title: Betänkandet En översyn av 23 kap. brottsbalken (SOU 2024:55)

text: ( Departementets diarienummer Ju2024/01907 )

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Allmänna synpunkter

text: Justitiekanslern anser, i likhet med utredningen, att det finns skäl att anpassa reglerna för de s.k. osjälvständiga brottsformerna så att de bättre svarar mot de förhållanden och förutsättningar som gäller i dag. Det är även lämpligt att bestämmelserna ges en tydligare och mer modern utformning. I linje med detta ställer sig Justitiekanslern positiv till flera av de enskilda förslag som utredningen lämnar.

text: Det kan samtidigt konstateras att förslagen sammantaget innebär stora förändringar av

text: 23 kap.

text: brottsbalken

text: . Förslagen bedöms även kunna leda till inskränkningar av grundläggande fri- och rättigheter, däribland yttrande-och informationsfriheten. Mot den här bakgrunden finns det, enligt Justitiekanslern, skäl att noga överväga behovet och konsekvenserna av en omfattande reform. Till detta kommer att reglerna i 23 kap. är komplexa och i hög grad samverkande. För det fall en viss bestämmelse ändras måste därför övervägas vilken betydelse det får för regelverket i stort.

text: Med detta sagt synes flera av de förslag som utredningen lämnar ta sikte på att komma till rätta med specifika problem eller upplevda ”hål” i den gällande lagstiftningen. Merparten av förändringarna syftar till att i större utsträckning kunna lagföra åtgärder och beteenden som på olika sätt kan kopplas till den organiserade brottsligheten. Enligt Justitiekanslern framstår det emellertid inte som helt klart vilka positiva effekter som förslagen kan väntas få, annat än att de kan antas leda till fler lagföringar för brott. I betänkandet påpekas också att vissa upplevda problem med den nuvarande lagstiftningen har sin egentliga grund i bevissvårigheter. Det är dock, som anges i betänkandet, inte i sig ett skäl för att ändra lagstiftningen.

text: Till detta kommer att förslagen inte endast kommer att träffa sådana brott som begås inom ramen för den organiserade brottsligheten. Även sådana områden där utredningen inte identifierat något behov av förändring kommer att omfattas. Ett sådant exempel är det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. I betänkandet lyfts fram att kriminalisering på det området brukar ske ”med eftertanke och stor återhållsamhet” mot bakgrund av det starka skydd för tryck- och yttrandefriheten som finns i Sverige. Något som ställer särskilda krav när det gäller behov och utformning av det straffbara området (s. 228).

text: I betänkandet anges att det under utredningens arbete inte har framkommit några särskilda behov av utvidgningar av det straffbara området för förberedelse och stämpling till brott på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området. Som skäl för att ändå göra en sådan utvidgningen anges att det ”fyller ett praktiskt behov när det gäller de enskilda brottsbalksbrotten” (s. 228 f.; jfr även s. 231). Någon närmare analys av vilka konsekvenser som en sådan förändring kan få just för tryck- och yttrandefrihetsbrotten och det särskilda regelverk som gäller för sådana brott har emellertid inte redovisats. Justitiekanslern saknar även en djupare analys av förslagets påverkan på tryck- och yttrandefriheten i allmänhet och den journalistiska verksamheten i synnerhet.

text: Det stora antalet förändringar och införandet av ett nytt och mer omfattande 23 kap. innebär vidare att det är svårt att fullt ut bedöma om bestämmelserna har getts en ändamålsenlig utformning. Av samma skäl är det svårt att förutse eventuella tolknings- och tillämpningsproblem. Justitiekanslern ser även en risk för att regelverket – tvärtemot det avsedda syftet – kan uppfattas som mer otydligt och svårtillgängligt än vad som är fallet i dag (se vidare nedan).

text: Justitiekanslern ställer sig mot den här bakgrunden tveksam till att genomföra så pass omfattande förändringar av

text: 23 kap.

text: brottsbalken

text: som utredningen föreslår. Under alla förhållanden anser Justitiekanslern att frågorna bör bli föremål för närmare analys och överväganden innan förslagen, i förekommande fall, läggs till grund för lagstiftning.

text: I det här sammanhanget finns det även anledning att lyfta fram den begränsade tid som utredningen haft på sig att se över den gällande regleringen och lämna förslag på ändringar. Justitiekanslern noterar att två av utredningens experter har kritiserat den korta utredningstiden och gjort gällande att de frågor som uppdraget aktualiserat inte har kunnat övervägas i den utsträckning som hade behövts. Av betänkandet framgår också att utredningen ansett sig förhindrad att lämna vissa förslag med hänsyn till att den inte kunnat göra de principiella och omfattande överväganden som behövts inom ramen för uppdraget (se bl.a. s. 182). Även det nu sagda talar, enligt Justitiekanslern, för att det finns skäl att låta frågorna blir föremål för närmare överväganden innan en mer omfattande reform genomförs.

text: Med dessa generella synpunkter övergår Justitiekanslern till att kommentera vissa av de enskilda förslagen.

text: Synpunkter på enskilda förslag

text: Försök till brott

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att den nuvarande regleringen om ansvar för försök till brott inte har en helt klar och ändamålsenlig utformning. Justitiekanslern ställer sig därför positiv till att bestämmelsen ges en tydligare och språkligt sett mer modern utformning.

text: När det gäller de föreslagna ändringarna i sak anser Justitiekanslern att utredningen har anfört övertygande skäl för varför ansvar för försök till brott ska kunna komma i fråga även i en situation där faran för brottets fullbordan är utesluten endast till följd av en myndighets åtgärd. På liknande sätt anser Justitiekanslern att utredningen har anfört relevanta skäl för varför det kan finnas ett behov av en undantagsbestämmelse som tar sikte på gärningar som uppenbart är mindre allvarliga. Justitiekanslern noterar också att förslaget inte är avsett att förändra placeringen av försökstidpunkten eller att påverka vilka uppsåtsformer som kan eller bör tillämpas.

text: Justitiekanslern tillstyrker därför utredningens förslag till en ändrad försöksbestämmelse.

text: Förberedelse till brott

text: Befattning med hjälpmedel

text: Justitiekanslern har ingen invändning mot utredningens förslag om att utvidga befattningsbegreppet till att även omfatta ”att förvärva, inneha eller överlåta ett hjälpmedel”. Justitiekanslern är däremot tveksam till förslaget om att det inte längre ska krävas att ett hjälpmedel är särskilt ägnat att användas som hjälpmedel vid brott för att ansvar ska kunna komma i fråga. Som anges i betänkandet innebär en sådan utvidgning av hjälpmedelsbegreppet att även objekt som har ett helt vardagligt och legitimt användningsområde kan komma att omfattas, t.ex. kläder och mobiltelefoner. Förändringen motiveras enligt utredningen med att det är hjälpmedlets möjliggörande av genomförandet av brottet som är det avgörande, inte om det varit fråga om ett brottsverktyg eller annat motsvarande hjälpmedel.

text: Även om Justitiekanslern i viss mån delar uppfattningen att det nuvarande hjälpmedelsbegreppet är alltför snävt, anser Justitiekanslern att utredningens förslag riskerar att leda till oklarheter kring vad som faller inom det straffbara området. Exempelvis när det gäller att i den praktiska rättstillämpningen avgöra om ett innehav av ett vardagligt föremål – t.ex. en mobiltelefon – har varit ägnat som hjälpmedel vid ett specifikt brott. Av samma skäl blir det svårt för den enskilde att på förhand avgöra vad som är straffbart. Justitiekanslern kan därför inte tillstyrka förslaget i den här delen.

text: Finansiering av brott

text: Justitiekanslern anser att utredningen har anfört övertygande skäl för varför ansvar för finansiering av brott ska kunna komma i fråga vid fler betalningsformer och betalningsmedel än i dag. Förslaget tillstyrks därför.

text: Informationsinsamling och andra former av planering av brott

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det kan finnas fler beteenden – utöver de som är straffbara enligt den nuvarande förberedelsebestämmelsen – som är så klandervärda att det bör föranleda straffansvar. Särskilt som nya tekniska hjälpmedel och ökad digitalisering har gjort det möjligt att planera och förbereda brott på andra sätt än tidigare.

text: Utredningens förslag innebär emellertid att det straffbara området utvidgas till att omfatta en mängd olika åtgärder och beteenden som även förekommer i helt legitima och vardagliga sammanhang. Som exempel nämns i betänkandet att ansvar ska kunna komma i fråga om någon inhämtar information om en person eller genom tekniska åtgärder vidtar åtgärder med ljud och bild, t.ex. med hjälp av AI. Det straffbara agerandet såsom det är tänkt att uttryckas i lagtext är dessutom väldigt vagt formulerat. Ett exempel på det är den föreslagna formuleringen ”andra planeringsåtgärder”.

text: Det nu sagda innebär att det inte framstår som helt klart vad som faller inom det straffbara området och hur den avgränsningen rent praktiskt ska göras, exempelvis när det gäller att bedöma om en viss informationsinhämtning har varit ägnad att användas vid brott. Av samma skäl blir det svårt för den enskilde att avgöra vad som är straffbart. Föreslaget är så pass tveksamt att Justitiekanslern inte anser sig kunna tillstyrka utvidgningen av förberedelsebestämmelsen i den här delen.

text: En särskild bestämmelse om gärningsmannaskap m.m.

text: Justitiekanslern har i och för sig ingen invändning mot att det i

text: 23 kap.

text: brottsbalken

text: införs en uttrycklig bestämmelse om gärningsmannaskap. Som utredningen anför kan en sådan reglering framstå som motiverad såväl ur legalitetssynpunkt som av pedagogiska skäl. Justitiekanslern anser emellertid att den föreslagna bestämmelsens utformning – särskilt sett i relation till övriga bestämmelser i samma kapitel – riskerar att göra regleringen otydlig och svårtillgänglig.

text: Utredningens förslag innebär bl.a. att det i

text: 23 kap. 1 § brottsbalken

text: slås fast att den som ”i väsentlig mån främjar en straffbelagd gärning” ska dömas som gärningsman. Samtidigt anges det i 2 § att ”den som annars har främjat en [straffbelagd] gärning” utan att vara att vara gärningsman ska dömas för medhjälp till brott. Formuleringen ”främja brott” förekommer även i 7 §. Enligt Justitiekanslern riskerar dessa delvis likalydande formuleringar att ge upphov till tolknings- och tillämpningsproblem. Exempelvis när det gäller att bedöma om en person har främjat en gärning i sådan utsträckning att han eller hon ska ses som gärningsman och inte medhjälpare.

text: Som Justitiekanslern har förstått det är förslaget visserligen inte avsett att innebära någon egentlig förändring av gällande rätt. Eftersom det huvudsakliga syftet med förslaget är att få till en tydligare reglering – och då det är av stor vikt att bestämmelserna i 23 kap. samverkar på ett bra sätt – framstår dock förslaget i denna del som allt för bristfälligt för att läggas till grund för lagstiftning.

text: Underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott

text: Ansvar för underlåtenhet att avslöja eller förhindra brott förutsätter för närvarande att brottet kan avslöjas eller förhindras utan fara för den handlande eller för någon annan (

text: 23 kap. 6 § fjärde stycket 2 brottsbalken

text: ). Utredningen föreslår att denna bestämmelse ändras på så sätt att ansvar ska kunna komma i fråga om brottet kan avslöjas eller förhindras utan att ett handlande medför allvarlig fara för den handlades liv eller hälsa. Förslaget innebär bl.a. att risken för att drabbas av repressalier om brottet avslöjas eller förhindras inte längre ska beaktas. Det ska inte heller ha någon betydelse att handlandet riskerar att utsätta någon annan för fara.

text: Justitiekanslern har visserligen förståelse för det som utredningen för fram om att den nuvarande regleringen är svår att tillämpa i praktiken och att den i vissa fall riskerar att leda till stötande resultat. Justitiekanslern anser samtidigt att förslaget inger vissa betänkligheter.

text: Även om en person som bevittnar ett brott inte står inför någon konkret fara i den specifika situationen, framstår det inte som osannolikt att han eller hon upplever att det finns en överhängande risk för att senare drabbas av allvarliga repressalier för det fall brottet anmäls eller avslöjas. Till bilden hör att det i dagsläget förekommer systematiska hot och våldshandlingar mot vittnen, målsägande och anmälare (jfr s. 318 f. i betänkandet). Numera är det heller inte ovanligt att hot och våldshandlingar riktas mot anhöriga. Vid dessa förhållanden kan det, enligt Justitiekanslerns mening, ifrågasättas om det är rimligt att ålägga den enskilde en skyldighet att vid straffansvar anmäla eller på annat sätt förhindra ett brott. Till detta ska läggas att det framstår som oklart om förslaget kan antas få någon praktisk betydelse och fungera som ett effektivt verktyg mot den organiserade brottsligheten.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Skatteverkets beslut om mervärdesskatt för en samfällighetsförening

org: jk

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sökanden, som är en samfällighetsförening, registrerades av Skatteverket för mervärdesskatt med betalningsskyldighet från juli 2021. Föreningen redovisade mervärdesskatt i sina deklarationer från och med juli 2021 till och med december 2023.

text: Efter att Högsta förvaltningsdomstolen meddelat avgörandet

text: HFD 2024 ref. 10

text: beslutade Skatteverket att avregistrera samfälligheten för mervärdesskatt och ompröva mervärdesskatten för aktuella perioder. Skatteverket satte ned utgående mervärdesskatt till noll kr och beslutade att inte medge avdrag för ingående mervärdesskatt.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 35 801 kr på den grunden att föreningen haft kostnader till följd av Skatteverkets beslut och tillbakadragande av mervärdesskatt. Skatteverket har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser. Det är inte tillräckligt att en myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Skatteverket beslutat att registrera föreningen för mervärdesskatt och att bolaget därefter redovisat mervärdesskatt i sina deklarationer. Skatteverkets bedömning av föreningens mervärdesskatteskyldighet var i enlighet med den tolkning av rättsläget som verket gjorde vid tidpunkten för besluten. Högsta förvaltningsdomstolen hade tidigare bedömt att en samfällighetsförening som i enlighet med sitt ändamål genomförde en uppgift som endast tillgodosåg deltagande fastigheters behov inte kunde anses omsätta en vara eller tjänst i mervärdesskatterättslig mening (se rättsfallen RÅ 83 1:26 och

text: RÅ 1986 not. 675

text: ). Skatteverkets bedömning var däremot att det tidigare rättsläget inte längre kunde upprätthållas med hänsyn till rättsutvecklingen hos EU-domstolen.

text: I rättsfallet

text: HFD 2024 ref. 10

text: som kom i slutet av februari 2024 klargjorde dock Högsta förvaltningsdomstolen att EU-domstolens praxis inte utgör skäl att frångå det rättsläge som har etablerats genom Högsta förvaltnings-domstolens tidigare avgöranden. Högsta förvaltningsdomstolen bedömde att bidrag som en samfällighetsförening uttaxerat från sina medlemmar inte avsåg en transaktion som är föremål för mervärdesskatt.

text: Även med beaktande av att Skatteverkets tolkning av rättsläget visade sig vara felaktig kan Skatteverket inte anses ha handlagt frågan om föreningens mervärdesskatteskyldighet på ett uppenbart oriktigt sätt. När besluten fattades hade Högsta förvaltningsdomstolens klargörande ännu inte kommit.

text: Mot denna bakgrund kan Skatteverkets beslut inte anses innefatta skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Staten kan inte anses skadeståndsskyldig på grund av Skatteverkets hantering av sökandens mervärdesskatteskyldighet. Ansökan ska avslås.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av PFAS-föroreningar av dricksvatten

text: Justitiekanslern avslår sökandenas anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: PFAS (per- och polyfluorerade alkylsubstanser) är ett samlingsnamn för en stor och komplex ämnesgrupp. Gemensamt för alla PFAS-ämnen är att de är mycket svåra att bryta ner. PFOS (perfluoroktansulfonat) är en typ av PFAS-ämne som förr var en vanlig komponent i brandsläckningsskum, men som sedan mitten av år 2011 är förbjudet att använda inom EU.

text: I slutet av 2013 upptäcktes att dricksvattnet från Brantafors vattenverk i Ronneby kommun innehöll mycket höga halter av PFAS. Vattenverket, som drevs av det kommunala bolaget Ronneby Miljö och Teknik AB (Miljöteknik), försåg boendena i Kallinge och Ronneby med dricksvatten.

text: Föroreningarna kom från brandövningsplatsen på Blekinge flygflottilj där Försvarsmakten sedan mitten av 1980-talet använt brandsläckningsskum som innehöll PFAS för olje- och bensinbränder. Dessa ämnen hade sedan spridit sig från brandövningsplatsen till grundvattnet och vidare till dricksvattnet.

text: Den 16 december 2013 beslutade Miljöteknik att omedelbart stänga av leveranser av dricksvatten från Brantafors vattenverk med anledning av att det hade påträffats höga halter av PFAS i vatten från vattenverket. Miljöteknik informerade också Försvarsmakten om PFAS-fynden. Försvarsmakten upphörde därefter med all form av brand- och/eller släckövningar på flygflottiljen i maj 2014.

text: Under åren 2014 och 2015 konstaterades det att ett stort antal boende i om-rådet runt Brantafors vattenverk hade höga halter av PFAS i blodet. År 2016 väckte 154 personer från området talan mot Miljöteknik och yrkade att tingsrätten skulle fastställa att bolaget var skyldigt att ersätta dem för personskada med stöd av

text: produktansvarslagen (1992:18)

text: . Sökandena gjorde gällande att de hade orsakats personskador på grund av att vatten som Miljöteknik levererat till dem hade varit förorenat med PFAS.

text: Högsta domstolen har i rättsfallet "Dricksvattnet"

text: NJA 2018 s. 475

text: förklarat att dricksvattnet var en produkt som omfattades av

text: produktansvarslagen

text: . I rättsfallet "PFAS"

text: NJA 2023 s. 916

text: har Högsta domstolen bedömt att Miljöteknik var ansvarigt för att kompensera sökandena för personskador i form av förhöjda halter PFAS i blodet, innebärande fysiska försämringar av kroppen. Högsta domstolen tog i 2023-års rättsfall inte ställning till i vilken utsträckning personskadorna har gett upphov till skadeföljder som berättigat till ersättning eller till storleken på sådana eventuella ersättningar.

text: Miljötekniks försäkringsbolag har riktat ett regressanspråk mot Försvarsmakten avseende bl.a. sådana ersättningar för personskador som försäkringsbolaget kan komma att betala till bl.a. sökandena.

text: Sökandena begärde i oktober 2024 ersättning av staten för ideell skada. Som grund angavs i huvudsak att Försvarsmakten genom agerande och underlåtenhet överträtt deras rättigheter enligt Europakonventionen. Justitiekanslern avslog i beslut den 29 november 2024 sökandenas anspråk med hänvisning till att anspråken var preskriberade.

text: Anspråken m.m.

text: Sökandena har nu återkommit och gjort gällande att de gjort preskriptionsavbrott i januari och april 2024 genom brev ställda till försvarsministern respektive Försvarsmakten. Som grund för att anspråken inte skulle vara preskriberade har de även uppgett att Miljöteknik åter levererade dricksvatten under perioden 16 maj–10 oktober 2014. Bland annat med hänsyn till vad sökandena nu har anfört i preskriptionsfrågan har Justitiekanslern funnit skäl att ta upp anspråken till närmare prövning.

text: Sökandena har med stöd av

text: 2 kap. 1 §

text: 3 kap. 2 §

text: och

text: 3 kap. 4 §

text: skadeståndslagen

text: begärt skadestånd av staten med 200 000 kr vardera avseende ideell skada och personskada. Sökandena har även begärt ränta på beloppen.

text: Till stöd för anspråken har sökandena anfört i huvudsak följande.

text: Staten har genom Försvarsmaktens verksamhet vid Blekinge flygflottilj förorenat en dricksvattentäkt, vilket i sin tur har medfört att de som försörjdes med vatten från den aktuella vattentäkten har ådragit sig personskador i form av förhöjda halter av PFAS i blodet. Försvarsmaktens användning av giftiga brandsläckningsskum har varit vårdslös. Staten har underlåtit att genom lagstiftning och tillsyn förebygga och förhindra dessa personskador. Staten har alltså inte säkerställt att dricksvattnet var fritt från PFAS och har inte, trots kännedom om riskerna med PFAS, ålagt dricksvattenproducenter att utföra nödvändiga tester och analyser av vattnet. Staten har också underlåtit att upplysa sökandena om riskerna med PFAS. Staten har genom sitt agerande och sin underlåtenhet inte uppfyllt sina positiva förpliktelser enligt artikel 2 (rätten till liv) och artikel 8 (rätten till respekt för privat- och familjeliv) i Europakonventionen. Vad avser ersättning för den ideella skadan består den i bl.a. oro och försämrad livskvalité som de har lidit sedan december 2013 till följd av PFAS-föroreningen. Av Högsta domstolens rättsfall "PFAS" framgår att de drabbats av en personskada. Personskadan har åsamkats av Försvarsmaktens vårdslösa agerande.

text: Sökandena har även hänvisat till EU:s dricksvattendirektiv (EU 2020/2184) [1] och

text: miljöbalkens

text: regler. Sökandena har vidare tillagt att staten, under de cirka tio år som gått sedan upptäckten av PFAS-föroreningen, underlåtit att bistå eller hjälpa dem i bl.a. de rättsprocesser som väckts med anledning av det inträffade.

text: Försvarsmakten har yttrat sig över anspråken och har avstyrkt att de ska bifallas.

text: Sökandena har därefter yttrat sig.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Den som uppsåtligen eller av vårdslöshet vållar personskada eller sakskada ska ersätta skadan (

text: 2 kap. 1 § skadeståndslagen

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: I

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: föreskrivs en rätt för enskilda att få ersättning av staten för bl.a. ideell skada vid överträdelse av Europakonventionen. Denna lagstadgade rätt till konventionsskadestånd trädde i kraft den 1 april 2018 och gäller bara för överträdelser som inträffar efter ikraftträdandet. Av Högsta domstolens praxis följer emellertid att enskilda, även utan uttryckligt stöd i lag, har en rätt till ideellt skadestånd vid överträdelser av konventionen som inträffat före den 1 april 2018 (se ”Finanschefen på ICS”

text: NJA 2005 s. 462

text: , ”Den felaktiga läkarundersökningen”

text: NJA 2007 s. 584

text: , ”Kommunens olaga frihetsberövande”

text: NJA 2009 s. 463

text: och NJA 2009 N 70).

text: Inledande utgångspunkter vid prövningen av sökandenas anspråk

text: Sökandena har framfört att Justitiekanslern bör överväga att betala ersättning ex gratia , oavsett hur den juridiska prövningen faller ut. Justitiekanslern saknar möjlighet att bevilja sådan ersättning, och kan bara utge skadestånd på juridisk grund. Prövningen här sker alltså utifrån strikt rättsliga utgångspunkter.

text: Vid en sådan bedömning kan det konstateras att en del av det som har anförts som skäl för statens skadeståndsskyldighet kopplat till vattnet som sådant hänför sig till tiden efter att vattenverket stängde i oktober 2014. Sökandena har bl.a. som grund för anspråken anfört att Försvarsmakten använt ett visst brandskum till och med 2023.

text: Efter oktober 2014 har dock sökandena inte tillhandahållits något vatten från den aktuella vattentäkten. Det är därmed uppenbart att det saknas orsakssamband mellan vattenkvaliteten efter denna tidpunkt och den huvudsakliga skada koppad till PFAS-kontaminationen som sökandena gör gällande. Justitiekanslern kommer därför inte att närmare pröva påståenden om ageranden och underlåtenhet efter oktober 2014.

text: Sökandenas anspråk är delvis preskriberade

text: Försvarsmakten och sökandena har tillfört ärendet ny information sedan Justitiekanslerns första beslut, vilket ger anledning att göra en förnyad prövning av om anspråken är preskriberade.

text: Finns det skäl att frångå allmänna preskriptionsrättsliga principer för att beräkna preskriptionsfristens början?

text: Sökandena har fört fram att preskriptionsfristen ska börja löpa från Högsta domstolens rättsfall ”PFAS” den 5 december 2023 då de först i samband med domen fick vetskap om att deras personskador var ersättningsgilla. Sökandena har i denna del hänvisat till bl.a. Högsta domstolens rättsfall ”Medborgarskapet II”

text: NJA 2018 s. 103

text: och ”Myntkabinettet”

text: NJA 2023 s. 162

text: Justitiekanslern gör bedömningen att det inte finns skäl att frångå allmänna preskriptionsrättsliga principer för bestämmande av preskriptionstidens början. Denna bedömning grundas på följande överväganden.

text: Högsta domstolen har i ”Medborgarskapet II” gjort ett avsteg från gängse principer om startpunkten för preskriptionstiden i ett fall där en person – i strid med

text: 2 kap. 7 § andra stycket regeringsformen

text: – fråntagits sitt medborgarskap. Högsta domstolen framhöll att fordran riktade sig mot staten och grundade sig på en överträdelse av en för den enskilde så central och grundläggande rättighet som medborgarskapet utgör. Samtidigt uttalade domstolen att det i de allra flesta situationer måste godtas att preskriptionsinstitutet leder till sådana konsekvenser som att den enskilde, för att undvika att preskription inträder, måste vidta åtgärder som i ljuset av rådande praxis med fog kan bedömas vara utsiktslösa. (Se ”Medborgarskapet II”, p. 14–16.)

text: Att det var fråga om ett begränsat undantag som gjordes utifrån förutsättningarna just vid överträdelse av rätten till medborgarskap framgår också av Högsta domstolens senare rättsfall

text: NJA 2018 s. 793

text: . I det fallet ansåg Högsta domstolen att det inte fanns skäl att göra motsvarande avsteg från

text: preskriptionslagens

text: principer när det gällde ersättning enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Domstolen angav därvid att det får godtas att den enskilde, för att undvika att fordran preskriberas, någon gång kan behöva vidta preskriptionsavbrytande åtgärder redan innan rätten till ersättning uppstått. (Se

text: NJA 2018 s. 793

text: , p. 20–22.)

text: I rättsfallet ”Myntkabinettet”, som bl.a. handlade om när en fordran på skadestånd i anledning av häleribrott har tillkommit, ansåg Högsta domstolen att fordran vid tillämpningen av

text: 2 § preskriptionslagen (1981:130)

text: måste anses ha tillkommit i och med att ägaren inte längre hade möjlighet att gentemot den tidigare innehavaren hävda äganderätten, t.ex. när stöldgodset såldes vidare (se ”Myntkabinettet”, p. 16). Det var alltså fråga om en mycket speciell situation som inte går att överföra till den nu aktuella.

text: I detta fall har allmänheten fått kännedom om PFAS-föroreningen av dricksvattnet någon gång i slutet av år 2013. Blodprovstagning påbörjades i nära anslutning till detta. I ett brev daterat den 29 januari 2024, som sökandena åberopat som preskriptionsavbrytande, har sökandena uttalat följande ”Över 10 år har nu gått sedan upptäckten av extrema PFAS-värden i blodet hos ett antal skolbarn i Kallinge och Ronneby”. Därutöver har sökandena i sin ansökan om skadestånd från den 9 oktober 2024 angett att de sedan december 2013, då det konstaterades att dricksvattnet innehöll extremt höga halter av PFAS-ämnen och att det i deras kroppar uppmätts bland de högsta nivåerna av PFAS i en population, i världen, känt oro över konsekvenserna av denna allvarliga miljökatastrof och förgiftning. Därtill kan konstateras att sökandena redan 2016 väckte talan mot Miljöteknik avseende det förorenade vattnet.

text: Det är inte fråga om en sådan särpräglad situation som föranledde Högsta domstolen i ”Medborgarskapet II” att göra avsteg från allmänt gällande principer om fastställande av preskriptionsfristens startpunkt för skadeståndsrättsliga fordringar. Som framgått har Högsta domstolen i senare praxis uttalat att det avsteg som gjordes tog sikte på just överträdelser av rätten till medborgarskap.

text: Det finns inte heller skäl att anse att preskriptionsfristen ska börja löpa från den tidpunkt då Högsta domstolen i rättsfallet ”PFAS” slagit fast att sökandena drabbats av en ersättningsgill personskada. Situationen är inte jämförbar med den som var för handen i rättsfallet ”Fosterhemsplaceringen”

text: NJA 2024 s. 424

text: . I det fallet uttalade Högsta domstolen att en särskild preskriptionstid gäller för skadeståndsanspråk som grundar sig på påstådda överträdelser av Europakonventionen som skett före den 3 december 2009. I sådana fall räknas preskriptionstiden från den 3 december 2009, dvs. från den tid en generell tillämplig princip om skadestånd för konventionsöverträdelser anses ha etablerats i Sverige (se p. 15 och 17). Innan dess var den vedertagna rättsuppfattningen att det saknades möjlighet att kräva ersättning direkt på grund av konventionen. I aktuellt fall har emellertid sökandena haft en reell möjlighet att före Högsta domstolens avgörande i ”PFAS” hävda sin fordran mot staten, såväl faktiskt till följd av kännedom om omständigheterna som rättsligt till följd av att rätten till konventionsskadestånd varit etablerad sedan år 2009. Den talan som väcktes mot Miljöteknik år 2016 kan i sig tjäna som illustration av att sökandena inte varit förhindrade att framställa det nu aktuella anspråket inom preskriptionsfristen.

text: Justitiekanslern bedömer alltså att det som sökandena har anfört inte motiverar en särbehandling i preskriptionshänseende i förhållande till andra personer som anser sig ha ett anspråk på skadestånd kopplat till konventionsöverträdelser. De allmänna preskriptionsreglerna ska därför tillämpas på anspråken.

text: Från vilken tidpunkt ska preskriptionsfristen beräknas?

text: Vid ett anspråk på skadestånd börjar preskriptionstiden normalt löpa när den skadegörande handlingen företas eller underlåtenheten sker (se ”Fosterhemsplaceringen”, p. 9). När det handlande som har lett till skada har pågått under en längre tid, räknas preskriptionstiden från den tidpunkt då skadeförebyggande åtgärder senast hade kunnat vidtas, dvs. när handlandet upphörde (se Jan Hellner och Marcus Radetzki, Skadeståndsrätt, JUNO, version 12, s. 411). Vid skada på grund av underlåtenhet räknas preskriptionstiden från den dag en åtgärd senast borde ha vidtagits (se

text: prop. 1979/80:119, s. 89

text: och

text: NJA 1987 s. 243

text: samt jfr Stefan Lindskog, Preskription – Om civilrättsliga förpliktelsers upphörande efter viss tid, JUNO, version 5, s. 456 f.).

text: I praktiken kan det ofta vara svårt att upprätthålla någon helt klar gräns mellan en skadevållande handling och underlåtenhet (jfr

text: NJA 1987 s. 243

text: för ett liknande resonemang). Det gäller särskilt i en situation där den skadestånds-grundande underlåtenheten, dvs. plikten att handla, har utlösts av ett föregå-ende aktivt handlande, exempelvis när skadevållaren påstås ha vidtagit en farlig åtgärd och därefter underlåtit att avvärja den fara som handlandet gett upphov till. I ett sådant fall kan det i preskriptionshänseende vara naturligt att se det aktiva handlandet och underlåtenheten att handla som en enhet och således låta preskriptionsfristen räknas från det föregående aktiva handlandet (se Stefan Lindskog, a.a. s. 456). Att en skadeståndsfordran som grundar sig på flera rättsfakta på det här sättet anses tillkommen redan när den skadegörande handlingen företas är ett utslag av det första rättsfaktumets princip. Enligt denna princip ska en fordran anses tillkommen i

text: preskriptionslagens

text: mening, och därmed preskriptionstiden börja löpa, redan i och med inträffandet av det första rättsfaktum som fordringen grundar sig på även om fordran fullbordas vid en senare tidpunkt (se

text: NJA 2018 s. 793

text: , p. 14).

text: Prövningen av om anspråken är preskriberade utgår från det händelseförlopp som sökandena lagt till grund för sina anspråk.

text: Sökandena har först och främst gjort gällande att Försvarsmaktens verksamhet avseende brandövning och funktionskontroll har orsakat skadan bestående i höga halter PFAS i dricksvattnet som de fått i sig. Det står nu klart att Miljöteknik levererade dricksvatten även perioden 16 maj–10 oktober 2014. Försvarsmakten beslutade om nyttjandeförbud avseende all form av brand- och/eller släckövningsverksamhet på brandövningsplatsen den 20 maj 2014. Därefter bedrev inte Försvarsmakten någon sådan verksamhet under samma tid som vattenverket var öppet. Det aktiva handlande som sökandena lägger Försvarsmakten till last upphörde alltså senast den 20 maj 2014. Preskriptionsfristen ska därmed anses löpa från den tidpunkten.

text: Sökandenas anspråk i den del som gäller underlåtenhet bygger på att staten inte förhindrat och mildrat effekterna av det föregående aktiva handlandet från statens sida genom bl.a. tillsyn, lagstiftning och information. I enlighet med de principer som redovisats om första rättsfaktumets princip är den 20 maj 2014 också det datum från vilket preskriptionsfristen ska räknas för den underlåtenhet som påstås.

text: Ett alternativt sätt att se på saken vad gäller underlåtenheten är att preskriptionsfristen skulle kunna räknas från den 10 oktober 2014 när leveransen av dricksvatten upphörde. Detta eftersom det är det senaste datum som eventuella åtgärder av det slag som sökandena gör gällande att staten underlåtit att göra hade varit verkningsfulla såvitt avser sökandena. Justitiekanslern anser dock som ovan framgått att preskriptionsfristen ska räknas med samma utgångspunkt som för det aktiva handlandet, dvs. från den 20 maj 2014.

text: Har sökandena gjort gällande sin fordran i rätt tid?

text: Med de ovan redovisade utgångspunkterna för preskriptionsfristens början måste sökandena ha gjort gällande sin fordran mot staten senast den 20 maj 2024.

text: Sökandena [2] gav in sina anspråk till staten den 9 oktober 2024, alltså då mer än tio år förflutit.

text: Sökandena har anfört att de gjort preskriptionsavbrott antingen genom ett brev till försvarsministern den 29 januari 2024 eller genom ett senare brev till Försvarsmakten den 8 april 2024.

text: För avbrott av preskription av ett skadeståndsanspråk krävs i allmänhet att den skadelidande anger ett huvudsakligt händelseförlopp och klargör att han eller hon har ett anspråk till följd av detta (se ”Behandlingsskadan”

text: NJA 2005 s. 843

text: ). I brevet till försvarsministern framgår i och för sig att sökandena anser sig ha ett anspråk rörande personskada mot Försvarsmakten och varför, men också, vilket har betydelse, att de dels är medvetna om att 10 år har gått sedan de förhöjda PFAS-värdena upptäcktes i blodet hos de boende i Kallinge och Ronneby, dels att de ännu inte har riktat anspråket mot Försvarsmakten.

text: Det framstår därmed som sannolikt att syftet med brevet och att ställa det till regeringen, i stället för till Försvarsmakten som behörig myndighet att reglera anspråken, var att undersöka möjligheten till en e x gratia -ersättning i stället för att framställa ett anspråk på skadeståndsrättslig grund, förmodligen för att sökandena såvitt kan bedömas förefaller ha varit medvetna om preskriptionsproblematiken.

text: Justitiekanslern anser inte att ett brev riktat till någon som inte är behörig att reglera anspråket på rättslig väg och som så tydligt klargör att ett skadeståndsanspråk ännu inte har framställts till den som är behörig, i sig kan jämställas med ett framställande av ett anspråk med preskriptionsavbrytande verkan. Det nämns för övrigt ingenting om ideell skada eller att anspråken skulle vara kopplade till överträdelser av Europakonventionen.

text: Vad gäller brevet till Försvarsmakten den 8 april 2024 förhåller det sig annorlunda. Det får anses vara ett sådant krav på skadestånd som är preskriptionsavbrytande, men på grund av sin avfattning gäller det bara skadestånd för personskada orsakad av Försvarsmaktens hantering. Däremot har det inte gjorts preskriptionsavbrott avseende krav på ersättning för ideell skada. När det gäller ersättning för den ideella skadan enligt Europakonventionen har alltså anspråken framställts för sent. Dessa anspråk är således preskriberade.

text: Som framgått är det handlande och den underlåtenhet som sökandena lagt till grund för anspråken att Försvarsmakten under en lång tid förorenat dricksvatten vilket orsakat dem personskador respektive underlåtit att förhindra skadan och lindra dess effekter. Det rör sig alltså om en sådan skada som är pågående på ett sådant sätt att ny och ytterligare skada uppkommer fortlöpande. En sådan skada preskriberas successivt, dag för dag. Vad gäller personskada är det som sökandena lagt staten till last i tiden före den 8 april 2014 därför preskriberat.

text: Är bedömningen att anspråken avseende ideell skada är preskriberade och avseende personskada delvis preskriberade förenlig med Europakonventionen?

text: Sökandena har hänvisat till Europadomstolens praxis avseende nationella preskriptionsreglers förenlighet med Europakonventionens krav på rätt till rättvis rättegång och rätt till effektivt rättsmedel (artiklarna 6.1 och 13). Det finns därför anledning att bedöma hur tillämpningen av

text: preskriptionslagen

text: i detta fall förhåller sig till Europakonventionen.

text: Europadomstolen har uttalat att nationella preskriptionsregler inte får tillämpas på ett överdrivet formalistiskt sätt (se t.ex. Loste mot Frankrike, no. 59227/12, dom den 3 november 2022, p. 75). Vidare har domstolen i vissa avgöranden beaktat i vilken utsträckning den enskilde haft en reell möjlighet att hävda sin fordran i tid (se t.ex. Stagno mot Belgien, no. 1062/07, dom den 7 juli 2009, p. 33 och Eşim mot Turkiet, no. 59601/09, dom den 17 september 2013, p. 25–26, samt Howald Moor m.fl. mot Schweiz, no. 52067/10 och 41072/11, dom den 11 mars 2014, p. 77–79).

text: Som framgått ovan har sökandena i detta fall fått vetskap om PFAS-föroreningen någon gång i slutet av år 2013 och har sedan dess bl.a. lidit av oro. Detta framgår med tydlighet av sökandenas brev till försvarsministern och Försvarsmakten samt av sökandenas ansökan om skadestånd från den 9 oktober 2024. Vidare kan det konstateras att sökandena har väckt talan mot Miljöteknik enligt

text: produktansvarslagen

text: redan 2016 dvs. inom preskriptionstiden. Sökandena har uppgett att man valde att väcka talan mot Miljöteknik efter juridiska överväganden, trots vetskap om att det var Försvarsmakten som förorenat vattnet. [3]

text: Sökandena har alltså även haft möjlighet att göra gällande ersättning enligt

text: miljöbalken

text: samt begära konventionsskadestånd inom rätt tid, men har avstått från att göra det. Högsta domstolen har därtill bedömt att sökandena orsakats personskador och att det kommunala bolaget Miljöteknik ansvarar för att ersätta dessa. Skadestånd till den som orsakats personskada omfattar ersättning för bl.a. fysiskt och psykiskt lidande av övergående natur såväl som av bestående art (

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: ). Sökandena har alltså möjlighet att få kompensation för både fysiska och ideella skador av Miljöteknik. Den svenska rättsordningen har med andra ord tillhandahållit sökandena ett effektivt rättsmedel för att få kompensation för sina skador.

text: Sammanfattningsvis har sökandena haft en reell möjlighet att hävda sin fordran mot staten i tid. Därutöver har sökandena alltjämt möjlighet att begära kompensation av Miljöteknik i enlighet med Högsta domstolens rättsfall ”PFAS”. Bedömningen att anspråken är delvis preskriberade är mot den bakgrunden förenlig med Europakonventionen.

text: Ramen för Justitiekanslerns fortsatta prövning

text: Sökandena vill att Justitiekanslern gör en fullständig prövning av statens ansvar för PFAS-föroreningen av dricksvattnet som sökandena fått i sig. Som konstaterats ovan är dock sökandenas anspråk delvis preskriberade. Justitiekanslern kommer därför inte att pröva statens skadeståndsskyldighet i tiden före den 8 april 2014.

text: Som framgått ovan saknas det orsakssamband mellan statens handlande efter den 10 oktober 2014, eftersom sökandena efter detta datum inte tillhandahållits vatten. Det innebär att det handlande och underlåtenhet sökandena lagt staten till last i tiden efter den 10 oktober 2014 inte kan leda till skadeståndsskyldighet för staten.

text: Det måste alltså hållas i minnet att det bara är perioden 8 april–10 oktober 2014 som här prövas i sak av Justitiekanslern.

text: Staten är inte skadeståndsskyldig för perioden 8 april–10 oktober 2014

text: Sökandena har gjort gällande att staten genom sitt aktiva handlande och underlåtenhet har gjort ett ingrepp i sökandenas rätt till liv och skydd för privat- och familjeliv enligt artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen. Sökandena har även fört fram att de har rätt till skadestånd enligt

text: 2 kap 1 §

text: och

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen

text: . Mer specifikt har sökandena fört fram att staten genom sin underlåtenhet att lagstifta och utöva tillsyn för att förebygga och förhindra den mängd PFAS som de fått i sig genom dricksvattnet som Försvarsmakten förorenat har överträtt deras rättigheter enligt artiklarna 2 och 8. Sökandenas anspråk kan även uppfattas som att de menar att den åtgärdsgräns som gällde för PFAS i dricksvatten för år 2014 var för hög i förhållande till den nuvarande gränsen. Vidare har sökandena fört fram att staten bl.a. har underlåtit att implementera ett EU-direktiv, hanterat brandsläckningsskum vårdslöst och underlåtit att agera på information samt gått utöver sitt miljötillstånd.

text: Är artikel 2 tillämplig i detta fall?

text: Rätten till liv skyddas i

text: artikel 2 i Europakonventionen

text: . Artikeln ålägger konventionsstaterna förpliktelser av olika slag. Staterna måste avhålla sig från uppsåtligt dödande (utom i de speciella situationer som anges i artikeln), men har också en mer allmän förpliktelse att skydda rätten till liv genom positiva åtgärder, t.ex. genom att utfärda lagbestämmelser som skyddar människors liv och genom att vid behov vidta skyddsåtgärder i enskilda fall. I förpliktelsen ingår också att när någon dött under oklara omständigheter, utreda dödsfallet.

text: För att artikel 2 ska aktualiseras krävs inte att en person faktiskt dött, utan också att en person uppenbarligen utsatts för en risk för livet (se t.ex. Kolyadenko m.fl. mot Ryssland, no. 17423/05 m.fl., dom den 28 februari 2012, p. 151–155). Risken måste dock vara seriös och verklig samt överhängande. Europadomstolens praxis visar att begreppet ”verklig” risk motsvarar kravet på att det föreligger ett allvarligt, verkligt och tillräckligt fastställbart hot mot livet. Att en sådan risk är ”överhängande” innebär att hotet är fysiskt och tidsmässigt nära. (Se Brincat m.fl. mot Malta, no. 60908/11 m.fl., dom den 24 juli 2014, p. 82, Verein KlimaSeniorinnen Schweiz mot Schweiz [stor kammare], no. 53600/20, dom den 9 april 2024, p. 511–513 och Cannavacciuolo m.fl. mot Italien, no. 51567/14 m.fl., dom den 30 januari 2025, p. 377.)

text: Sökandena har angett att flera av dem drabbats av livshotande sjukdom och att en har avlidit. Justitiekanslern ifrågasätter inte dessa uppgifter. Sökandena har emellertid inte lämnat in någon utredning som visar sambandet mellan PFAS-exponeringen och deras hälsotillstånd, vilket enligt Europadomstolens praxis alltså krävs för att artikel 2 ska aktualiseras. I liknande fall där sambandet varit oklart har Europadomstolen valt att undersöka frågan som en möjlig överträdelse av artikel 8 i stället (se Brincat m.fl. mot Malta, p. 84–85).

text: Är artikel 8 tillämplig i detta fall och har en överträdelse skett?

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv. Statens förpliktelser enligt artikel 8 är i första hand negativa. Det betyder att staten är skyldig att inte själv handla på ett sätt som överträder en enskilds rättigheter enligt artikeln. Staten anses emellertid också ha positiva förpliktelser enligt artikel 8, det vill säga skyldigheter att se till att enskildas rättigheter skyddas.

text: Europadomstolen har i många fall bedömt att störningar i miljön som direkt påverkar enskilda kan utgöra överträdelser av artikel 8. För att artikel 8 ska aktualiseras krävs att det föreligger en viss lägsta nivå av föroreningens skadliga effekter på den enskildas hälsa eller livskvalitet. Det ska alltså först bedömas om den enskilde är direkt berörd och därefter om störningen är tillräckligt allvarlig. (Se

text: Fadeyeva mot Ryssland

text: , no. 55723/00, dom den 9 juni 2005, p. 68–70 och Högsta domstolens beslut ”Klimattalan”,

text: Ö 7177-23

text: , p. 12.) En grund för analysen av om störningen är tillräckligt allvarlig kan vara nationella rättsliga föreskrifter om ohälsosamma nivåer av förorening (Se

text: Fadeyeva mot Ryssland

text: , p. 87 och Dubetska m.fl. mot Ukraina, no. 30499/03, dom den 10 februari 2011, p. 107).

text: Om det kan konstateras att artikel 8 är tillämplig blir nästa steg att bedöma om staten kan hållas ansvarig för det påstådda ingreppet. I detta fall är det staten som orsakat den aktuella föroreningen. Europadomstolen har emellertid uttalat att oavsett om målet prövas utifrån en positiv skyldighet för staten att vidta rimliga och lämpliga åtgärder för att säkerställa sökandenas rättigheter enligt artikel 8.1 eller utifrån ett ingripande från en offentlig myndighet som ska motiveras i enlighet med artikel 8.2, är de tillämpliga principerna i stort sett likartade. I båda sammanhangen måste hänsyn tas till den rimliga avvägning (”fair balance”) som måste göras mellan individens och samhällets som helhet motstridiga intressen; och i båda sammanhangen har staten ett visst utrymme för skönsmässig bedömning (”margin of appreciation”) när det gäller att fastställa vilka åtgärder som ska vidtas för att säkerställa efterlevnaden av konventionen. (Se Hatton m.fl. mot Storbritannien [stor kammare], no. 36022/97, dom den 8 juli 2003, p. 98.) Detta synsätt har domstolen sedan vidhållit i senare praxis (se Dubetska m.fl. mot Ukraina, p. 140–141).

text: Europadomstolen har i dessa sammanhang fäst vikt vid om staten känt till eller borde ha känt till den aktuella risken vid den relevanta tidpunkten (Brincat m.fl. mot Malta, p. 105). Vidare har domstolen beaktat om myndigheterna genomfört tillräckliga undersökningar för att bedöma riskerna med en potentiellt farlig verksamhet (Dubetska m.fl. mot Ukraina, p. 143). Bedömningen av den föreliggande risken och vilka åtgärder en stat rimligen ska vidta ska utgå från det kunskapsläge som gällde vid den aktuella tidpunkten (Vilnes m.fl. mot Norge, no. 52806/09 och 22703/10, dom den 5 december 2013, p. 239).

text: Det finns här återigen anledning att erinra om att det bara är perioden 8 april–10 oktober 2014 som är under prövning.

text: I nu aktuella fall levererade Miljöteknik dricksvatten under perioden 16 maj–10 oktober 2014. Det dricksvatten som levererades under denna period filtrerades och PFAS-halterna i det filtrerade dricksvattnet understeg med god marginal den då gällande åtgärdsgränsen för PFAS på 90 ng/l som föreskrevs i Livsmedelsverkets föreskrifter.

text: Samtliga sökandena har i detta fall fått i sig dricksvatten från den vattentäkt som förorenats av Försvarsmakten. De är alltså direkt berörda. Sökandena har emellertid under den nu aktuella perioden endast tillhandahållits dricksvatten innehållandes PFAS som med god marginal understeg den då gällande åtgärdsgränsen. Europadomstolen har uttalat att en störning som inte överskrider vad allmänheten i stort utsätts för i sitt dagliga liv inte kan kvalificera som ett ingrepp under artikel 8 (se

text: Fadeyeva mot Ryssland

text: , p. 69 och Verein KlimaSeniorinnen Schweiz mot Schweiz, p. 517). Det kan mot denna bakgrund ifrågasättas om sökandena, under den nu mycket begränsade tidsperioden 2014, utsatts för en sådan störning som innebär ett ingrepp enligt artikel 8.

text: Under alla omständigheter har inte staten överträtt varken sina negativa eller positiva förpliktelser under den nu aktuella tiden av följande skäl.

text: Sökandena har fört fram att Sverige inte uppfyllt de krav som ställs i 2020-års dricksvattensdirektiv. Vidare har sökandena gjort gällande att den då gällande åtgärdsgränsen för PFAS på 90 ng/l som infördes av Livsmedelsverket 2014 var för hög med tanke på att gränsvärdet idag ligger avsevärt mycket lägre.

text: Dricksvatten är i stor utsträckning reglerat genom EU-bestämmelser. EU beslutade 1998 om dricksvattendirektivet [4] . Även innan dess fanns det EU-direktiv som reglerade kvaliteten på dricksvattnet [5] . Dricksvattendirektivet ändrades genom ändringsdirektivet [6] och ersattes av 2020-års dricksvattensdirektiv. Först i 2020-års dricksvattensdirektiv infördes vissa riktvärden för PFAS. Såväl 1998-års dricksvattensdirektiv som ändringsdirektivet saknade alltså riktvärden för PFAS. Före år 2021, när 2020-års dricksvattensdirektiv trädde ikraft, fanns således inte något EU-gemensamt gränsvärde för PFAS. 2020-års dricksvattensdirektiv skulle vara genomfört senast den 12 januari 2023. Emellertid började gränsvärdet för PFAS gälla först den 12 januari 2026.

text: Det PFAS-förorenade dricksvattnet slutade levereras till sökandena långt innan direktivet beslutades. Det framgår alltså inte att den svenska regleringen stred mot detta direktiv när vattnet levererades till sökandena.

text: Mot den bakgrunden och med beaktande av det kunskapsläge som gällde 2014 kan det inte ha funnits någon skyldighet för staten att ha en strängare åtgärdsgräns för PFAS i dricksvatten år 2014 än åtgärdsgränsen på 90 ng/l (jfr Vilnes m.fl. mot Norge, p. 239 och Brincat m.fl. mot Malta, p. 105).

text: Staten har alltså sett till att vattnet höll en, i enlighet med dåtidens kunskapsläge, godtagbar kvalitet. Sökandena har inte tillhandahållits vatten med PFAS-överstigande gränsvärdet under den aktuella perioden. Sökandenas rättigheter enligt artikel 8 har därför inte överträtts under den period som nu prövats.

text: Staten är inte skadeståndsskyldig enligt

text: 2 kap. 1 §

text: och

text: 3 kap. 2 §

text: skadeståndslagen

text: Sökandena har vidare gjort gällande att Försvarsmakten agerat vårdslöst genom att bl.a. gå utöver sitt miljötillstånd. Vidare har sökandena gjort gällande att staten inte har beaktat flera av hänsynsreglerna i

text: 2 kap.

text: miljöbalken

text: Försvarsmakten beslutade om nyttjandeförbud avseende all form av brand- och/eller släckövningsverksamhet på brandövningsplatsen den 20 maj 2014. Dricksvatten från Brantafors levererades till sökandena under perioden 16 maj–10 oktober 2014. Försvarsmakten kan alltså ha genomfört släck- och brandövningsverksamhet under ett fåtal dagar som vattenverket levererade dricksvatten till sökandena. Efter att vattenleveransen upphörde saknas emellertid orsakssamband mellan den skada sökandena gör gällande och Försvarsmaktens agerande. Det vårdslösa agerande som sökandena gör gällande efter den 10 oktober 2014 kan alltså inte leda till skadeståndsskyldighet för staten.

text: Som framgått understeg det dricksvatten som levererades till sökandena under perioden 16 maj–10 oktober 2014 med god marginal den då gällande åtgärdsgränsen avseende PFAS. Det fanns inte skäl för Försvarsmakten att tro att dricksvatten överstigande gränsvärdena skulle levereras under den aktuella perioden. Vidare framgår att vattnet regelbundet provtogs av vattenverket. Försvarsmakten tillsatte under februari 2014 en miljöteknisk undersökning som bl.a. syftade till att klargöra om PFAS-förorening förekom inom brandövningsplatsen. Den 20 maj 2014 redovisades resultatet från den miljötekniska undersökningen. Det framgår att Försvarsmakten i redovisningen föreslog att som skyddsåtgärd belägga brandövningsplatsen med övningsförbud i syfte att minska urlakningen och spridningen av PFAS-ämnet PFOS från mark till grundvatten. Samma dag belades brandövningsplatsen med nyttjandeförbud gällande all form av brand- och/eller släckövningsverksamhet.

text: Försvarsmakten har uppgett att funktionskontroller endast skedde med vatten och att brandövningar med släckskum inte alls genomfördes på F 17 vid den aktuella tidpunkten. Vidare har Försvarsmakten uppgett att verksamheten var mycket begränsad under denna tid. Försvarsmakten har därtill fört fram att inget brandsläckningsskum innehållande PFOS överhuvudtaget användes under år 2014. Sökandena har ifrågasatt denna uppgift. Användning av brandsläckningsskum innehållande PFOS förbjöds från och med den 28 juni 2011 genom ett EU-direktiv [7] . Utredningen ger stöd för att Försvarsmakten redan i början av 2000-talet beslutade att en släckvätska utan PFOS skulle upphandlas och att räddningsbilar skulle renspolas i samband med bytet. År 2012 fastställdes sedan en teknisk order om användarförbud mot skumvätskor som inte framgick av ordern. De skumvätskor som framgick av ordern innehöll såvitt framgått inte PFOS. Det saknas mot denna bakgrund stöd för påståendet att det brandsläckningsskum som Försvarsmakten använt på F 17 under år 2014 skulle ha innehållit PFOS.

text: Det har inte heller framkommit att brandssläckningsskum använts på någon annan plats än brandövningsplatsen under år 2014 eller att Försvarsmakten under denna tid handlat utanför sitt miljötillstånd. Vidare har inget framkommit som talar för att Försvarsmakten under 2014 underlåtit att agera på det sätt som påstås av sökandena.

text: Mot den bakgrunden kan Försvarsmakten inte anses ha agerat vårdslöst eller försumligt under perioden 8 april–10 oktober 2014.

text: Sammanfattning

text: Sökandenas anspråk är preskriberade med undantag för anspråken på eventuella personskador efter den 8 april 2014. Vattenleveransen till sökandena upphörde helt den 10 oktober 2014 varför orsakssamband saknas för tiden därefter. Justitiekanslern har därför endast prövat statens agerande under tiden 8 april–10 oktober 2014. Staten har inte överträtt sökandens rättigheter enligt Europakonventionen och har inte heller genom vårdslöshet orsakat sökandena skada under den relevanta perioden. Anspråken ska därför avslås.

text: Det kan noteras att Miljötekniks försäkringsbolag har riktat regressanspråk mot staten avseende sökandenas personskador, varför frågan om statens ansvar inte är slutligt reglerat genom detta beslut. Den frågan hanteras emellertid inte av Justitiekanslern utan av Försvarsmakten.

text: Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2020/2184 av den 16 december 2020

text: om kvaliteten på dricksvatten (omarbetning).

text: [2] Samtliga sökanden framställde inte sina anspråk vid denna tidpunkt, utan sökande har tillkommit i november 2025.

text: [3] Yttrandet den 9 november 2025, s. 12.

text: [4] Rådets direktiv

text: av den 3 november 1998 om kvaliteten på dricksvatten.

text: [5] Se bl.a. Rådets direktiv

text: av den 15 juli 1980 om kvaliteten på vatten avsett att användas som dricksvatten.

text: [6] Kommissionens

text: direktiv (EU) 2015/1787 av den 6 oktober 2015

text: om ändring av bilaga II och III till

text: rådets direktiv 98/83/EG

text: om kvaliteten på dricksvatten.

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2006/122/EG av den 12 december 2006

text: om ändring för 30:e gången av

text: rådets direktiv 76/769/EEG

text: om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om begränsning av användning och utsläppande på marknaden av vissa farliga ämnen och preparat (beredningar) (perfluoroktansulfonat).


title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket med anledning av passiv och långsam handläggning i ärenden om medborgarskap

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Migrationsverket för myndighetens passiva och långsamma handläggning av två ärenden om medborgarskap.

text: Justitiekanslern beviljar inte något skadestånd i dnr 2024/7745.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har relativt nyligen granskat Migrationsverkets handläggningstid i ett ärende om medborgarskap och kritiserat myndigheten för dess passiva och långsamma handläggning (beslut den 5 mars 2024 i dnr 2022/4319). Justitiekanslern har även inom ramen för sin skaderegleringsverksamhet vid flera tillfällen kommit fram till att Migrationsverkets handläggning av medborborgarskapsärenden har varit oskäligt lång på ett sådant sätt som utgör fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (se t.ex. beslut den 18 januari 2024 i dnr 2023/8217 och beslut den 25 oktober 2024 i dnr 2024/4612).

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har nyligen granskat Migrationsverkets handläggningstider i bl.a. medborgarskapsärenden (beslut den 19 december 2024 i dnr 8819-2023 m.fl.). JO konstaterade att det fortfarande, liksom vid tidigare granskningar, finns ett tydligt behov av stora ansträngningar för att Migrationsverket ska komma till rätta med sina långa handläggningstider. När det gäller de enskilda klagomålen kritiserades Migrationsverket för långsam och passiv handläggning. Även Riksrevisionen har i en färsk granskning konstaterat att Migrationsverkets handläggningstider i många medborgarskapsärenden är oskäligt långa (RiR 2025:5).

text: Anmälningarna till Justitiekanslern och utredningen här

text: Justitiekanslern har tagit emot klagomål mot Migrationsverket långsamma handläggning av medborgarskapsärenden och har i två ärenden inlett tillsyn.

text: I det ena ärendet (dnr 2024/6800) ansökte AA om svenskt medborgarskap den 24 augusti 2019. Den 26 mars 2020 avslog Migrationsverket hennes begäran om att avgöra ärendet enligt

text: 12 § förvaltningslagen

text: , s.k. dröjsmålstalan. Beslutet överklagades inte. Ärendet tilldelades under hösten 2024 en handläggare och AA beviljades medborgarskap den 22 januari 2025.

text: I det andra ärendet (dnr 2024/7745) ansökte BB om svenskt medborgarskap den 7 september 2020. Den 22 juni 2021 avslog Migrationsverket hans dröjsmålstalan. Beslutet överklagades och den 27 juli 2021 avslog migrationsdomstolen överklagandet. Ärenden tilldelades en handläggare den 11 december 2024 och BB beviljades medborgarskap den 27 januari 2025.

text: Migrationsverket har yttrat sig i båda ärendena. Av yttrandena framgår sammanfattningsvis följande. Medborgarskapsenheterna gör en initial granskning av varje ansökan om svenskt medborgarskap som kommer in i syfte att kunna avgöra de ärenden som är beslutsklara vid tidpunkten för ansökan. De ansökningar som kräver utredning hanteras därefter i kronologisk ordning och inom denna grupp prioriteras ärenden där sökanden efter överklagande har fått bifall till sin dröjsmålstalan. Det får till följd att ärenden där en begäran om avgörande inte kommit in eller där ett beslut att avslå en sådan begäran inte överklagats inte prioriteras för fördelning på handläggare.

text: Dröjsmålstalan förs i en mycket stor andel av ärendena och antalet ökade jämfört med föregående år. De flesta begäran om avgörande inkommer i ärenden där handläggningstiden nyligen passerat sexmånadersgränsen. Det har medfört att det funnits ett mycket begränsat utrymme att arbeta med de allra äldsta ärendena där det inte funnits en begäran om avgörande. Dröjsmålstalan försvårar i dagsläget i praktiken en effektiv ärendehantering hos Migrationsverket och motverkar sitt övergripande syfte att minska handläggningstiderna.

text: Migrationsverket har under en längre tid arbetat aktivt med att försöka korta handläggningstiderna i ärenden om svenskt medborgarskap, men de är alltjämt långa och kan sträcka sig över fyra år. Detta har till stor del uppstått på grund av de långa handläggningstider som skapats de senaste åren till följd av en ökad inströmning av ärenden tillsammans med omvärldsfaktorer.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se 9 § första stycket förvaltningslagen). Migrationsverkets beslut i medborgarskapsärenden har stor betydelse för dem som berörs, vilket innebär att enskilda normalt har anledning att ställa höga krav på snabbhet vid handläggningen (

text: prop. 2016/2017:180 s. 106

text: När det i lag inte anges en viss frist för handläggningen av ett ärende, krävs i allmänhet en betydande försening för att konstatera att det är fråga om ett oacceptabelt dröjsmål. Att handläggningen av ett ärende vid en myndighet kan ta viss tid är således något som den enskilde normalt får acceptera. Den enskilde kan också behöva tåla att handläggningen av ett visst ärende drar ut på tiden därför att andra, mer brådskande, ärenden måste handläggas med förtur. Beror däremot förseningen på en oförsvarligt långsam arbetstakt, en påtagligt bristfällig organisation eller en klar felbedömning vad avser vilka ärenden som bör ges förtur, är förhållandena sådana att den enskilde i normalfallet inte ska behöva tåla dessa. (Se

text: prop. 1989/90:42 s. 16

text: I aktuella fall kan konstateras att det ena granskade ärendet avgjordes efter ca fem år och fem månader och det andra efter drygt fyra år och fyra månader. I båda ärendena har handläggningen varit inaktiv under större delen av handläggningstiden. Det har inte kommit fram att ärendena varit ovanligt komplicerade eller krävt några särskilda utredningsåtgärder jämfört med liknande ärenden. När ärendena väl hade tilldelats handläggare och började handläggas aktivt kunde i stället beslut meddelas redan efter ett par månader. Inte heller har det kommit fram att AA eller BB fördröjt handläggningen på något sätt.

text: Ärendena har enligt Justitiekanslerns bedömning inte handlagts på ett acceptabelt sätt. Såväl de långa handläggningstiderna som Migrationsverkets passivitet strider mot kraven i

text: 9 § förvaltningslagen

text: om att ett ärende ska handläggas så snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts. Migrationsverket förtjänar kritik för det inträffade. Kritiken är allvarlig med hänsyn till att Justitiekanslern och Justitieombudsmannen vid flera tillfällen tidigare har kritiserat Migrationsverket för passiv och långsam handläggning av ärenden om medborgarskap.

text: BB har överlåtit till Justitiekanslern att ta ställning till om skadestånd ska beviljas med anledning av den långa handläggningstiden. Vilken skada BB lidit på grund av det inträffade har inte angetts. Det som kommit fram är inte tillräckligt för att skadestånd ska kunna beviljas.


title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten med anledning av långsam handläggning av ett bedrägeriärende

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Polismyndigheten för att en förundersökning har dragit ut alltför långt på tiden.

text: Ärendet

text: Anmälan I oktober 2024 inkom BB med en begäran om att Justitiekanslern skulle granska handläggningen av en förundersökning rörande personen AA. I anmälan anförde BB i huvudsak följande. I februari 2016 förordnades han som offentlig försvarare för AA som samma månad häktades såsom på sannolika skäl misstänkt för grovt bedrägeri medelst grov urkundsförfalskning. Månaden därpå hävdes häktningen, varvid AA försattes på fri fot. I princip har inga utredningsåtgärder vidtagits i förundersökningen såvitt avser AA sedan 2018. Han har varit i kontakt med ansvarig åklagare och fått besked om att polisen inte haft tillräckliga resurser för att utreda ärendet. Utredningen Justitiekanslern, som inriktat sin granskning på vad som skett i förundersökningen rörande AA sedan 1 januari 2018, har inhämtat yttranden från Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten. Av yttrandena framgår sammanfattningsvis följande. Misstankarna mot AA har varit del av en större brottsutredning där över 50 personer varit misstänkta för brott. Den misstänkta brottsligheten ägde rum under perioden 2013–2015 och består av vilseledande av bolåneinstitut vilket orsakat utbetalningar på felaktiga grunder av betydande kreditbelopp. Den 26 februari 2016 häktades AA på sannolika skäl misstänkt för grovt bedrägeri medelst grov urkundsförfalskning under tiden 1 januari–1 november 2015. Häktningen hävdes den 23 mars samma år. I december 2016 fördes delar av förundersökningen över från Riksenheten mot korruption till City åklagarkammare i Stockholm. I tiden därefter fram till och med juli 2018 skickade ansvarig åklagare ett stort antal direktiv till polisen, som i sin tur löpande upprättade olika utredningshandlingar. Under samma period lades flera brottsmisstankar ned i förundersökningen, varav vissa avsåg AA. Efter juli 2018 har inga utredningsåtgärder vidtagits i ärendet, trots att Åklagarmyndigheten vid ett stort antal tillfällen skickat påminnelser om tidigare lämnade direktiv till polisen. Det står klart att ett flertal av brottsmisstankarna mot AA under utredningens gång lagts ned på grund av preskription. Enligt uppgift från Åklagarmyndigheten kommer samtliga brottsmisstankar att preskriberas den 31 december 2025. Enligt Polismyndigheten har stilleståndet berott på resursbrist, som uppstått på grund av att bedrägerisektionen i Region Stockholm varit underdimensionerad i förhållande till ärendeinflödet. Ett nytt arbetssätt har införts på bedrägerisektionen sedan 1 september 2023 som syftar till att åstadkomma en mer effektiv ärendehantering. Brottsutredningen gällande AA har nyligen fått en ansvarig handläggare som, i samråd med förundersökningsledaren, tagit fram en plan för den fortsatta handläggningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (se

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Det är undersök-ningsledaren som har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara (se 1 a § andra stycket förundersöknings-kungörelsen [1947:948]). När en förundersökning leds av en åklagare ska Polismyndigheten se till att de utredningsdirektiv som åklagaren ger leder till adekvata åtgärder (se bl.a.

text: JO 2013/14 s. 154

text: ). Bedömningen i detta fall Justitiekanslern finner ingen anledning att ifrågasätta Åklagarmyndighetens och Polismyndighetens uppgifter om att den utdragna handläggningstiden berott på bristande resurser hos bedrägerisektionen vid polisen. Oaktat detta är det oacceptabelt att förundersökningen mot AA under närmare sju år stått still. Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för den passiva handläggningen.

text: Av utredningen framgår att Åklagarmyndigheten genom direktiv och regelbundna påminnelser försökt att driva förundersökningen framåt. Det finns därför inte grund för någon kritik mot Åklagarmyndigheten.


title: Kritik mot Polismyndigheten för långsam handläggning av en förundersökning; även fråga om skadestånd

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten för långsam handläggning av förundersökningen mot sökanden.

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 10 000 kr för den överträdelse av Europakonventionen som skett. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 16 oktober 2022 fick Polismyndigheten larm om en trafikolycka. På platsen påträffades sökanden och hans bil som körts av vägen. Sökanden var alkoholpåverkad. Hans körkort omhändertogs och en förundersökning inleddes avseende grovt rattfylleri och vårdslöshet i trafik. Den 8 november 2022 beslutade Transportstyrelsen att återkalla sökandens körkort tills vidare. Transportstyrelsen beviljade den 20 december 2022 sökanden körkort med villkor om alkolås.

text: Av ärendehistoriken framgår att ett antal åtgärder vidtogs i den aktuella förundersökningen den 16 och 17 oktober 2022. Ett vittnesförhör hölls sedan i början av augusti 2023 och en förundersökningsledare tillsattes i slutet av april 2024. Därefter vidtogs inga åtgärder förrän den 16 oktober 2024. Den 8 november 2024 lades förundersökningen ned. Transportstyrelsen upphävde samma dag sina tidigare beslut och avskrev sökandens ärende från vidare handläggning.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 398 285 kr för långsam handläggning av förundersökningen mot honom. Beloppet avser inkomstförlust, lidande och utgifter för bl.a. alkolås och läkarintyg.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Bestämmelser om statens skadeståndsskyldighet

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för (

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: Staten ska också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning (

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ). Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. För skadeståndsansvar krävs att det är styrkt att staten genom oaktsamhet har orsakat en skada. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel eller princip som har åsidosatts och vilka risker felet eller försummelsen innebär. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra skadeståndsgrundande fel eller försummelser. En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när den skadelidandes grundläggande fri- och rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: eller enligt Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 §

text: skadeståndslagen).

text: Rätten till en rättegång inom skälig tid regleras i

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Denna rätt innefattar även förundersökningsstadiet.

text: Enligt

text: ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: framgår att var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, ska vara berättigad till en rättvis rättegång inom skälig tid. Den närmare innebörden av kravet på rättegång inom skälig tid framgår av praxis från svenska domstolar och från Europadomstolen.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har överträtts ska avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn ska tas till målets totala handläggningstid och komplexitet, parternas agerande, domstolarnas och myndigheternas handläggning samt vad som har stått på spel för den enskilde. Vad gäller handläggningen ska särskilt beaktas om det har förekommit längre perioder av inaktivitet. Inaktivitet och ineffektivitet i delar av handläggningen kan i vissa fall tolereras under förutsättning att den sammanlagda handläggningstiden inte är oacceptabelt utdragen (se bl.a. se t.ex. Nuutinen mot Finland, app. no. 32842/96, dom meddelad den 27 juni 2000, p. 110 och Pretto med flera mot Italien, app. no. 7984/77, dom meddelad den 8 december 1983 [plenum], p. 37). samt ”Toftavägen”

text: NJA 2021 s. 820

text: p. 14 och 22).

text: Som utgångspunkt får en handläggningstid om upp till två år per instans för relativt okomplicerade brottmål godtas, om inte skäl för en särskilt skyndsam handläggning föreligger eller framkommer av hänsyn till de tilltalade (se ”Toftavägen”).

text: Allmänt om en förundersöknings bedrivande

text: En förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (

text: ). Förundersökningsledaren ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]).

text: Bestämmelser om omhändertagande och återkallelse av körkort

text: I

text: 5 kap. 5 § körkortslagen (1998:488)

text: anges att ett körkort ska återkallas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande av återkallelsefrågan om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas slutligt på någon av de grunder som avses i 5 kap. 3 § 1–7

text: körkortslagen

text: Av

text: 5 kap. 3 § 1 körkortslagen

text: framgår det att ett körkort ska återkallas bl.a. om körkortshavaren gjort sig skyldig till grovt rattfylleri.

text: Enligt

text: 5 kap. 7 § l körkortslagen

text: ska ett körkort omhändertas om körkortshavaren vid förande av ett motordrivet fordon har visat tydliga tecken på påverkan av alkohol eller annat ämne. Vidare framgår det av 5 kap. 7 § 2 att ett körkort ska omhändertas om det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas enligt 5 kap. 3 § l eller 4. Att Polismyndigheten får besluta om omhändertagande av körkort framgår av

text: 7 kap. 4 § körkortslagen

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Omhändertagandet och återkallelsen av sökandens körkort

text: När sökandens körkort omhändertogs och återkallades förelåg det sådana omständigheter som gav Polismyndigheten och Transportstyrelsen utrymme att i enlighet med reglerna i

text: körkortslagen

text: besluta om omhändertagande och återkallelse av sökandens körkort (se

text: 5 kap.

text: och

text: 7 §§

text: samt

text: 7 kap. 4 §

text: körkortslagen). Att förundersökningen mot sökanden senare lades ned innebär inte att Polismyndighetens eller Transportstyrelsens beslut var uppenbart oriktiga när de fattades. Polismyndigheten och Transportstyrelsen har alltså inte gjort sig skyldiga till fel eller försummelse genom att fatta de aktuella besluten. Sökanden kan därmed inte få skadestånd på denna grund.

text: Långsam handläggning av förundersökningen

text: Inledningsvis kan konstateras att Polismyndighetens handläggning av den aktuella förundersökningen inte inneburit att sökanden utsatts för något brott. Han har därmed inte rätt till ersättning för kränkning med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Frågan blir då om handläggningen av förundersökningen har inneburit att sökandens rätt till en rättegång inom skälig tid enligt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen har åsidosatts.

text: Förundersökningen mot sökanden inleddes den 16 oktober 2022 och lades ned den 8 november 2024. Handläggningstiden uppgick således totalt till två år och drygt tre veckor. Under denna period vidtogs endast en åtgärd – ett vittnesförhör – som drev förundersökningen framåt. Förhöret hölls ca 10 månader efter det misstänkta brottet. Därefter vidtogs ingen åtgärd förrän 14 månader senare. Två längre perioder av inaktivitet har därmed förekommit i ärendet. Att förundersökningen drog ut på tiden har inte berott på sökanden. Det har vidare rört sig om brottslighet av relativ enkel och okomplicerad art. Mot denna bakgrund finner Justitiekanslern att den totala handläggningstiden får anses ha varit så lång att sökandens rätt till en rättegång inom skälig tid enligt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen har åsidosatts. Skadeståndsskyldighet för staten kan därför ha uppkommit.

text: Enligt Europadomstolens praxis finns en stark presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför ideell skada för den enskilde. I detta fall kan sökanden inte anses gottgjord enbart genom att Justitiekanslern konstaterat att en konventionsöverträdelse har ägt rum. Ekonomisk kompensation bör därför utgå för den ideella skada sökanden har lidit. Justitiekanslern bestämmer ersättningen till 10 000 kr.

text: Eftersom en handläggningstid om upp till två år per instans normalt får godtas för relativt okomplicerade brottmål och då inte annat är visat än att kostnaderna för inkomstförlust och utgifter uppkommit under denna tid, kan kostnaderna inte anses orsakade av den långsamma handläggningen. Sökandens anspråk i denna del ska därför lämnas utan bifall.

text: Tillsyn

text: Polismyndigheten har vidgått att förundersökningen mot sökanden inte bedrivits på det sätt som varit önskvärd, vilket berott på att annan allvarligare brottslighet behövt prioriteras före den nu aktuella förundersökningen.

text: Justitiekanslern har förståelse för att Polismyndigheten måste göra prioriteringar bland de brott som myndigheten utreder. Detta får emellertid inte innebära att

text: rättegångsbalkens

text: skyndsamhetskrav åsidosätts eller att den enskildes rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen inte respekteras, vilket alltså har skett i detta fall. Polismyndigheten kan därför inte undvika kritik för sin långsamma handläggning av förundersökningen mot sökanden.


title: Staten skadeståndsskyldig för rättegångskostnader i ett mål om återkrav av assistansersättning

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 76 560 kr. På beloppet ska ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: utgå från den 26 december 2024 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan beslutade den 26 februari 2021 att sökanden skulle betala tillbaka 4 317 497 kr som hon fått för mycket i assistansersättning.

text: Sökanden begärde omprövning av beslutet, men Försäkringskassan beslutade den 26 maj 2021 att inte ändra beslutet om återkrav.

text: Sökanden överklagade beslutet till förvaltningsrätten som den 19 juli 2022 delvis biföll överklagandet och förklarade att det belopp som sökanden skulle betala tillbaka skulle sättas ned. Förvaltningsrätten bedömde att Försäkringskassan inte gjort tillräckligt sannolikt att samtliga utbetalningar under den aktuella perioden varit felaktiga, men att sökanden genom att inte anmäla att hennes trakeostomi tagits bort förorsakat felaktiga utbetalningar och att hon därför var återbetalningsskyldig för dessa belopp.

text: Både Försäkringskassan och sökanden överklagade domen till kammarrätten som den 15 januari 2024 beslutade att upphäva underinstansernas avgöranden. Kammarrätten bedömde att den utredning som fanns i målet inte var tillräcklig för att sökanden skulle ha ansetts ha fått assistansersättning felaktigt eller med för högt belopp under aktuell tidsperiod.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 257 525 kr samt ränta på beloppet. Av beloppet avser 227 525 kr ersättning för sökandens rättegångs-kostnader i form av kostnader för ombud samt 30 000 kr ersättning i form av ideellt skadestånd. Sökanden har begärt ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: på ersättningen från den dag som infaller 30 dagar efter det att staten tagit del av det aktuella kravet.

text: Sökanden har till stöd för sitt anspråk i huvudsak fört fram följande. Omständigheten att hon saknat möjlighet att få ersättning för sina rättegångskostnader i förvaltningsmålen utgör en överträdelse av hennes rätt till en rättvis rättegång enligt

text: och

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Hon har till följd av överträdelsen rätt till ersättning för ren förmögenhetsskada motsvarande hennes rättegångskostnader och ersättning för annan ideell skada med hänsyn till den stress och oro som överträdelsen orsakat henne. Målen har varit av stor betydelse för henne och har avsett betydande belopp. Om beslutet inte hade ändrats hade hon riskerat att gå i personlig konkurs. Hon har högst begränsade ekonomiska resurser. Hennes inkomst består av pension, livränta och handikappersättning. Frågorna i målen har inte varit av enkel beskaffenhet och det kan antas att hon skulle haft svårt att tillvarata sin rätt utan ett juridiskt skolat ombud. Hon har haft fog för att anlita ett ombud och kostnaderna som hon har haft för ombudet har varit befogade med hänsyn till sakens beskaffenhet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det finns skäl att ersätta sökandens rättegångskostnader

text: Rätten till en rättegång regleras i 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen och

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: Enligt

text: ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Bestämmelsen omfattar alla rättegångar i Sverige.

text: Av

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: framgår att var och en, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, ska vara berättigad till en rättvis rättegång.

text: Sociala förmåner anses i regel utgöra civila rättigheter i Europakonventionens mening (se bl.a. Europadomstolens dom den 26 februari 1993 i målet

text: Salesi mot Italien

text: , no. 13023/87, p. 19). Justitiekanslern bedömer att rätten till assistansersättning är en sådan rättighet. Artikel 6 i Europakonventionen är därmed tillämplig i fall som gäller återkrav av assistansersättning.

text: Rätten till en rättvis rättegång ger inte i sig någon rätt till ersättning för rättegångskostnader. Det är i stället upp till varje medlemsstat att utforma sitt system för att enskilda ska tillförsäkras rättvisa rättegångar. Enligt Europadomstolens praxis kan det under vissa förutsättningar stå i strid med rätten till en rättvis rättegång att en enskild som vinner ett mål mot det allmänna inte kan få ersättning för sina rättegångskostnader (se t.ex. Europadomstolens dom den 6 april 2006 i målet

text: Stankiewicz mot Polen

text: , no. 46917/99, p. 69, samt den 15 februari 2005 i målet Steel och

text: Morris mot Storbritannien

text: , no. 68416/01, p. 62).

text: I vissa undantagssituationer kan alltså avsaknaden av en möjlighet till ersättning för rättegångskostnader anses utgöra en begränsning av rätten till en rättvis rättegång. Det ska i så fall vara fråga om särpräglade fall och/eller särskilt ömmande situationer, typiskt sett beträffande ekonomiskt svagare personer.

text: Det finns i princip inte någon rätt till ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål av det slag som här är i fråga utöver den möjlighet som finns till rättshjälp. Med det sagt har enskilda i vissa situationer möjlighet att få kompensation för sina rättegångskostnader genom reglerna om skadestånd.

text: I det nu aktuella fallet kan det inledningsvis konstateras att sökanden, enligt Justitiekanslerns mening, saknar möjlighet att få ersättning för sina rättegångskostnader som skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Det har nämligen inte kommit fram att Försäkringskassan eller domstolarna agerat felaktigt eller försumligt i sökandens fall. Förhållandena är under alla omständigheter sådana att utsikterna till framgång med en talan enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: får betraktas som så begränsade att det vore orimligt att kräva att hon förde en sådan talan.

text: Sökandens mål hos förvaltningsdomstolarna gäller ett ingripande från det allmänna genom att hon ålagts ett betalningskrav. Beloppet som hon ålagts att betala har varit betydande. Det finns inte skäl att ifrågasätta sökandens uppgifter om att hennes ekonomiska situation skulle ha påverkats avsevärt om hon hade varit tvungen att betala det återkrävda beloppet. Målen har alltså varit av stor betydelse för henne, både på ett ekonomiskt och personligt plan. När Försäkringskassans beslut fattades var sökanden över 80 år och det finns också uppgifter om att hon har en uttalad minnesproblematik, vilket saknas skäl att ifrågasätta. Hon har vidare en funktionsnedsättning som påverkar hennes förmåga att sköta sin dagliga livsföring.

text: Mot denna bakgrund bedömer Justitiekanslern att omständigheterna i sökandens fall varit sådana att hon behövt ett ombud för att tillvarata sina rättigheter i processen. Det är därmed fråga om ett sådant undantagsfall där avsaknaden av en ersättningsmöjlighet i form av skadestånd inte kan anses proportionerlig och innebär en överträdelse av hennes rätt till en rättvis rättegång.

text: Staten är mot denna bakgrund skyldig att ersätta sökanden för den aktuella konventionsöverträdelsen enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Frågan om med vilket belopp rättegångskostnaderna ska ersättas med

text: Frågan är därefter med vilket belopp sökanden ska få ersättning för sina rättegångskostnader. Eftersom det inte finns någon rätt till ersättning för rättegångskostnader i förvaltningsmål finns det inte heller några regler om hur sådana kostnader ska beräknas. Rätten till ersättning kan endast omfatta kostnader som varit skäligen påkallade för att ta tillvara partens rätt. De bedömningsgrunder som gäller för bestämmande av ersättning enligt

text: skatteförfarandelagen

text: (jfr bl.a.

text: HFD 2019 ref. 16

text: ) bör utgöra utgångspunkt för prövningen.

text: Sökanden har begärt ersättning för ombudskostnader med 227 525 kr.

text: Beloppet avser 95 timmars arbete med en timkostnad på 2 395 kr. Till stöd för sitt anspråk har sökanden gett in ombudets ärendejournal där åtgärder och tidsåtgång framgår. Ersättning har begärts för åtgärder som vidtagits från och med begäran om omprövning av Försäkringskassans beslut till och med avslutande åtgärder efter kammarrättens dom.

text: Justitiekanslern anser att det endast är kostnaderna hänförliga till processen i domstol som kan ersättas med stöd av rätten till en rättvis rättegång. Sökandens kostnader hänförliga till begäran om omprövning av Försäkringskassans grundbeslut ska därför inte ersättas.

text: Av ombudets ärendejournal framgår att kostnaderna från och med mottagande och genomgång av Försäkringskassans omprövningsbeslut till avslutande åtgärder i kammarrätten uppgår till 58,5 timmar.

text: Frågan är om åtgärderna i dessa delar varit nödvändiga för att ta tillvara sökandens rätt och om den tid som lagts ned på respektive åtgärd framstår som rimlig.

text: Justitiekanslern beaktar att det förekommit viss skriftväxling i både förvaltningsrätten och kammarrätten. I överklagandena och yttrandena från sökandens ombud har det som Försäkringskassan fört fram bemötts och det har lyfts fram att en del av Försäkringskassans uppgifter var felaktiga. Kammarrätten kom slutligen fram till att Försäkringskassan inte hade uppfyllt sin bevisbörda och biföll överklagandet. Flera av de åtgärder som hade vidtagits av ombudet framstår därför som nödvändiga för tillvara-tagandet av sökandens rätt. Ombudet har dock även anfört argument som inte beaktats av domstolarna och därmed inte haft betydelse för prövningen. Exempelvis har argumentation förts angående mot vilken aktör återkravet har riktats mot. Det förekommer också upprepningar av vad som redan tidigare förts fram.

text: Tidsåtgången för flera av åtgärderna framstår även som väl tilltagen med hänsyn till målets beskaffenhet. Exempelvis framstår det inte som motiverat att, inför överklagandet till förvaltningsrätten, ha lagt ned åtta timmar på att gå igenom över 100 beslut om återkrav från Försäkringskassan. Det kan inte heller under processen i kammarrätten anses ha varit motiverat med en tidsåtgång på fyra timmar för ytterligare rättsutredning och genomgång av ny praxis.

text: Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att en skälig tidsåtgång för åtgärder i målen uppgår till totalt 40 timmars arbete.

text: När det gäller skälighetsbedömningen i fråga om timkostnad, kan viss ledning hämtas från vad som gäller i rättshjälpsärenden. Under år 2024 då processen avslutades och kostnadsanspråket även framställdes uppgick timkostnadsnormen till 1 914 kr inklusive mervärdesskatt. Det råder dock inte någon strikt bundenhet till rättshjälpstaxan utan även omständigheter som ärendets svårighetsgrad, ombudets skicklighet och vad det normalt sett kostar att anlita ett sådant ombud som ärendets beskaffenhet kräver bör vägas in. Ombudets timkostnad uppgår i det här fallet till 2 395 kr.

text: Justitiekanslern beaktar att målen i huvudsak gällde bevisfrågor. Det var inte fråga om några komplexa juridiska frågor som krävde särskild kompetens eller erfarenhet. Det har inte heller kommit fram att ombudet haft någon särskild erfarenhet eller kunskap inom aktuellt rättsområde. Mot denna bakgrund bör en skälig timkostnad för ombudet motsvara timkostnadsnormen för rättshjälp, vilket innebär att skälig timkostnad får anses uppgå till 1 914 kr.

text: Sammanfattningsvis ska alltså sökanden tillerkännas ersättning med 76 560 kr (1 914 x 40) för sina rättegångskostnader.

text: Sökanden saknar rätt till ideellt skadestånd

text: Ideellt skadestånd kan ges ut när Europakonventionen har överträtts om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. En konstaterad överträdelse av Europakonventionen ger inte en automatisk rätt till skadestånd. Syftet med regleringen är inte att alla upplevelser av oförrätter ska ersättas ekonomiskt. Det kan vara tillräckligt att överträdelsen undanröjs eller gottgörs på annat sätt.

text: Som framgår ovan anser Justitiekanslern att omständigheten att sökanden saknar en ersättningsmöjlighet i form av skadestånd innebär en överträdelse av hennes rätt till en rättvis rättegång. Hon tillerkänns därför ersättning för skäliga rättegångskostnader.

text: Rätten till en rättvis rättegång innebär inte att ersättningen i sökandens situation måste dömas ut inom ramen för själva förvaltningsmålet. Att det är förenligt med

text: artikel 6.1 Europakonventionen

text: (liksom med

text: ) att hänvisa en enskild till ett separat och efterföljande skadeståndsförfarande för att få ersättning är något som har slagits fast av Högsta förvaltningsdomstolen i

text: HFD 2022 ref. 10

text: , där det hänvisades till Europadomstolens dom den 18 juni 2020 i målet Černius och Rinkevičius mot Litauen, no. 73579/17 och 14620/18, som stöd för den slutsatsen.

text: Eftersom sökanden nu beviljas ersättning för skäliga rättegångskostnader i samma förfarande som ansökan om ersättning framställts får hon gottgörelse för kränkningen av hennes rätt till en rättvis rättegång. Det finns därför inte skäl att bevilja sökanden något ideellt skadestånd.

text: Ränta

text: Sökanden har begärt ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: på ersättningen. Staten genom Justitiekanslern tog del av den 26 november 2024. Ränta på beloppet ska därmed utgå från den 26 december 2024.


title: Staten skadeståndsskyldig med anledning av utmätning av en stulen klocka

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 27 400 kr och ränta på beloppet enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: Kronofogdemyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till sökanden.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Till täckande av en gäldenärs skulder utmätte Kronofogdemyndigheten i december 2022 en klocka som gäldenären bar på sig vid utmätningstillfället. Sedan klockan sålts till sökanden på en exekutiv auktion har det framkommit att klockan var stöldanmäld hos polisen sedan 2019. När sökanden försökte sälja klockan på auktion kom den därför att beslagtas för att kunna återlämnas till den ursprunglige ägaren. Sökanden förlorade därmed klockan.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 27 400 kr och ränta. Av det begärda beloppet avser 21 000 kr köpeskillingen för klockan och 6 400 kr kostnad för att reparera klockan. Till styrkande av det begärda beloppet har sökanden gett in bl.a. kvitton och en faktura.

text: Kronofogdemyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit och ansett att Justitiekanslern bör avslå anspråket.

text: Sökanden har lämnat synpunkter på myndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. sakskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning och beslut i utmätningsärenden är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning i en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadestånds-grundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Utmätning av lös egendom i gäldenärens besittning

text: Kronofogdemyndigheten ska i den utsträckning som behövs undersöka om gäldenären har utmätningsbar egendom (

text: 4 kap. 9 § utsökningsbalken

text: , UB).

text: Lös egendom får enligt

text: 4 kap. 17 §

text: UB utmätas om det framgår att egendomen tillhör gäldenären eller om han eller hon ska anses vara ägare till egendomen enligt presumtionsreglerna i 4 kap. 18 och 19 §§ UB.

text: Enligt

text: 4 kap. 18 §

text: UB anses gäldenären vara ägare till egendom som finns i gäldenärens besittning om det inte framgår att den tillhör någon annan. I förarbetena till bestämmelsen anges att Kronofogdemyndigheten inte endast kan förlita sig på att egendom i gäldenärens besittning tillhör denne utan att myndigheten bör söka försäkra sig om att så är fallet (se

text: prop. 1980/81:8 s. 423

text: Av rättsfallet

text: NJA 2012 s. 953

text: framgår att Kronofogdemyndigheten har en viss undersökningsskyldighet vid utmätning av stöldbegärlig egendom. Är omständigheterna sådana att det finns skäl att misstänka brott (det vill säga att egendomen är stulen) bör Kronofogdemyndigheten undersöka den saken innan utmätningen görs, t.ex. genom att höra med gäldenären och andra eller kontrollera register över stöldgods. Av betydelse är vilka praktiska möjligheter som finns att ta reda på om egendomen är anmäld som stulen. Gäldenärens egna uppgifter om sin rätt till egendomen måste dock ofta bedömas med försiktighet (se

text: prop. 1980/81:8 s. 424

text: Bedömningen i detta fall

text: Av handlingarna i ärendet framgår att den utmätta klockan var stulen vid utmätningstillfället. Klockan värderades inför den exekutiva auktionen till 25 000 kr och den får anses ha utgjort stöldbegärlig egendom.

text: Frågan är i detta fall om Kronofogdemyndigheten har gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande försummelse genom att utmäta klockan utan att närmare ha undersökt om den var stulen. Denna bedömning måste ske utifrån förhållandena i det enskilda fallet.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande om hur utmätningen gick till. Utmätningen verkställdes på en flygplats i samband med att gäldenären anlände till Sverige från Dubai. Gäldenären var tillsammans med sin bror. Utmätningen skedde inom ramen för en samverkansinsats med Tullverket och både Kronfogdemyndigheten och gränspolisen deltog på plats. Gäldenären ska vid tillfället ha uppgett att klockan var en kopia men inte lämnat någon information om hur eller när han förvärvat klockan. Utöver klockan utmätte Kronofogdemyndigheten även en jacka som gäldenären också bar på sig. Jackan värderades till 8 000 kr och gäldenären lämnade olika uppgifter om vem som ägde jackan.

text: Med hänsyn till egendomens beskaffenhet och vad som framkom i övrigt vid utmätningstillfället borde Kronofogdemyndigheten undersökt om klockan var stulen, exempelvis genom att kontrollera om den var stöld-anmäld hos polisen. Med beaktande av att gäldenärens uppgift om att klockan var en kopia inte stämde borde Kronofogdemyndigheten i vart fall vidtagit ytterligare utredningsåtgärder innan klockan såldes på exekutiv auktion.

text: Genom att underlåta att vidta tillräckliga utredningsåtgärder får Kronofogdemyndigheten anses ha agerat försumligt i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Att gränspolisen närvarande på plats vid utmätningstillfället förändrar inte denna bedömning. Tvärtom borde det under sådana förhållanden utgjort en relativt enkel åtgärd för Kronofogdemyndigheten att kontrollera om klockan var stöldanmäld hos polisen.

text: Som nämnts var klockan antecknad i polisens register över stulen egendom sedan 2019. Om Kronofogdemyndigheten hade fullgjort sin utredningsskyldighet skulle myndigheten fått kännedom om att klockan var stulen. Det innebär att det finns ett orsakssamband mellan försummelsen och den uppgivna skadan. Sökanden har också visat att skadan motsvarar det begärda beloppet. Staten ska därför ersätta sökanden med 27 400 kr.

text: Enligt

text: 4 § tredje stycket räntelagen

text: ska ränta på fordringar som avser skadestånd utgå från den dag som infaller 30 dagar efter det att krav på ersättning framställdes. Ansökan om ersättning framställdes den 26 september 2024. Ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: ska därför utgå på skadeståndsbeloppet från den 26 oktober 2024 till dess betalning sker.