvärme. Detta är inte relevant i det aktuella fallet. Det finns inga bestämmelser i

text: fjärrvärmelagen

text: som hindrar att leveransavtalet sägs upp av andra skäl.

text: Fjärrvärmelagen

text: hindrar alltså inte fjärrvärmeföretaget från att säga upp ett avtal med grund i exempelvis att nätet ska byggas om.”

text: Frågan är inte om SF har rätt att säga upp ett avtal, utan frågan är om CG har rätt att kräva fortsatt leverans i ett nät som passerat den tekniska livslängden. Det finns i anmälan ingen bevisning om att SF inte skulle ha rätt att säga upp ett avtal med iakttagande av en uppsägningstid om 12 månader. Tvärtom bekräftas i anmälan att SF har rätt att säga upp avtalet. Frågan är inte tvistig eftersom den följer av avtalet. Villaägarna har heller inte åberopat någon bevisning som styrker varför nu gällande avtal ska bestå när nu existerande fjärrvärmenät behöver läggas ned och driften av det upphöra.

text: Sammanfattningsvis har CG genom sitt ombud Villaägarna varken visat att SF skulle bryta mot något avtal eller att företaget skulle vara förpliktigat att fortsätta leveranser av fjärrvärme i ett nät som passerat sin tekniska livslängd och som, av en ansvarfull fjärrvärmeleverantör, bör läggas ned. Den del av det nya nätet som ska bekostas av kunderna är en försvinnande liten del av hela investeringen och innefattar ingen anslutningsavgift, vilket är ett avsteg från vad som annars gäller. Härigenom kommer återbetalningstiden för hela investeringen att bli mycket lång.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Saklig grund för uppsägning

text: När SF i november 2022 meddelade att fjärrvärmenätet skulle bytas ut innefattade avtalet mellan företaget och CG ”Allmänna avtalsvillkor Leverans av fjärrvärme för enskilt bruk” från 2017 (Fjärrvärme 2017K), framtagna av Konsumentverket och Energiföretagen. Av punkt 9.1 i dessa villkor framgick bland annat följande.

text: ”Om inte annat avtalats upphör avtalet 12 månader efter skriftlig uppsägning från leverantören. Saklig grund ska föreligga vid uppsägning från leverantörens sida. Med saklig grund avses bland annat väsentligt avtalsbrott från konsumentens sida eller betydande försämring av leverantörens affärsmässiga förutsättningar för att tillhandahålla fjärrvärme enligt avtal, som inte endast är tillfällig.”

text: Under 2023 ersattes Fjärrvärme 2017K av Allmänna avtalsvillkor för konsument för leverans av fjärrvärme som används för enskilt bruk (Fjärrvärme 2023 K). Av punkt 9.1 i denna framgår bland annat följande:

text: ”Om inte annat avtalats upphör avtalet 12 månader efter skriftlig uppsägning från leverantören. Saklig grund ska föreligga vid uppsägning från leverantörens sida.”

text: Det anförda innebär att det krävs att saklig grund ska föreligga för att SF ska ha rätt att säga upp avtalet.

text: Om ett fjärrvärmenät måste läggas ned därför att det inte längre kan fungera säkert och inte kan renoveras, kan det inte krävas av en leverantör av fjärrvärme att denne ska fortsätta med leveranserna. Om så är fallet måste det därför anses utgöra saklig grund för uppsägning av avtalet om fjärrvärmeleveranser. Detsamma bör anses gälla om en renovering av det bristfälliga nätet skulle kräva orimliga ekonomiska investeringar.

text: Bevisbördans placering

text: Enligt allmänna rättsliga principer är det den som påstår något som också ska bevisa det. SF har påstått att det finns saklig grund för att säga upp avtalet. Det är därför SF som ska bevisa att det finns saklig grund för uppsägning av avtalet.

text: Har SF bevisat att det finns saklig grund för uppsägning?

text: Den fråga som nämnden har att ta ställning till är således om SF bevisat att det vid uppsägningstillfället fanns saklig grund för uppsägningen.

text: SF har påstått att det aktuella fjärrvärmenätet har nått sin tekniska livslängd och att det inte längre är försvarligt att reparera det genom olika underhållsåtgärder. Nämnden, som har tagit del av samtliga handlingar i ärendet, konstaterar att företaget inte har skickat in någon bevisning som styrker detta påstående. Det enda som finns i ärendet angående detta är SF:s information till de berörda hushållen om att fjärrvärmenätet behöver bytas ut och att det inte längre räcker att underhålla det befintliga nätet. Det saknas dock underlag som styrker att det finns läckor eller andra skador på det befintliga nätet, att det inte är säkert eller att det presterar undermåligt. Det finns inte heller någon närmare redovisning av – för det fall att skador skulle föreligga – varför hela nätet skulle behöva bytas ut i stället för att det repareras. Mot bakgrund av detta bedömer nämnden att SF på ingivna handlingar inte har bevisat att saklig grund för uppsägning har förelegat i det aktuella fallet. Eftersom SF inte har bevisat att det vid uppsägningstillfället fanns saklig grund för uppsägningen har SF inte haft rätt att säga upp CGs avtal. Nämnden rekommenderar därför SF att frånfalla uppsägningen.

text: Nämnden har därför inget skäl att pröva frågan om jämkning enligt

text: 36 § avtalslagen

text: Nämnden vill dock framhålla att ingenting hindrar att SF – om företaget kan styrka att saklig grund för uppsägning då föreligger – gör en ny uppsägning, varvid ny tolvmånaderstid får löpa innan avtalet upphör.

text: Vad slutligen gäller det av SF erbjudna nya avtalet om fjärrvärmeleveranser konstaterar nämnden att CG får ta ställning till om han vill ingå det avtalet eller inte.

text: Att en kund vid en anslutning till ett nytt fjärrvärmenät inte längre kan använda sina befintliga anläggningar på den egna fastigheten utan behöver bekosta nya, eller att kunden inte särskilt upplysts om detta, bör inte i sig påverka fjärrvärmeleverantörens rätt till uppsägning enligt avtalet.


title: En konsument hade fått information om en nyemission av sin bank, men hörde inte av sig till banken. Banken tecknade därför, enligt bankens allmänna villkor för depå, aktierna i nyemissionen för de teckningsrätter som stod till hans förfogande. ARN konstaterade att en bank som på en avgörande punkt i sina villkor har andra bestämmelser än vad branschen i övrigt har och vars villkor kan få betydande negativa ekonomiska konsekvenser för kunden måste anses skyldig att särskilt och med tydlighet informera kunden om avvikelsen. Eftersom banken inte lämnat sådan information ansåg ARN att avtalsvillkoret som medfört att banken automatiskt tecknat aktier för konsumenten vid nyemissionen var oskäligt och skulle lämnas utan avseende.

text: IOG begärde i första hand ersättning med 190 781,04 kr jämte marknadsränta för perioden. I andra hand begärde han ersättning med 130 353,015 kr jämte marknadsränta för perioden.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav IOG följande. Under 2022 hade han ett innehav av FUUD-aktier. FUUD skulle göra en nyemission och han erbjöds som aktieägare att delta i emissionen i form av teckningsrätter för teckning av aktier till ett värde om 190 781,04 kr. Han såg erbjudandet, men beslöt att han inte ville investera ytterligare i FUUD och avstod därför från att svara på erbjudandet med intentionen att erbjudandet skulle förfalla och banken per automatik skulle registrera en säljorder av rätterna på sista handelsdagen. Det visade sig emellertid att banken, till skillnad från andra aktörer, automatiskt tecknar 100 procent vid uteblivet svar, vilket ledde till att han ofrivilligt tecknades för samtliga nya aktier han var berättigad till. Den 23 juni 2022, sista handelsdagen för teckningsrätterna, fick han således ett samtal från banken som lät meddela att han var skyldig banken 190 781,04 kr för tecknande av aktier i FUUD.

text: Han är van att handla med aktier och finansiella instrument sedan många år tillbaka men har då gjort det genom depåer hos Nordnet och Swedbank. Hos dessa aktörer har ett uteblivet svar vid emissioner inneburit att teckningsrätterna säljs på sista handelsdagen och någon investering sker då inte för hans räkning. Bankens villkor skiljer sig i övrigt mot alla de andra största bankerna i Sverige, som vid uteblivet svar försöker sälja teckningsrätterna. Det torde vara en vedertagen marknadspraxis att försöka sälja teckningsrätterna vid uteblivet svar alternativt att inte agera alls och låta teckningsrätterna förfalla och bli värdelösa – inte att teckna fullt i emissionen som banken har gjort. Skrivningarna i de andra bankernas villkor kommer från ett mallavtal för depåer som tillhandahålls av Svensk Värdepappersmarknad (Mallavtal för depåer). Banken är medlem i Svensk Värdepappersmarknad och villkor som tas fram av Svensk Värdepappersmarknad bör ses som marknadspraxis och riktlinjer för vad som ska gälla.

text: Banken ville inte häva tecknandet och han var tvungen att ta ett privat lån för att kunna betala skulden. Att banken per automatik tecknar aktier i nyemissioner åt sina privatkunder (för deras befintliga innehav) utgör en stor finansiell risk för bankens privatkunder. Som konsument bör man skyddas av bankens villkor. Bankens villkor är inte konsumentvänliga och inte i linje med andra bankers.

text: Han begär i första hand ersättning för den ofrivilliga investering banken gjort om 190 781,04 kr jämte marknadsränta för perioden. Det naturligaste kravet hade varit att banken skulle ha övertagit hans värdepappersinnehav och ersatt honom det fulla beloppet som han fått betala om 190 781,04 kr jämte marknadsränta. I detta fall har aktiebolaget gått i konkurs och han hann precis innan konkursen sälja hela innehavet, varför det i dag inte finns några värdepapper att ta över. Man kan dock hävda att hans

text: förmåga att begränsa en förlust och innehavets värde vid en senare tidpunkt än inköpstillfället inte borde påverka om detta krav är skäligt.

text: I andra hand begär han ersättning med 130 353,015 kr jämte marknadsräntan för perioden. Räknar man fram ett viktat genomsnittspris för aktierna han lyckades sälja (refererar till hela hans innehav – både hans tidigare innehav och det innehav han ofrivilligt fått genom bankens agerande) motsvarade det 0,07285 kr per aktie (1 888 367 aktier som sålts till ett samlat värde om 137 568 kr). Sätts försäljningskursen i relation till teckningskursen för den ofrivilliga investeringen om 0,23 kr motsvarar förlusten: 190 781,04 kr (0,23 kr – 0,07285 kr) / 0,23 kr = 130 353,015 kr.

text: Banken motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav banken följande. IOG har en värdepappersdepå hos banken som är kopplad till hans investeringssparkonto (ISK).

text: FUUD AB beslutade att erbjuda de som på avstämningsdagen den 3 juni 2022 ägde aktier i bolaget att delta i en nyemission enligt föreskrivna villkor. Den 9 juni 2022 skickade banken ut information om nyemissionen till IOG:s e-brevlåda i internetbanken. Samma dag skickades också ett sms till hans mobil där han informerades om att han hade en företagshändelse att ta ställning till i sin e-brevlåda. I informationen i e-brevlådan framgick att om inget svar inkommit från IOG per sista svarsdagen skulle banken per automatik teckna för de rätter som fanns i depån. Banken fick inget svar från IOG inom utsatt tid att han ville avstå från att teckna aktier. Enligt gällande villkor verkställde banken därför teckning av aktier samt ombesörjde inbetalningen av dessa.

text: Banken har agerat i enlighet med sina villkor där det tydligt framgå att banken kommer att teckna sig för en emission om kunden inte ger instruktion om annat. Banken har också skickat ut ett meddelande till kunden i samband med emissionen om att banken kommer att teckna om kunden inte hör av sig. Därtill har banken skickat ett sms till kundens mobil om att kunden har en företagshändelse att ta ställning till i dennes e-brevlåda. Banken menar att villkoren och de rutiner banken har måste bedömas mot den bakgrunden. Kunden förväntas vara aktiv i sin förvaltning och bland annat kontrollera den korrespondens som kommer från banken.

text: Det är beklagligt att t.ex. Nordnet har andra rutiner och att kunden vant sig vid dessa. Dessa förutsättningar kan dock inte banken lastas för. Bankens villkor i sig är inte oskäliga, alldeles oavsett att banken har skickat särskild information till kunden och särskild påminnelse via sms.

text: Alternativet till nuvarande rutiner och avtalsvillkor är att banken inte tecknar vid en emission. Om kunden inte agerar vid en emission kommer de rätter som kunden erhåller att förfalla värdelösa. Kunden kommer då att förlora hela det värdet. Att inte delta i en nyemission innebär en utspädning av kundens aktieinnehav, dvs. kundens procentuella ägarandel i bolaget minskar då bolaget emitterar fler aktier. Båda lösningarna att teckna eller inte teckna kan vara bra eller dåliga i olika situationer och det är egentligen först i efterhand som man kan veta om det ena förhållningssättet eller det andra var bra eller dåligt i den enskilda situationen.

text: Båda lösningarna kräver att kunden är tillräckligt aktiv och läser bankens meddelanden så att denne kan ta ställning till de företagshändelser som banken informerar om. Det framgår också av de allmänna villkoren att banken kan komma att skicka ut meddelande som avviker från de standardlösningar som villkoren föreskriver. Det är dessutom praxis på marknaden att instituten skickar meddelande till kunderna inför varje företagshändelse med information som kunderna måste ta

text: ställning till. Det gäller även Nordnet. Passivitet fritar inte från ansvar, inte heller hos något annat institut på marknaden.

text: Banken har agerat i enlighet med bankens Allmänna villkor för Depå, bilaga 2, punkt B.2, B.2.1 och B.2.2 vilka omfattar bankens åtagande vid t.ex. nyemission av aktier i svenskt bolag. Banken har inte fått svar från IOG angående FUUD:s nyemission inom utsatt tid. Enligt gällande villkor för depå har banken därför verkställt teckning av aktier samt ombesörjt inbetalning för aktierna.

text: I ärendet är ostridigt att banken den 9 juni 2022 skickat information om nyemissionen till IOG:s ebrevlåda i internetbanken och att banken samma dag också skickat ett sms till honom där han informerades om att han hade en företagshändelse att ta ställning till. Informationen som skickades till e-brevlådan har getts in i ärendet. Av den framgår att det på första sidan anges att nyemissionen ska äga rum och villkoren för denna. På andra sidan finns under en rubrik ”Teckna nya units med stöd av uniträtter” följande information: ”Banken tecknar automatiskt för de rätter om finns på depån på sista svarsdagen om inget svar inkommit. Vänligen säkerställ att likvida medel finns tillgängligt på kontot knutet till depån den 2022-06-23.”

text: Av i ärendet ingivna bankens allmänna villkor för depå (se punkterna B.2, B.2.1 och B.2.2) framgår att banken vid nyemission, om kunden inte ger besked om annat, automatiskt ska teckna för de rätter som finns i depån.

text: I ärendet är ostridigt att IOG inte hört av sig till banken efter det att han fått kännedom om nyemissionen. Banken har därför enligt bankens allmänna villkor för depå haft rätt att teckna aktierna i nyemissionen för de teckningsrätter som stod IOG:s förfogande.

text: Nämndens prövning måste emellertid också omfatta i vad mån bankens allmänna villkor för depå ska jämkas eller lämnas utan avseende. I blickpunkten kommer då bestämmelserna i

text: 36 § avtalslagen

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen

text: får avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Därvid ska enligt den paragrafen särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Bestämmelserna i

text: 36 § avtalslagen

text: anses uppfylla de krav som följer av EU-direktivet

text: om oskäliga villkor i konsumentavtal. I

text: artikel 4.2

text: och

text: artikel 5 i direktivet

text: ställs krav på att avtalsvillkor mellan en näringsidkare och en konsument ska vara klart och begripligt utformade. EU-domstolen har en fast praxis som innebär att avtalsvillkor som en näringsidkare har utformat i ett avtal med en konsument ska ha balans och transparens samt vara klart och tydligt utformade så att konsumenten kan uppfatta hur villkoren kan komma att tolkas och praktiskt tillämpas (se t.ex. domstolens domar i målen

text: och

text: Av 36 § avtalagen framgår också att bestämmelserna i paragrafen gäller även för villkor i annan rättshandling än avtal.

text: Nämnden har i andra sammanhang i sin praxis framhållit att avtalsvillkor som får en för konsumenten överraskande effekt måste med tydlighet särskilt framhållas för konsumenten. Det gäller i synnerhet om villkoret kan få för konsumenten betydande och tyngande ekonomiska konsekvenser (se t.ex.

text: nämndens avgörande i ärende 2018-11707 som gällde s.k. no showvillkor för tur- och returbiljetter på flyg).

text: Nämnden noterar att bankens allmänna villkor för depå utgör bankens standardavtalsvillkor. I ärendet är visat att bankens villkor på i ärendet berörda punkter avviker från Svensk Värdepappersmarknads Mallavtal för depåer. Genom i ärendet ingiven bevisning har IOG dessutom bevisat att ett antal av de ledande bankerna har följt mallavtalet som på berörda punkter innebär att banken vid uteblivet svar från kunden rörande nyemission inte tecknar aktier för kunden.

text: I ärendet har IOG påstått att det bara är banken som har villkor av motsatt innebörd. Banken har i ärendet inte bestritt det. Nämnden konstaterar att en bank som på en avgörande punkt i sina villkor har andra bestämmelser än vad branschen i övrigt har och vars villkor kan få betydande negativa ekonomiska konsekvenser för kunden måste anses skyldig att särskilt och med tydlighet informera kunden om avvikelsen (jfr ovan nämnda praxis från EU-domstolen). Att banken har andra villkor på den avgörande punkten får också anses överraskande för kunden och förstärker behovet av tydlig information om det.

text: I ärendet har inte visats att banken i samband med avtalets ingående särskilt har informerat IOG om att banken på den avgörande punkten hade andra villkor än branschen i övrigt och att bankens villkor avvek från mallen. Inte heller är det visat att sådan information lämnats senare förrän nyemissionen blev aktuell. Nämnden har granskat meddelandet som banken tillställde IOG i hans e-brevlåda och konstaterar att den information om vad som skulle ske om han inte gav något besked i frågan om att teckna eller inte teckna aktier vid nyemissionen intar en inte särskilt framträdande plats i meddelandet och inte heller uppfyller kravet på särskild tydlighet rörande de ekonomiska konsekvenserna av att han inte hör av sig till banken.

text: Mot bakgrund av det anförda anser nämnden att avtalsvillkoret som medfört att banken automatiskt tecknat aktier för IOG vid nyemissionen är oskäligt och ska lämnas utan avseende. Det får till följd att banken gjort fel då man tecknade aktierna. Felet har åsamkat IOG en utgift på 190 781,04 kr. Detta utgör en ekonomisk skada för honom som banken är skyldig att ersätta. Det framgår emellertid av handlingarna i ärendet att IOG lyckats begränsa skadan genom att sälja alla sina aktier i FUUD innan bolaget gick i konkurs. Nämnden anser därför att han bara är berättigad till ersättning för vad som återstår sedan det från 190 781,04 kr dragits av vad IOG vid försäljningen fått för de aktier som han fått genom nyemissionen. Nämnden anser att han därför bara kan vara berättigad till ersättning av banken med 130 353,01 kr.

text: IOG har också begärt ränta på det ersättningsbelopp som banken ska betala till honom.

text: Enligt

text: 2 § andra stycket räntelagen

text: ska på fordran, som avser återgång av betalning då avtal hävts till följd av kontraktsbrott eller på liknande grund, ränta utgå för tiden från den dag då betalningen gjordes till och med den dag då återbetalningen sker. Nämnden anser att det nu aktuella fallet kan anses vila ”på liknande grund”. Nämnden anser därför att banken är skyldig att betala ränta på beloppet 130 353,01 kr från den dag då banken tog emot betalningen på 190 781,04 kr till och med den dag då återbetalningen av 130 353,01 kr sker samt på beloppet 60 428,03 kr från den dag då banken tog emot 190 781,04 kr till och med den dag då IOG erhöll betalning för de försålda aktier som han fick vid nyemissionen. Räntan ska enligt

text: 5 § räntelagen

text: för år räknat bestämmas till en räntefot som motsvarar den av Riksbanken för var tid fastställda referensräntan med ett tillägg av två procentenheter.


title: En laddbox, som omfattas av ett beslut om försäljningsförbud från Elsäkerhetsverket p.g.a. elsäkerhetsbrister, har ansetts felaktig i konsumentköplagens mening. ARN kom fram till att konsumenten inte haft anledning att räkna med annan standard än den som laddboxen borde ha haft enligt Elsäkerhetsverkets beslut. Konsumenten hade i första hand begärt omleverans och i andra hand hävning av köpet. Elsäkerhetsverket hade i sitt beslut ålagt tillverkaren att åtgärda de brister som fanns. ARN bedömde att ett avhjälpande som sker i tillverkarens regi bör kunna tillgodoräknas säljaren såsom ett avhjälpande mot en köpare. Kostnaden för ett avhjälpande fick därmed anses vara väsentligt lägre än för en omleverans. Ett avhjälpande kunde inte heller anses innebära en väsentlig olägenhet för konsumenten. Eftersom en omleverans därmed medförde en oskälig kostnad för säljaren hade denne i stället rätt att avhjälpa felet.

text: JT begärde en ny laddbox som är godkänd av Elsäkerhetsverket installeras, alternativt att köpet går åter. I sin anmälan till nämnden uppgav JT följande. Han har köpt en Easee-laddbox av företaget. Efter köpet (20 januari 2023) men före installationen (15 februari 2023) beslutade Elsäkerhetsverket om försäljningsförbud av laddboxen. Nu har laddboxen gått sönder och ett garantiärende är upprättat. Företaget önskar reparera hans trasiga laddbox, vilket enligt företaget ska ta minst två veckor. Eftersom varan har försäljningsförbud kan bolaget inte erbjuda en ersättningsladdare. Företaget har inte för avsikt att uppgradera laddaren så att den möter de ställda kraven av Elsäkerhetsverket. Han står utan möjlighet att ladda sin bil hemma vilket ökar hans kostnader. Företaget motsatte sig kravet. I sitt svar till nämnden uppgav företaget följande. JT köpte laddaren den 20 januari 2023 och den installerades den 15 februari 2023. Elsäkerhetsverkets försäljningsförbud trädde i kraft långt senare, den 16 mars 2023. Eftersom beslutet endast gäller försäljningsförbud och inte ett användningsförbud kan bolaget enligt villkor reparera laddaren inom garantitiden, men däremot inte skicka ut en ny. JT har skickat tillbaka Easee laddaren för reparation 22 maj 2023. Bolaget avser att reparera den.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Bakgrund och rättsliga utgångspunkter

text: Easee AS har av Elsäkerhetsverket den 14 mars 2023, med stöd av 12 § radioutrustningslagen, förbjudits att tillhandahålla två modeller av laddboxar för elfordon som företaget tillverkar samt förelagts bl.a. att vidta lämpliga åtgärder för att eliminera de elsäkerhetsbrister som framgår av beslutet för den utrustning som släppts ut på marknaden och att informera Elsäkerhetsverket dels om vilka åtgärder företaget avser att vidta enligt ovan och dels, efter viss tid, informera om hur elsäkerhetsriskerna har eliminerats. Elsäkerhetsverket har vidare bedömt att bristerna i laddboxmodellerna inte är av sådant slag att det är påkallat att förbjuda användningen av dessa.

text: Frågan i det aktuella ärendet är om den laddbox som anmälaren har köpt, och som omfattas av Elsäkerhetsverkets beslut, ska anses felaktig i

text: konsumentköplagens

text: mening och, i så fall, vilken påföljd som kan göras gällande mot det företag som sålt laddboxen till konsumenten.

text: Eftersom avtalet mellan parterna träffades efter den 1 maj 2022 är

text: konsumentköplagen (2022:260)

text: tillämplig i ärendet.

text: Frågan om fel föreligger

text: En särskild reglering med avseende på brister i en vara som påverkar säkerheten för användaren finns i

text: 4 kap. 10 § konsumentköplagen

text: . Den regleringen är dock inte uttömmande utan en vara som har brister som påverkar säkerheten kan vara felaktig också enligt andra bestämmelser i

text: konsumentköplagen

text: Enligt

text: 4 kap. 10 § konsumentköplagen

text: är en vara felaktig om den sålts i strid mot vissa försäljningsförbud (punkten 1) eller om den är så bristfällig att dess användning medför påtaglig fara för liv eller hälsa (punkten 2).

text: Den i detta ärende aktuella laddboxen såldes innan Elsäkerhetsverket fattade sitt beslut om försäljningsförbud. Den har alltså inte sålts i strid mot förbudet. Det har inte heller framkommit att användningen av laddboxen skulle medföra påtaglig fara för liv eller hälsa. Laddboxen är således inte felaktig enligt

text: 4 kap. 10 § konsumentköplagen

text: Enligt

text: konsumentköplagen

text: gäller vidare att en vara ska stämma överens med vad som följer av avtalet (

text: 4 kap. 1 §

text: ). Varan ska även ha de egenskaper och andra särdrag i fråga om bl.a. säkerhet som är normalt förekommande för varor av samma slag och som konsumenten med fog kan förutsätta med hänsyn till varans art (

text: 4 kap. 2 §

text: ). En vara är felaktig om den avviker från dessa krav (

text: 4 kap. 5 §

text: ). Bestämmelserna genomför

text: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/771

text: (varudirektivet). De ska därför tolkas på ett sätt som överensstämmer med direktivet. Av

text: skäl 24

text: i

text: direktivet

text: framgår att bedömningen av vad en konsument med fog kan förutsätta ska göras objektivt med hänsyn till köpets natur och ändamål, till omständigheterna i det enskilda fallet och till bruk och sedvänjor bland de berörda parterna.

text: Typiskt sett har en konsument fog att förutsätta att en vara uppfyller de säkerhetskrav som varan i normalfallet ska uppfylla. I rättsfallet

text: NJA 2015 s. 233

text: uttalade Högsta domstolen, beträffande den äldre

text: konsumentköplagen

text: , att olika officiella normer om hur en vara ska vara beskaffad ofta utgör utgångspunkt för bedömningen av vilka förväntningar en köpare kan ställa på objektet (p. 35).

text: Enligt Elsäkerhetsverkets beslut avviker laddboxen från relevanta harmoniserade standarder på området utan att det finns erforderliga förklaringar till varför avvikelserna skulle vara godtagbara. Enligt beslutet har Elsäkerhetsverkets provning visat att laddboxen är utrustad på ett sätt som inte stämmer med bruksanvisningen och att märkning saknas eller inte placerats korrekt. Vidare har Elsäkerhetsverket funnit att tillverkarens egna testrapporter visat att laddboxen har flera brister, däribland att utrustningen inte följer standardkraven som ställs på jordfelsbrytare och DC-skydd. Sammanfattningsvis bedömde Elsäkerhetsverket att personskada och sakskada, exempelvis elchock eller brand, kan uppstå eftersom utredningens brister gör att utrustningen inte ger ett tillfredsställande skydd mot jordfel och DC-fel. Elsäkerhetsverket har samtidigt förtydligat att de harmoniserade standarderna inte är tvingande, men att risker måste identifieras och vidare att det ska dokumenteras hur riskerna har omhändertagits. Elsäkerhetsverkets beslut har överklagats av tillverkaren. Såvitt framkommit har beslutet inte vunnit laga kraft.

text: Det har i ärendet inte framkommit någon anledning att ifrågasätta de faktiska omständigheterna i Elsäkerhetsverkets beslut. Det har inte heller framkommit något som ger stöd för att konsumenten haft anledning att räkna med annan standard än den som laddboxen borde ha haft enligt Elsäkerhetsverkets beslut. Sammanfattningsvis avviker därför laddboxen från vad JT med fog kunnat förutsätta och den är

text: således felaktig enligt 4 kap. 5 § jämförd med

text: 4 kap. 2 § tredje punkten konsumentköplagen

text: Frågan om vilken påföljd som kan göras gällande

text: JT har begärt att laddboxen ska bytas ut mot en annan. I andra hand har han begärt att köpet går åter.

text: Företaget har hänvisat till Elsäkerhetsverkets beslut genom vilket tillverkaren av laddboxen har ålagts att vidta åtgärder för att eliminera säkerhetsbristerna i laddboxen. Det får förstås så att företaget anser att fel i laddboxen bör åtgärdas genom att tillverkaren avhjälper dessa i enlighet med Elsäkerhetsverkets beslut.

text: Om avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga eller inte sker inom skälig tid efter reklamation eller inte kan ske utan väsentlig olägenhet för köparen, kan köparen ha rätt till återbetalning genom hävning av köpet (

text: 5 kap. 8 § första stycket konsumentköplagen

text: Om det föreligger ett fel i en vara har köparen rätt att kräva att säljaren avhjälper felet eller företar omleverans. Det är i första hand köparen som väljer mellan åtgärderna. Näringsidkaren är skyldig att avhjälpa felet eller göra en omleverans endast om åtgärden är möjlig och kan vidtas utan oskälig kostnad för säljaren (

text: 5 kap. 4 § första stycket konsumentköplagen

text: ). Har köparen valt att kräva omleverans, kan alltså säljaren kräva att i stället få avhjälpa felet endast om omleverans inte är möjlig eller om den skulle medföra en oskälig kostnad för säljaren.

text: Vid bedömning av om någon av påföljderna avhjälpande eller omleverans skulle medföra oskälig kostnad för säljaren ska särskild hänsyn tas till vilken betydelse felet har, vilket värde varan skulle ha haft om den varit felfri och om den andra påföljden skulle kunna fullgöras till väsentligt lägre kostnad för säljaren och utan väsentlig olägenhet för köparen (

text: 5 kap. 4 § andra stycket konsumentköplagen

text: Av utredningen framgår att tillverkaren av den aktuella laddboxen har ålagts att inom viss tid åtgärda de brister som framgår av Elsäkerhetsverkets beslut. Också ett avhjälpande som sker i tillverkarens regi, bör i och för sig kunna tillgodoräknas säljaren såsom ett avhjälpande mot en köpare.

text: Ett avhjälpande av tillverkaren i enlighet med Elsäkerhetsverkets beslut skulle således inte behöva innebära någon kostnad för företaget medan en omleverans skulle innebära kostnader för en likvärdig laddbox med installation. Skulle företaget regressvis kräva ersättning av tillverkaren uppstår kostnader för den hanteringen. Kostnaden för ett avhjälpande genom tillverkaren får därmed anses vara väsentligt lägre än för en omleverans. För JT kan ett avhjälpande inte anses innebära en väsentlig olägenhet. En omleverans får därmed anses medföra en oskälig kostnad för företaget.

text: En ytterligare förutsättning för att säljaren ska få avhjälpa felet är att detta kan ske inom skälig tid efter det att köparen framställde sitt krav och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för denne (

text: 5 kap. 4 § tredje stycket konsumentköplagen

text: ). Elsäkerhetsverket har i sitt beslut angett när tillverkaren ska redovisa vilka åtgärder som avses att vidtas samt informera om hur elsäkerhetsrisker har eliminerats. Eftersom JT fortsatt kan använda laddboxen för sitt ändamål anser nämnden att vad som utgör skälig tid för ett avhjälpande enligt

text: konsumentköplagen

text: kan ansluta till den tid som Elsäkerhetsverket bedömt att tillverkaren behöver för att åtgärda bristerna i laddboxarna. Såvitt framkommit har den tiden ännu inte löpt ut.

text: Sammanfattningsvis anser nämnden således att företaget har rätt att hänvisa till tillverkarens skyldighet att avhjälpa bristerna i laddboxen och att JT därmed varken har rätt till omleverans eller hävning av köpavtalet. Hans krav ska alltså avslås.


title: En flygresa bestående av två flygningar bokades hos en resebyrå. Båda flygningarna skulle utföras av samma flygbolag. Den första flygningen ställdes dock in. ARN bedömde att det inte var bevisat att passageraren haft en bekräftad platsreservation som omfattade båda flygningarna. Med beaktande av EU-domstolens dom i målet C-436/21 hade han därför inte rätt till ersättning för merkostnaderna enligt bestämmelserna i EU-förordning 261/2004.

text: LL begärde för sig och två medpassagerare, standardiserad kompensation med ytterligare 450 euro enligt artikel 7.1 i EU-förordning 261/2004. Som grund för kravet åberopar han inställd flygning.

text: I sin anmälan till nämnden uppgav LL följande. De köpte av en resebyrå en reguljärflygresa Nyköping-Gdansk-Larnaca med utresa den 13 september 2022. Flygningen mellan Nyköping och Gdansk ställdes in. Flygbolaget har endast betalat standardiserad kompensation enligt EU-förordning 261/2004 med totalt 750 euro (250 euro per person). Avståndet från Nyköping till Larnaca är sådant att de har rätt till ytterligare 450 euro.

text: Flygbolaget motsatte sig kravet.

text: I sitt svar till nämnden uppgav flygbolaget följande. Som grund åberopar flygbolaget att avståndet mellan Nyköping och Gdansk endast uppgår till 500 km, varför högre kompensation än 250 euro per passagerare inte kan utgå.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt artikel 5.1.c i EU-förordning 261/2004 har passagerare vid inställd flygning rätt till standardiserad kompensation enligt artikel 7.1. Storleken på kompensationen beror på avståndet mellan avgångsort och slutlig destinationsort för flygningen.

text: Resan har bokats hos en resebyrå. Den fråga nämnden först har att ta ställning till är om den inställda flygningen från Nyköping till Gdansk gör att LL och hans medpassagerare har rätt till standardiserad kompensation för hela avståndet mellan Nyköping och Larnaca; dvs. om Larnaca i förordningens bemärkelse ska anses vara passagerarnas slutliga bestämmelseort.

text: I artikel 2.h i förordningen definieras begreppet slutlig bestämmelseort som den bestämmelseort som anges på den färdbiljett som visas fram vid incheckningsdisken eller, i händelse av direkt anslutande flygförbindelser, bestämmelseorten för den berörda passagerarens sista flygning. Enligt vad EUdomstolen uttalat i flera av sina avgöranden ska begreppet direkt anslutande flygförbindelser förstås så att det avser två eller flera flygningar som utgör en helhet med avseende på passagerarens rätt till ersättning enligt förordningen. Detta är, enligt domstolen, fallet när två eller flera flygningar omfattas av en enda platsreservation (se t.ex. EU-domstolens dom i

text: mål C-537/17

text: ). Begreppet platsreservation definieras i artikel 2.g som ”att passageraren har en biljett eller annat bevis som visar att platsreservationen har godkänts och registrerats.” Begreppet biljett omfattar enligt domstolen varje färdbevis som berättigar till transport och som har godkänts av flygbolaget eller dess auktoriserade agent.

text: När det gäller flygningar som har sammanställts av en resebyrå, även om dessa utförs av olika flygbolag mellan vilka det inte föreligger ett särskilt rättsförhållande, ska de enligt EU-domstolen anses utgöra direkt anslutande flygningar förutsatt att resebyrån har fakturerat ett totalpris och utfärdat

text: en enda biljett för transporten eller om det på annat sätt kan visas att passageraren har en platsreservation för hela transporten som har bekräftats av ett flygbolag eller dess auktoriserade agent (se EU-domstolens dom i målet

text: Nämnden konstaterar att det på den faktura som åberopas av LL endast återfinns resebyråns bokningsnummer. Eftersom det inte är bevisat att resebyrån är en auktoriserad agent för flygbolaget är bokningsnumret i sig inte tillräckligt för att LL ska anses ha bevisat att han och hans medpassagerare har haft bekräftade platsreservationer för hela sträckan Nyköping-Larnaca. Den omständigheten att båda flygningarna som omfattas av bokningen utförs av samma lufttrafikföretag föranleder ingen annan bedömning. Flygningarna Nyköping-Gdansk och Gdansk-Larnaca ska på grund av detta inte ses som en enhet vid bedömningen av rätten till standardiserad kompensation. Rätten till sådan ska enbart bedömas utifrån längden på den inställda flygningen från Nyköping till Gdansk.

text: Enligt artikel 7.1 uppgår den standardiserade kompensationen till 250 euro per passagerare för alla flygningar på högst 1 500 km och till 400 euro per passagerare för alla flygningar inom gemenskapen på mer än 1 500 km. Flygbolaget har ersatt LL och hans två medpassagerare med 250 euro per person. Eftersom avståndet mellan Nyköping och Gdansk mätt efter storcirkelmetoden understiger 1 500 km ska kravet på ytterligare kompensation avslås.


title: När en konsument genom en och samma bokning köpt flygbiljetter av ett flygbolag men samtliga flygningar utförts av ett annat flygbolag, ska konsumenten vända sig till det bolag som utfört flygningarna med eventuella krav på standardiserad kompensation enligt EU-förordningen 261/2004.

text: PS begärde dels standardiserad kompensation med 400 euro, 65,85 euro (144, 46 euro – 78, 61 euro) motsvarande halva priset för resan med avdrag för vad flygbolaget LH redan hade återbetalat. Som grund för kravet uppgav PS att flygningen Arlanda-Wien ställdes in.

text: Flygbolaget LH motsatte sig begäran. Som grund för bestridandet åberopade flygbolaget dels att flygningen utfördes av ett annat flygbolag (nedan benämnt flygbolaget AA), varför kravet på kompensation ska riktas mot det andra bolaget, dels att det belopp som har återbetalas motsvarar priset för den inställda flygningen eftersom PS reste i olika bokningsklasser på sträckorna Frankfurt-Arlanda och Stockholm-Wien-Split.

text: Standardiserad kompensation

text: Enligt artiklarna 5.1 och 7.1 i EU-förordning 261/2004 är passagerare på inställda flygningar berättigade till standardiserad kompensation. Enligt EU-domstolen har också passagerare som når sin slutliga bestämmelseort tre timmar eller mer efter fastställd tidtabell rätt till sådan kompensation. Storleken på kompensationen beror bl.a. på avståndet mellan avgångsorten och den slutliga bestämmelseorten. Ett flygbolag är inte skyldigt att betala kompensation om det kan bevisa att den kraftiga förseningen beror på extraordinära omständigheter som inte skulle ha kunnat undvikas även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Flygningarna från Arlanda till Wien och från Wien till Split omfattas av en och samma bokning gjord hos flygbolaget LH. Flygningarna utgör därför direkt anslutande flygförbindelser enligt EU-förordning 261/2004. Vid direkt anslutande flygförbindelser är den slutliga bestämmelseorten densamma som bestämmelseorten för den sista flygningen. Detta enligt artikel 2.h i förordningen. Flygningarna ska därför betraktas som en enhet vid bedömningen av rätten till standardiserad kompensation.

text: Ett krav på standardiserad kompensation kan enbart riktas mot det lufttrafikföretag som utför flygningen och som har ingått ett avtal med passagerarna om denna. Enligt bokningen har båda flygningarna utförts av flygbolaget AA. Detta flygbolag får anses ha utfört flygningarna i egenskap av ombud för flygbolaget LH, som har ingått transportavtalet med passagerarna. Enligt EU-domstolen är därför flygbolaget AA det flygbolag mot vilket krav på standardiserad kompensation ska riktas, inte flygbolaget LH. Kravet mot flygbolaget LH ska därför avslås i denna del.

text: Se EU-domstolens dom i målet

text: Återbetalning av biljettpriset

text: Nämnden anser inte att PS, mot vad flygbolaget LH åberopat, har bevisat att han har rätt till ytterligare återbetalning. Hans krav ska därför avslås också i denna del.