nyckelord: Dokumentation Omhändertagande

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Norrbotten, polisområde Norra Lappland, med anledning av handläggningen av två omhändertaganden

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Norrbotten, polisområde Norra Lappland, i mars 2009 granskades bl.a. protokoll över omhändertaganden enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB).

text: Såvitt framgick av protokollen hade omhändertaganden i två fall gjorts i någons bostad.

text: I det ena fallet (löpnr 22-09) hade polisinspektören AA tillsammans med en annan polis omhändertagit en man som sov på en stol i en annan persons lägenhet. Av protokollet framgick vidare att mannen, som var ”höggradigt berusad”, väcktes av AA och att det bedömdes att det fanns stor risk att mannen skulle somna igen ”på mindre lämplig plats (utomhus)”.

text: I det andra fallet angavs i protokollet (löpnr 42-09) som grund för omhändertagandet: ”Låg i en lgh avsmullen. Kunde ej gå fick bäras ur lgh.”.

text: Mot bakgrund härav beslutade jag att ta upp polismyndighetens handlande vid de två omhändertagandena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över de aktuella omhändertagandena. Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar jämte upplysningar från berörda polismän. Upplysningar Löpnr. 22-09: Av uppgifter från AA framgick att han och en kollega avvisade mannen, som var berusad, från lägenheten sedan lägenhetsinnehavaren anmält att en för honom okänd person kommit in i lägenheten. De stannade kvar på platsen och iakttog mannen, varefter de beslutade att omhänderta honom enligt LOB då han inte bedömdes vara i stånd att klara sig själv och dessutom kunde antas utgöra en fara för sig själv. AA upplevde rapportören vid länskommunikationscentralen (LKC) som stressad vid inrapporteringstillfället, varför AA svarade rapportören

text: mycket kortfattat på dennes fråga om vad han skulle skriva, därav den olyckliga formuleringen.

text: Löpnr: 42-09: Av uppgifter från polisinspektören CC framgick att han och en annan polis först avvisade mannen från lägenheten på begäran av lägenhetsinnehavaren och att mannen senare omhändertogs på grund av att han inte bedömdes kunna ta hand om sig själv. CC uppgav också att han väl känner till vilka bestämmelser som gäller vid omhändertaganden och medgav att det blev en felaktig formulering i protokollet.

text: Polismyndigheten fann inte anledning att ifrågasätta de uppgifter som lämnats av de båda polismännen och anförde därutöver bl.a. följande. Polismyndigheten kan emellertid konstatera att det finns brister i dokumentationen i de båda ärendena. Det är ett rättssäkerhetskrav att ett omhändertagande eller annan åtgärd dokumenteras på korrekt sätt. Polismyndigheten har förståelse för att såväl en operatör vid LKC som en enskild polisman vid avrapporteringstillfället kan arbeta under stor tidspress men det förtar inte kravet på utformningen av protokollet. Protokollet ska upprättas i enlighet med bestämmelserna i

text: polislagen

text: och korrekt återge vad som förevarit vid ingripandet. Det inträffade visar således på en brist i kvalitetssäkringen, det har brustit i polismyndighetens egenkontroll. Polismyndigheten kommer i anledning av det inträffade att göra en ökad satsning på egenkontrollen inom polismyndigheten. Myndigheten ska ta fram en plan för att fortsättningsvis kvalitetssäkra olika handläggningsrutiner och för att systematiskt kunna fånga eventuella brister. Arbetet kommer att påbörjas inom kort och ska vara färdigställt senast den 1 oktober 2009.

text: Bedömning

text: Den som anträffas så berusad av alkoholdrycker eller annat berusningsmedel att han inte kan ta hand om sig själv eller annars utgör en fara för sig själv eller för någon annan får omhändertas av en polisman (

text: 1 § första stycket

text: LOB). Anträffas någon där han eller någon annan har sin bostad, får han inte omhändertas enligt första stycket (andra stycket). Ett omhändertagande med stöd av LOB kan således inte ske i någons bostad.

text: Om någon genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får polisman när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas, avvisa eller avlägsna honom från ett visst område eller utrymme. Detsamma gäller om en sådan åtgärd behövs för att en straffbelagd handling ska kunna avvärjas (

text: 13 § första stycket polislagen

text: , 1984:387).

text: Enligt

text: 27 § första stycket polislagen

text: ska protokoll föras över ett ingripande som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. I paragrafens andra stycke föreskrivs bl.a. att det av protokoll ska framgå grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot och vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet.

text: Såvitt framgår av protokollen över de båda fallen verkställdes omhändertagandena i bostäder. Som nyss sagts får omhändertagande med stöd av LOB inte ske i någons bostad. I ärendet har emellertid upplysts att personerna som var föremål för ingripande först avvisades från lägenheterna med stöd av 13 § första stycket

text: polislagen

text: och därefter, dvs. utanför bostäderna, omhändertogs med stöd av LOB. Jag har inte anledning att ifrågasätta att det förelåg förutsättningar för de båda polisingripandena.

text: I likhet med polismyndigheten kan jag dock konstatera att det finns brister i dokumentationen i de båda ärendena. Jag vill därför erinra om att det är av stor vikt ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt att de omständigheter som föranlett ett omhändertagande dokumenteras på ett fullständigt och korrekt sätt. Jag noterar att polismyndigheten har för avsikt att utveckla egenkontrollen i syfte att kvalitetssäkra sina handläggningsrutiner i bl.a. detta avseende.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslut Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Västerbottens län angående handläggning av ett ärende gällande ett naturvårdsområde

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 15 januari 2008 med komplettering den 4 februari 2008, klagade AA på Länsstyrelsen i Västerbottens län med anledning av handläggningen av yrkanden rörande ett naturvårdsområde. I anmälan framfördes i huvudsak följande.

type: stycke

text: Sladans naturvårdsområde inrättades genom ett beslut den 26 mars 1984. I beslutet fastställdes områdesbestämmelser och skötselplan. Inom stora delar av området skulle skogsbruk få bedrivas, angivet som zon 6, produktiv skogsmark. AA hade tillsammans med berörda markägare och en bysamfällighet i en skrivelse den 8 november 2007 till länsstyrelsens styrelse i Västerbottens län yrkat att beslutet om Sladans naturvårdsområde skulle upphävas i enlighet med

text: 7 kap. 7 § miljöbalken

text: och, i andra hand, att naturskyddsområdets utbredning på visst sätt skulle begränsas. De yrkade också att det inom zon 6 inte skulle gälla några ytterligare restriktioner för skogsbruk än vad som gällde utanför naturvårdsområdet och att krav på tillstånd av länsstyrelsen inte skulle åläggas skogsföretaget. I en skrivelse till bysamfälligheten den 11 december 2007 hade länsstyrelsen avslagit yrkandena. Som skäl angavs bl.a. att naturvårdsområdet var föremål för ombildning till naturreservat med delvis nya föreskrifter och att det vore olyckligt att ta bort det skydd som naturvårdsområdet utgör intill dess att reservatet bildats. Sakägarnas begäran hade inte prövats av länsstyrelsens styrelse trots att den hade adresserats dit. Markägarna hade ingen möjlighet att överklaga avslaget till en förvaltningsdomstol. Beslutet saknade dessutom besvärshänvisning. I beslutet beaktades varken skyddet för markägarnas äganderätt eller nya regeringsdirektiv samt gjordes felaktiga bedömningar av områdets läge i förhållande till s.k. värdekärnor. Länsstyrelsens svarsskrivelse riktades enbart till bysamfälligheten och hade inte delgivits någon annan.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen i Västerbottens län anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framförts beträffande möjligheten att överklaga länsstyrelsens ställningstagande i skrivelsen den 11 december 2007.

text: Den 27 februari 2008 lämnade länsstyrelsen ett remissvar med i huvudsak följande innehåll.

text: Bakgrund

text: Under hösten 2006 inkom en ansökan om avverkning av skog inom Sladans naturvårdsområde från BB, delägare i I 2:7. Då meddelade länsstyrelsen preliminärt att det fanns planer på att göra om naturvårdsområdet till naturreservat och i den processen skydda delar av skogen. Ytterligare kontakt togs via telefon med övriga berörda markägare som informerades om områdets skyddsvärden under vintern/våren 2007. Våren 2007 skickades en inbjudan till informationsmöte ut och ett markägarmöte hölls på länsstyrelsen den 10 maj 2007. Vid det mötet informerades om bakgrunden till arbetet med att skydda skog och natur, de särskilda naturvärden som finns i Sladan samt om den fortsatta processen när det gäller ombildning från naturvårdsområde till naturreservat. Därefter har länsstyrelsen under sommar och höst 2007 träffat Ivarsboda bysamfällighet två gånger och framfört samma budskap samt även haft flera möten med de markägare som berörs av inskränkningar i skogsbruk. Därefter har markägarna och bysamfälligheten under november inkommit med flera skrivelser i ärendet. Två skrivelser inkom den 13 november och en den 15 november där man ifrågasätter länsstyrelsens bedömningar och deklarerar att man inte har någon mark till salu och att man uttryckligen förbjuder länsstyrelsen att värdera marken. Vidare har man i en skrivelse inkommen 19 november ställt frågor kring länsstyrelsens inventeringar och naturvärdesbedömningar samt handläggarnas kompetensnivå. I det sammanhanget har Ivarsboda by samt berörda markägare även ställt en skrivelse till länsstyrelsens styrelse, inkommen 13 november. I den skrivelsen yrkar man i första hand på att Sladans naturvårdsområde ska upphävas, i andra hand yrkar man på att reservatet endast ska omfattas av utpekade nyckelbiotoper och i tredje hand att man fortsättningsvis ska få bedriva skogsbruk utan länsstyrelsens tillstånd. Det är svaret, daterat 11 december 2007, på den skrivelsen som föranlett JO-anmälan. – – –

text: Möjligheten att överklaga.

text: Länsstyrelsen har i skrivelsen den 11 december 2007 försökt förklara processen och besvara de yrkanden som Ivarsboda bysamfällighet har ställt. Länsstyrelsen har dessutom samma dag besvarat ytterligare frågor från AA. Skrivelsen är inte avsedd att vara ett beslut i egentlig mening. Ombildandet från naturvårdsområde till naturreservat pågår och beslut i den frågan har ännu inte fattats. Nästa steg i den processen är att beställa en värdering av skog och mark som underlag för en ekonomisk förhandling mellan staten och markägarna. När marken är inlöst eller intrångsersatt skickas ett reservatsförslag och en skötselplan ut på remiss inför det formella reservatsbeslutet. Länsstyrelsen har använt uttrycket ”avslår” förstahandsyrkan osv. Detta är en mindre bra formulering som kan leda tankarna till beslut. Å andra sidan framgår på flera ställen att så inte varit fallet, t.ex. ”svar på skrivelse.” i rubriken, ”Sladans naturvårdsområde är för närvarande föremål för ombildning till naturreservat. sid 2 eftermotivering, ”För närvarande pågår en reservatsbildning.”sid 3 sista stycket.

text: Beslutsnivå

text: Fram till och med den 31 december 2007 fanns en styrelse med 12 ledamöter vid Länsstyrelsen i Västerbotten. Av förordningen (

text: ) med länsstyrelseinstruktion framgår bland annat att länsstyrelsens styrelse numera är borttagen. Länsstyrelsen leds av en myndighetschef. Vid länsstyrelsen ska finnas ett insynsråd som består av högst åtta ledamöter. Insynsrådet har inte beslutsrätt. Länsstyrelsens styrelse hade sitt sista sammanträde den 10 december 2007. Inför den beredning som länsstyrelsen alltid hade före styrelsesammanträdet fanns ifrågavarande skrivelse med på föredragningslistan. T.f. landshövdingen CC bedömde

text: emellertid att styrelsesammanträdet skulle ta för lång tid och ärendet lyftes därför ur föredragningslistan. Istället besvarades skrivelsen av DD, föredragande och EE, beslutande. DD arbetar med reservatsfrågor på naturskyddsfunktionen och EE är t.f. länsråd med ansvar över hela myndigheten. Härtill kommer att länsstyrelsen är en myndighet som alltid försöker vara saklig och objektiv, oavsett vem eller vilka som undertecknar svaren. Utgången av ett ärende får inte vara beroende av eventuella personliga intressen. Det är länsstyrelsens samlade bedömning som ska bestämma utgången. Frågan om rätten att överklaga är inte beroende av vem eller vilka som fattar besluten eller besvarar skrivelserna.

text: Sammanfattning

text: Länsstyrelsen beklagar att olyckliga formuleringar gjort att AA m.fl. har uppfattat skrivelsen den 11 december 2007 som ett beslut ifråga om reservatsbildningen och mot den bakgrunden missförstått länsstyrelsens handläggning av ärendet. Länsstyrelsen kommer att fatta beslut om området ska bli reservat eller inte. Om beslutet innebär att ett reservat ska bildas kommer beslutet att innehålla syftet med reservatsbildningen, gränserna, skötselplan och reservatsbestämmelserna. Ett sådant beslut kommer att förses med anvisningar om hur man överklagar och delges samtliga berörda fastighetsägare och andra sakägare. AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I den tidigare gällande

text: naturvårdslagen (1964:822)

text: 19 §

text: , fanns regler om inrättande av naturvårdsområde. Enligt

text: 9 § första stycket lagen (1998:811)

text: om införande av

text: miljöbalken

text: ska naturvårdsområden vid tillämpning av

text: miljöbalken

text: anses som naturreservat.

text: Regler om naturreservat finns i

text: 7 kap.

text: miljöbalken

text: , MB. Enligt

text: 7 kap. 7 § första stycket

text: MB får länsstyrelsen helt eller delvis upphäva beslut om bildande av naturreservat om synnerliga skäl föreligger. Enligt

text: 18 kap. 1 §

text: MB överklagas länsstyrelsens beslut i frågor som rör bl.a. ändring eller upphävande av naturreservat till regeringen. Av

text: 7 kap. 7 § andra stycket

text: MB framgår att länsstyrelsen får ge dispens från föreskrifter om det finns särskilda skäl. Enligt 19 kap. 1 § tredje stycket överklagas länsstyrelsens beslut i särskilt fall till miljödomstol.

text: Om ett beslut som kan överklagas går en part emot ska vederbörande enligt

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: underrättas om hur beslutet kan överklagas.

text: Bedömning

text: I markägarnas skrivelse den 8 november 2007 fanns bl.a. ett uttryckligt yrkande om upphävande av beslutet om naturvårdsområde med åberopande av

text: 7 kap. 7 §

text: MB. Beslut i frågor som avses i den bestämmelsen kan, som nyss nämnts, överklagas.

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande till JO förklarat att svarsskrivelsen den 11 december 2007 inte var avsedd att vara ett egentligt beslut. Länsstyrelsen har hänvisat till en pågående handläggning av frågan om områdets ombildande till naturreservat och till ett kommande formellt reservatsbeslut.

text: Den omständigheten att det samtidigt pågick en process för att ombilda naturvårdsområdet till reservat innebar naturligtvis inte att länsstyrelsen kunde underlåta

text: att ta ställning till framställda yrkanden om upphävande av det år 1984 fattade beslutet om naturvårdsområde. För det fall att länsstyrelsen avsåg att behandla även den frågan i det kommande beslutet i reservatsärendet borde markägarnas skrivelse den 8 november 2007 ha besvarats med en tydlig upplysning om det.

text: På det sätt som svarsskrivelsen nu kom att utformas framgick det inte att markägarnas yrkanden beträffande naturvårdsområdet ännu inte var slutligt prövade. Länsstyrelsens svarsskrivelse innehöll motiverade ställningstaganden till samtliga yrkanden som markägarna framställt. Som länsstyrelsen själv pekat på uttalades i skrivelsen att yrkandena ”avslogs”. Länsstyrelsens svar var därigenom ägnat att ge markägarna intrycket att dialogen med länsstyrelsen i frågan om naturvårdsområdets fortbestånd avslutades genom skrivelsen. Svarsskrivelsen kan inte uppfattas på annat sätt än som länsstyrelsens slutliga ställningstagande till markägarnas begäran om att beslutet om naturområdet skulle upphävas m.m. Med den utformning som svarsskrivelsen nu gavs skulle den ha försetts med en överklagandeanvisning. Sammantaget förtjänar länsstyrelsen kritik för handläggningen.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Vad som i övrigt har kommit fram ger mot denna bakgrund inte anledning till någon ytterligare åtgärd.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Förundersökning

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Norrbotten med anledning av handläggningen av två kriminalärenden

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Norrbotten i mars 2009 granskades bl.a. kriminalärendena K14444-08 och K16795-08 i vilka polismyndighetens beslut att lägga ned förundersökningarna kunde ifrågasättas, se punkten 10.4 i JO:s protokoll från inspektionen i dnr 1509-2009 (protokollet finns tillgängligt på JO:s hemsida).

text: Av handlingar i ärendena framgick i huvudsak följande.

text: K1444-08: Den 15 juli 2008 upprättades en polisanmälan om försök till grov misshandel och förundersökning inleddes påföljande dag. En person hade försökt köra på målsäganden med sin personbil och därefter avvikit. Målsäganden kände igen föraren och uppgav en adress där denne skulle bo. Målsäganden, som var av utländsk härkomst, uppgav vidare att mannen är känd eftersom han är rasist och brukar hamna i konflikt med asylsökande. Ett vittne hördes och även han kände igen föraren och visste var denne bodde. Vittnet uppgav också ett registreringsnummer och menade att det var fordonsägaren som var gärningsmannen. I en promemoria framgick bl.a. fordonsägarens namn och att ytterligare en bil av samma fabrikat fanns i området. Den 21 augusti 2008 beslutade kriminalkommissarien AA att lägga ned förundersökningen med motivering "brott kan ej styrkas".

text: K16795-08: Den 9 augusti 2008 upprättades en polisanmälan om misshandel och förundersökning inleddes samma dag. Målsäganden hade blivit sparkad när han sov i sin bostad och i anmälan hade en person utpekats som gärningsman. Av anmälan framgick också att målsäganden hade uppsökt sjukhus och att polisen medgavs att ta del av dokumentationen. Den 20 augusti 2008 inkom en skrivelse från målsäganden som tog tillbaka anmälan och ville att polisen skulle lägga ned utredningen samt anförde: "Tycker att hela fallet är så otäckt, att börja gräva i detta". Den 21 augusti beslutade polismyndigheten att lägga ned förundersökningen med motiveringen "Mä återkallar anmälan (skriftligt)". Det framgick inte vem som fattat beslutet.

text: Eftersom jag ansåg att det kunde det ifrågasättas om polisen hade vidtagit tillräckliga utredningsåtgärder innan besluten att lägga ned förundersökningarna fattades beslutade jag att ta upp handläggningen av kriminalärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vilka överväganden som hade gjorts i samband med att förundersökningarna lades ned.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren BB) kom in med ett remissvar och anförde bl.a. följande.

text: Ärende K1444-08

text: Den inkomna anmälan är rubricerad försök till grov misshandel. Målsäganden har i huvudsak uppgett följande: Efter att ha umgåtts med några vänner så såg han när han kom ut på gatan en personbil som stod parkerad en bit därifrån. Bilföraren startade bilen och körde med hög fart emot honom. Om han inte hade sprungit undan så hade han blivit påkörd. Målsäganden uppgav också att han kände igen mannen som körde bilen och att han visste på vilken adress han var bosatt. Han berättade också att mannen ifråga är rasist och att han brukar vara i konflikt med asylsökande. Anmälaren har lämnat uppgift om två vittnen till händelsen, en av dessa har kontaktats av polisen och denne styrker anmälarens uppgifter. Förundersökningen har lagts ned av förundersökningsledaren i Gällivare, kommissarien AA, efter föredragning per telefon med motiveringen att brott inte kan styrkas. AA anför att det alltid är en bedömningsfråga hur mycket resurser som ska läggas i ett enskilt ärende. Det var å ena sidan fråga om ett ganska allvarligt brott och det anfördes rasistiska inslag men å andra sidan var det tveksamheter beträffande den aktuella personbilen eftersom det fanns två liknande i området.

text: Polismyndighetens bedömning Vad avser ärendet K14444-08 har i anmälan uppgivits att den utpekade personen var rasist. Av Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om ledning av förundersökning i brottmål, 6 § 2 punkten, framgår att åklagare skall leda förundersökningen när brottet har rasistiska och främlingsfientliga motiv. Det är således polismyndighetens uppfattning att detta ärende borde ha överlämnats till åklagaren. Polismyndigheten har övervägt att överlämna ärendet till Åklagarmyndigheten med en begäran om överprövning. Men med beaktande av dels den tid som förflutit sedan anmälan inkom och dels det faktum att målsäganden inte länge finns kvar i Kiruna och inte har kunnat lokaliseras, har till dags dato inte någon vidare åtgärd vidtagits.

text: Ärende K16795-08

text: Det aktuella ärendet avser en anmälan om misshandel. Av anmälan framgår i korthet omständigheterna kring misshandeln. Målsäganden namnger i anmälan vem som misshandlat honom och medger att polisen får ta del av den dokumentation som upprättats med anledning av det sjukhusbesök som anmälaren gjort i anledning därav. Anmälan mottogs av Polisens kontaktcenter den 9 augusti 2008. Den 20 augusti inkom till polismyndigheten en skrivelse från anmälaren med innehåll att anmälaren önskade att polisen skulle ta tillbaka eller lägga ner utredningen med motiveringen att fallet var så otäckt att gräva i.

text: Den 21 augusti fattade polismyndigheten beslut om att lägga ner förundersökningen med motiveringen att brottet uppenbart ej går att utreda och med en anteckning om att "mä återkallar anmälan (skriftligt)". Vem som fattat beslutet om nedläggning framgår inte av protokollet eftersom detta inte undertecknat.

text: Polismyndighetens bedömning När ett brott anmälts till polisen ska det tas ställning till om det finns underlag för att inleda en förundersökning. Målet med en förundersökning är att utreda vem som kan misstänkas för brottet och om det finns tillräckliga bevis för att väcka åtal. Om av någon anledning inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen så ska den enligt

text: 23 kap. 4 § 2 st.

text: RB läggas ned. Vad gäller den omständigheten att beslutet om nedläggning saknar undertecknande så är det polismyndighetens uppfattning att det är ett rent förbiseende. I förundersökningskungörelse (

text: ) finns reglerat vad som gäller beträffande avfattningen av protokoll och anteckningar vid förundersökning. Rent principiellt är det således inte godtagbart att beslut fattas utan att det anges vem som fattat beslutet även om det – såsom i detta fall – i efterhand går att fastställa vem som varit beslutsfattare. Vad avser själva ärendet anser polismyndigheten, mot bakgrund av de skador som dokumenterats och det faktum att det fanns en utpekad person, att ärendet kunde ha utretts vidare. I vart fall borde rättsintyg eller i vart fall journalanteckningarna från sjukhuset ha begärts in och att den av målsäganden angivna personen borde ha hörts i enlighet med

text: 23 kap 6 §

text: RB. Huruvida ärendet kunde ha gått till åtal och eventuellt till en fällande dom kan polismyndigheten inte uttala sig om. Nedläggningsbeslutet synes vara en direkt följd av den inkomna skrivelsen från anmälaren. Det ankommer emellertid på förundersökningsledaren att på objektiva grunder ta ställning till vilka åtgärder som ska förtas i ett ärende och åklagaren har en skyldighet att väcka åtal om det finns tillräckliga skäl för det. Det är självklart svårt att bedriva en förundersökning där målsägaren förklarat sig inte vilja medverka. I anledning av den inkomna skrivelsen borde kanske frågan om varför målsägaren inte ville medverka ha ställts.

text: Avslutande kommentar

text: Polismyndigheten vill understryka att all handläggning ska ske i enlighet med gällande lagstiftning. Myndigheten vill ändå framhålla den många gånger svåra roll som en förundersökningsledare har. Denne ansvarar för arbetet vid enheten. Förundersökningsledaren ska se till att rättssäkerhetsaspekten garanteras och att ärendebalanserna hållas nere samtidigt som att den tillgängliga utredningsresursen inte är obegränsad. Det kan i enstaka fall tyvärr få till följd att en utredningsåtgärd inte utförs på önskvärt sätt, vilket naturligtvis är beklagligt.

text: Bedömning

text: Enligt min mening var händelsen i ärendet K14444-08 allvarlig och riktad mot en person av utländsk härkomst varför det inte kan uteslutas att motivet var rasistiskt, något som även framgick av anmälan. Jag ansluter mig därför till polismyndighetens bedömning att ärendet rätteligen borde ha överlämnats till Åklagarmyndigheten. När nu så inte blev fallet borde AA, enligt min uppfattning, i vart fall ha vidtagit ytterligare utredningsåtgärder för att försöka ta reda på vem gärningsmannen var, t.ex. genom förhör med de personer som ägde de fordon som kunde vara aktuella. Att med kännedom om de uppgifter som målsäganden och ett vittne lämnat lägga ned utredningen med motiveringen "Brott kan ej styrkas" är mycket anmärkningsvärt.

text: När det sedan gäller utredningen i ärendet K16795-08 vidtogs inga utredningsåtgärder och ärendet lades ned efter att målsäganden kom in med en "återkallelse". Huvudregeln är emellertid att en utredning ska drivas vidare om det finns tillräckliga skäl för det och man kan således inte, med vissa här inte aktuella undantag, "återkalla" en polisanmälan.

text: Jag är dock medveten om att det kan vara svårt att bedriva en förundersökning om målsäganden inte vill medverka men, enligt min mening, är det något anmärkningsvärt att målsäganden i detta fall inte ens kontaktades och hördes om händelsen, bl.a. eftersom han själv uppgav att fallet var "så otäckt att gräva i". Vidare hade målsäganden uppsökt sjukhus för sina skador och en person utpekats som gärningsman. Det fanns således andra utredningsåtgärder som kunde vidtas, t.ex. att begära ett rättsintyg om målsägandens skador eller hålla förhör med den utpekade personen. Som polismyndigheten vidare anfört borde givetvis också nedläggningsbeslutet ha dokumenterats på ett korrekt sätt.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Norrbotten, polisområde Norra Lappland, för långsam handläggning av kriminal- och trafikärenden

text: Initiativet

text: I mars 2009 genomförde jag en inspektion vid Polismyndigheten i Norrbotten, polisområde Norra Lappland. Vid inspektionen granskades bl.a. kriminal- och trafikärenden vid avdelningarna Brottsutredningar och Brottsförebyggande. När det gällde granskningen av ärendenas handläggningstid inriktades denna främst på ärenden där inga synbara utredningsåtgärder hade vidtagits under minst nio månaders tid.

text: Vid granskningen uppmärksammades 54 kriminalärenden (49 från avdelning Brottsutredningar och 5 från avdelning Brottsförebyggande) samt 10 trafikärenden i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas, se punkterna 10.1 - 10.3 i JO:s protokoll från inspektionen (dnr 1509-2009, protokollet finns tillgängligt på JO:s hemsida).

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttranden över  orsaken till att de aktuella kriminal- och trafikärendena legat lång tid utan att några utredningsåtgärder hade vidtagits i dem,  vilka kontroll- och bevakningsrutiner som tillämpades vid de berörda avdelningarna samt även beträffande trafikärendena och  vilka åtgärder myndigheten hade för avsikt att vidta för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna och för att avarbeta ärendebalanserna.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar till vilket bl.a. hade fogats en sammanställning av aktuella ärenden med vidtagna åtgärder och ett yttrande från chefen för avdelning Brottsutredningar, polis-intendenten BB.

text: BB upplyste sammanfattningsvis: Under hösten 2008 var polismyndigheten hårt arbetsbelastad av det s.k. CC-mordet. Brottsutredningen var den i särklass största som bedrivits i Norrbotten, vilket bl.a. medförde att myndigheten under en viss tid inte lyckades att upprätthålla verksamheten inom en del viktiga sakområden fullt ut. – Utifrån identifierade problemområden har nu en del åtgärder vidtagits, vilket fått positiva effekter på verksamheten, bl.a. har arbetsgrupper skapats för att genomlysa problemområdena. En särskild ungdomsinsats med särskild tilldelad personal kommer att genomföras under hösten 2009, och under vintern och våren

text: 2009 har ytterligare två utredare rekryterats till utredningsenheten i Norra Lappland, varav en särskild ungdoms- och barnutredare.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande:

text: Brottsutredningar (BU)

text: Polismyndigheten har förtecknat aktuella ärenden. Enhetschefen, kommissarien DD, uppger att han är medveten om den uppkomna situationen men att det finns vissa förklaringar till den långa handläggningstiden. Med beaktande av att vissa ärendetyper ska prioriteras och det faktum att han har förhållandevis få utredningsmän till sitt förfogande så har tyvärr en balans har uppkommit. DD uppger vidare att för 14 av dessa ärenden finns en misstänkt gärnings-man. Denne är mantalsskriven i Jokkmokk men vistas på okänd ort, sannolikt utomlands, och har därför inte anträffats. Det riksbekanta s.k. CC-ärendet har därtill inneburit att enheten inte har haft möjlighet förrän nu under våren, när läget har förbättrats, att försöka nedbringa den uppkomna balansen.

text: Brottsförebyggande (BF)

text: Avseende de trafikärenden som utlagts på enheten för BF anför dåvarande områdeschefen, kommissarien EE, följande: Det är nu fråga om fyra ärenden i Jokkmokk, två i Kiruna och tre i Gällivare. Ett av ärendena har varit på remiss till annan ort, ett är dubbelanmält och ytterligare ett tycks enbart bestå av en berättelse i diariet, det sistnämnda ska kontrolleras närmare. De ärenden som handläggs på BF-enheten fördelas till yttre befäl som sedan tillsammans med inre befäl fördelar ut ärendena till handläggare. I syfte att korta ner handläggningstiden infördes i augusti 2008 en rutin som innebär att yttre befäl regelmässigt tillsänds en förteckning på öppna ärenden.

text: Polismyndighetens kommentar

text: Det ankommer på ansvarig chef att regelmässigt följa upp ärendebalansen. Uppkommer det problem så har enhetschefen att anmäla förhållandet till avdelningschef med en förfrågan om omdisponering av resurser. Är detta inte är möjligt så ska länspolismästaren informeras om förhållandet och därmed är det en fråga för polismyndigheten om prioriteringar mellan olika verksamhetsgrenar. Polismyndigheten har gått igenom samtliga ärenden och kan konstatera att skyndsamhetskravet i RB inte har efterlevts även om det beträffande vissa ärenden kan finnas en förklaring till den långa handläggningstiden. Det är polismyndighetens uppfattning att man med den förhållandevis enkla rutin som införts på BF, dvs. att regelmässigt skicka ut förteckningar på öppna ärenden, tillsammans med en aktiv förundersökningsledning kan nå goda resultat i detta hänseende. CC-ärendet har krävt stora resurser, inte bara från område Norra Lappland utan från polismyndigheten i sin helhet. Förklaringen till den uppkomna balansen kan emellertid inte hänföras till detta eftersom ett flertal av de här aktuella ärendena härrör från tiden före CC-ärendet men däremot hade sannolikt balansen kunnat nedbringas tidigare om inte detta brutala mord hade inträffat. En genomgång av de

text: aktuella ärendena visar också att de i flertalet av dessa inte erfordras någon större arbetsinsats för att kunna göra en bedömning om det finns anledning att antingen gå vidare med ärendet eller för att fatta ett beslut om nedläggning. Det är också så att balansen har nedbringats under senare tid varför läget ser positivt ut. – – – Polismyndigheten kommer på annat sätt än tidigare att mera systematiskt följa upp ärendehanteringen, både utifrån perspektivet att korta handläggningstiderna men också ur ett kvalitetsperspektiv.

text: Bedömning

text: Under senare år har jag i ett mycket stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framförallt i förundersökningar om s.k. vardagsbrott. Jag har således gång efter annan kunnat notera att polisen har uppenbara problem med att inom rimlig tid utreda alla brottsanmälningar. Mot denna bakgrund har jag vid flera tillfällen haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i bl.a. polisens arbete som iakttagits i samband med inspektioner och klagomålsärenden (se t.ex. JO 2008/09 s. 160 om oacceptabelt långa handläggningstider hos åklagare och polis).

text: Också vid den nu aktuella inspektionen framkom brister i utredningsverksamheten vad gäller handläggningstiderna. Jag kunde t.ex. konstatera att i ett mycket stort antal kriminalärenden men också i vissa trafikärenden hade inga utredningsåtgärder vidtagits under minst nio månaders tid.

text: Som förklaring till de långa handläggningstiderna har polismyndigheten huvudsakligen hänvisat till att det s.k. CC-ärendet krävde mycket stora resurser, inte bara från polisområde Lappland utan från polismyndigheten i dess helhet. De nu uppkomna balanserna hade därför sannolikt kunnat nedbringas tidigare om inte det brutala mordet inträffat. I ett antal ärenden vistas dock den misstänkte gärningsmannen på okänd ort. Vidare kommer polismyndigheten på ett annat sätt än tidigare att framdeles mera systematiskt följa upp ärendehanteringen.

text: Även om det i några fall kan finnas godtagbara förklaringar till att handläggningen dragit ut på tiden, t.ex. att den misstänkte vistas på okänd ort och inte kan anträffas, kan jag konstatera att handläggningen av merparten av de nu aktuella kriminal- och trafikärendena inte uppfyller det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: Jag vill emellertid framhålla att jag har förståelse för att en sådan omfattande och krävande utredning som CC-ärendet synes ha varit kan få negativa följder för polisens hantering av övriga brottsutredningar – inte minst när en sådan händelse inträffar i ett polisområde med tämligen begränsade utredningsresurser. Jag saknar således anledning att ifrågasätta att en stor del av förklaringen till att så många andra mer ”ordinära” kriminalärenden blivit liggande är just att flera befattningshavare på heltid var sysselsatta med CC-ärendet. – Jag noterar dock med tillfredsställelse att polismyndigheten har rekryterat ytterligare utredare till utredningsenheten och även vidtagit vissa andra åtgärder för att förbättra arbetssituationen inom den brottsutredande verksamheten. Polismyndigheten kan


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Dokumentation

title: Initiativ angående Kriminalvårdens handläggning av ärenden om placering på säkerhetsavdelningar

sammanfattning: Kriminalvården har möjlighet att under vissa förhållanden placera intagna på s.k. säkerhetsavdelningar. Det kan göras för att förhindra rymning, fritagning eller att den intagna fortsätter allvarlig brottslig verksamhet under anstaltsvistelsen. Placeringen på en sådan avdelning innebär att den intagne underkastas mer omfattande kontroller än intagna i övrigt. En placering på säkerhetsavdelning ska omprövas minst en gång i månaden. Genom anmälningar till JO och vid inspektioner av säkerhetsenheterna i anstalterna Kumla och Saltvik har det framkommit att det bland de intagna råder ett utbrett missnöje över hur Kriminalvården motiverar besluten om placering på säkerhetsavdelning och över handläggningen av omprövningsärendena. Av den anledningen inleddes ett initiativärende angående Kriminalvårdens handläggning av sådana placeringsärenden. I fråga om utformningen av Kriminalvårdens initialbeslut uttalas att myndigheten måste sträva efter att i möjligaste mån på ett klart och tydligt sätt redovisa varifrån olika uppgifter i besluten har hämtats och vilken betydelse uppgifterna har för myndighetens bedömning. Det är nödvändigt för att skapa ett mer transparent system som är begripligt för den intagne. Den intagnes förståelse för vilka skäl som har legat till grund för beslutet är vidare nödvändig för att denne ska kunna genomföra det förändringsarbete som i de flesta fall är nödvändigt för att den intagne ska kunna påverka placeringen. När det gäller de månatliga omprövningsbesluten konstateras att Kriminalvården i dessa måste redovisa omständigheter som har tillkommit efter initialbesluten. Det kan exempelvis röra sig om den tid som en intagen har tillbringat på säkerhetsavdelning och uppgifter om skötsamhet eller deltagande i programverksamhet. Vidare måste Kriminalvården analysera betydelsen av de tillkommande faktorerna och varför de – om myndigheten inte väljer att ändra beslutet – inte är tillräckliga för att påverka initialbeslutet. Omprövningsbesluten måste till en inte obetydlig del ses som en utvärdering av den intagnes vistelse på säkerhetsavdelningen, med hjälp av vilken den intagne ska kunna förstå vilka åtgärder denne kan vidta för att påverka sin situation.

text: 1 Bakgrund

text: Enligt

text: 2 kap. 4 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: får en intagen placeras på en avdelning med särskilt hög grad av övervakning och kontroll (säkerhetsavdelning) om (1) det finns en varaktig risk för att den intagne rymmer eller fritas och det kan antas att han eller hon är särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet, eller (2) det finns särskild anledning att anta att det behövs för att

text: hindra den intagne från allvarlig brottslig verksamhet under vistelsen i anstalt. Av paragrafens andra stycke följer att ett beslut om placering på en säkerhetsavdelning ska omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst en gång i månaden.

text: En placering på säkerhetsavdelning innebär bl.a. att den intagnes försändelser, telefonsamtal och besök granskas eller övervakas i större utsträckning än vad som gäller för en intagen placerad på en s.k. normalavdelning.

text: För närvarande förfogar Kriminalvården över tre säkerhetsenheter, vilka är belägna i anstalterna Hall, Kumla och Saltvik. Genom anmälningar till JO och i samband med inspektioner av säkerhetsenheterna i anstalterna Kumla och Saltvik har det blivit tydligt för mig att det råder ett utbrett missnöje bland de intagna på landets säkerhetsenheter. Missnöjet avser bl.a. hur Kriminalvården motiverar besluten att placera intagna på säkerhetsavdelning och handläggningen av omprövningsärendena.

text: När omfattningen av detta missnöje stod klar för mig beslutade jag den 23 april 2013 att inom ramen för ett särskilt upplagt initiativärende utreda frågan om Kriminalvårdens handläggning av ärenden om placering av intagna på landets säkerhetsavdelningar. Efter beslutet att inleda initiativet har jag och mina medarbetare även gjort en inspektion av säkerhetsenheten i anstalten Hall.

text: 2 Redogörelse för initiativets genomförande

text: Inledningsvis begärde mina medarbetare in och granskade handlingar som har samband med Kriminalvårdens beslut att placera intagna på säkerhetsavdelningarna. Dessa handlingar kan delas upp i två kategorier. Den första kategorin utgörs av samtliga initialbeslut för de intagna som i april 2013 var placerade i någon av landets tre säkerhetsenheter. Totalt är det 39 initialbeslut som har granskats. Den andra kategorin utgörs av handlingar om en intagen som var placerad på säkerhetsavdelning under ett antal år. Handlingarna i det senare fallet omfattar – förutom initialbeslut och verkställighetsplan – Kriminalvårdens omprövningsbeslut och därtill hörande utredningar samt överklaganden av placeringsbeslut och därtill hörande domar från förvaltningsdomstol.

text: Efter det att handlingarna hade granskats upprättades en promemoria med ett antal frågeställningar, se bilaga 1. Till promemorian fogades en bilaga med tio exempel som frågeställningarna anknöt till, se bilaga 2. Kriminalvården förelades att dels yttra sig över frågeställningarna, dels redovisa vissa statistikuppgifter. Kriminalvården, genom generaldirektören AA, kom därefter in med ett remissvar, se bilaga 3.

text: De frågeställningar som Kriminalvården har yttrat sig över kan delas in i följande områden: 1. Kriminalvårdens initialbeslut om placering på säkerhetsavdelning 2. Kriminalvårdens månatliga omprövningsbeslut 3. Kriminalvårdens riksmottagnings utredningar.

text: 3 Kriminalvårdens initialbeslut

text: 3.1 Bakgrund I samband med den granskning som mina medarbetare gjorde kunde de konstatera att Kriminalvårdens initialbeslut uppvisar stora variationer i fråga om omfattning och redovisning av vilka skäl som har bestämt utgången. Det finns exempel på beslut som på ett relativt tydligt sätt utvecklat de omständigheter som legat till grund för beslutet. Vidare finns exempel på beslut som enbart i allmänna ordalag beskriver skälen för placeringen.

text: Av den anledningen tillfrågades Kriminalvården om vilka överväganden som legat bakom utformningen av besluten och varför det exempelvis i besluten – inte hade angetts vilket kriminellt nätverk som en viss intagen hade kontakt med – inte hade angetts på vilket sätt en annan intagen var inblandad i gränsöverskridande brottslighet – inte hade angetts varför en tredje intagen bedömdes ha ett utbrett kriminellt kontaktnät.

text: Vidare tillfrågades Kriminalvården hur de exempel som hade redovisats förhåller sig till kravet på att en myndighet i ett slutligt beslut som går den enskilde emot enligt huvudregeln ska ange de skäl som har bestämt utgången. Därtill tillfrågades Kriminalvården om det finns möjlighet att öka beslutens tydlighet och på så sätt öka de intagnas förståelse för vilka skäl som legat bakom placeringen.

text: Vid granskningen av initialbesluten noterades vidare att sju personer hade omplacerats från normalavdelningar till säkerhetsavdelningar. I besluten hade Kriminalvården angett ”varaktigt hög risk för allvarlig misskötsamhet” som ett av skälen för omplacering. Av den anledningen förelades Kriminalvården att yttra sig över om dessa beslut var förenliga med

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: 3.2 Kriminalvårdens yttrande I denna del har Kriminalvården i sitt remissvar uppgett i huvudsak följande.

text: Uppgifter om tillhörighet till kriminella nätverk skrivs regelmässigt inte ut i besluten. Det finns flera anledningar till detta. Sekretessen enligt

text: 35 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: gäller inte för beslut, vilket innebär att de uppgifter som anges i allmänhet blir offentliga. Undantag från motiveringsplikten kan enligt

text: 20 § förvaltningslagen (1986:223)

text: göras på grund av sekretess- eller integritetsskäl, bl.a. i syfte att skydda en part mot psykiskt lidande eller annars ta hänsyn till personlig eller ekonomisk integritet.

text: Uppgifter om att en intagen tillhör eller har kopplingar till en viss kriminell organisation kan innebära risker för såväl den intagne själv som för ordningen och säkerheten på anstalten. Det kan också ge utrymme för en kriminell organisation att kartlägga individer i rivaliserande organisationer. Ofta framkommer uppgifter av aktuellt slag i riksmottagningens utredning, som den intagne redan tidigare tagit del

text: av. I de fall det framgår av domen att den intagne har tillhörighet till en viss organisation har det i några fall dock också angetts i placeringsbeslutet. När det gäller formuleringar som ”gränsöverskridande brottslighet” och ”utbrett kriminellt nätverk” refererar detta till information som framgår av brottmålsdomen. Kriminalvården ser i och för sig inte att det skulle finnas skäl att mer detaljerat återge vad som framgår av domshandlingarna. Däremot finns det skäl att i beslutstexten vara tydligare med varifrån en uppgift är hämtad, t.ex. från domen eller riksmottagningens utredning.

text: När det gäller hur de beslut som bifogats förhåller sig till motiveringsplikten kan följande konstateras. Den relevanta bestämmelsen är angiven, och i bedömningen har knutits an till de rekvisit som uppställs i den aktuella bestämmelsen. Det finns emellertid brister i besluten när det gäller tydligheten med varifrån en uppgift är hämtad. Man borde även på ett tydligare sätt utveckla på vilket sätt dessa uppgifter har betydelse för bedömningen att ett visst rekvisit är uppfyllt.

text: När det gäller beslutsmotiveringen i fråga om de intagna som omplacerats till säkerhetsavdelningarna och dess förenlighet med

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: kan det konstateras att bestämmelsen ställer upp två alternativa rekvisit för placering på säkerhetsavdelning. Det innebär att det är tillräckligt att ett av rekvisiten är uppfyllt för att bestämmelsen ska vara tillämplig. I exemplet har man, som JO påpekat, i beslutsmotiveringen angett ett skäl som inte är relevant i fråga om placering enligt aktuell bestämmelse. Det är oklart varför denna formulering har använts, och Kriminalvården beklagar detta. Det kan dock noteras att det trots detta ändå framgår av beslutsmotiveringen att åtminstone ett av de alternativa rekvisiten har bedömts vara uppfyllt, varför misstaget egentligen inte har någon betydelse i sak.

text: 3.3 Min bedömning 3.3.1

text: Förvaltningslagens

text: bestämmelse om motiveringsskyldighet Av

text: 20 § förvaltningslagen

text: följer att ett beslut genom vilket en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Skälen får dock utelämnas helt eller delvis (1) om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa om skälen, (2) om beslutet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart, (3) om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet, skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden eller något jämförbart förhållande, (4) om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen, eller (5) om ärendet gäller meddelande av föreskrifter som avses i

text: 8 kap.

text: regeringsformen

text: och det är fråga om prövning i högre instans efter överklagande. Av paragrafens andra stycke följer att om skälen har utelämnats, bör myndigheten på begäran av den som är part om möjligt upplysa honom om dem i efterhand.

text: Omfattningen av en myndighets motiveringsskyldighet behandlades i motiven till motsvarande bestämmelse i den numera upphävda

text: förvaltningslagen (1971:290)

text: enligt följande: I fråga om motiveringskravets innehåll fordras enligt det nu framlagda lagförslaget att myndigheten anger »de skäl som bestämt utgången». Som påpekats av regeringsrättens ledamöter antyder arbetsgruppens lagtext på denna punkt ett längre gående motiveringskrav (»de sakliga och rättsliga bedömningar som väsentligast bestämt utgången»). Med den av mig föreslagna formuleringen avses att markera att

text: förvaltningslagen

text: i princip inte uppställer något krav på att förvaltningsmyndigheternas beslut skall innehålla detaljerade redogörelser för sakförhållandena i ärenden och vidlyftiga resonemang om hur dessa förhållanden bedömts rätteligen av myndigheten. Det är – som arbetsgruppen uttrycker det – »de springande punkterna» som skall komma fram i motiveringen. Motivuttalandena innebär att en förvaltningsmyndighet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär. Samtidigt som det finns en motiveringsskyldighet får den inte föras för långt, och det är exempelvis inte möjligt att begära att en myndighets beslut ska efterlikna domstolars domar.

text: 3.3.2 Utformningen av Kriminalvårdens initialbeslut

text: Det är en mycket ingripande åtgärd att placera en intagen på en säkerhetsavdelning, och jag har förståelse för att de begränsningar som placeringen innebär kan skapa frustration hos de intagna. Jag har även förståelse för de svårigheter som är förknippade med Kriminalvårdens uppdrag att avgöra vilka intagna som ska placeras på en säkerhetsavdelning och hur länge denna placering ska bestå. Det rör sig i regel om svåra avvägningar mellan innehållet i

text: fängelselagens

text: bestämmelser om proportionalitet och Kriminalvårdens uppdrag att förhindra intagna från att fortsätta begå allvarlig brottslighet under sin vistelse i anstalt.

text: Som framgått av det jag har redovisat ovan är inte avsikten med en myndighets motiveringsplikt att besluten ska efterlikna domstolars domar. Även om ett förvaltningsbeslut som regel kan utformas mer kortfattat och kärnfullt än exempelvis en brottmålsdom måste vid utformningen stor hänsyn tas till vad för typ av beslut det är fråga om. Den ingripande åtgärd som det innebär att placera en intagen på en säkerhetsavdelning gör att kraven på Kriminalvårdens motiveringsskyldighet i

text: Se

text: prop. 1971:30 s. 493

text: . Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 237. Se exempelvis

text: 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen

text: där det framgår att verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av

text: 1 kap. 6 § andra stycket i samma lag

text: framgår att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: dessa fall kan ställas betydligt högre än beträffande många andra beslut som myndigheten fattar. Det förhållandet att Kriminalvården har valt att ha relativt kortfattade beslutsmotiveringar i de månatliga omprövningsbesluten bidrar även det till att höga krav måste ställas på initialbeslutens utformning.

text: I samtal som jag och mina medarbetare har haft med intagna på landets säkerhetsavdelningar har de intagna vid ett flertal tillfällen uppgett att de inte förstår varför de har placerats på säkerhetsavdelning. Denna oförståelse inför Kriminalvårdens beslut gör att det bland de intagna finns en uppfattning om att myndigheten hemlighåller de egentliga skälen för placeringen eller att myndigheten har lagt oriktiga uppgifter till grund för besluten. Dessa uppfattningar bidrar till att skapa en känsla av utsatthet hos de intagna. Kriminalvården bör ta detta på allvar och sträva efter att i möjligaste mån på ett klart och tydligt sätt redovisa varifrån olika uppgifter har hämtats och vilken betydelse uppgifterna har haft för myndighetens beslut. Enligt min mening är detta nödvändigt för att skapa ett mer transparent system som är begripligt för den intagne.

text: Även om man knappast kan räkna med att samtliga intagna kommer att acceptera placeringsbesluten är den intagnes förståelse för vilka skäl som legat bakom beslutet viktig. Utan en sådan förståelse kan det bli svårt att genomföra det förändringsarbete som i de flesta fall är nödvändigt för att den intagne ska kunna påverka placeringen. Utan förändringsarbete riskerar en placering på en säkerhetsavdelning bara att bli en förvaring.

text: Det förhållandet att placeringen av intagna på säkerhetsavdelning är mycket ingripande gör att särskilt höga krav måste ställas på Kriminalvårdens handläggning. Av den anledningen är det något förvånande att myndigheten i ett antal fall som skäl för placeringen har angett omständigheter som inte omfattas av

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: . I dessa fall har som skäl för placeringen bl.a. angetts att det finns en varaktigt hög risk för fortsatt misskötsamhet. Som Kriminalvården har påpekat har emellertid som skäl för placeringen även åberopats en omständighet som omfattas av bestämmelsen. Misstaget har alltså enligt Kriminalvården inte haft någon betydelse i sak. Jag avhåller mig från att uttala mig i sakfrågor. Emellertid vill jag framhålla att även om felaktigheten inte har haft någon betydelse för placeringen är det mycket olämpligt att Kriminalvården har åberopat en felaktig grund för att vidta en så ingripande åtgärd.

text: Jfr uttalande av Hellners m.fl. i

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer s. 237, där det anges att medan en beslutsmotivering i okomplicerade ärenden kan lämnas i några korta meningar kan den i invecklade fall behöva göras mer utförlig.

text: 4 Kriminalvårdens omprövningsbeslut

text: 4.1 Bakgrund Inför de månatliga omprövningsbesluten lämnar säkerhetsenheterna ett yttrande till Kriminalvårdens huvudkontor. De yttranden som begärdes in och granskades av mina medarbetare var formulerade på ungefär samma sätt och kan illustreras med följande exempel:

text: Han uppvisar god skötsamhet. Emellertid har det inte tillkommit nya, relevanta omständigheter sedan det senast föregående omprövningsbeslutet gällande placering i säkerhetsavdelning enligt 2 Kap § 4

text: fängelselagen (2010:610)

text: . Vidare noterades att Kriminalvården hade utformat sina omprövningsbeslut på ett i stort sett likartat sätt, och regelmässigt hade besluten följande motivering: Vid en förnyad prövning av ärendet finner Kriminalvården, huvudkontoret, att [BB, JO:s anmärkning] alltjämt ska vara placerad på säkerhetsavdelning. Beslutet ändras inte. Vad [BB, JO:s anmärkning] anfört föranleder ingen annan bedömning. Med anledning av vad som framkommit vid granskningen förelades Kriminalvården att närmare redogöra för rutinerna vid handläggningen av omprövningsärendena. Av yttrandet skulle framgå bl.a. vad som enligt Kriminalvården utgör ”relevanta omständigheter”, vilken information som säkerhetsenheternas yttrande bygger på och om personalen informeras om de förhållanden som legat till grund för placeringen av en intagen på en säkerhetsavdelning. 4.2 Kriminalvårdens yttrande I denna del har Kriminalvården i sitt remissvar uppgett i huvudsak följande.

text: 4.2.1 Rutinerna för omprövning

text: Inför omprövningar av placeringar på säkerhetsavdelning bereder anstalten ett underlag som är baserat på det initiala placeringsbeslutet. De tre olika anstalterna har i stort sett samma rutiner för upprättande av säkerhetsenheternas yttranden inför den månatliga omprövningen. Den intagne får ta del av yttrandet innan det skickas till huvudkontoret och har då möjlighet att yttra sig till enheten och/eller huvudkontoret. Anstalten Hall har för sin del uppgett att man uppmanar den intagne att skicka med ett eget yttrande om det finns invändningar mot vad som skrivits i anstaltens yttrande. Att så sker är dock enligt samtliga anstalter ovanligt.

text: I sammanhanget ska också nämnas att det regelbundet genomförs kollegier där den intagne och bl.a. klienthandläggaren på säkerhetsavdelningen deltar. I samband med detta diskuteras verkställighetsplaneringen. Säkerhetsenheten på huvudkontoret genomför också regelbundet möten med intagna, omkring två–fyra gånger per år, då placeringen på säkerhetsavdelningen och andra frågor som rör den intagne diskuteras. Vid dessa möten deltar även personal från den berörda säkerhetsavdelningen. De intagna har också möjligheter att per brev och även per telefon ha en dialog med beslutsfattaren om sin placering.

text: 4.2.2 Utformningen av säkerhetsenheternas yttranden

text: De omständigheter som är relevanta i en enskild intagens fall är de som motiverade den initiala placeringen. Dessa finns angivna i initialbeslutet och hänvisas till i omprövningsbesluten. Dessutom bör i säkerhetsenhetens yttrande redovisas sådana ändrade förhållanden som skulle kunna tyda på att det inte längre finns skäl för placering enligt

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: . De bör i så fall på något sätt vara mätbara eller väl dokumenterade, t.ex. deltagande i sysselsättning, programverksamhet och/eller aktivt ställningstagande mot kriminalitet.

text: Säkerhetsenheternas yttranden bygger på information om den intagne som framkommit i samband med att initialbeslutet fattades, utfall av tidigare verkställigheter, eventuell misskötsamhet, deltagande i programverksamhet, information från säkerhetsorganisationen liksom information från den personal som har daglig kontakt med den intagne. Avdelningspersonalen tillfrågas inte särskilt inför att yttrandet upprättas. Däremot kan det löpande komma information från avdelningspersonal om de intagnas förhållanden, som kan beaktas i yttrandet. Sådan information kan exempelvis avse uppgifter som har kommit fram vid samtal eller genom personalens iakttagelser. En bedömning av informationens relevans och karaktär görs sedan av ansvarig kriminalvårdsinspektör.

text: 4.2.3 Kriminalvårdspersonalens kunskap om skälen för placering När en ny intagen är på väg till någon av säkerhetsavdelningarna informeras personalen om dennes bakgrund. Skälen till placeringen redovisas och finns också tillgänglig i de klientadministrativa systemen. Personalen har även tillgång till de domar, utredningar och beslut som ligger till grund för placeringen, och förväntas också själva sätta sig in i underlaget. All personal som arbetar på säkerhetsavdelningarna har genomgått en särskild utbildning (Bas-Säk) innan tjänstgöring påbörjas. En del av utbildningen berör just skäl för placering på säkerhetsavdelning.

text: Det kan också nämnas att de olika säkerhetsavdelningarna, placeringsgruppen och säkerhetsenheten på huvudkontoret skickar månadsrapporter till varandra där de redogör för läget när det gäller samtliga intagna på de olika säkerhetsavdelningarna och för hur deras verkställighet fortskrider. Fokus i dessa rapporter ligger på upprätthållande av ordningen och säkerheten. I dagsläget pågår också ett förändringsarbete där ansvariga kriminalvårdsinspektörer vid de olika säkerhetsavdelningarna och huvudkontoret samverkar för att skapa bättre rutiner och förutsättningar för klienter som är placerade på säkerhetsavdelningarna.

text: 4.2.4 Utformningen av omprövningsbesluten

text: När det gäller hur omprövningsbesluten förhåller sig till motiveringsplikten enligt

text: 20 § förvaltningslagen

text: kan följande konstateras. Omprövningsbesluten rörande fortsatt placering på säkerhetsavdelning är mycket kortfattade. Grunden för placeringen bygger dock i de flesta fall på statiska faktorer som omfattande brottshistorik och kopplingar till grov organiserad brottslighet, vilka har redovisats redan i initialbeslutet. Placeringen förutsätter också i de allra flesta fall att det finns en varaktig risk för rymning eller fritagning. För att en förändring hos den intagne ska

text: kunna motivera en utskrivning från säkerhetsavdelningen krävs därför normalt att förändringen kan påvisas över en längre tid. Med hänsyn till detta är det också Kriminalvårdens uppfattning att en månatlig omprövning av placeringen kan tyckas motsägelsefull. Detta har också framförts i kontakter med Justitiedepartementet i samband med införandet av ny häktes- och fängelselagstiftning.

text: Den kontinuerliga omprövningen enligt

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: ska baseras på omständigheterna vid tidpunkten för omprövningen och syfta till att avgöra om det fortfarande finns skäl att hålla kvar den intagne på säkerhetsavdelningen. Mot bakgrund av vad som framförs ovan om grunderna för den initiala placeringen bör man emellertid enligt Kriminalvårdens mening kunna ta ledning av vad som anges i kommentaren till

text: förvaltningslagen

text: om motiveringskravet när en myndighet omprövar sina egna beslut. Finns det en tillfredsställande motivering i ursprungsbeslutet, kan myndigheten i sitt nya beslut inrikta sig på det som kommit fram i samband med omprövningen. Även med detta sagt är det enligt Kriminalvårdens uppfattning tveksamt om beslutsmotiveringen i omprövningsbesluten i de exempel som bifogats kan anses uppfylla motiveringsplikten i

text: 20 § förvaltningslagen

text: . Man kan kräva att det åtminstone i kortare drag redogörs för varför beslutsfattaren anser att kriterierna för placering fortfarande är uppfyllda. Samtidigt kan det också konstateras att ett flertal beslut har prövats av förvaltningsdomstol som i samtliga fall utom ett avslagit överklagandena.

text: 4.3 Min bedömning 4.3.1 Kravet på varaktighet i förhållande till omprövningsfrekvensen Inledningsvis vill jag framhålla att jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det finns en motsägelse i innehållet i

text: 2 kap. 4 § första stycket 1 fängelselagen

text: och innehållet i paragrafens andra stycke. För att en intagen ska kunna placeras på en säkerhetsavdelning med stöd av den nämnda bestämmelsen krävs att förhållandena som leder fram till placeringen är varaktiga. Trots kravet på varaktighet är Kriminalvården skyldig att redan en månad efter initialbeslutet göra en omprövning. Det säger sig självt att denna första omprövning och flera av de därpå följande omprövningarna knappast kan leda till att Kriminalvården kommer fram till att det har skett någon förändring i de varaktiga riskerna.

text: För egen del anser jag att en lämpligare ordning i dessa fall skulle vara att den första obligatoriska prövningen sker först ett halvår efter att den intagne placerats på säkerhetsavdelning. Därefter skulle frekvensen av de obligatoriska prövningarna kunna öka i takt med den tid som förflyter och tyngden av de förhållanden som legat till grund för initialbeslutet kan förväntas avta. På så sätt skulle enligt min mening ett system uppnås som är mer förenligt med de rekvisit som anges i

text: Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 242.

text: 4.3.2 Utformningen av Kriminalvårdens omprövningsbeslut

text: Oavsett vad man tycker om den nuvarande regleringen är Kriminalvården skyldig att varje månad pröva om det även fortsatt finns skäl att hålla den intagne placerad på säkerhetsavdelning. Med hänsyn till att det som regel är varaktiga förhållanden som har lett fram till placeringen har jag förståelse för att det åtminstone i de första omprövningsbesluten sällan finns några nya omständigheter eller bedömningar att redovisa i förhållande till initialbeslutet. Det viktiga är att denna inledande period inte blir alltför lång och att Kriminalvården inte i det närmaste slentrianmässigt använder sig av samma beslutsformulering månad efter månad. Jag tycker mig ha sett sådana tendenser, och det riskerar att urholka systemets trovärdighet.

text: Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att det vid bedömningen av vilka krav som bör ställas på myndighetens motiveringsskyldighet måste tas hänsyn till att det är fråga om en omprövning av ett tidigare beslut. Som Kriminalvården har påpekat bör myndigheten – om initialbesluten har en tillfredsställande motivering – i omprövningsbesluten kunna inrikta sig på de förhållanden som har inträffat efter placeringen på säkerhetsavdelning. En sådan ordning får emellertid inte leda till att Kriminalvården regelmässigt i sin prövning enbart konstaterar att det inte har framkommit några nya förhållanden som påverkar den tidigare bedömningen.

text: Min företrädare, dåvarande chefsJO Cecilia Nordenfelt, har i ett tidigare ärende understrukit vikten av att Kriminalvården åtminstone i mer allmänna ordalag så långt det är möjligt redogör för skälen till att placeringen på säkerhetsavdelningen består. Jag delar denna uppfattning, och i detta ligger enligt min mening också att Kriminalvården i sina omprövningsbeslut måste redovisa omständigheter som har tillkommit efter initialbesluten. Det kan exempelvis röra sig om den tid som en intagen har tillbringat på säkerhetsavdelningen och uppgifter om skötsamhet eller deltagande i programverksamhet. Vidare måste Kriminalvården analysera betydelsen av de tillkommande faktorerna och varför de – om myndigheten inte väljer att ändra beslutet – inte är tillräckliga för att påverka initialbeslutet. Enligt min mening måste omprövningsbesluten till en inte obetydlig del ses som en utvärdering av den intagnes vistelse på säkerhetsavdelningen, med hjälp av vilka den intagne ska kunna förstå vilka åtgärder denne kan vidta för att påverka sin situation.

text: 5 Riksmottagningens utredningar

text: 5.1 Bakgrund I samband med granskningen av de initialbeslut som begärts in kunde mina medarbetare konstatera att Kriminalvården regelmässigt hämtar uppgifter från de utredningar som Kriminalvårdens riksmottagning har utfört. Riksmottagningen har till uppgift att bl.a. göra utredningar om intagna som har dömts till långa fängelse-

text: Se JO:s beslut den 25 oktober 2011 i dnr 1468-2011.

text: straff. Utredningen avseende en intagen granskades, och i den noterades att riksmottagningen hade hämtat in uppgifter från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation. Av den anledningen förelades Kriminalvården att yttra sig över följande frågor: – Hur ser riksmottagningens rutiner ut för inhämtande av upplysningar från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation? – Dokumenteras de inhämtade uppgifterna på annat sätt än i utredningen, exempelvis i de intagnas journaler? – Kommuniceras de uppgifter som hämtas in med de intagna?

text: 5.2 Kriminalvårdens yttrande I denna del har Kriminalvården i sitt remissvar uppgett i huvudsak följande.

text: Riksmottagningens utredare lämnar förslag till huvudkontoret om de särskilda villkor som ska gälla för den intagne samt om anstaltsplacering. Inför utredningen tar utredaren kontakt med säkerhetsorganisationen för att höra efter om det finns ytterligare relevant information som kan ha betydelse för riskbedömningen, utöver vad som framgår av domshandlingar, klientadministrativa system (KLAS/KVR) och övrigt aktmaterial. Om säkerhetsorganisationen har tillgång till sådan information kan den lämnas muntligt, om den efter prövning bedöms kunna lämnas ut. Utredaren uppmanas också att försöka få informationen bekräftad genom andra källor, exempelvis genom att begära in information från polisen. Den information som utredaren får från säkerhetsorganisationen dokumenteras inte på annat sätt. Uppgifterna finns dokumenterade hos säkerhetsorganisationen.

text: I riksmottagningens utredning ingår att utredaren håller en intervju med den intagne. Under intervjun presenteras inhämtade uppgifter för den intagne, och utredaren efterfrågar den intagnes inställning till det som har framkommit. Eventuella invändningar från den intagne noteras i utredningen. När utredningen är färdigställd får den intagne del av denna och har möjlighet att inkomma med skriftliga synpunkter, vilka bifogas utredningen. Därefter hålls ett kollegium med representanter från huvudkontoret. Vid kollegiet har den intagne en ytterligare möjlighet att bemöta och invända mot uppgifter som har framkommit i utredningen.

text: Av 2 kap. 4 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse följer att en intagen som avtjänar fängelse i lägst fyra år och som vistas i häkte när domen blir verkställbar ska placeras i riksmottagningen för utredning inför beslut om särskilda villkor, om det inte finns särskilda skäl mot det. För kvinnor gäller att de som avtjänar fängelse i lägst två år och som vistas i häktet när domen blir verkställbar ska placeras i riksmottagningen för utredning inför upprättandet av en verkställighetsplan, om det inte finns särskilda skäl mot det (se 5 § samma kapitel).

text: 5.3 Min bedömning Inledningsvis vill jag framhålla att det av

text: 15 § förvaltningslagen

text: följer att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Syftet med bestämmelsen är att trygga en parts möjlighet att få del av uppgifter enligt

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: . Dokumentationsplikten fyller även en viktig funktion i möjliggörandet för överordnade instanser att kunna bilda sig en självständig uppfattning om beslutsunderlaget. Därtill gör en korrekt dokumentation det möjligt att i efterhand kontrollera vad som har hänt i ett ärende, exempelvis vid JO:s granskning.

text: Det framgår av utredningen att uppgifter från Kriminalvårdens säkerhetsorganisation via riksmottagningens utredningar finner sin väg till besluten om placering av intagna på säkerhetsavdelningarna. Uppgifterna har betydelse för placeringen av intagna, och av den anledningen är det viktigt att riksmottagningen hanterar dessa uppgifter på ett sådant sätt att det möjliggör dels för den intagne att bemöta dem, dels för andra myndigheter att kontrollera och utvärdera dem (exempelvis vid ett överklagande).

text: Det skulle i och för sig kunna hävdas att det inte finns någon dokumentationsplikt för riksmottagningen, eftersom uppgifterna har hämtats från en annan del av Kriminalvårdens organisation. Denna tanke bygger på att enskilda kan få del av uppgifterna eftersom de redan finns hos myndigheten. Enligt min mening är detta förhållande inte tillräckligt för att riksmottagningen ska kunna avstå från att dokumentera uppgifterna. De uppgifter som hämtas in från säkerhetsorganisationen är nya i riksmottagningens utredning, och det talar med styrka för att de ska dokumenteras. I sammanhanget bör det även noteras att det inte framgår från vem inom säkerhetsorganisationen som uppgifterna har hämtats in eller hur uppgifterna har dokumenterats där. Det kan innebära vissa svårigheter för såväl den enskilde som andra myndigheter att kontrollera uppgifterna och skaffa sig en självständig bild av det material som legat till grund för beslutet. Av den anledningen anser jag att uppgifterna måste dokumenteras av riksmottagningen.

text: I det exempel som Kriminalvården hade att yttra sig över redovisade riksmottagningen kontakten med säkerhetsorganisationen enbart i utredningarna, där det angavs följande: ”Vid kontakt med Kriminalvårdens säkerhetsorganisation lämnas information att [BB, JO:s anmärkning] har omfattande kontakt med multikriminella individer som är associerade till grov organiserad brottslighet.” Enligt min bedömning ska anteckningsskyldigheten fullgöras omgående, och det är inte till-

text: Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 176. Jfr uttalande i

text: prop. 1985/86:80 s. 66

text: där det anges att uppgifter som redan framgår av handlingarna inte behöver antecknas på nytt.

text: räckligt att uppgifterna enbart tas in i riksmottagningens utredning. I fråga om anteckningarnas utformning är det viktigt att de inte blir så knapphändiga att det inte kan användas som bevis om vad som har förekommit. Vidare måste det av tjänsteanteckningen framgå vem som uppgifterna har hämtats in från, och slutligen måste den dateras.

text: Riksmottagningens sätt att dokumentera uppgifterna i det ovannämnda exemplet gör det svårt för den intagne att bemöta uppgifterna. Det framgår exempelvis inte vad de omfattande kontakterna med multikriminella individer består i. Inte heller framgår det på vilket sätt dessa individer är associerade med grov organiserad brottslighet eller varifrån Kriminalvårdens säkerhetsorganisation har fått uppgifterna. Denna brist på substans gör det svårt för den intagne att bemöta uppgifterna. Därtill innebär bristen på substans en uppenbar svårighet för högre instans att vid en överprövning av beslutet värdera uppgifterna som har hämtats in.

text: I sammanhanget bör det framhållas att om det vid kontakten med säkerhetsorganisationen kommer fram känsliga uppgifter finns det en möjlighet att sekretessbelägga dessa uppgifter i förhållande till den intagne. Även om det krävs ”synnerlig vikt” för att Kriminalvården ska kunna neka en intagen att ta del av uppgifterna kan det exempelvis finnas utrymme för att göra det för att skydda en uppgiftslämnares identitet. Det viktiga är att den typen av överväganden inte leder fram till att tjänsteanteckningen utformas på ett intetsägande sätt och därmed påverkar den överprövande myndighetens möjlighet att göra en självständig värdering. Jag utgår från att Kriminalvården ser över rutinerna i denna del och ser till så att

text: förvaltningslagens

text: rättssäkerhetskrav uppfylls.

text: Se JO 1993/94 s. 402. Se Hellners m.fl.,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 3 uppl., 2010, s. 180. JO 1998/99 s. 214. Se

text: 10 kap. 3 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . Av bestämmelsen följer bl.a. att en part kan nekas rätten till insyn i ett ärendes handläggning (s.k. partsinsyn) om det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att en sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. Om en uppgift inte lämnas ut ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: 6 Övriga frågor

text: 6.1 En ny struktur för omprövningsbesluten

text: 6.1.1 Kriminalvårdens yttrande

text: I sitt remissvar har Kriminalvården uppgett att myndigheten för närvarande utreder förutsättningarna för en ny struktur för omprövningsbesluten. I denna del har Kriminalvården uppgett i huvudsak följande.

text: Översynen har inletts eftersom det har framkommit att flera intagna har gett uttryck för att de inte har förstått skälen till sin placering. Hela hanteringen är nu föremål för en översyn, och ett förslag på rutin för kontinuerliga riskbedömningar är ute på remiss. Utgångspunkten är att det vid minst två tillfällen per år ska utföras en fördjupad riskanalys för varje intagen för att på så sätt förtydliga grunderna för placeringen. Det är dock viktigt att vara medveten om att i många fall med intagna som är placerade på säkerhetsavdelningar kommer risken för bl.a. rymning och fritagning att vara hög under mycket lång tid. Bilden kommer att vara statisk i flera fall, och mycket lite kommer att hända som påverkar själva beslutsformuleringarna.

text: I samband med att den nya processen börjar tillämpas och en mer kontinuerlig och aktiv riskbedömning görs, ska man även ta fram tidslinjer för intagna på säkerhetsavdelningar. Med tidslinjer avses att det tydligare än förut ska framgå hur lång tid en intagen kan räkna med att få vara placerad på säkerhetsavdelning och när en eventuell flytt kan komma att ske till en normalavdelning i säkerhetsklass 1. Avsikten är att skapa en mer flexibel tillämpning av placeringar där en intagen kan komma att vistas kortare tid av sin verkställighet på en säkerhetsavdelning, under förutsättning att den aktiva riskbedömningen möjliggör en utskrivning. Flexibiliteten förutsätter dock även det omvända, där en likaså aktiv riskbedömning kan medföra ett beslut om att en intagen återigen ska placeras på en säkerhetsavdelning.

text: 6.1.2 Min bedömning

text: Som jag har nämnt inledningsvis var skälet till det här initiativet att det hade blivit uppenbart för mig att flera intagna på landets säkerhetsavdelningar anser att de inte har fått reda på de verkliga skälen till sin placering. Bland de intagna finns det även en uppfattning att de inte kan påverka sin situation när de väl har placerats på säkerhetsavdelningen och att placeringen kommer att fortgå tills det bara återstår en kort tid till villkorlig frigivning. Många intagna har beskrivit att de upplever sin situation som hopplös. Min ambition med det här initiativet har varit att det ska kunna bidra till att göra processen kring placeringen på en säkerhetsavdelning mer begriplig för de intagna och på så sätt försöka minska känslan av hopplöshet.

text: Mot den bakgrunden ser jag det som positivt att Kriminalvården har vidtagit åtgärder för att skapa ett mer flexibelt system för placeringen på säkerhetsavdelningar. Det kommer självfallet även fortsättningsvis att finnas intagna som är missnöjda med sin placering på sådana avdelningar. Ambitionen från Kriminalvårdens sida måste emellertid vara att även den missnöjde ska få klart för sig varför denne har placerats på en säkerhetsavdelning. Vidare måste Kriminalvården göra det tydligt

text: vilka åtgärder den intagne som vill uppnå förändring kan vidta för att påverka sin situation.

text: 6.2 Uppföljning m.m. Kriminalvården genomför för närvarande en omorganisation som kommer att ha betydelse för placeringen av intagna på säkerhetsavdelningar. Av den anledningen har jag för avsikt att om cirka ett år göra en uppföljning av frågan om Kriminalvårdens handläggning av ärenden om placering av intagna på sådana avdelningar. Eftersom det har framkommit synpunkter på utformningen av

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: , översänder jag en kopia av detta beslut för kännedom till Justitiedepartementet och riksdagens justitieutskott.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslut

title: Allmän försäkringskassas rutiner för utsändande av underrättelser om beslut

text: JO Pennlöv meddelade den 8 december 1999 ett beslut med följande innehåll.

text: Bakgrund

text: I ett beslut den 22 mars 1999 (JO:s dnr 2092-1997) gällande Blekinge läns allmänna försäkringskassas handläggning av ett ärende om sjukbidrag och livränta behandlade jag bl.a. kassans dröjsmål med utsändande av underrättelse om socialförsäkringsnämndens beslut. Jag hänvisade till ett tidigare beslut (JO:s ämbetsberättelse 1998/1999 s. 377) samt till Riksförsäkringsverkets rekommendationer att försäkringskassans beslut bör expedieras omgående efter det att socialförsäkringsnämndens protokoll justerats (Allmänna råd 1998:11). Jag angav att jag senast den 1 juni 1999 emotsåg besked från kassan vilka åtgärder den vidtagit för att ändra sina rutiner i detta avseende.

text: Försäkringskassan yttrade sig i en skrivelse som kom in till JO den 1 juni 1999. I skrivelsen hänvisade kassan bl.a. till Riksförsäkringsverkets meddelanden i juni och augusti 1997 angående beslutsmodell och nytt avsnitt till Allmänt råd 1992:4.

text: Försäkringskassan redogjorde därefter för sina rutiner vad gäller utsändande av beslutsunderrättelser efter socialförsäkringsnämndens sammanträde. Därav framgick att om beräkningen av förmånen blev klar inom 14 dagar från sammanträdet skickades bägge besluten. Om uträkningen dröjde skickades bara underrättelse om nämndens beslut. Försäkringskassan uppgav att dessa rutiner hade sin utgångspunkt i nämnda föreskrifter från Riksförsäkringsverket.

text: Mot bakgrund av vad jag tidigare uttalat samt Riksförsäkringsverkets rekommendationer beslutade jag den 14 juni 1999 att i ett initiativärende ytterligare utreda försäkringskassans rutiner i detta hänseende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till försäkringskassan för yttrande enligt en promemoria som i huvudsak innehöll det som angetts under föregående rubrik. I sitt svar anförde försäkringskassan genom direktören AA följande.

text: Enligt Allmänna råd 1998:11 rekommenderar RFV att beslut expedieras omgående efter det att socialförsäkringsnämndens protokoll är justerat. Som minimikrav uttrycker JO följande: – – – att samtliga åtgärder i ett ärende har vidtagits senast vid justering av socialförsäkringsnämndens protokoll. Exempel på åtgärder som kan göras innan ärendet prövas i nämnden är formell granskning, t.ex. att ansökan har undertecknats av behörig person, tjänstemannaprövning av allmänna förutsättningar för rätt till sådan förmån samt, i så stor utsträckning som möjligt, uträkning av förmånens storlek eventuellt efter samordning med andra förmåner.

text: Blekingekassans rutiner

text: Kassans handläggningstider för ärenden vilka beslutas av socialförsäkringsnämnderna har under senare år varit föremål för diskussion och översyn. Bl.a. handläggs numera vissa ärendeslag av specialister vilka tar ansvar för samtliga arbetsmoment i handläggningen. Samtidigt har effektivare rutiner utvecklats vilket dock ej avspeglar sig i utvecklingen av våra handläggningstider. Anledningen är att vi p.g.a. en minskad anslagsnivå tvingats till att tilldela verksamheten en lägre resursnivå. I samband med att JO gjort ovannämnda uttalande påbörjades en diskussion kring rutiner i samband med utfärdande av underrättelse om socialförsäkringsnämndens beslut. Vid uppföljning konstaterades att rekommendationen ej fått fullt genomslag i organisationen. Samtidigt fördes en diskussion kring kassans framtida organisation vilken resulterat i att vi fr.o.m. april 1999 lämnat lokalkontorsindelningen till förmån för en verksamhetsindelad organisation. Numera finns en verksamhetschef för de ärendeslag som beslutas av socialförsäkringsnämnderna med ansvar för verksamheten i hela Blekinge. Härigenom har möjligheterna förbättrats för bl.a. genomslag av pågående utvecklingsarbete. Samtidigt förändrades socialförsäkringsnämndsorganisationen och rutinerna. Antal nämnder har minskat från tre till två. Varje nämnd sammanträder varannan vecka, udda resp. jämn, och beslutsområdet är hela länet för båda nämnderna. Detta innebär att den försäkrade kan få sitt ärende prövat snabbare än tidigare. Tidigare hade kassan tre geografiskt uppdelade nämnder med möte var fjortonde dag. Idag kommer den försäkrades ärende till nästa veckosammanträde. Handläggningstiden kommer härigenom att minska samt likformigheten i besluten att öka. Ett nämndärende startar hos en utredare med ansvar för handikappförmåner, sjukbidrag/förtidspension eller arbetsskador. Utredaren gör den formella prövningen, dvs. granskar att ansökan har undertecknats av en behörig person, tjänstemannaprövning av allmänna förutsättningar för rätt till en sådan förmån. Vidare görs utredning med den försäkrade, arbetsgivare, behandlande läkare, försäkringsläkare samt beträffande utlandstjänstgöring och bosättning. Härefter skriver utredaren en promemoria med förslag till beslut. Denna granskas av föredragande, vilken utför kvalitetssäkring före beslut, enligt

text: RFFS 1998:39

text: . Ärendet lämnas sedan åter till handläggaren för åtgärd, såsom kommunicering, eller direkt till SFN-kansliet, vilket ombesörjer SFN-administrationen med bl.a. kopiering samt utskick till SFNledamöterna. Vad gäller beräkningsdelarna i SFN-ärenden så sköter utredare av handikappförmåner detta på samtliga kontor i länet sedan början av 1999. Således skrivs promemoria och beslut, inkluderande uträkning av förmånen, av en och samma person, vilket innebär att båda besluten expedieras samtidigt till den försäkrade. Detta görs med förtur så snart protokollet justerats och beslut noterats på original- PM. Förtidspension/sjukbidrag räknas av pensionshandläggare efter SFN- sammanträdet. För ärenden där försäkringskassan initierar prövning av pension, 16 kap 1 § 2 st. lagen om allmän försäkring, ansvarar utredarna fullt ut, inkl. beräkningsdelen. Svårare beräkningsärenden lämnas till pensionshandläggarna och likaså samordning av EU-ärenden/konventionsärenden. Dessa ansvarar också för uträkning av arbetsskadelivräntor.

text: Försäkringskassan i Blekinge genomför f n utvecklingsaktiviteter för att beräkna ersättningens storlek före SFN-beslut. Nuvarande handläggarstöd medför dock att det inte alltid är rationellt att göra nämnda beräkning före beslut i socialförsäkringsnämnden. När RFV, vilka äger socialförsäkringsadministrationens datasystem, har utvecklat tekniken, kommer de administrativa handläggningstiderna att förkortas betydligt till fromma för de försäkrade. Vidare pågår också försök med att förkorta den administrativa tiden som bl.a. innebär att SFN-ordförande ska justera protokollet på sammanträdesdagen eller senast dagen efter. Försäkringskassan i Blekinge har som mål att handlägga ärenden vilka beslutas av socialförsäkringsnämnderna inom 180 dagar. F n lever vi inte upp till detta mål. Vår bedömning är dock att effekterna av ovan redovisade utvecklingsaktiviteter resulterar i att vi når denna målsättning vid utgången av 1999.

text: Bedömning

text: Riksförsäkringsverket rekommenderar i Allmänna råd 1998:11 att de åtgärder som ingår i ett ärende i största möjliga utsträckning bör vidtas innan ärendet prövas i socialförsäkringsnämnd, så att kassans beslut kan expedieras omgående efter det att nämndens protokoll är justerat. I det allmänna rådet ges också exempel på olika åtgärder som kan vidtas för att förbereda ärendet. Av försäkringskassans remissvar framgår att kassan, i ärenden som gäller förtidspension/sjukbidrag, inte beräknar förmånens storlek i förväg. Försäkringskassan har dock uppgett att den arbetar med att genomföra åtgärder för att kunna göra detta innan socialförsäkringsnämndens sammanträde. Kassan har som sin uppfattning anfört i remissvaret att det inte alltid är rationellt att göra beräkningen före nämndens beslut. Jag vill framhålla för kassan att anledningen till att beräkningen bör göras före socialförsäkringsnämndens sammanträde är att nämndens beslut och tjänstemannens beslut skall kunna expedieras samtidigt och omgående efter det att nämndens protokoll är justerat. Bakgrunden till detta är att protokollet blir allmän handling när det justerats och att – enligt min uppfattning – nämndens gynnande beslut därigenom blir orubbligt. Det är således inte rationaliseringsskäl som ligger bakom min uppfattning i denna fråga. Jag har också i flera tidigare beslut understrukit vikten av att försäkringskassan expedierar beslutet omgående efter det att nämndens protokoll är justerat. Jag har därvid bl.a. särskilt betonat att socialförsäkringen är statligt finansierad och bör tillämpas på ett likformigt och rättvist sätt över landet samt att det är helt oacceptabelt att en försäkringskassa systematiskt handlägger ärenden på ett sätt som strider mot Riksförsäkringsverkets rekommendationer (JO:s ämbetsberättelse 1998/99 s. 366, särskilt s. 375 f.; se även mitt beslut i samma ämbetsberättelse s. 377).

text: Jag vill utrycka min förvåning över att försäkringskassan i Blekinge län – mot bakgrund av Riksförsäkringsverkets otvetydiga rekommendationer i frågan – inte på ett mer aktivt sätt har försökt att få till stånd en ändring av rutinerna härvidlag. Jag förutsätter att kassan mot bakgrund av det jag nu uttalat skyndsamt vidtar de åtgärder som återstår för att handläggningen skall överensstämma med nämnda rekommendationer.

text: Jag skickar en kopia av detta beslut till Riksförsäkringsverket för de uppföljningsåtgärder som verket i sin egenskap av tillsynsmyndighet över kassorna har att vidta. Jag skickar kopior även till riksdagens socialförsäkringsutskott och till Regeringskansliet (Socialdepartementet) för kännedom.