avgjordAv: Mats Melin

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Skåne med anledning av användandet av en digital fotobank med bilder av ungdomar

text: Initiativet

text: I januari 2003 förekom uppgifter i medierna om att Polismyndigheten i Skåne hade byggt upp en fotobank med bilder av ungdomar. Enligt uppgift fotograferades ungdomsgäng ute på stan. Bilderna användes sedan för fotokonfrontation i brottsutredningar. Ett syfte med fotobanken var att den skulle användas i kampen mot ungdomsrånen i Malmö. Det förekom också uppgifter om att det var en tveksam arbetsmetod och fotobankens laglighet ifrågasattes.

text: Med anledning av vad som kommit fram beslutade dåvarande chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Det kom senare till JO:s kännedom att chefsåklagaren AA, Åklagarmyndigheten i Malmö, den 31 januari 2003 hade inlett förundersökning om tjänstefel med anledning av den upprättade fotobanken. Mot denna bakgrund beslutades att utredningen i JO:s ärende skulle avvakta resultatet av förundersökningen.

text: Den 7 november 2003 beslutade AA att lägga ned förundersökningen eftersom det inte kunde antas att någon viss person hade begått en straffbar gärning (C00-4-64-03).

text: Handlingarna i förundersökningen granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Insamlandet av bilder synes ha pågått sedan mitten av 1990-talet. Fotobanken har bestått av spaningsfotografier på ungdomsgäng, fotografier tagna i pågående ärenden och bilder från skolkataloger. Från början sammanställde man särskilda fotokonfrontationspärmar. Sedan började man scanna in bilderna och överförde dem till ett gemensamt dataregister där fotografierna systematiserades och lagrades digitalt; bilderna lagrades inte på någon hårddisk utan på cd-romskivor. Syftet med fotobanken var att man på ett professionellt sätt skulle kunna sätta ihop fotokonfrontationer och för varje enskild situation ta fram lämpligt konfrontationsunderlag.

text: Ärendet remitterades till Rikspolisstyrelsen som anmodades att – efter inhämtande av yttrande från Polismyndigheten i Skåne – yttra sig om de rättsliga

text: förutsättningarna att upprätta en fotobank på det sätt som skett vid Polismyndigheten i Skåne.

text: Rikspolisstyrelsen kom in med ett remissvar samt ett yttrande från Polismyndigheten i Skåne.

text: Polismyndigheten i Skåne

text: Sakförhållanden

text: I syfte att effektivisera insatserna mot den ökande ungdomsbrottsligheten beslutades i Polisområde Malmö, Närpolisområde 1, någon gång under år 1996 att man skulle ställa i ordning en pärm med bilder på aktuella ungdomsbrottslingar att användas vid fotokonfrontationer. Pärmen förvarades i yttre befälets bil och användes vid fotokonfrontationer med vittnen och målsäganden i så nära anslutning till brottstillfället som möjligt. Pärmen underhölls och uppdaterades av personal vid närpolisområdet. Bilderna bestod av foton från skolkataloger, daktningsfoton, foton tagna i samband med spaningar och vid förhörstillfällen efter beslut av undersökningsledaren. Bilderna var framställda med analog teknik. Endast ungdomar som var eller hade varit skäligen misstänkta för allvarlig brottslighet såsom personrån, grova stölder och misshandelsbrott förekom i konfrontationspärmen. Så småningom övergick personalen till att utnyttja digital teknik som innebär att man scannar av de analoga bilderna och lagrar dem digitalt i filer på en CDromskiva. Fotona anpassas elektroniskt till samma format samt systematiseras i personnummerordning. Förutom att analoga bilder digitaliseras genom scanning används också numera bildmaterial tagna med digitala kameror med möjlighet till direkt inlagring på CD-romskivan. Bilderna är sökbara både på personnummer och namn. När det vid en förundersökning uppkommer ett behov av en lämplig sammanställning av konfrontationsbilder väljs dessa ut bland de bilder som finns lagrade på CD-romskivan. Urvalet görs med beaktande av att fotona inte avviker från varandra vad gäller ungdomarnas ålder, utseende, klädsel m.m. De utvalda bilderna sammanställs till konfrontationskollage som vanligtvis omfattar 12 bilder. Bilderna lagras därefter i särskilda filer på CD-romskivan. Sammanställningarna är sökbara på specifika protokollnummer och kan vid behov användas vid nya fotokonfrontationer. Endast ungdomar som har varit skäligen misstänkta för allvarlig brottslighet och som kan antas fortsätta med sin brottslighet förekommer i fotoregistret. Ungdomar som inte längre kan misstänkas för allvarlig brottslighet gallras ut ur fotobanken. Omkring 150 foton och omkring 200 fotosammanställningar finns lagrade på CDromskivan. Tidpunkten då man övergick till den digitala tekniken har inte med säkerhet kunnat fastställas, men det finns omständigheter som tyder på att det har skett under år 1999 eller år 2000. De första protokollerade sammanställningarna har protokollnummer som tyder på att de upprättades under 2000. Några särskilda överväganden beträffande eventuellt lagstöd tycks inte ha gjorts vid övergången till den nya tekniken. Det fattades inte heller, såvitt har kunnat utrönas, något formellt beslut i frågan. Övergången till modern teknik synes snarast ha sin förklaring i en önskan att på ett effektivare sätt kunna hantera och utnyttja bildmaterialet.

text: Bedömning

text: Polismyndighetens hantering med fotografierna i digital form får anses vara en sådan automatiserad behandling av personuppgifter som omfattas av

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: . Utöver

text: personuppgiftslagen

text: gäller för polisens del

text: polisdatalagen (1998:622)

text: Polisdatalagen

text: innehåller de särbestämmelser som är nödvändiga för polisens verksamhet.

text: Polisdatalagen

text: innehåller både allmänna regler

text: om behandling av personuppgifter och regler om vissa särskilda register. En bedömning av fotobankens rättsliga grund bör därför ta sin utgångspunkt i bestämmelserna i

text: polisdatalagen

text: Personuppgiftslagen

text: trädde i kraft i oktober 1998 och

text: polisdatalagen

text: i april 1999. Som framgår ovan har det inte gått att närmare klarlägga vid vilken tidpunkt fotobanken omarbetades till digital form. Mot bakgrund av att den automatiserade behandlingen tagit sin början tidigast år 1999 saknas dock anledning att göra en rättslig bedömning utifrån den lagstiftning som föregick

text: personuppgiftslagen

text: och

text: polisdatalagen

text: . De personer som förekommit i fotobanken har alla varit skäligen misstänkta för allvarlig brottslighet. Om en förundersökning har lagts ned har en fortsatt förekomst i fotobanken grundats på bedömningen att det kan antas att ungdomen i fråga kan komma att begå brott i framtiden. För det fall någon sådan misstanke inte kvarstår har uppgifterna gallrats. Upprättandet av fotobanken får därmed närmast anses utgöra sådan kriminalunderrättelseverksamhet som avses i

text: 3 § polisdatalagen

text: , dvs. polisverksamhet som består i att samla, bearbeta och analysera information för att klarlägga om brottslig verksamhet har utövats eller kan komma att utövas och som inte utgör förundersökning enligt

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Automatiserad behandling av personuppgifter i kriminalunderrättelseverksamhet får enligt

text: 14 § polisdatalagen

text: endast förekomma om en s.k. särskild undersökning har inletts av Rikspolisstyrelsen eller polismyndigheten och det finns anledning att anta att allvarlig brottslighet har utövats eller kan komma att utövas. Något beslut om en särskild undersökning med avseende på fotobanken har inte fattats och fotobanken kan därmed inte anses ha tillkommit med stöd av

text: 14 § polisdatalagen

text: . Vidare framgår av

text: 17 § polisdatalagen

text: att kriminalunderrättelseregister får föras av Rikspolisstyrelsen eller av polismyndighet för att ge underlag för beslut om särskilda undersökningar avseende allvarlig brottslighet eller underlätta tillgången till allmänna uppgifter med anknytning till underrättelseverksamhet. Ett sådant kriminalunderrättelseregister har utvecklats nationellt inom Rikspolisstyrelsen och varje polismyndighet har tillgång till registret. Polismyndigheten för inget eget kriminalunderrättelseregister. Enligt polismyndighetens uppfattning finns det inte något rättsligt utrymme att behandla personuppgifter inom kriminalunderrättelseverksamheten på annan grund än vad som följer av bestämmelserna i

text: polisdatalagen

text: . Fotobanken synes därmed ha tillkommit utan stöd i lag eller annan författning. Det bör tilläggas att CD-romskivan med hänsyn till den pågående utredningen inte längre används. Polismyndigheten kommer efter JO:s slutliga ställningstagande att fatta beslut om eventuell gallring och destruktion av skivan. Polismyndigheten vill avslutningsvis kort kommentera den gällande lagstiftningen på området. Redan i dag sker i stort sett all behandling av information inom polisen med hjälp av datorer. Samtidigt betonas från statsmakternas sida vikten av ett effektivt brottsförebyggande och problemorienterat arbete. Det ligger i sakens natur att polisen för att i större utsträckning kunna verka brottsförebyggande måste inhämta och bearbeta information om enskilda personer. Att återgå till manuell behandling av personuppgifter är inte ett realistiskt alternativ. Polisen måste ges de verktyg som behövs för att bedriva den typ av polisarbete som statsmakterna efterlyser och som kan förväntas leda till större effektivitet. En viktig åtgärd är att anpassa den nu aktuella lagstiftningen till ett modernt arbetssätt. Det är mot denna bakgrund inte tillfredsställande att de förslag som Polisdatautredningen presenterade i november 2001 med förslag till en ny polisdatalag (

text: SOU 2001:92

text: ) ännu inte har resulterat i nya bestämmelser på området.

text: Rikspolisstyrelsen

text: Rikspolisstyrelsen delar polismyndighetens uppfattning att hanteringen av de aktuella fotografierna i digital form inte haft stöd i lag eller annan författning. Styrelsen vill dock framhålla att den reglering som gäller för behandling av personuppgifter i polisens verksamhet är komplicerad och snårig och ofta har gett upphov till betydande osäkerhet hos dem som praktiskt har att tillämpa den. Vidare

text: vill styrelsen peka på att den skillnad som finns i fråga om författningsreglering beroende på om analog eller digital teknik används, inte är rimlig. Det är angeläget att beredningen av förslaget till ny polisdatalag (

text: SOU 2001:92

text: ) påskyndas.

text: Bedömning

text: I januari 2003 kom det till JO:s kännedom att polisen i Malmö hade byggt upp en fotobank med bilder av ungdomar. Utredningen i ärendet visar att insamlingen av bilder hade pågått sedan mitten av 1990-talet. Till en början sammanställde polisen fotokonfrontationspärmar men omarbetade senare fotobanken till digital form. Enligt polismyndigheten består fotobanken av ca 150 bilder som tagits i olika sammanhang; det kan vara spaningsfotografier, fotografier tagna i pågående ärenden, s.k. daktningsfotografier och bilder från skolkataloger. Vidare finns i fotobanken ca 200 fotosammanställningar. Fotobanken lagras på cd-romskivor. Fråga uppkom därför om det finns rättsligt stöd för att upprätta en sådan digital fotobank.

text: Fotografier är att anse som personuppgifter. Behandlingen av personuppgifter regleras i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: . För polisens del finns därutöver i bl.a.

text: polisdatalagen (1998:622)

text: vissa särbestämmelser som ansetts nödvändiga för polisens verksamhet. Enligt

text: polisdatalagen

text: kan automatiserad behandling av uppgifter få användas i kriminalunderrättelseverksamhet i två situationer: i en särskild undersökning avseende allvarlig brottslighet (

text: 14 §

text: ) och i särskilda kriminalunderrättelseregister (

text: 17 §

text: Utredningen i ärendet visar emellertid att inte någon av dessa situationer har varit för handen. Jag delar således Rikspolisstyrelsens och polismyndighetens bedömning att hanteringen av fotografierna i digital form inte haft stöd i lag eller annan författning.

text: Vidare har både Rikspolisstyrelsen och polismyndigheten framhållit det angelägna i att beredningen av polisdatautredningens betänkande Behandling av personuppgifter i polisens verksamhet (

text: SOU 2001:92

text: ) påskyndas. Jag instämmer i det önskemålet och överlämnar därför för kännedom en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för dröjsmål med att återställa felaktigt utbetalda dagar med föräldrapenning vilket fått till följd att ett stort antal dagar förverkats

org: jo

sammanfattning: Sedan Försäkringskassan hade beslutat att återkräva föräldrapenning som betalats ut felaktigt för 255 dagar, dröjde det sju månader innan dagarna återställdes så att den enskilde på nytt kunde ansöka om föräldrapenning. Åtgärden dröjde trots att den enskilde vid upprepade tillfällen hade kontaktat myndigheten och bett om att dagarna skulle återställas. Myndigheten lämnade vid dessa samtal inte heller någon information om att den enskilde kunde ansöka om föräldrapenning via pappersblankett i stället. Innan dagarna återställdes fyllde barnet fyra år. Av 12 kap. 12 § tredje stycket socialförsäkringsbalken framgår att när ett barn fyller fyra år ska samtliga föräldrapenningdagar utöver 96 dagar tas bort. När den enskildes dagar i det aktuella ärendet väl återfördes förverkades drygt 200 av de återställda dagarna. Försäkringskassan får allvarlig kritik för dröjsmålet med att verkställa återkravsbeslutet genom att återställa de återkrävda dagarna och för bristande service. JO är i beslutet särskilt kritisk mot att ingen på myndigheten tog ett övergripande ansvar för ärendet som berörde flera avdelningar och att inga åtgärder vidtogs trots AA:s påminnelser.

text: [P]

type: stycke

text: 2025-03-27 418-2024

text: Justitieombudsmannen Thomas Norling

text: Anmälan I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassan och uppgav bl.a. att myndigheten hade dröjt med att återställa felaktigt utbetalda dagar med föräldrapenning. Dröjsmålet medförde att majoriteten av hans föräldrapenningdagar gick förlorade eftersom barnet hann fylla fyra år innan dagarna återställdes.

text: Utredning JO hämtade in handlingarna i AA:s ärenden om återbetalning av föräldrapenning, tillfällig föräldrapenning och återställande av dagar med föräldrapenning. JO begärde därefter att Försäkringskassan skulle yttra sig i ärendet.

text: I yttrandet medgav Försäkringskassan att myndigheten både hade dröjt för länge med att återställa dagarna med föräldrapenning och brustit i service.

text: Myndigheten förklarade att dröjsmålet bl.a. berodde på att ärendehanteringssystemet inte tillät en omedelbar återställning av dagarna under de omständigheter som var aktuella i AA:s ärende. Försäkringskassan hade dock kunnat verkställa beslutet och rätta historiken genom att låta IT-supporten återställa dagarna. Försäkringskassan borde även ha uppmanat AA att ansöka om föräldrapenning på en pappersblankett eftersom en elektronisk ansökan inte var möjlig.

text: AA fick möjlighet att kommentera myndighetens yttrande.

text: Bedömning Relevant reglering om föräldrapenning och återkrav Föräldrapenning Enligt

text: 12 kap. 12 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: (SFB) lämnas föräldrapenning under högst 480 dagar. Av 19 § samma kapitel framgår att 390 av dagarna är på sjukpenningnivå eller grundnivå och resterande 90 dagar på lägstanivå. De första 180 dagarna som tas ut måste enligt samma paragraf vara på sjukpenningnivå eller grundnivå och det är först när de tagits ut som det är möjligt att ta ut dagar på lägstanivå.

text: Från och med dagen när barnet fyller fyra år får föräldrarna, enligt

text: 12 kap. 12 § tredje stycket

text: SFB, inte ta ut fler än 96 föräldrapenningdagar sammanlagt. Om det vid den tidpunkten finns fler än 96 sparade dagar förverkas det överskjutande antalet, vilket innebär att de går förlorade.

text: Återkrav Enligt

text: 108 kap. 2 §

text: SFB ska Försäkringskassan som huvudregel besluta om återbetalning om ersättning betalats ut felaktigt.

text: Av

text: 112 kap. 5 §

text: SFB framgår att beslut enligt SFB gäller omedelbart om inget annat föreskrivs i beslutet.

text: Omständigheter i ärendet Av utredningen i ärendet framgår att AA hade beviljats föräldrapenning för vissa dagar utan att han hade rätt till det. Av dessa avsåg 255 dagar föräldrapenning på sjukpenningnivå för barnet som föddes 2019 medan övriga dagar var hänförliga till ett äldre barn. Den 27 april 2023 beslutade Försäkringskassan att AA var återbetalningsskyldig för den ersättning som hade betalats ut felaktigt.

text: Dagarna för det äldre barnet återställdes omedelbart av ärendehanteringssystemet. De återkrävda dagarna med föräldrapenning för det yngre barnet kunde dock inte återställas av systemet. Det berodde på att AA hade tagit ut föräldrapenning på lägstanivån som inte omfattades av återkravet. Om dagarna på sjukpenningnivå återställdes i det skedet skulle det innebära att AA tilläts ta ut dagar på lägstanivå utan att först ha tagit ut 180 dagar på sjukpenningnivå. Återställandet av dagarna behövde därför hanteras manuellt. En handläggare

text: bedömde att även den föräldrapenning som hade betalats ut på lägstanivå behövde återkrävas innan återställandet kunde genomföras. Den 28 april 2023 lämnades frågan om ytterligare återkrav vidare till en annan avdelning och knappt två veckor senare upprättades ett nytt underlag för utredning av den saken.

text: Den 15 och 20 juni samt den 24 juli 2023 kontaktade AA Försäkringskassan och bad myndigheten att återställa hans föräldrapenningdagar. Handläggaren i ärendet om föräldrapenning antecknade därefter att en korrigering inte kunde göras förrän återkravet av dagarna på lägstanivå hade åtgärdats. Huruvida AA underrättades om detta eller inte har inte kunnat redas ut. Den 26 juli bestämdes att ärendet om återkrav av dagarna på lägstanivå skulle prioriteras, men trots det påbörjades inte handläggningen.

text: Den 18 augusti 2023 samt den 3 och 25 oktober 2023 kontaktade AA återigen Försäkringskassan och bad om att hans föräldrapenningdagar skulle återställas. Den 27 oktober 2023 ringde han på nytt och bad om ett beslut i ärendet.

text: Den 28 november 2023 beslutade Försäkringskassan att AA var återbetalningsskyldig för felaktigt utbetald föräldrapenning på lägstanivå. Två dagar senare återställdes 292 föräldrapenningdagar. Eftersom barnet hade fyllt fyra år den 18 augusti 2023 reducerades antalet sparade dagar med föräldrapenning genast till 96 dagar medan övriga dagar var förverkade. Brister i verkställigheten Ett ärende ska, enligt

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Föräldrapenning är en förmån som avser att täcka föräldrars inkomstbortfall när de avstår från arbete för att ta hand om barn, vilket bör koncentreras till barnens tidiga levnadsår (se

text: 12 kap. 2 §

text: SFB och förarbetena till bestämmelserna om föräldrapenning,

text: prop. 2013/14:4 s. 26

text: ). Av den anledningen behöver en större andel av dagarna användas innan barnet fyllt fyra år medan endast 96 dagar får sparas och användas när barnet är mellan fyra och tolv år.

text: När det uppmärksammades att AA hade beviljats föräldrapenning felaktigt och Försäkringskassan återkrävde ersättningen skulle dagarna på grund av det återställas (se

text: HFD 2022 ref. 34

text: ). Att beslut enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: gäller omedelbart, innebär även att det ska verkställas så fort som möjligt. Återställningen av föräldrapenningdagar ska därför göras snarast efter att beslutet om återkrav har fattats. Att detta också är Försäkringskassans inställning framgår av remissyttrandet och myndighetens rättsliga ställningstagande (RS 2023:16) som fastställdes i december 2023.

text: I det aktuella ärendet kunde dagarna inte återställas omedelbart. Ärendehanteringssystemet förhindrade det och åtgärden skulle ha stått i strid

text: med

text: 12 kap. 12 §

text: SFB. Med hänsyn till att hindret inte enbart bestod av begränsningar i myndighetens ärendehanteringssystem utan också följer av lagtexten, får visserligen en viss fördröjning av verkställigheten i den delen accepteras. En återställning skulle dock alltjämt ha skett så snart som möjligt. I AA:s fall var det särskilt angeläget att verkställigheten inte fördröjdes eftersom barnets fyraårsdag närmade sig, vilket borde stått klart för myndigheten då barnets födelseår måste ha varit synligt vid handläggningen. Försäkringskassan borde ha sett till att de återkrävda föräldrapenningdagarna återställdes så snabbt som möjligt.

text: Trots att AA vid upprepade tillfällen kontaktade Försäkringskassan under juni, juli, augusti och oktober 2023 och då bad om att dagarna skulle återställas, samt i vissa samtal förklarade att han ville ansöka om föräldrapenning på nytt, vidtogs inga åtgärder i ärendet. Inte heller när det bestämdes att ärendet om återkrav skulle prioriteras togs några initiativ för att återställa dagarna så att beslutet om återkrav slutligen kunde verkställas. Försäkringskassan har inte kunnat lämna någon förklaring till att ärendet fortsatt blev liggande utan åtgärd. Hanteringen är naturligtvis helt oacceptabel.

text: Bristande service Av

text: 6 § andra stycket

text: FL framgår att myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska vidare ges utan onödigt dröjsmål.

text: När AA kontaktade Försäkringskassan och förklarade att han ville ansöka om föräldrapenning borde myndigheten inte bara ha vidtagit åtgärder för att återställa de återkrävda dagarna utan även på annat sätt ha försökt hjälpa honom att ansöka om föräldrapenning. Jag delar alltså myndighetens uppfattning som framförts i remissyttrandet att AA borde ha uppmanats att ansöka om förmånen via pappersblankett.

text: Avlutande kommentarer och kritik Försäkringskassans dröjsmål med att återställa AA:s föräldrapenningdagar i ärendehanteringssystemet och underlåta att uppmana honom att ansöka om föräldrapenning via pappersblankett bidrog till att han i onödan gick miste om drygt 200 dagar med föräldrapenning. Som en konsekvens av det kan AA:s möjligheter att vara föräldraledig med sitt barn ha påverkats negativt. Sådana brister ifråga om verkställighet och service riskerar att allvarligt skada förtroendet för myndigheten.

text: Jag är särskilt kritisk till att ingen på myndigheten tog ett övergripande ansvar för ärendet som berörde flera avdelningar och att inga åtgärder vidtogs trots AA:s påminnelser. Försäkringskassans hantering är naturligtvis helt oacceptabel och myndigheten förtjänar allvarlig kritik för det som kommit fram.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Domstolstrots

title: Fråga om myndighets bundenhet av besvärsinstansens sakprövning i samband med återförvisning av mål

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 23 september 2005, klagade Aktelo AB (bolaget) genom AA på Stadsbyggnadsnämnden i Södertälje kommun med anledning av nämndens handläggning av ett ärende om bygglov. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: Den 3 mars 2004 avslog stadsbyggnadsnämnden bolagets ansökan om bygglov för en radiomast och två teknikbodar på fastigheten H 4:1 i Södertälje kommun. Beslutet överklagades till Länsstyrelsen i Stockholms län som i ett beslut den 6 augusti 2004, dnr

text: 302, undanröjde nämndens beslut och återförvisade ärendet till stadsbyggnadsnämnden för fortsatt handläggning. Stadsbyggnadsnämnden överklagade länsstyrelsens beslut till Länsrätten i Stockholms län som i en dom den 29 juni 2005, mål nr 17596-04, avslog överklagandet. I domen, som hade vunnit laga kraft, gjorde länsrätten bl.a. följande bedömning.

text: Vad gäller kraven i

text: 3 kap. 1 §

text: PBL konstaterar länsrätten att master för mobiltelefoni troligtvis sällan torde upplevas som särskilt tilltalande från estetisk synpunkt oavsett placering. Med hänsyn till kravet på god täckning i hela landet är det också svårt att undvika att master ibland måste placeras nära bebyggelse. Basstationens placering har inte heller visats olämplig med hänsyn till landskapsbilden eller natur- och kulturvärden på platsen. Inte heller det förhållande att det finns en befintlig mast 800 meter från den föreslagna platsen medför att placeringen av masten är olämplig. Kraven i

text: 3 kap. 1 §

text: PBL är därför uppfyllda. I den fortsatta handläggningen av ärendet hade stadsbyggnadsnämnden begärt att bolaget skulle ge in ett fotomontage för klargörande av det intrång i landskapsbilden som radiomasten skulle komma att föranleda. I sin anmälan till JO framförde bolaget att kommunen inte hade att överpröva beslut fattade av länsrätten i anledning av överklagande. Företrädare för nämnden hade vidare vid tiden för bolagets anmälan till JO åberopat kommunens möjlighet att påbörja ett planförfarande som kunde ta två år.

text: Utredning

text: Stadsbyggnadsnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan. I den tjänsteskrivelse som stadsbyggnadsnämnden lämnade som remissvar framfördes i huvudsak följande.

text: Ansökan om bygglov inkom till samhällsbyggnadskontoret 2003-03-28. Samhällsbyggnadskontoret har berett ärendet inför stadsbyggnadsnämndens beslut och fört en dialog med operatörerna bland annat i detta fall genom att föreslå samordning i redan beslutad mast vid K 2:7, vilket avvisades av operatörens ombud Aktelo AB. Ansökan resulterade i ett avslag 2004-03-03 § 64 med hänvisning dels till landskapsbilden 3 kapitlet 14 § jämfört med 3 kapitlet

text: 1 § plan- och bygglagen

text: samt dels och inte minst i betydande olägenheter enligt plan- och bygglagen 3 kapitlet 2 § för Kriminalvårdsanstalterna Hall och Håga som ligger på andra sidan om väg 225. Stadsbyggnadsnämndens beslut överklagades av Aktelo AB till Länsstyrelsen i Stockholms län. Länsstyrelsen beslutade 2004-08-06 att undanröja det överklagade beslutet och återförvisa ärendet för fortsatt handläggning. Stadsbyggnadsnämnden överklagade länsstyrelsens beslut till Länsrätten i Stockholms län i utvecklande av talan 2004-09-01 § 212 bland annat med motiveringen att frågan om de stora olägenheterna inte belysts och besvarats i länsstyrelsens beslut. Länsrätten meddelade dom 2005-06-29 och avslog överklagandet, varvid länsstyrelsens beslut gäller. Vid stadsbyggnadsnämndens sammanträde 2005-09-05, det första efter sommaruppehållet, presenterades ärendet med förslag till beslut. Nämnden bad om ett fotomontage med hänsyn till landskapsbilden, som stöd för nämndens bedömning inför beslut. Samhällsbyggnadskontoret kontaktade Aktelo AB med begäran om ett fotomontage för att tydliggöra för nämnden inför beslut i ärendet. Denna begäran bekräftades senare i kontakt via e-post. Aktelo AB efterkom inte denna begäran utan ärendet togs upp i stadsbyggnadsnämnden 2005-10-03 § 179 där beslut om bygglov fattades. Samhällsbyggnadskontoret anser inte att något onödigt dröjsmål har skett i ärendet efter behandlingen i domstolen, endast en enkel begäran om komplettering för att underlätta för nämndens ledamöter att besluta i ett ärende.

text: Till remissvaret fogades bl.a. nämndens beslut den 3 oktober 2005 om bygglov för en radiomast och två teknikbodar på fastigheten H 4:1 i Östertälje. I bygglovsbeslutet, under rubriken ”Reservationer” fanns antecknat att samtliga närvarande ledamöter och suppleanter i stadsbyggnadsnämnden avgav ett särskilt yttrande i ärendet. Det särskilda yttrandet, till vilket samtliga tjänstgörande ledamöter/ersättare i stadsbyggnadsnämnden anslöt sig, innehöll bl.a. följande.

text: Ärende/beslut

text: Stadsbyggnadsnämnden har idag beslutat bevilja bygglov i enlighet med tjänsteskrivelse daterad 2005-09-15 för en radiomast och två teknikbodar på del av fastigheten H 4:1.

text: Bakgrund

text: Stadsbyggnadsnämnden avslog ansökan om bygglov den 3 mars 2004. Beslutet överklagades till länsstyrelsen av sökanden. Ärendet återförvisades därefter till kommunen som i sin tur överklagade till länsrätten, som avslog kommunens besvär.

text: I praktiken innebär detta att stadsbyggnadsnämnden idag står utan valmöjligheter och direkt tvingas att ta ett beslut som ingen i nämnden gillar.

text: Vår bedömning

text: Masten vid Hall är ett direkt sabotage mot kriminalvårdens verksamhet. Vi har vid flera tillfällen kunnat följa flera spektakulära rymningar, som underlättats av insmugglade mobiltelefoner. – – – De regler och tillämpningar som idag styr tillståndsgivning för master i anslutning till säkerhetsklassade fångvårdsanstalter måste ändras så att vi slipper fatta liknande beslut i framtiden. Härmed meddelas bygglov för masten (härtill är vi nödda och tvungna).

text: Aktelo AB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 15 mars 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: En överinstans kan visa åter ett ärende till den beslutande myndigheten av olika i beslutsskälen redovisade anledningar. Om grunden endast är att utredningen bör kompletteras uppkommer inga problem när det gäller underinstansens bundenhet av överinstansens beslut. Underinstansen kan självständigt bedöma saken på grundval av tillkommande material.

text: Annorlunda blir det om återförvisningsbeslutet ger uttryck för en annan åsikt i en sakfråga och motiveringen kan sägas innefatta en anvisning till den lägre myndigheten om hur den bör besluta i sak.

text: I ett tidigare ärende (JO 1992/93 s. 238) har JO prövat frågan om myndigheters bundenhet av en besvärsmyndighets i samband med återförvisning företagna sakprövning. Dåvarande JO Hans Ragnemalm uttalade bl.a. följande.

text: Oavsett anledningen till återförvisningen måste huvudregeln vara, att besvärsinstansens sakprövning, sådan den kommer till uttryck i beslutsmotiveringen (domskälen), skall godtas av beslutsmyndigheten, då denna senare meddelar sitt beslut. Den reservationen bör dock tillfogas, att särskilda skäl undantagsvis kan medföra, att huvudregeln genombryts. Skulle efter återförvisningen ny utredning ha tillkommit eller nya omständigheter ha framkommit, vilka rimligen skulle ha medfört ett annat ställningstagande från överklagandeinstansens sida, om de tidigare hade varit kända, bör underinstansen vara oförhindrad att avvika från den i återförvisningsbeslutet redovisade bedömningen. Detsamma gäller, om besvärsmyndigheten gjort sig skyldig till en uppenbar felbedömning. Det är dock fråga om situationer som påminner om dem som motiverar att resning beviljas i lagakraftvunna beslut (jfr resningsgrunderna ”nya omständigheter och bevis” och ”uppenbart oriktig rättstillämpning”). Även om underinstansen således inte kan sägas vara ”formellt bunden” av det ställningstagande i sakfrågan som görs i återförvisningsbeslutets motivering, ligger det, som regeringsrätten betonat, ”självfallet – – – i instansordningens natur att underinstansen, om särskilda skäl inte talar däremot, godtar överinstansens bedömning” (RÅ 1979 1:95).

text: Jag har inte någon annan uppfattning än den som JO Ragnemalm sålunda gett uttryck för.

text: I den tjänsteskrivelse till vilken nämnden hänvisade i sitt avslagsbeslut den 3 mars 2004 gjordes bl.a. bedömningen att avståndet till ett redan uppfört radiotorn, 800 meter från den föreslagna placeringen för basstationen, var för litet ur landskapsbildssynpunkt för att medge ytterligare en radiomast inom området. I tjänsteskrivelsen anfördes även olägenheter med hänsyn till säkerheten på närliggande kriminalvårdsanstalt som skäl för avslag.

text: Länsstyrelsen fann i sitt beslut om återförvisning den 6 augusti 2004 bl.a. att det inte hade framkommit att den aktuella åtgärden kunde få en sådan negativ inverkan på naturmiljön och landskapsbilden att bygglov borde vägras och att kraven i

text: 3 kap. 1 §

text: PBL var uppfyllda. Länsstyrelsen fann inte heller att nämnden hade haft fog för att avslå ansökningen med åberopande av risk för störningar avseende kriminalvårdsanstaltens verksamhet.

text: I domen den 29 juni 2005 bedömde länsrätten att basstationens placering inte hade visats olämplig med hänsyn till landskapsbilden eller natur- och kulturvärden på platsen samt att inte heller det förhållandet att det fanns en befintlig mast 800 meter från den föreslagna platsen medförde att placeringen av masten var olämplig. Länsrätten uttalade bl.a. att kraven i

text: 3 kap. 1 §

text: PBL därför var uppfyllda. Länsrätten ansåg inte heller att de åberopade aspekterna för kriminalvårdsanstalten utgjorde skäl att vägra bolaget bygglov.

text: Med hänsyn till vad som tidigare har sagts om beslutsmyndighetens bundenhet av överinstansens bedömning och då inga nya omständigheter hade framkommit vid den fortsatta handläggningen av ärendet hos nämnden, i förhållande till vad som redovisades i länsrättens dom, har det ålegat nämnden att godta länsrättens bedömningar bl.a. avseende frågan om påverkan på landskapsbilden. Nämnden hade naturligtvis också kunnat överklaga länsrättens dom men så gjordes inte. Det har då inte funnits utrymme för ytterligare utredning i syfte att bedöma landskapspåverkan. Nämndens handläggning i detta avseende har onödigt fördröjt det slutliga avgörandet av ärendet. Jag är sålunda kritisk till nämndens handläggning. Jag förutsätter att nämnden vidtar åtgärder för undvikande av liknande fel i framtiden.

text: Mot bakgrund av det nyss sagda är innehållet i det särskilda yttrandet enligt min mening anmärkningsvärt. Jag utgår från att nämnden för ut information till samtliga berörda om de regler som har redovisats i detta ärende.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Allvarlig kritik mot en universitetslektor vid Stockholms universitet för hennes agerande i samband med en ansökan om forskningsmedel m.m.

sammanfattning: I en anmälan till JO framfördes flera klagomål mot hur en universitetslektor vid Stockholms universitet agerat i samband med en ansökan om forskningsmedel och en ansökan till en doktorandtjänst. Genom utredningen i JO:s ärende har bl.a. följande kommit fram: Anmälaren tog kontakt med universitetslektorn eftersom hon ville doktorera med lektorn som handledare. För att finansiera forskningsprojektet ansökte de om forskningsmedel från Konkurrensverket. Till ansökan bifogades en projektbeskrivning som huvudsakligen hade skrivits av anmälaren. Anmälaren sökte sedan en doktorandtjänst vid universitetet. Innan Konkurrensverket hade fattat beslut om forskningsmedlen fick lektorn höra att anmälaren inte skulle bli antagen som doktorand vid universitetet. Då hade något formellt beslut i antagningsfrågan ännu inte fattats. Lektorn meddelade Konkurrensverket att anmälaren inte skulle bli antagen som doktorand, och en kort tid senare lämnade lektorn in en reviderad ansökan om forskningsmedel till Konkurrensverket. Enligt den nya ansökan skulle projektet utföras av lektorn ensam. Projektbeskrivningen i den nya ansökan var i allt väsentligt identisk med den projektbeskrivning som fanns i den ursprungliga ansökan. Lektorn underrättade inte anmälaren om sina kontakter med Konkurrensverket förrän efter att Konkurrensverket hade fattat beslut om forskningsmedlen och efter att universitetet hade beslutat i antagningsfrågan. När besluten hade fattats hade lektorn nya kontakter med anmälaren och med Konkurrensverket. Under JO:s utredning har det kommit fram att lektorn i olika sammanhang hade lämnat uppgifter som var oriktiga både till Konkurrensverket och till anmälaren. Av 1 kap. 9 § regeringsformen framgår att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enligt JO har universitetslektorns agerande i flera avseenden stått i strid med kravet på saklighet i den bestämmelsen. Universitetslektorn har även lämnat oriktiga uppgifter om sitt eget agerande till JO, vilket strider mot den sanningsplikt som följer av 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen. JO uttalar allvarlig kritik mot universitetslektorn för hennes agerande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Stockholms universitet och Konkurrensverket. Hon anförde huvudsakligen följande:

text: Under 2015 tog AA kontakt med universitetslektorn, docent BB, Juridiska institutionen, Stockholms universitet, för att höra om BB kunde tänka sig att vara hennes handledare eftersom hon hade för avsikt att söka en doktorandtjänst vid universitetet. BB accepterade och AA läste in den relevanta litteraturen och skrev en projektbeskrivning. I januari 2016 mejlade hon projektbeskrivningen till BB, som gav återkoppling på denna. Den 29 januari 2016 skickade AA på eget initiativ in en ansökan om forskningsmedel till Konkurrensverket. Därefter kompletterade hon projektbeskrivningen innan hon i början av april 2016 ansökte om en doktorandtjänst vid universitetet. Den 15 april blev hon kontaktad av BB som meddelade att Konkurrensverket var intresserat av att bevilja medel till en doktorandtjänst om tre år. Sedan blev det tyst till den 9 juni 2016 då universitetet meddelade att hon inte hade blivit antagen som doktorand. Senare samma dag fick hon ett mejl där BB skrev att BB själv skulle ta emot medlen från Konkurrensverket och genomföra projektet utan AA som doktorand. AA kontaktade Konkurrensverket för att fråga vad som hade hänt och tog utöver det kontakt med ett antal universitet för att höra om de kunde ta emot henne som doktorand. Tre lärosäten visade intresse, vilket hon meddelade Konkurrensverket. Hon fick då klart för sig att BB hade tagit kontakt med Konkurrensverket redan den 23 maj 2016 och därefter, den 29 maj 2016, lämnat in en reviderad ansökan där BB var ensam sökande. AA fick samtidigt veta att Konkurrensverket redan hade beviljat forskningsmedlen till BB. Den reviderade ansökan som BB hade gett in till Konkurrensverket innehöll samma projektbeskrivning som den som AA tidigare hade skickat in, med den enda skillnaden att AA:s namn var borttaget.

text: Utredning

text: Inhämtade handlingar Mot bakgrund av uppgifterna i JO-anmälan begärde JO in handlingar, bl.a. ett antal mejlkonversationer, från Stockholms universitet och Konkurrensverket. Innehållet i vissa av de handlingar som hämtades in redovisas i avsnittet Bedömning.

text: Det har också kommit fram att AA gjorde en anmälan till Universitetskanslersämbetet, som i beslut den 15 september 2016 meddelade att det inte fanns tillräckliga skäl att utreda saken vidare (reg.nr. 31-00318-16). Remiss till rektor för Stockholms universitet JO begärde att rektorn skulle yttra sig över de uppgifter som hade kommit fram genom JO-anmälan och de uppgifter som JO hade hämtat in.

text: I sitt remissvar anförde rektorn följande (bilagorna utelämnas här):

text: JO har i en remiss begärt att rektor vid Stockholms universitet yttrar sig över [AA:s] anmälan. Av yttrandet ska framgå rektors bedömning av om BB:s agerande uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet i l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: och om agerandet är förenligt med god myndighetsetik. BB har givits möjlighet att inkomma med sina synpunkter på JO:s remiss till rektor. Hon har dock valt att skicka ett eget yttrande till JO.

text: Stockholms universitets syn på BB:s agerande i förhållande till saklighet, opartiskhet och god myndighetsetik

text: [AA] inkom den 15 april 2016 med en ansökan om att bli antagen till utbildning på forskarnivå vid Juridiska fakulteten. Dagen dessförinnan hade [AA] mottagit ett mycket positivt handledaryttrande från sin tilltänkta handledare BB. Yttrandet bilades ansökan till forskarutbildningen. Det är Juridiska fakultetens forskningsutskott som fattar beslut om antagning till forskarutbildningen. Hur antagningsprocessen går till och vad som förväntas av en anställd som åtagit sig ett handledaruppdrag för en forskarstuderande, framgår tydligt av rutindokumentet Upplysningar och råd angående utformningen av handledarintyg till ansökningar till forskarutbildningen. Dokumentet beslutades 2015-12-03 av prodekanus, tillika ordförande i Juridiska fakultetens forskningsutskott, professor CC och finns publicerat på Juridiska institutionens intranät. Därtill har också dokumentet vid tre olika tillfällen under perioden 2015-12-04–2016-03-18 skickats ut till samtliga anställda vid Juridiska institutionen. Alla anställda som tillfrågas och accepterar ett handledaruppdrag förväntas således känna till dessa rutiner. Av rutindokumentet Upplysningar och råd framgår att alla ansökningar till forskarutbildningen bereds i tre s.k. beredningsgrupper. År 2016 inkom ett trettiotal ansökningar till utbildningen vid Juridiska fakulteten. Ansökningarna genomgick en noggrann granskning i beredningsgrupperna och varje ansökan åsattes en preliminär poängsättning 1-5. På fråga från BB uppgav en administratör att en beredningsgrupp gett [AA:s] ansökan poängen ett (1). När BB senare tillfrågade en ledamot från beredningsgruppen, så fick hon denna uppgift bekräftad. I sammanhanget är det viktigt att poängtera att beredningsgruppens bedömning endast är preliminär eftersom det slutliga beslutet om antagning till utbildningen fattas av forskningsutskottet. När BB kontaktade Konkurrensverket den 23 maj hade således inte forskningsutskottet fattat något beslut avseende [AA:s] ansökan. Det måste BB ha känt till. Vid forskningsutskottets sammanträde den 30 maj presenterade varje beredningsgrupp sina ställningstaganden och sin poängsättning. Varje ansökan diskuterades ingående och därefter skedde en rangordning. [AA:s] ansökan genomgick samma behandling som övriga ansökningar. Den åsattes poängen två (2) och utskottet beslutade därför att hon inte kunde antas till forskarutbildningen, vilket också [AA] den 9 juni underrättades om. Samma dag skickade BB ett mejl till [AA] och meddelade att hon inte blivit antagen till forskarutbildningen eftersom ansökan bl.a. "var lökig" och "helt enkelt inte var akademisk". Därutöver innehåller mejlet viss felaktig information. Ansökan hade av utskottet åsatts poängen två (2) och inte ett (1). BB uppgav också felaktigt att det var uteslutet att AA skulle kunna antas nästa år. Det är vanligt att sökanden, som fått avslag, söker igen till forskarutbildningen med samma projekt men med en bättre och mer genomarbetad projektbeskrivning. I mitten av juni 2016 inledde Juridiska fakulteten en intern utredning för att undersöka de närmare omständigheterna kring BB:s hantering av [AA:s] ansökan till forskarutbildningen och förfarandet beträffande forskningsmedlen från Konkurrensverket. I augusti beslutade dekanus professor DD att kalla både BB och [AA] till möte. Den 5 september hade dekanus en telefonkonferens med [AA] för att få hennes beskrivning av vad som förevarit kring hennes ansökan till

text: forskarutbildningen. Dagen därpå hade dekanus ett möte med BB för att på motsvarande sätt ta del av hennes uppfattning av vad som förevarit kring [AA:s] ansökan till forskarutbildningen och Konkurrensverkets medelstilldelning. Mot bakgrund av vad som framkom vid den interna utredningen vid fakulteten beslutade dekanus den 12 oktober att anmäla BB till Stockholms universitets Etiska råd för misstanke om vetenskaplig oredlighet alternativt oredlighet i forskning. Etiska rådet, som organisatoriskt är placerat direkt under rektor, utreder misstankar om vetenskaplig oredlighet och lämnar förslag till beslut till rektor. Rådet har även det universitetsövergripande ansvaret för utbildning och informationsspridning inom området samt har en rådgivande funktion för etiska frågor vid universitet. Eftersom anmälan mot BB alltjämt behandlas vid Etiska rådet, vill Stockholms universitet inte heller föregripa denna behandling. Juridiska fakultetens interna utredning ledde också till beslut på Juridiska institutionen att inte ta emot eller rekvirera de aktuella projektmedlen från Konkurrensverket så länge som JO-granskningen och behandlingen i Etiska rådet pågår.

text: Avslutande synpunkter

text: Anställda vid Stockholms universitet har i sin egenskap av företrädare för myndigheten en skyldighet att handla med saklighet och opartiskhet. Det innebär bl.a. att anställda inte får låta sig vägledas av andra intressen än dem de är satta att tillgodose. Avgöranden får inte grundas på andra omständigheter än sådana som enligt gällande författningar får beaktas. Den anställde får i sitt arbete inte agera på ett sådant sätt att förtroendet för den enskilde anställdes eller myndighetens saklighet och opartiskhet rubbas. Vidare ska den anställde i sitt arbete kunna göra etiskt försvarbara val. [AA:s] ansökan till forskarutbildningen behandlades i forskningsutskottet på samma sätt som övriga ansökningar i enlighet med gällande rutiner och med den saklighet och opartiskhet som myndighetsutövning förutsätter. Det som däremot avviker från gällande rutiner är BB:s underhandskontakter med Konkurrensverket. [AA:s] ansökan var vid detta tillfälle alltjämt föremål för beredning i forskningsutskottet och att på detta sätt föregripa ett utskottsbeslut skadar förtroendet för Juridiska fakultetens verksamhet. Vidare är den återkoppling som BB lämnade till [AA] inte i enlighet med gällande rutiner. Hennes uttryckssätt var i högsta grad olämpligt och mejlet innehöll felaktig information. [AA] fick dock i ett senare mejl från prodekanus CC korrekt information om bl.a. varför hon inte antogs till forskarutbildningen. Rektors sammanfattande bedömning är att BB:s agerande inte uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet i l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: och heller inte är förenligt med god myndighetsetik.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Universitetets utredning om oredlighet i forskning I oktober 2016 anmälde dekanus vid Juridiska fakulteten BB för misstänkt vetenskaplig oredlighet alternativt oredlighet i forskning till rektor. Enligt anmälan hade BB i samband med en ansökan om medelstilldelning till Konkurrensverket använt sig av en projektbeskrivning som huvudsakligen hade skrivits av AA. Ärendet utreddes först av Etiska rådet vid universitetet. Etiska rådets slutsats blev att BB:s agerande utgjorde oredlighet i forskning. På begäran av BB hämtade rektor in ett yttrande från Expertgruppen för oredlighet i forskning vid Centrala etikprövningsnämnden. Nämnden fann vid en sammantagen bedömning att BB:s agerande utgjorde oredlighet i forskning. I ett beslut den 14 september 2017 fastslog rektor att BB hade gjort sig skyldig till

text: oredlighet i forskning och förde ärendet vidare till universitetets personalansvarsnämnd. Den 10 oktober 2017 beslutade personalansvarsnämnden att meddela BB en varning.

text: BB:s skrivelser till JO Efter att JO hade begärt att rektor för Stockholms universitet skulle yttra sig över anmälan gav BB in ett yttrande till JO. I följebrevet till yttrandet skrev hon: ”Hej, översänder begärt yttrande i ärende 4183-2016”. I yttrandet anförde hon följande:

text: Jag vill tacka för den här möjligheten att yttra mig över det utkast som JO har översänt till Stockholms universitet. Jag har följande påpekanden att göra:  Jag har i alla avseenden gjort allt jag har kunnat för att hjälpa [AA] att bli antagen som doktorand vid Juridicum, Stockholm. Jag har låtit henne basera hela sin ansökan på mitt tidigare arbete. Jag har personligen stått och kopierat upp ansökningarna från de senast 10 antagna doktoranderna vid Juridicum och gett [AA] för att hon ska kunna se hur en ansökan ska skrivas för att ha så stor chans som möjligt att bli antagen som doktorand. Jag har för egna pengar inskaffat litteratur om offentlig upphandling för att ge [AA] för att ytterligare öka hennes chanser att bli antagen som doktorand. Jag har haft både möten, mailkonversationer och telefonsamtal med [AA] där vi har diskuterat hennes ansökan och där jag har gjort allt jag kan inom anständighetens gränser för att hjälpa henne att skriva en så bra ansökan som möjligt för att hon ska kunna bli antagen som doktorand.  Vi har nämligen ett stort behov av fler forskare inom ämnet offentlig upphandling. Jag jobbar sedan ett antal år tillbaka ca 60-70 timmar i veckan och har ändå inte möjlighet att hinna med allt arbete, varför vi verkligen behöver fler forskare för att kunna utveckla ämnet vidare. Jag har dessutom tilldelats medel från andra bidragsgivare, varför jag själv inte kunde genomföra ytterligare forskning på området. Jag var därför verkligen glad över att [AA] ville doktorera och gjorde därför allt jag kunde för att hjälpa henne.  Trots alla mina ansträngningar och all min hjälp lyckades [AA] inte att skriva en tillräckligt bra ansökan för att bli antagen som doktorand. Istället lyckades hon inte bättre än att hon blev placerad som nr 31 av 31 sökanden till doktorandutbildningen. Det faktum att [AA] inte blev antagen som doktorand vid Juridicum i Stockholm beror således tillfullo på hennes egna fel och hennes egna brister. Jag var så klart mycket besviken att hennes ansökan fick så dåliga omdömen, och inser i efterhand att den borde ha varit mer stringent och innehållit åtminstone en, helst fler, konkreta forskningsfrågor. I det skedet kunde jag emellertid inte hjälpa mer, eftersom jag då riskerade att skriva ansökan helt själv - det här var något [AA] hade behövt klara på egen hand.  Jag har inte gjort något alls, inte utfört någon handling, tagit någon kontakt eller skickat något mail, haft något samtal med inblandade på något sätt för att hindra att [AA] blev antagen som doktorand vid Juridicum, för att jag ville

text: ju så gärna att hon skulle bli antagen!

text:  Jag fick genom Juridicums felaktiga rutiner innan det formella besluten var fattade reda på att [AA] placerats sist av alla sökanden av de sakkunniga som bedömt hennes ansökan. Jag hade aldrig tidigare varit inblandad i tillsättningen av doktorander och trodde att det fungerade på samma sätt som vid tillsättning av lektorstjänster, docenttjänster m.m. Där yttrar sig ett antal särskilt utsedda sakkunniga över ansökningarna. Yttranden är utslagsgivande och följs alltid av de nämnder som fattar de formella besluten. Det visade sig senare att så inte var fallet och att Juridicum inte skulle ha lämnat ut denna information till mig. Det var emellertid så att informationen lämnades

text: av flera olika personer, utan att någon av dessa påpekade att informationen inte var offentlig. Jag trodde därför att den, precis som med inkomna yttranden i andra tillsättningsärenden, var offentlig, alltså att det var klart att [AA] placerats som nr 31 av 31 sökanden och att det faktum att hon endast erhållit l av 5 möjliga poäng av de utsedda sakkunniga var offentlig information.  Det här var så klart mitt ansvar att ta reda på, men min förklaring om det inte räknas som en ursäkt, är att som sagt att informationen lämnades ut helt öppet av flera vid Juridicum anställda personer utan att någon påpekade att informationen inte var offentlig.  Jag trodde således att det redan var klart, om än ej formellt klart då det slutliga beslutet inte var fattat, att [AA] inte skulle antas som doktorand. Eftersom det för mig alltså stod fullständigt klart att [AA] inte skulle bli antagen som doktorand, kontaktade jag Konkurrensverket för att höra ifall det fanns någon möjlighet att spara de forskningsmedel jag ansökt om med [AA] som doktorand. Jag fick då beskedet att ifall [AA] inte antogs som doktorand skulle pengarna förfalla och istället tilldelas någon annan sökande. Konkurrensverket meddelade att det hade haft samma situation året innan, och att det inte gick att "spara" några pengar, utan att dessa året innan istället hade tilldelats en annan sökande.  Jag har länge varit mycket kritisk till att Konkurrensverket, som har hand om forskningsmedel för såväl forskning om offentlig upphandling som forskning om konkurrensrätt, i huvudsak endast beviljat medel till ansökningar om konkurrensforskning från vita, medelålders män - se deras hemsida. Jag ville därför gärna höra om det fanns någon chans att ändå spara pengarna till [AA] till året efter. Jag fick emellertid klart för mig att det var helt omöjligt.  Konkurrensverket föreslog då att jag skulle ändra i min ansökan så att jag själv skulle stå som utförare, något som var fullt möjligt eftersom ansökan var ingiven i mitt namn och jag hade rätten att förfoga över den. Jag gick med viss tvekan med på förslaget och skrev om ansökan. Jag tog bort de delar där ansökan var utformad av [AA] och behöll de delar som helt baserades på mina tankar och idéer och mina tidigare artiklar i ämnet. Jag skrev även ett mail till Konkurrensverket helt efter deras diktamen om att jag kunde utföra projektet själv.  Jag var dock tveksam till att själv ta över projektet. Som jag beskrivit ovan arbetar jag redan i princip dubbelt, att ta mig an ett helt nytt projekt var inte särskilt lockande. Men jag ville ändå inte låta forskningsmedlen försvinna till konkurrensrättsforskningen, så jag skrev om min ansökan. Tanken var att lysa ut en särskild doktorandtjänst för dessa medel.  Efter att Juridicum fattat beslut om att inte anta [AA] som doktorand meddelade jag henne att jag istället beviljats medlen för projektet. Jag meddelade henne även att hon inte skulle kunna söka med samma ansökan till Juridicum året efter. Vi hade nämligen tidigare diskuterat att det vanligtvis är så att sökanden till doktorandutbildningen vid Juridicum måste söka med samma ansökan två år i rad för att bli antagna. Med tanke på att hennes ansökan bedömdes som så pass undermålig hade hon behövt att helt omarbeta ansökan för att ha en chans att kunna bli antagen.  Vad gäller JO:s påståenden om oriktiga uppgifter får jag påpeka att det verkar föreligga ett missförstånd - vi talar om två olika ansökningar. Den första ansökningen, som var direkt undermålig, var den som ingavs till Konkurrensverket. Den andra ansökan var den som ingavs till Juridicum.  Den ansökan som ingavs till Konkurrensverket var ur forskningssynpunkt undermålig. Den saknade rättsfråga, var dåligt strukturerad och rörig. Jag försökte få till den så bra som möjligt, men det var bråttom och ansökan fick skickas in i ett klart ofärdigt skick.  Efter att den ansökan skickats in meddelade jag [AA] att hon var tvungen att skriva om ansökan innan hon skickade in den till Juridicum om hon skulle ha en chans att bli antagen som doktorand. Hon gjorde det och den blev bättre.

text: Den saknade dock fortfarande en bra rättsfråga och var inte tillräckligt strukturerad, men i det skedet kunde jag inte längre hjälpa henne, trots att hon krävde det, eftersom det i princip skulle ha inneburit att jag hade skrivit hela ansökan själv.  Det stämmer att jag till forskningsutskottet skrev att jag ansåg att ansökan var bra, men det var ett led i mina försök och ansträngningar att få [AA] antagen som doktorand! Jag visste att den inte var lysande, men trodde faktiskt att den ändå var tillräckligt bra för att bli godtagen. Efter att i efterhand ha läst de övriga ansökningarna inser jag att så var tyvärr inte fallet.  Jag beklagar verkligen att det visade sig att [AA] inte hade det som krävs för att antas som doktorand vid Juridicum i Stockholm. Jag hjälpte henne långt mer än jag hjälpte den andra person som vid samma tillfälle ansökte om att bli antagen som doktorand med mig som handledare, men i statsrätt. Jag lät [AA] använda mina tankar och idéer, använda mitt arbete i mina tidigare artiklar, jag bollade frågor med henne på telefon, jag kopierade tidigare ansökningar och betalade ur egen ficka för litteratur för att hjälpa henne. Först när jag trodde att det var helt klart att hon inte skulle antas vidtog jag åtgärder för att i första hand rädda forskningspengarna till [AA], sedan för att rädda dem till upphandlingsforskningen i sig. I inget fall har jag gjort något som inneburit att [AA] inte kunnat antas som doktorand vid Juridicum i Stockholm eller som inneburit att hon inte erhållit medel från Konkurrensverket. Hon hade nämligen inte kunnat få del av dessa medel, eftersom hon inte lyckades bli antagen som doktorand.

text: Bedömning

text: Inledning Som framgått ovan har BB:s agerande utretts och prövats av universitetet. Rektorn har slagit fast att BB:s åtgärd att ge in en ny, nästan identisk, ansökan om forskningsmedel till Konkurrensverket utan att ange AA som författare till projektbeskrivningen utgjorde oredlighet i forskning. Universitetets personalansvarsnämnd har beslutat att meddela BB en varning.

text: Min utredning tar inte sikte på de forskningsetiska och arbetsrättsliga frågor som BB:s agerande har gett upphov till. Universitet har prövat dessa frågor. Däremot finns det anledning för mig att göra vissa uttalanden om BB:s agerande med utgångspunkt från bl.a. bestämmelsen om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Objektivitetsprincipen och tjänstemannarollen Domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ). Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse (se

text: Regeringsformen

text: , en kommentar, Thomas Bull och Fredrik Sterzel, 3 uppl., s. 54 samt Offentligrättsliga principer, Objektivitetsprincipen, Thomas Bull, red. Lena Marcusson, s. 97 ff.).

text: Det finns ingen i lag eller annan författning samlad reglering med uppförandekod eller motsvarande för statliga tjänstemän. Frågan om behovet av lagstiftning på området har varit aktuell vid några tillfällen (se t.ex.

text: prop. 1997/98:136

text: SOU 2008:118

text: och

text: prop. 2009/10:175

text: ). Ramarna för hur en tjänsteman får agera finns i stället i bestämmelser i olika författningar. Utöver den nyss nämnda bestämmelsen i

text: regeringsformen

text: kan nämnas bestämmelsen om tjänstefel i

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: och regeln om tjänsteförseelse i

text: 14 §

text: lagen om offentlig anställning (

text: Den s.k. Värdegrundsdelegationen (se www.vardegrundsdelegationen.se) har i publikationen Den gemensamma värdegrunden för de statsanställda sammanställt ett antal av de grundläggande rättsliga principer som tjänstemän ska följa i sin verksamhet. När det gäller objektivitetsprincipen uttalas bl.a. följande (s. 10 f.):

text: En grundförutsättning är att den statsanställde aldrig i sitt arbete agerar på ett sådant sätt att förtroendet för den enskilde anställdes eller myndigheternas saklighet och opartiskhet kan rubbas. En anställd ska inte ens kunna misstänkas för att låta sig påverkas av ovidkommande önskemål eller hänsyn i sitt arbete. För den statligt anställde gäller att ett personligt ansvarstagande och den egna förmågan att göra etiska val många gånger måste ta vid. – – – Grundläggande krav på en statsanställd är att denne ska vara disciplinerad, och således bl.a. utföra sina arbetsuppgifter i rätt tid, pålitlig, dvs. ärlig och inte exempelvis ta emot gåvor eller förmåner som utan att vara mutor ändå kan skada allmänhetens förtroende till myndigheten, och rättvis, dvs. exempelvis inte vara partisk utan se ett problem från alla sidor. Den anställde måste även ha i åtanke att det sätt på vilket enskilda bemöts kan vara väl så viktigt för förtroendet som de faktiska åtgärder som vidtas.

text: Händelseförloppet i korthet Efter kontakter med BB under 2015 skrev AA det första utkastet till den projektbeskrivning som skulle ligga till grund för ansökan om forskningsmedel från Konkurrensverket. BB gav AA återkoppling på utkastet och AA lämnade i slutet av januari 2016 in en ansökan om forskningsmedel till Konkurrensverket. I den ansökan var både AA och BB upptagna som sökande. I april 2016 ansökte AA till forskarutbildningen vid universitetet. I början av juni fick AA besked från universitetet om att hon inte hade blivit antagen som doktorand. Samma dag fick hon också veta att BB i slutet av maj hade gett in en ny ansökan om forskningsmedel i eget namn till Konkurrensverket. Projektbeskrivningen i den nya ansökan var i allt väsentligt identisk med den ursprungliga. Konkurrensverket fattade beslut om att bevilja forskningsmedel den 1 juni 2016.

text: BB:s kontakter med Konkurrensverket

text: Den nya ansökan om forskningsmedel

text: Som framgått tidigare hade BB kontakter med Konkurrensverket som ledde till att hon ensam skulle utföra det forskningsprojekt som tilldelades forskningsmedlen. Vid tidpunkten för de nu aktuella kontakterna hade hon och

text: AA gemensamt ansökt om medel till forskningsprojektet, men Konkurrensverket hade ännu inte fattat något beslut i frågan. Det är klarlagt att BB inte informerade AA om de nya kontakterna förrän efter det att Konkurrensverkets beslut var fattat. BB har i sin skrivelse till JO förklarat sitt agerande huvudsakligen enligt följande:

text: Hon har ”länge varit mycket kritisk till att Konkurrensverket, som har hand om forskningsmedel för såväl forskning om offentlig upphandling som forskning om konkurrensrätt, i huvudsak endast beviljat medel till ansökningar om konkurrensforskning från vita, medelålders män”. Hon ville därför höra om det fanns någon möjlighet att ”spara” forskningsmedlen till AA till året efter. Hon fick dock besked av Konkurrensverket att detta inte var möjligt utan att ”pengarna skulle förfalla” om AA inte antogs som doktorand. BB har vidare uppgett att det var Konkurrensverkets förslag att hon skulle ändra sin ansökan så att hon var ensam utförare. Hon ändrade därför ansökan på så sätt att hon ”tog bort de delar där ansökan var utformad av [AA] och behöll de delar där som helt baserades på [hennes] tankar och idéer och [hennes] tidigare artiklar i ämnet. [Hon] skrev även ett mail till Konkurrensverket helt efter deras diktamen om att [hon] kunde utföra projektet själv”. Syftet med hennes åtgärder var att i första hand rädda forskningsmedlen till AA och i andra hand till upphandlingsforskningen.

text: JO har tagit del av ett brev som en tjänsteman vid Konkurrensverket skickade till AA den 7 juli 2016 med anledning av att AA frågade om vad som hade hänt med hennes ansökan. I brevet anfördes bl.a. följande:

text: Den 23 maj 2016 blev Konkurrensverket, via e-post, informerade om att denna ansökan inte längre var aktuell då du inte blivit antagen som doktorand vid Stockholms universitet. BB lämnade vid samma tillfälle förslag om att revidera ingiven ansökan fast då med henne själv som utförare. – – – Efter att ha läst igenom ditt mejl och den mejlväxling du har haft med [en tjänsteman vid universitetet] kan vi endast försäkra dig om att Konkurrensverket inte gett uttryck för en önskan att utesluta dig från BB:s forskningsansökan […]. Vi vill dock tillägga att det, från Konkurrensverkets sida, självklart inte fanns något hinder för BB att ha med dig eller någon annan deltagare i det nya och reviderade projektet, t.ex. som forskningsassistent. Jag konstaterar att tjänstemannen vid Konkurrensverket och BB verkar ha olika uppfattning i frågan om vems initiativet till den nya ansökan var. Utformningen av BB:s mejl gör att det framstår som osannolikt att detta skulle ha skrivits ”helt efter deras diktamen”. Jag har dock avstått från att utreda den frågan ytterligare eftersom det inte är sannolikt att en fortsatt utredning skulle ge någon klarhet i frågan om mejlet från BB föregicks av andra kontakter, möjligen via telefon, där saken diskuterades.

text: Oavsett hur det kom sig att BB gav in en ny ansökan konstaterar jag att detta gjordes bakom den tidigare medsökandens rygg. Det går inte att dra någon annan slutsats än att BB därvid agerade i eget intresse. Hon måste också ha

text: insett att det fanns risk för att detta kunde få betydande konsekvenser för AA:s del.

text: AA:s kontakter med Konkurrensverket ledde i sin tur till att Konkurrensverket frågade BB vem som hade skrivit den ansökan som hon hade gett in i eget namn. I ett mejl den 14 juni 2016 svarade BB följande:

text: Projektbeskrivningen i den första ansökan var skriven av mig och [AA] tillsammans och hämtade inspiration från de två artiklar jag tidigare publicerat om offentlig upphandling. I den reviderade ansökan skrev jag om vissa delar så att ansökan var baserad på mina två tidigare artiklar. […] Jag kan fullständigt garantera att alla konstateranden om gällande rätt som presenteras i den nu beviljade ansökan och de ämnen som avser att undersökas bygger på de idéer och undersökningar som jag har påbörjat i dessa artiklar. [AA] hade således i den första ansökan inte någon egen forskningsidé, ett faktum som tyvärr gjorde att hon av Juridicum inte ansågs lämplig för en forskarkarriär. Samtliga idéer i den ansökan som nu beviljats bidrag bygger vidare på mina tidigare forskningsresultat.

text: Inför universitetets prövning av antagningen till doktorandutbildningen lämnade BB ett s.k. handledaryttrande. I detta anförde hon bl.a. följande:

text: [AA] kontaktade mig i augusti 2015 som presumtiv handledare och vi har sedan dess haft regelbunden kontakt och diskuterat hennes ansökan och projektets utformning. [AA] har dock helt på egen hand arbetat fram projektbeskrivningen och ansökan till forskarutbildningen. Jag har emellertid läst den slutliga versionen av projektbeskrivningen och finner projektet som mycket intressant och högaktuellt. Utformning håller dessutom en mycket hög kvalitativ nivå, vilket visar på [AA:s] potential som forskare.

text: Vid en jämförelse mellan de två projektbeskrivningar som gavs in till Konkurrensverket är det uppenbart att de är i det närmaste identiska. Av BB:s sätt att uttrycka sig i mejlet till Konkurrensverket får man intrycket att hon har arbetat om projektbeskrivningen. Det framgår dock av utredningen i övrigt att så inte var fallet. Jag konstaterar också att hon lämnade olika uppgifter om projektbeskrivningens tillkomst i handledaryttrandet respektive till Konkurrensverket.

text: BB:s agerande i kontakterna med Konkurrensverket strider mot kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Särskilt om avslöjandet av antagningsbeslutet

text: Den 23 maj 2016, ca två veckor innan AA fick antagningsbeskedet från Stockholms universitet, mejlade BB Konkurrensverket och anförde bl.a. följande:

text: Tyvärr måste jag meddela att [AA] inte kommer att antas som doktorand vid Juridicum, Stockholms universitet. Det innebär att den ansökan vi skrivit […] inte kommer att genomföras som ett doktorandprojekt. Den här informationen är ännu inte offentlig, varför jag uppskattar om ni inte sprider den utanför Konkurrensverket.

text: Universitetets beslut om antagning fattas vid ett sammanträde. Detta är visserligen inte offentligt, men det finns inte någon sekretessregel som hindrar

text: att deltagare vid sammanträdet – eller andra tjänstemän vid universitetet som har tagit del av vad som har avhandlats där – sprider informationen. Inte heller kan man säga att det ligger i sakens natur att tjänstemän i allmänhet har tystnadsplikt för innehållet i beslut som ännu inte har expedierats. Tvärtom gäller rätten till yttrandefrihet (

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: ) även mellan tjänstemän vid myndigheter (se t.ex. Wennergren, Offentlig förvaltning i arbete, 3 uppl., s. 130 f.).

text: Frågan om hur tjänstemän bör förhålla sig till information om ännu inte fattade eller expedierade beslut måste bedömas från fall till fall. Att iaktta diskretion är ytterst en omdömesfråga eller – som saken tidigare har uttryckts – en hederssak (Wennergren, a.a., s. 131). Att man som tjänsteman inte avslöjar innehållet i ett kommande beslut betraktas sannolikt i de flesta fall som en självklarhet. Ett tungt vägande skäl till att avstå är att beslutet kan ändras till dess det har expedierats och att ett besked i förväg därför riskerar att ge fel förväntningar. Det går dock inte att utesluta att det i vissa situationer kan finnas godtagbara skäl att meddela det förväntade innehållet i ett ännu inte fattat eller expedierat beslut till någon utanför den egna myndigheten, förutsatt att uppgifterna inte omfattas av sekretess.

text: BB har uppgett att avsikten med att lämna informationen till Konkurrensverket endast var att ta reda på om det var möjligt att ”spara” anslaget till senare. För egen del anser jag inte att det av det skälet var motiverat att ta den kontakten med Konkurrensverket. Hon borde i stället ha avvaktat universitetets beslut i antagningsfrågan och sedan tagit ställning till fortsatta åtgärder när det gällde forskningsprojektet. Det var alltså enligt min mening olämpligt att lämna uppgifterna även med den utgångspunkt som BB uppgett att hon haft.

text: Dessutom konstaterar jag att BB i något skede – senast i samband med att hon gav in den reviderade ansökan – valde att utnyttja informationen om det förväntade antagningsbeslutet i eget intresse: Att Konkurrensverket fick information i det aktuella avseendet var en nödvändig förutsättning för att BB skulle kunna lämna in den nya ansökan om forskningsmedel. Som jag har uttalat ovan var det inte förenligt med kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: att utesluta AA från ansökan bakom hennes rygg.

text: Mejlet till AA Samma dag som AA tog emot universitetets antagningsbesked fick hon följande mejl från BB:

text: Så tråkigt att du inte blev antagen. Jag har pratat med ansvarige för din ansökan och han menade att din ansökan var ”lökig”, inte hade en bra rättsfråga och helt enkelt inte var akademisk. Tyvärr visade det sig att du endast fick 1 av 5 möjliga poäng, vilket gör det uteslutet att du skulle antas nästa år. Jag var tvungen att ringa Konkurrensverket och meddela det här. Kunde du inte antas kunde de inte ge dig pengarna och de fick ge dem till någon annan. De ville då att jag skulle genomföra projektet istället, eftersom pengarna annars skulle vara förlorade för upphandlings-

text: forskningen. Det var alltså en fråga om att ge pengarna till mig eller till någon manlig konkurrensrättare och av politiska skäl ville de hellre att pengarna gick till Upphandlingsrätten. Jag tackade under de omständigheterna ja och kommer alltså att själv genomföra projektet. Jag skulle gärna ha plockat in dig som doktorand för att göra jobbet, men med den poängen du fick är det helt enkelt inte möjligt.

text: Det har till att börja med kommit fram att informationen om antalet poäng var fel. Ansökan hade fått två poäng. Inte heller fanns det täckning för påståendet att det var uteslutet att AA skulle antas nästa år. Kommande års antagning beslutas naturligtvis utifrån kommande års ansökningar. BB borde ha försäkrat sig om att informationen var korrekt innan hon lämnade den.

text: Som mejlet har utformats får man intrycket att BB endast har återgett vad någon annan har uttalat om ansökans kvalitet. Oavsett hur det förhöll sig med den saken var det olämpligt att lämna informationen till AA med de ordvalen.

text: BB:s mejl till AA står i strid med bestämmelsen om saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: BB:s uppgifter till JO Som redovisats ovan har BB gett in ett eget yttrande till JO efter det att JO hade begärt att rektor för Stockholms universitet skulle yttra sig. I JO:s remiss angavs att berörd tjänsteman borde ges tillfälle att lämna synpunkter. BB:s yttrande inleddes på följande sätt:

text: Som har framgått ovan meddelade BB Konkurrensverket innehållet i det ännu inte formellt fattade antagningsbeslutet. I sitt yttrande till JO har hon anfört följande:

text: Jag fick genom Juridicums felaktiga rutiner innan de formella besluten var fattade reda på att [AA] placerats sist av alla sökanden av de sakkunniga som bedömt hennes ansökan. Jag hade aldrig tidigare varit inblandad i tillsättningen av doktorander och trodde att det fungerade på samma sätt som vid tillsättningen av lektorstjänster, docenttjänster m.m. Där yttrar sig ett antal särskilt utsedda sakkunniga över ansökningarna. Yttrandena är utslagsgivande och följs alltid av de nämnder som fattar de formella besluten. Det visade sig senare att så inte var fallet och att Juridicum inte skulle ha lämnat ut denna information till mig. Det var emellertid så att informationen lämnades av flera olika personer, utan att någon av dessa påpekade att informationen inte var offentlig. Jag trodde därför att den, precis som med inkomna yttranden i andra tillsättningsärenden, var offentlig, alltså att det var klart att [AA] placerats som nr 31 av 31 sökanden och att det faktum att hon endast erhållit 1 av 5 möjliga poäng av de utsedda sakkunniga var offentlig information. – – – Jag trodde således att det redan var klart, om än ej formellt klart då det slutliga beslutet inte var fattat, att [AA] inte skulle antas som doktorand

text: I det tidigare redovisade mejlet till Konkurrensverket uppgav hon dock, i samband med att hon meddelade att AA inte skulle antas som doktorand, följande: Den här informationen är ännu inte offentlig, varför jag uppskattar om ni inte sprider den utanför Konkurrensverket. Mejlet till Konkurrensverket kan inte uppfattas på något annat sätt än att BB var införstådd med att informationen inte var offentlig, i den meningen att den inte var allmänt tillgänglig. De uppgifter som hon har lämnat till JO framstår alltså inte som sanningsenliga i den delen.

text: I sin skrivelse till JO har BB också anfört följande:

text: Konkurrensverket föreslog då att jag skulle ändra min ansökan [detta avser alltså den gemensamma ansökan; JO:s anm.] så att jag själv skulle stå som utförare, något som var fullt möjligt eftersom ansökan var ingiven i mitt namn och jag hade rätten att förfoga över den. Jag gick med viss tvekan med på förslaget och skrev om ansökan. Jag tog bort de delar där ansökan var utformad av AA och behöll de delar som helt baserades på mina tankar och idéer och mina tidigare artiklar i ämnet. Den ansökan som BB gav in i eget namn är i stort sett identisk med den gemensamma ansökan. Den huvudsakliga ändring som har gjorts är att AA:s namn och CV har tagits bort. Ansökan skiljer sig också på så sätt att begäran om anslag sattes ned eftersom anslaget bara skulle täcka kostnader för en forskare. Själva kärnan i ansökan, projektbeskrivningen, är i det närmaste identisk.

text: Det framstår som uppenbart att inte heller de uppgifter som BB har lämnat till JO i den här delen är sanningsenliga.

text: Statliga tjänstemän ska lämna de upplysningar och yttranden som JO begär (

text: 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: ). Bestämmelsen innebär bl.a. att en tjänsteman som lämnar uppgifter på JO:s begäran har en sanningsplikt (se

text: SOU 1985:26 s. 195

text: f.). I det nu aktuella fallet har JO begärt att rektorn ska yttra sig. Av JO:s remiss framgick även att BB borde ges tillfälle att lämna synpunkter. Det är uppenbart att BB hade tagit del av JO:s remiss när hon skrev sitt yttrande. Under de förhållandena omfattades hon av sanningsplikten.

text: BB har i strid med bestämmelsen i

text: lämnat oriktiga uppgifter om sitt eget agerande till JO.

text: Sammanfattning och avslutande synpunkter BB har genom att ge in en ny ansökan om forskningsmedel endast i eget namn bakom AA:s rygg, och genom att lämna oriktiga uppgifter om ansökan till Konkurrensverket, agerat i strid med

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Även hennes sätt att utrycka sig gentemot AA står i strid med den bestämmelsen. BB har dessutom i strid med bestämmelsen i

text: lämnat oriktiga uppgifter i sitt yttrande till JO. Sammantaget förtjänar BB allvarlig kritik för sitt agerande.

text: Övrigt Det som i övrigt har tagits upp av AA eller BB ger inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Migrationsverket angående handläggningen av ansökningar om svenskt medborgarskap

text: Anmälan

text: Advokaten AA framförde i en anmälan den 22 september 2005 klagomål mot Migrationsverket, medborgarskapsenheten, med anledning av handläggningen av ansökningar om svenskt medborgarskap. Han uppgav bl.a. följande. BB och hans yngsta barn ansökte den 6 oktober 2003 om svenskt medborgarskap. Övriga familjemedlemmar ansökte om svenskt medborgarskap på hösten 2004. Vid tiden för anmälan till JO hade inte ens någon handläggare utsetts i ärendena. AA hade vid telefonsamtal med Migrationsverket fått beskedet att verket ändrat sina rutiner för handläggningen av medborgarskapsärenden. Enligt de nya rutinerna skulle myndigheten handlägga alla nya kompletta ärenden direkt och endast i mån av tid handlägga äldre ärenden. Det hade vid telefonsamtalen inte gått att få besked om den förväntade handläggningstiden i familjen BB:s ärenden. I en skrivelse den 13 september 2005 till verket begärde familjen förtur, men deras begäran avslogs. Av verkets svarsskrivelse den 19 september 2005 framgick att myndigheten räknade med att i oktober 2005 påbörja handläggningen av de ärenden som kom in i oktober 2003.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Migrationsverket.

text: Migrationsverket anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: I ett yttrande den 19 december 2005 anförde verket, genom generaldirektören CC, följande.

text: Bakgrund

text: Handläggningstiden för medborgarskapsärenden har under flera år varit lång. I början av år 2005 fick en medarbetare i uppdrag att lämna förslag till hur handläggningen av sådana ärenden kunde effektiviseras. Uppdraget resulterade i att ett nytt arbetssätt infördes fr.o.m. den 1 april 2005. Ärenden som kommer in till Migrationsverket efter detta datum handläggs enligt en särskilt ordning, som bl.a. innebär att en ansökan som är komplett från början handläggs genast. Hand-

text: läggningstiden för en ansökan som inte behöver kompletteras är numera ca en månad. Parallellt med att nyinkomna ärenden handläggs enligt den särskilda ordningen är en förstärkningsstyrka avdelad för att avgöra de ärenden som har kommit in till Migrationsverket före den 1 april 2005. Handläggningen av dessa ärenden påbörjas i den ordning som de kom in till verket.

text: Familjen A:s ärenden

text: BB:s ansökan kom in till Migrationsverket den 6 oktober 2003. Övriga familjemedlemmars ansökningar kom in under 2004. I ett brev som kom in till verket den 14 september 2005 anmälde sig AA som ombud för familjen och begärde samtidigt att familjemedlemmarnas ansökningar skulle handläggas med förtur. Migrationsverket beviljade inte förtur. Verket har i november 2005 begärt att familjen ger in handlingar som styrker familjemedlemmarnas identiteter. Så snart ärendena har kompletterats kommer Migrationsverket att fatta beslut i dem.

text: Kommentar

text: Det viktigaste syftet med det nya arbetssättet som beskrivits i korthet är att väsentligen minska handläggningstiderna för medborgarskapsärenden. Arbetssättet har redan gett resultat, och det avgörs nu betydligt fler ärenden än tidigare. Under årets första tre månader avgjordes cirka 1 600 ärenden per månad. Under tiden den 1 april - den 30 november 2005 har det avgjorts i genomsnitt ca 2 700 ärenden per månad. Den genomsnittliga handläggningstiden för ärenden inkomna efter den 1 april är cirka en månad. Antalet öppna medborgarskapsärenden har minskat från cirka 21 700 vid utgången av mars 2005 till drygt 16 300 vid mitten av december månad 2005. Med i övrigt oförändrade förutsättningar räknar jag med att dessa ärenden kommer att ha avgjorts före utgången av år 2006. Det beskrivna arbetssättet innebär att handläggningstiden i nya ärenden förkortas avsevärt samtidigt som äldre ärenden avgörs systematiskt av särskilt avdelade medarbetare. Jag har för avsikt att vidta ytterligare åtgärder för att de äldre ärendena ska kunna avgöras ännu snabbare. En sådan åtgärd är att låta fler medarbetare än i dag arbeta med enbart de äldre ärendena. En annan är att öka andelen s.k. enmansbeslut, dvs. beslut som fattas av en medarbetare (det förekommer att två medarbetare deltar i beslutsfattandet i vissa ärenden). Samtliga ärenden som har kommit in efter den 1 april 2005 fördelas på en handläggare. De ärenden som har kommit in före den 1 april 2005 har inte tidigare varit fördelade på handläggare. Jag kommer nu att se till att samtliga ärenden har särskilda handläggare. Avslutningsvis vill jag säga att en sökande i ett medborgarskapsärende kan få information om hur långt handläggningen i hans eller hennes ärende har kommit genom att vända sig till verkets upplysningstjänst eller till någon av medarbetarna inom verksamhetsområde medborgarskap.

text: AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att det dröjde till i november 2005 innan Migrationsverket påbörjade handläggningen av familjen BB:s medborgarskapsärenden. Det hade då gått över två år sedan den första ansökan hade kommit in till verket. Vid tiden för remissyttrandet hade ärendena ännu inte avgjorts. I regleringsbrevet avseende Migrationsverket för budgetåret 2005 (dnr UD2004/11423/MAP m.fl.) angav regeringen som mål att den totala väntetiden i medborgarskapsärenden skulle vara högst 14 månader. Enligt regleringsbrevet för budgetåret 2006 är regeringens målsättning att beslut skall fattas inom åtta månader från det att en ansökan om medborgarskap har kommit in till verket (dnr UD2005/19134/MAP m.fl.).

text: Den nu kritiserade handläggningen har således varit alltför lång. Migrationsverket har i remissyttrandet anfört att handläggningstiden för medborgarskapsärenden under flera år har varit lång. För att effektivisera handläggningen har verket fr.o.m. den 1 april 2005 infört en särskild ordning för handläggningen av sådana ärenden. Nya ansökningar som kommer in och som är kompletta handläggs genast och handläggningstiden för sådana ärenden är ca en månad. Parallellt med detta är en förstärkningsstyrka avdelad för att avgöra de ärenden som kom in före den 1 april 2005 och handläggningen av dessa ärenden påbörjas i den ordning som de kom in till verket.

text: Den beskrivna handläggningsordningen har tillkommit för att minska balansen av medborgarskapsärenden hos Migrationsverket. Detta syfte är naturligtvis gott. Det finns dock skäl att undersöka om den ordningen också har nackdelar som kanske inte kan accepteras. Handläggningsordningen kan exempelvis, vilket jag har erfarit i min tillsynsverksamhet, leda till att det för sökanden i äldre medborgarskapsärenden framstår som ett alternativ att återkalla ansökan för att i stället lämna in en ny ansökan. Detta får anses vara en olycklig följd av att verket avviker från den sedvanliga principen att ärenden handläggs i den ordningen som de har kommit in till myndigheten. Härtill kommer, som framgått, att äldre ärenden får en oacceptabelt lång handläggningstid, vilket inte kan uppvägas av att den totala mängden ärenden minskar. Jag är således sammanfattningsvis tveksam till den beskrivna handläggningsordningen. I vart fall bör Migrationsverket vidta åtgärder till förhindrande av de nyss nämnda uppenbara nackdelarna med denna ordning.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.