title: Begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige (utkast till lagrådsremiss)

text: Sammanfattning

text: Justitiekanslerns viktigaste synpunkter är följande:

text: Allmänna synpunkter

text: Skälen för förslagen

text: Enligt utkastet till lagrådsremiss är syftet med den föreslagna tidsbegränsade lagen att genom en begränsning av möjligheterna till uppehållstillstånd minska antalet asylsökande till Sverige. Detta förväntas bidra till en jämnare fördelning av asylsökande inom EU. Som ett huvudskäl anges att en minskning av antalet asylsökande är nödvändigt på grund av de påfrestningar och belastningar som det rekordhöga antalet asylsökande innebär för det svenska asylsystemet och andra centrala samhällsfunktioner.

text: Det är inte en uppgift för Justitiekanslern att bedöma förslagens politiska aspekter. Yttrandet fokuserar därför på frågan om förslagen är sakligt motiverade, lagenliga och utformade på ett sätt som gör att de kan tillämpas i praktiken. Det finns dock anledning att mera generellt anmärka att antalet asylsökande synes ha minskat avsevärt under den senaste tiden, möjligen som en effekt av redan genomförda regeländringar och andra åtgärder i Sverige och omvärlden. Det måste också betonas att även om det är rimligt och önskvärt att åstadkomma en jämnare fördelning av asylsökande inom EU, och Sverige utan tvekan hittills tagit ett oproportionerligt stort ansvar, så handlar det i grunden om enskilda människor som måste behandlas just som sådana. Det finns också andra länder inom men även utanför EU som tar och har tagit emot fler asylsökande än Sverige.

text: Lagstiftningstekniken är ovanlig

text: Att som nu föreslås införa en tidsbegränsad lag som innebär att vissa bestämmelser i

text: utlänningslagen

text: inte ska tillämpas under tre år är ett ovanligt sätt att lagstifta. Även om ”upplysningsbestämmelser” föreslås införas i

text: utlänningslagen

text: minskar överskådligheten eftersom de två lagarna måste läsas tillsammans. Även om detta inte bör vara något stort problem för de myndigheter som ska tillämpa regelverket så gör det lagstiftningen mindre tillgänglig, vilket gör att allmänhetens förståelse för reglerna kan minska.

text: Underlaget är knapphändigt

text: Förslagen har utarbetats på mycket kort tid. Det underlag som har lämnats är begränsat och motsvarar inte vad som regelmässigt brukar krävas av en lagstiftningsprodukt. Det finns dock enligt Justitiekanslern, såvitt gäller flertalet av förslagen i utkastet, inte några lagliga hinder mot att dessa läggs till grund för lagstiftning efter ytterligare bearbetning. Om det skulle bli aktuellt att förlänga eller permanentera lagstiftningen måste dock kraven på analyser och konsekvensbeskrivningar ställas högre. Detta bör påpekas redan nu.

text: När det gäller behovet av nya regler hänvisas i utkastet i allmänna ordalag till påfrestningar för asylsystemet och andra centrala samhällsfunktioner. Det saknas emellertid en redogörelse för vari dessa påfrestningar närmare består och hur stora de är. Det borde som ovan angetts vara viktigt att klargöra vilken effekt redan tidigare beslutade åtgärder på migrationsområdet, särskilt den lag och den förordning om identitetskontroller som antogs i slutet av förra året, har haft och kan förväntas få på antalet asylsökande. På grundval av det presenterade underlaget går det inte att bedöma om och i så fall i vilken utsträckning de begränsningar av rätten till uppehållstillstånd som föreslås verkligen är motiverade. Förslaget bör kompletteras när det gäller frågan varför nya och skärpta regler behövs och det saknas en redovisning av vad som ligger till grund för slutsatsen att de föreslagna lagändringarna kan förväntas ge avsedda effekter.

text: När det gäller de faktiska effekterna saknas det till att börja med uppgifter om hur många personer som kan komma att beröras av de nya och skärpta reglerna. En sådan prognos är givetvis alltid osäker men det bör gå att göra ett rimligt antagande med beaktande av t.ex. hur många som under senare tid beviljats uppehållstillstånd enligt bestämmelsen om övriga skyddsbehövande liksom antalet beviljade uppehållstillstånd enligt bestämmelsen om synnerligen/särskilt ömmande omständigheter. Utan en rimligt noggrann analys och bedömning av de förväntade effekterna av förslagen är det omöjligt att bedöma värdet av dessa.

text: Justitiekanslern saknar vidare en analys av vilka effekter de nya och skärpta reglerna kan få i andra sammanhang. Som exempel kan nämnas att möjligheten att beviljas svenskt medborgarskap och att få studiestöd kan påverkas av om en person får ett tidsbegränsat uppehållstillstånd i stället för ett permanent (se 6–8 och 11 §§ lagen om svenskt medborgarskap samt

text: 2 kap. 4 §

text: och

text: 3 kap. 4 §

text: studiestödslagen

text: ). De nya reglerna kan sannolikt få effekter även i andra sammanhang och det är en brist att det helt saknas någon sådan redovisning och analys.

text: Även den ekonomiska konsekvensbeskrivningen är knapphändig. Inga beräkningar redovisas och det är svårt att förstå vilket underlag som finns för bedömningen att statens kostnader för t.ex. asylprövning kommer att minska. Som anges i utkastet kommer t.ex. antalet ärenden om förlängning av uppehållstillstånd rimligen att öka om tidsbegränsade uppehållstillstånd beviljas i större utsträckning än i dag. Det innebär att kostnader för bl.a. offentligt biträde kan uppkomma både vid den första prövningen och vid prövningen av en förlängning (jfr 18 kap. 1 § utlänningslagen).

text: Ett tydligt underlag saknas också när det gäller verkställighetsfrågor. De nya och skärpta reglerna kan förväntas leda till att Migrationsverket och Polismyndigheten får betydligt fler avvisnings- och utvisningsbeslut att verkställa, vilket uppenbarligen medför ökade kostnader. Detta bör analyseras närmare.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att det presenterade underlaget inte är tillräckligt för att kunna bedöma om de föreslagna skärpta reglerna på migrationsområdet behövs och det går inte heller att avgöra om de kan förväntas få avsedd effekt.

text: Frågan om förslagens förenlighet med grundläggande principer

text: Det finns inte, såvitt Justitiekanslern på den korta tid som stått till buds kunnat bedöma, när det gäller flertalet av förslagen i utkastet några lagliga hinder mot att dessa läggs till grund för lagstiftning efter ytterligare bearbetning. Några oklarheter finns dock när det gäller frågan om förslagen är förenliga med grundlagarna, EU-rätten och grundläggande internationella konventioner. På grund av den korta remisstiden har Justitiekanslern inte haft möjlighet att försöka bedöma förslagens förenlighet med andra internationella åtaganden än de som framgår nedan.

text: Grundlagarna

text: Regler om grundläggande fri- och rättigheter finns i 2 kap. regeringsformen. De bestämmelser som nu föreslås kan inte anses stå i strid med dessa fri- och rättigheter eller med några andra grundlagsbestämmelser. Det kan anmärkas att den nya lagen om begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i Sverige i vissa fall är tänkt att tillämpas även på ansökningar som kommit in före lagens ikraftträdande. Det är dock inte fråga om någon sådan retroaktiv straff- eller skattelag som är förbjuden enligt

text: 2 kap. 10 § regeringsformen

text: EU-rätten

text: Regeringens syfte med förslagen är att det svenska regelverket ska anpassas till EU:s miniminivå. Förslagen torde i allt väsentligt vara förenliga med det omarbetade skyddsgrundsdirektivet och med familjeåterföreningsdirektivet.

text: Förslaget att uppehållstillstånd enligt 12 kap. 18 § utlänningslagen ska vara tidsbegränsade och gälla i ett år behöver dock analyseras närmare. Om verkställighetshindret är knutet till någon av flyktinggrunderna skulle det kunna ifrågasättas om inte uppehållstillståndet måste vara minst treårigt, enligt artikel 24.1 i det omarbetade skyddsgrundsdirektivet. Det som sägs nedan om Europakonventionen gäller vidare även i förhållande till EU-rätten, på grund av EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna.

text: Europakonventionen

text: När det gäller förslagens förenlighet med Europakonventionen finns det frågor som behöver analyseras närmare. De artiklar som måste beaktas är framför allt artikel 3 (förbudet mot tortyr) och artikel 8 (rätten till skydd för privat- och familjeliv). Det gäller beträffande artikel 3 bl.a. frågan om utvisning av svårt sjuka personer och i fråga om artikel 8 frågan om familjemedlemmars möjlighet att leva tillsammans.

text: De föreslagna reglerna innebär bl.a. att uppehållstillstånd inte längre ska beviljas på grund av synnerligen/särskilt ömmande omständigheter och att möjligheterna till anhöriginvandring ska inskränkas. Begränsningarna skulle i enskilda fall kunna komma i konflikt framför allt med artikel 8. Det som framstår som särskilt problematiskt är att alternativt skyddsbehövande i princip förlorar möjligheten till familjeåterförening i Sverige. Det är en öppen fråga hur Europadomstolen skulle se på detta i ett enskilt fall. Frågan behöver analyseras närmare.

text: Det kan tilläggas att förslagen inte medför någon sådan kollektiv utvisning av utlänningar som är förbjuden enligt artikel 4 i fjärde tilläggsprotokollet till Europakonventionen. De kan inte heller anses inskränka de rättssäkerhetsgarantier som slås fast i artikel 1 i sjunde tilläggsprotokollet till konventionen.

text: Genèvekonventionen

text: Förslagen torde vara förenliga med de grundläggande principerna i 1951 års konvention och 1967 års protokoll angående flyktingars rättsliga ställning (Gènevekonventionen).

text: Det saknas dock en analys av hur förslagen förhåller sig till artikel 34 i konventionen. Där sägs att staterna så mycket som möjligt ska underlätta flyktingars naturalisation (möjlighet att bli medborgare) och särskilt bemöda sig om att påskynda naturalisationsförfarandet. För att en flykting ska naturaliseras i Sverige krävs enligt 11 § lagen om svenskt medborgarskap att han eller hon har permanent uppehållstillstånd. Förslaget att nästan alla flyktingar ska få tidsbegränsat uppehållstillstånd riskerar därmed att påverka flyktingars naturalisation och detta gäller särskilt om lagstiftningen skulle komma att förlängas eller permanenteras. Det bör därför analyseras hur förslagen i den här delen förhåller sig till artikel 34 i konventionen.

text: Barnkonventionen

text: De förslag som nu läggs fram begränsar möjligheten att få uppehållstillstånd även för barn. Barn ska inte heller undantas från reglerna om tidsbegränsade uppehållstillstånd. Detta står inte i någon uppenbar konflikt med FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) då förpliktelserna enligt artiklarna 9, 10 och 22 till sin ordalydelse inte är särskilt långtgående. Frågan är dock komplicerad och det behöver göras en ytterligare analys av förslaget i denna del. En sådan analys, särskilt av förslaget om tidsbegränsade uppehållstillstånd, är angelägen bl.a. mot bakgrund av att regeringen förklarat sig ha för avsikt att göra barnkonventionen till svensk lag (se regeringens kommittédirektiv 2015:17).

text: Tidsbegränsade uppehållstillstånd (avsnitt 5.3 och 8.2 i utkastet)

text: Som framgått ovan bör det ytterligare analyseras hur förslaget om tidsbegränsade uppehållstillstånd för flyktingar förhåller sig till artikel 34 i Genèvekonventionen och hur förslaget om tidsbegränsade uppehållstillstånd i stort förhåller sig till barnkonventionen. Som också angetts ovan behöver det även i övrigt närmare analyseras vilka effekter ett genomförande av tidsbegränsade uppehållstillstånd kan antas få i olika avseenden.

text: Permanent uppehållstillstånd om utlänningen kan försörja sig (avsnitt 5.4 och 8.2 i utkastet)

text: Den som vid en andra ansökan får ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd i stället för ett permanent, eftersom hon eller han inte anses kunna försörja sig, torde inte kunna överklaga detta beslut. Det är nämligen bara beslut som innebär avslag på en ansökan om uppehållstillstånd som får överklagas (se Migrationsöverdomstolens avgörande

text: MIG 2010:20

text: Frågan om personen har en sådan anställning som enligt 6 och 15 §§ i förslaget till ny lag krävs för att få permanent uppehållstillstånd kommer i en sådan situation inte att kunna bli prövad av domstol.

text: Att ett beslut att bevilja ett nytt tidsbegränsat uppehållstillstånd inte går att överklaga torde i och för sig inte innebära en överträdelse av Europakonventionen. Denna konsekvens framstår dock som otillfredsställande ur den enskildes perspektiv och utgör också ett hinder mot att få fram vägledande avgöranden. Frågan kommenteras inte i utkastet. Justitiekanslern anser att frågan bör övervägas och att det tydligare bör anges om dessa beslut är avsedda att kunna överklagas eller inte.

text: Det kan härutöver anmärkas att kopplingen mellan försörjning och möjligheten till permanent uppehållstillstånd framstår som tveksam i ett sammanhang där det handlar om asylsökande och flyktingar. Den föreslagna ordningen innebär uppenbarligen att de mest skyddsvärda, såsom barn, sjuka och i övrigt traumatiserade, ges ett mera begränsat skydd än de starka och friska.

text: Uppehållstillstånd på grund av hinder mot verkställighet (avsnitt 6 i utkastet)

text: Justitiekanslern anser att det finns en oklarhet när det gäller 17 § i förslaget till ny lag. Där anges att ett uppehållstillstånd som beviljas enligt

text: 12 kap. 18 § första stycket utlänningslagen

text: ska vara tidsbegränsat och gälla i ett år.

text: Det är svårt att förstå hur detta förhåller sig till

text: 12 kap. 18 § tredje stycket utlänningslagen

text: , där det sägs att barn får ges permanent eller tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt första stycket 3 även om omständigheterna inte har samma allvar och tyngd. Är avsikten att barn även i fortsättningen ska kunna beviljas permanent uppehållstillstånd vid verkställighetshinder enligt

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: ? Det behöver klargöras vad som ska gälla i detta avseende. Som ovan angetts bör det också analyseras om det över huvud taget är förenligt med EU-rätten att besluta om ett ettårigt uppehållstillstånd i en situation när verkställighetshindret är knutet till en flyktinggrund.

text: Synnerligen ömmande omständigheter (avsnitt 8 i utkastet)

text: Den föreslagna bestämmelsen om att uppehållstillstånd ska kunna beviljas ”när det krävs för att Sverige ska uppfylla sina internationella förpliktelser” bör inte införas. I stället bör man behålla den nuvarande bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synnerligen/särskilt ömmande omständigheter.

text: Sverige tillämpar en dualistisk modell när det gäller internationella förpliktelser. Det betyder att konventioner som Sverige har tillträtt inte per automatik blir direkt tillämplig svensk rätt, även om de är folkrättsligt bindande. Det krävs i regel särskild lagstiftning för att en sådan effekt ska inträda. Enligt den monistiska modellen utgör däremot konventionerna automatiskt en del av den nationella rätten.

text: Den dualistiska modellen innebär alltså att svenska myndigheter normalt sett inte tillämpar konventioner direkt. Den föreslagna bestämmelsen utgör ett avsteg från denna ordning, eftersom den i praktiken innebär att Migrationsverket och förvaltningsdomstolarna ska tillämpa konventioner som inte har införlivats i Sverige genom någon lag eller förordning.

text: Hur bestämmelsen är tänkt att tillämpas är oklart och framgår inte av utkastet. Som exempel på ett internationellt åtagande nämns Europakonventionen men medan den numera är svensk lag har Sverige ett stort antal andra internationella åtaganden som endast är folkrättsligt bindande. Enligt den föreslagna bestämmelsen skulle samtliga dessa kunna utgöra grund för uppehållstillstånd.

text: Redan att avgöra när Europakonventionen kräver att någon ska beviljas uppehållstillstånd kan vara en svår uppgift. En ordning som innebär att Sveriges samtliga internationella åtaganden ska beaktas vid prövningen av ärenden om uppehållstillstånd och tillämpas som gällande rätt framstår onekligen som en utmaning för de rättstillämpande myndigheterna och domstolarna. Den föreslagna bestämmelsen framstår som ytterst svår om ens möjlig att tillämpa. Utöver de uppenbara tillämpningsproblemen är det tveksamt om den kan förväntas leda till färre uppehållstillstånd, vilket torde vara syftet. Justitiekanslern avstyrker med hänsyn till vad som nu sagts förslaget i denna del. Det innebär att den nuvarande bestämmelsen om uppehållstillstånd på grund av synnerligen/särskilt ömmande omständigheter bör fortsätta att gälla. Bestämmelsen tillämpas redan restriktivt och tillämpningsområdet är väl avgränsat genom vägledande avgöranden. Bestämmelsen ger vidare utrymme att beakta både artikel 3 och

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Det är också fullt möjligt att kombinera bestämmelsen t.ex. med en föreskrift om tidsbegränsat uppehållstillstånd.

text: Om den föreslagna bestämmelsen trots allt skulle införas måste den förtydligas på flera sätt. Det gäller hur den är tänkt att tillämpas men också om den ska vara fakultativ (att uppehållstillstånd får beviljas) eller obligatorisk (att uppehållstillstånd ska beviljas). Enligt ordalydelsen är bestämmelsen fakultativ men i författningskommentaren antyder regeringen att den är obligatorisk (se s. 47). Ibland är det vidare själva avvisningen eller utvisningen av en person som kan strida mot internationella åtaganden, snarare än beslutet att neka uppehållstillstånd. Lagtexten bör formuleras på ett sätt som återspeglar detta.

text: Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser (avsnitt 10 i utkastet)

text: Justitiekanslern har inte några synpunkter på de föreslagna ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna. Det bör dock påpekas att bestämmelserna innebär att förvaltningsdomstolarna efter ett överklagande sannolikt kommer att tillämpa de nya reglerna även om Migrationsverket har fattat sitt beslut med tillämpning av de nuvarande. Det kan finnas skäl att förtydliga att detta är avsikten.

text: Justitiekanslern vill slutligen peka på att det torde uppkomma mera komplicerade frågor som kräver överväganden beträffande övergångsbestämmelser när den nu föreslagna lagstiftningen, om den införs, ska upphöra att gälla efter tre år.


publisher: Justitiekanslern

title: Anspråk på skadestånd av staten med anledning av att folkbokföringsregistret innehållit en oriktig uppgift om att modern i stället för en dotter avlidit

org: jk

text: CP tillerkänns skadestånd av staten med 10 000 kr.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Skatteverket att ombesörja att ersättningen betalas ut.

text: Ärendet

type: rubrik

text: CP:s nyfödda dotter avled den 24 november 2005. På dödsbeviset hade barnets patientbricka dragits. Patientbrickan innehöll förutom uppgifter om barnet även moderns personnummer. Vid registreringen av dödsfallet registrerades felaktigt moderns personnummer i stället för barnets. Den felaktiga registreringen uppmärksammades då moderns kurator kontaktade Skatteverket för att erhålla uppgift om bl.a. barnets personnummer och beställa ett dödsfallsintyg. Rättelse gjordes då omedelbart av Skattekontoret i Uddevalla. Den felaktiga uppgiften registrerades i folkbokföringsregistret den 28 november 2005 kl. 13.13 och annullerades samma dag kl. 14.59. Skatteverket underrättade därefter CP om det inträffade.

text: CP har i en skrift till Skatteverket, Göteborg, begärt skadestånd av staten med ett skäligt belopp för psykisk skada och för integritetskränkning.

text: Skatteverkets huvudkontor har överlämnat anspråket hit för handläggning. Verket har därvid tillstyrkt att CP tillerkänns ersättning med ett skäligt belopp.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Lagen (

text: ) om behandling av personuppgifter i Skatteverkets folkbokföringsverksamhet tillämpas vid behandlingen av uppgifter av nu aktuellt slag. Enligt lagens

text: 3 kap. 3 §

text: gäller bestämmelserna i

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: om skadestånd vid behandlingen av personuppgifter.

text: I

text: 48 § personuppgiftslagen

text: anges att den personuppgiftsansvarige skall ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat. Av utredningen i ärendet framgår att en felaktig personuppgift beträffande CP har förts in i folkbokföringsregistret genom att det där felaktigt angetts att hon avlidit. De grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter som ställs upp i

text: 9 § personuppgiftslagen

text: , bl.a. att uppgifterna skall vara riktiga, har således åsidosatts. CP är därmed berättigad till skadestånd av staten.

text: När det gäller storleken på ett ideellt skadestånd kan man inte utgå från på förhand uppställda riktlinjer och kriterier utan skadeståndet får bestämmas efter skälighet med ledning av omständigheterna i varje enskilt fall. I detta ärende kan konstateras att uppgifterna har rört ett mycket integritetskänsligt område och har drabbat CP i en för henne mycket uppskakande situation. Detta talar för ett högt skadeståndsbelopp. I motsatt riktning talar det förhållandet att de felaktiga uppgifterna varit registrerade under mycket kort tid, knappt två timmar, och att de inte har spritts vidare till några andra register. Med beaktande av det anförda gör Justitiekanslern bedömningen att ett skadestånd som uppgår till 10 000 kr får anses skäligt i detta fall.

type: avgorande


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att en sekretessmarkerad adressuppgift offentliggjorts i en brottmålsdom

text: Justitiekanslern tillerkänner H.S. ersättning med 30 000 kr och uppdrar åt Domstolsverket att betala ut beloppet till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: H.S. och F.G. hade tidigare varit sammanboende. H.S. polisanmälde F.G. och ansökte därefter om s.k. sekretessmarkering hos Skatteverket. Skatteverket fattade beslut om sekretessmarkering av H.S. personuppgifter den 20 december 2013.

text: I januari 2014 dömde Sundsvall tingsrätt F.G. för bl.a. grov kvinnofridskränkning, grov misshandel och misshandel, samtliga nu nämnda brott med H.S. som målsägande. I domen angavs H.S. vid den tidpunkten gällande adress.

text: Anspråket

text: H.S. har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr. Av det yrkade beloppet avser 10 000 kr utgifter, varav 5 086 kr för dubbelhyra och resterande del för flytt av bohag, adressändring, telefon m.m. Övrig del om 20 000 kr avser ideell skada (kränkning). Till stöd för sitt anspråk har H.S. anfört bl.a. följande. Trots att Skatteverket beslutat om sekretessmarkering av hennes personuppgifter och trots att detta framgår när uppgifter hämtas via tingsrättens målhanteringssystem, har hennes vid den tidpunkten gällande adress angetts i tingsrättens dom. H.S. upplevde vid denna tidpunkt och upplever fortfarande en hotbild såväl från F.G. som från hans anhöriga. Sedan hennes adressuppgifter blivit kända vågade hon inte bo kvar på samma adress utan flyttade till en annan adress. I och med detta uppkom merkostnader i form av dubbelhyra samt utgifter för flyttresa.

text: Utredningen

text: Sundsvalls tingsrätt har i ett yttrande hit tillstyrkt att H.S. beviljas ersättning med begärt belopp. Tingsrätten har anfört bl.a. följande.

text: Tingsrättens handläggning

text: Mot bakgrund av att domstolen, vid en kontroll mot folkbokföringen, inte får tillgång till sekretessmarkerade uppgifter och att de i målet genom sekretessmarkeringen skyddade adressuppgifterna har funnits tillgängliga i målet, har dessa uppgifter sannolikt lagts in manuellt. Då uppgifterna inte har hämtats från folkbokföringen kan inte heller någon överföring av sekretess i enlighet med

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: ha skett beträffande dessa uppgifter.

text: I målet har en kontroll mot folkbokföringen gjorts den 3 februari 2014, alltså i tiden efter att dom i målet har avkunnats och expedierats. Det har inte gått att utreda om det har gjorts någon ytterligare kontroll mot folkbokföringen i tiden mellan Skatteverkets beslut om sekretessmarkering avseende H.S:s uppgifter och expediering av domen. Det har inte heller gått att utreda om det i tingsrättens målhanteringssystem Vera har aviserats någon sekretessmarkering avseende målsägandens uppgifter. I avsaknad av sådana uppgifter har tingsrätten att utgå från de uppgifter som i efterhand framgår av målhanteringssystemet. Mot bakgrund av dessa uppgifter går det inte att utesluta att det har funnits en avisering om att H.S:s uppgifter har varit förenade med sekretess när domen expedierades.

text: En av Skatteverket aviserad sekretessmarkering är en sådan omständighet som enligt förarbeten och doktrinen i anslutning till bestämmelsen i

text: 21 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: grundar särskild anledning att göra en skadebedömning i det enskilda fallet. Någon sådan bedömning har inte gjorts av tingsrätten – oavsett orsaken härtill – och målsägandens skyddade uppgifter har offentliggjorts genom expediering av domen i målet. Tingsrätten får därmed anses ha förfarit försumligt i sin myndighetsutövning vilket bör berättiga H.S. till ersättning från staten för hänförliga kostnader och lidande i form av skadestånd.

text: Ersättningsgill skada

text: H.S. har begärt skadestånd med 30 000 kr, varav 10 000 kr avser kostnader i anledning av flytt och 20 000 kr avser lidande. H.S. har som grund för sitt yrkande angivit att hon upplever en hotbild från den tilltalade och hans anhöriga samt att hon sedan adressuppgifterna blivit kända inte vågade bo kvar på adressen utan flyttade.

text: Lidande

text: I beslut av den 21 juni 1989 i ärende dnr

text: (JK 1989 C. 12) uttalade Justitiekanslern att utlämnande av uppgifter i strid mot dåvarande 7 kap. 7 § sekretesslagen utgjorde ett sådant brott mot tystnadsplikten som kunde medföra rätt till ersättning för lidande enligt

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Mot bakgrund av att regleringen i

text: syftar till att skydda den enskildes intressen gör tingsrätten bedömningen att H.S. är berättigad till ersättning för det lidande som utlämnandet av uppgifter har orsakat henne. Den yrkade ersättningen bedöms som skälig.

text: Förmögenhetsskada

text: Det har funnits en hotbild mot H.S. vilken föranlett en sekretessmarkering för hennes personuppgifter i folkbokföringsregistret. Det har därför varit av stor vikt för henne att hennes adressuppgifter inte röjs. Det saknas anledning att ifrågasätta H.S:s uppgifter om att hon varit tvungen att byta bostad för att känna sig säker samt att bostadsbytet utgjort en direkt följd av offentliggörandet av hennes skyddade adress. Den yrkade ersättningen får även utan närmare underlag bedömas som skälig.

text: H.S: har fått del av tingsrättens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: De grundläggande bestämmelserna om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Brott mot tystnadsplikt kan vara ett sådant brott, när det är en sekretessregel uppställd till skydd för enskilds intresse som har överträtts (

text: prop. 1972:5 s. 571

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skade-ståndsgrundande fel eller försummelse att detta har orsakat skada för den enskilde. Det ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Skadeståndslagens

text: bestämmelser ska endast tillämpas om inte annat är särskilt föreskrivet (

text: 1 kap 1 §

text: ). Vid behandling av personuppgifter tillämpas

text: personuppgiftslagen

text: (1998:204, PUL). Bestämmelserna i PUL har alltså företräde framför

text: skadeståndslagens

text: regler.

text: PUL är tillämplig på sådan behandling av personuppgifter som helt eller delvis är automatiserad (

text: 5 §

text: PUL). I

text: 9 §

text: PUL uppställs vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter. Där anges bl.a. att uppgifterna alltid ska behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed, att de behandlade uppgifterna ska vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen, att inte fler personuppgifter behandlas än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen samt att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Enligt

text: 48 §

text: PUL utgår skadestånd för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med lagen har orsakat.

text: Det har i detta fall varit fråga om en automatiserad behandling av personuppgifter när H.S:s adressuppgifter har förts in i tingsrättens målhanteringssystem Vera och därefter angetts i den aktuella domen. PUL är alltså tillämplig på behandlingen av H.S. personuppgifter.

text: De uppgifter som behandlats har dock varit korrekta i sig och såtillvida har det inte förekommit någon överträdelse regleringen i PUL. Det är inte heller ett påstående om någon sådan överträdelse som ligger till grund för H.S. skadeståndsanspråk, som i stället grundar sig på det culpaansvar som följer av

text: skadeståndslagen

text: Det framstår som i någon mån oklart om, och i så fall i vilka situationer, det strikta skadeståndsansvaret enligt

text: 48 §

text: PUL omfattar behandling av sekretesskyddade personuppgifter i strid med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL). Övervägande skäl talar dock för att skadeståndsbestämmelsen i

text: 48 §

text: PUL inte är tillämplig när det är fråga om utlämnande av uppgifter i strid med OSL och den fortsatta bedömningen i detta fall kommer därför att ske enbart mot regelverket i

text: skadeståndslagen

text: och OSL. Det kan dock redan nu tilläggas att det inte hade haft någon betydelse för utgången i detta fall om anspråket i stället hade prövas enligt PUL.

text: Bedömingen i detta fall

text: Av utredningen i ärendet framgår det att sekretessmarkerade adressuppgifter hänförliga till H.S. har offentliggjorts genom expediering av domen i målet, utan att någon sekretessprövning dessförinnan har gjorts av tingsrätten. Även om det inte har kunnat klarläggas när aviseringen om sekretesskydd infördes i tingsrättens målhanteringssystem – en utredningsbrist som inte H.S. kan lastas för – får det godtas att uppgiften hade registrerats innan domen expedierades. Med den utgångspunkten får underlåtenheten att göra en sekretessprövning anses innefatta ett i och för sig skadeståndsgrundande fel. Att en sekretessprövning – om den hade skett – skulle ha utmynnat i att adressuppgifterna omfattades av sekretess framstår i det sammanhanget som uppenbart.

text: H.S. är således berättigad till ersättning för den förmögenhetsskada som det felaktiga utlämnandet har förorsakat henne. Det finns inte anledning att ifrågasätta att hon drabbats av merkostnader för flytt av bohag och dubbelt boende m.m. till följd av det inträffade och hon ska därför tillerkännas begärd ersättning i den delen.

text: Som tingsrätten anfört får röjandet av de sekretesskyddade uppgifterna – även om de närmare omständigheterna kring gärningen inte har kunnat klarläggas – vidare anses ha innefattat ett sådant brott mot tystnadsplikt som kan ge rätt till ersättning för kränkning. Vad som yrkats i den delen ligger i linje med vad som tidigare utgått i jämförbara fall (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 24 mars 2005 i ärende nr

text: ) och H.S. ska därför tillerkännas ersättning för kränkning med 20 000 kr.


title: Skadestånd på grund av att svensk rätt stått i strid med EG-rätten - bestämmelser om färgämnen i drycker

text: Vinhuset Bibendum AB tillerkänns skadestånd av staten med 3 055 002 kr samt ersättning för ombudsarvode i ärendet här med 138 500 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Livsmedelsverket att ombesörja att ersättningen betalas ut till bolaget.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Europaparlamentet och Europeiska unionens råd antog den 30 juni 1994 direktiv

text: om färgämnen för användning i livsmedel (färgämnesdirektivet). Enligt

text: artikel 9 i direktivet

text: skulle medlemsstaterna senast den 31 december 1995 sätta i kraft de lagar och andra författningar som var nödvändiga för att direktivet skulle följas, så att handel och användning av produkter som uppfyllde kraven i direktivet skulle vara tillåtna senast den 31 december 1995.

text: Enligt bilaga 5, del 2, till direktivet är azofärgämnena E 102 (Tartrazin), E 124 (nykockin) och E 129 (Allura röd) tillåtna som tillsatser i bl.a. alkoholfria aromatiserade drycker, såsom läskedrycker och aromatiserat kolsyrat vatten. Sådana tillsatser är dock inte tillåtna i öl.

text: I den svenska lagstiftningen finns bestämmelser om tillsatser i livsmedel i

text: livsmedelslagen (1971:511)

text: . Enligt

text: 6 §

text: denna lag får som livsmedelstillsats användas endast tillsatser som har godkänts för livsmedlet i fråga, om inte regeringen eller en myndighet som regeringen bestämmer föreskriver annat. Enligt

text: 4 § livsmedelsförordningen (1971:807)

text: meddelar Livsmedelsverket föreskrifter om livsmedelstillsatser. I verkets föreskrifter anges de tillsatser som får användas i livsmedel. Enligt föreskrifterna får tillsatser som inte är tillåtna i ett livsmedel dock användas i s.k. sammansatta livsmedel, om tillsatserna är tillåtna i något av de livsmedel som används i det sammansatta livsmedlet. Enligt livsmedelsverkets föreskrifter (SLVFS 1993:31) som gällde den 31 december 1995, då färgämnesdirektivet skulle vara infört i den svenska nationella lagstiftningen, var azofärgämnen inte godkända som tillsatser vare sig i aromatiserade alkoholfria drycker eller i öl.

text: Regeringen beslutade den 2 november 1995 att, i enlighet med

text: artikel 100

text: a.4 i Romfördraget, till EG-kommissionen anmäla undantag från färgämnesdirektivet. Kommissionen underrättades därvid om att Sverige avsåg att även i fortsättningen tillämpa de då gällande nationella bestämmelserna om förbud mot användning av azofärgämnen i livsmedel. Till stöd för denna begäran anfördes bl.a. att det kunde leda till ökade hälsorisker om användningen av azofärgämnen skulle tillåtas eftersom färgämnena hade visat sig kunna ge upphov till överkänslighetsreaktioner. Med anledning härav införlivade inte Livsmedelsverket färgämnesdirektivets bestämmelser beträffande azofärgämnen när direktivet i övrigt genomfördes i verkets föreskrifter om livsmedelstillsatser (SLVFS 1995:31).

text: Vinhuset Bibendum AB importerade bl.a. produkterna Cranberry Lemonade, Fuzzy Navel och Pina Colada. Dessa produkter, som innehöll azofärgämnen, utgjorde blandningar av läskedrycker och öl (s.k. alkoläsk). Produkterna tillhandahölls för försäljning här genom Systembolaget AB.

text: I enlighet med gällande svenska föreskrifter om tillsatser i livsmedel informerade Livsmedelsverket under våren 1997 Systembolaget AB om att produkter som bestod av blandningar mellan läskedrycker å ena sidan och cider eller öl å andra sidan inte fick säljas om de innehöll azofärgämnen som i Sverige inte var tillåtna i någon av grupperna. Sedan Livsmedelsverket analyserat bl.a. Bibendum AB:s nyss nämnda produkter, och därvid funnit att de innehöll azofärgämnen vilka enligt verkets föreskrifter inte var tillåtna vare sig i läskedrycker eller i öl, införde Systembolaget under april och maj 1997 säljstopp beträffande Bibendum AB:s nu nämnda produkter.

text: Den 21 december 1998 beslutade EG-kommissionen (

text: ) att inte bekräfta de nationella svenska bestämmelser som avvek från färgämnesdirektivet och som hade anmälts i enlighet med

text: artikel 100

text: a.4 i Romfördraget. Som ett resultat av kommissionens ställningstagande konstaterade regeringen i ett beslut den 18 mars 1999 att Sverige inte längre kunde upprätthålla särskilda nationella bestämmelser för bl.a. azofärgämnen och att det ankom på Livsmedelsverket att anpassa sina föreskrifter i enlighet därmed. Genom Livsmedelsverkets föreskrifter (SLVFS 1999:13) om livsmedelstillsatser, som trädde i kraft den 3 maj 1999, införlivades färgämnesdirektivet i sin helhet här i landet.

text: Anspråket m.m.

text: Vinhuset Bibendum AB har gjort gällande att den svenska staten gjort sig skyldig till en skadeståndsgrundande överträdelse av EG-rätten genom bristande införlivning av färgämnesdirektivet. Bolaget har åberopat att denna överträdelse har inneburit att bolaget lidit ekonomisk skada som består i att bolagets produkter - Cranberry Lemonade, Fuzzy Navel och Pina Colada - vilka uppfyllde gemenskapsrättsliga krav, i väsentlig omfattning inte kunde avsättas på den svenska marknaden med följd bl.a. att varulagret till slut fick destrueras.

text: Bolagets ersättningsanspråk, som det slutligen har bestämts, uppgår till 3 055 002 kr och fördelar sig på följande skadeståndsposter.

text: Lagerkostnader: 1 116 557 kr

text: Hanteringskostnader vid inleverans på lager: 84 650 kr

text: Destruktionskostnader: 350 521 kr

text: Distributionskostnader för varureturer: 30 428 kr

text: Uteblivet täckningsbidrag: 810 355 kr

text: Räntekostnader: 662 490 kr

text: Bolaget har vidare begärt ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här med 138 500 kr.

text: Livsmedelsverket har efter remiss avgett yttrande i ärendet.

text: Bibendum AB har fått del av yttrandet och har därefter kommit in med kompletterande utredning beträffande skadans storlek.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Statens skadeståndsskyldighet

text: Överträdelser av EG-rättsliga regler kan ådra det allmänna skadeståndsansvar grundat på gemenskapsrätten. För att ersättningsskyldighet skall uppkomma i det enskilda fallet gäller enligt de principer som utbildats av EG-domstolen att den aktuella överträdelsen är kvalificerad på ett visst sätt. Den regel som har överträtts skall vara avsedd att skapa rättigheter för enskilda, överträdelsen skall vara av tillräckligt allvarlig art och det skall finnas ett orsakssamband mellan överträdelsen och skadan.

text: Direktiv

text: har som en av sina viktigaste utgångspunkter att skillnader i nationell lagstiftning i fråga om villkoren för användningen av färgämnen i livsmedel kan utgöra ett hinder för den fria rörligheten av livsmedel och att detta i sin tur kan skapa otillbörliga konkurrensförhållanden. Medlemsstaterna hade därför att enligt

text: artikel 9

text: sätta i kraft de lagar och författningar som var nödvändiga för att direktivet skulle kunna följas, så att handel med användning av produkter som uppfyller kraven i direktivet var tillåtna senast den 31 december 1995.

text: I ärendet står det klart att Livsmedelsverkets föreskrifter i deras lydelse före den 3 maj 1999 angående förbud att använda azofärgämnena E 102 (Tartrazin) E 124 (nykockin) och E 129 (Allura röd) som tillsatser i bl.a. aromatiserade läskedrycker avvek från direktivets bestämmelser. Färgämnena var tillåtna i denna typ av livsmedel enligt direktivets bilaga 5 del 2. Innebär då den bristande överensstämmelsen mellan verkets föreskrifter och färgämnesdirektivet att en sådan allvarlig överträdelse har begåtts som, om även övriga villkor är uppfyllda, kan grunda ett skadeståndsansvar för staten?

text: Frågan om en medlemsstats ansvar vid för sent genomförande av ett direktiv har behandlats i bl.a. EG-domstolens mål C190-94 Dillenkofer m.fl. Domstolens sammanfattande svar i det målet är att om en medlemsstat underlåter att vidta några åtgärder för att genomföra ett direktiv så att det föreskrivna resultatet uppnås inom den stipulerade tiden så utgör detta i sig en allvarlig överträdelse av gemenskapsrätten.

text: Som tidigare nämnts var skälet till att färgämnesdirektivet inte i alla delar genomfördes här i landet inom den föreskrivna tiden att regeringen i november 1995 med tillämpning av

text: artikel 100

text: a.4 i fördraget (nu artikel

text: ) till kommissionen hade anmält sin avsikt att fortsättningsvis tillämpa gällande nationella bestämmelser beträffande förbud mot azofärgämnen i livsmedel. Det sagda väcker frågan om det förhållandet, att verkets föreskrifter om förbud mot azofärgämnen fortsatte att gälla under den tid kommissionen handlade den svenska anmälan om undantag från direktivet, innebär att en överträdelse har begåtts och, i så fall, om felet kan sägas ha varit ursäktligt. Det gäller i synnerhet när, som i detta fall, kommissionens ställningstagande till anmälan kom att dra ut på tiden.

text: Av betydande intresse i detta sammanhang är EG-domstolens avgörande i

text: mål C-319/97

text: ; Landskrona tingsrätts begäran om förhandsavgörande i tingsrättens mål Åklagaren ./. AK. I målet vid tingsrätten hade åtal väckts mot AK för brott mot föreskrifterna om användning av tillsatser i livsmedel. AK hade i sin affär sålt konfektyr som innehöll azofärgämnet E 124, som enligt Livsmedelsverkets föreskrifter var förbjudet som tillsats i konfektyr. Färgämnet var dock tillåtet som tillsats i konfektyr enligt färgämnesdirektivet. EG-domstolen uttalade i domen att det förhållandet att en medlemsstat hos kommissionen begär undantag från ett direktiv inte medför att den direkta effekten av ett direktiv vars frist för införlivande har löpt ut påverkas av att medlemsstaten anmäler nationella bestämmelser som avviker från direktivet för att få dem bekräftade. Domstolen pekade därvid på att det ankommer på kommissionen att försäkra sig om att samtliga villkor för att en medlemsstat skall få åberopa ett undantag är uppfyllda, så att bestämmelserna i fråga inte utgör ett medel för godtycklig diskriminering eller innebär förtäckta handelshinder. Domstolen konstaterade att det förfarande som föreskrivs i

text: artikel 100

text: a.4 innebär att medlemsstaterna inte kan tillämpa nationella regler som avviker från de harmoniserade reglerna utan att kommissionen har bekräftat dem, inte ens om kommissionen inte har reagerat på en sådan anmälan.

text: Det bör vidare noteras att frågan om den rättsliga verkan av en anmälan enligt

text: artikel 100 a

text: .4 hade prövats av EG-domstolen i ett tidigare avgörande, nämligen i en dom den 17 maj 1994 i domstolens

text: mål C-41/93

text: . Domstolen konstaterade där att det förfarande som föreskrivs i

text: artikel 100

text: a.4 avser att säkerställa att ingen medlemsstat skall kunna tillämpa nationella bestämmelser som avviker från de harmoniserade reglerna utan att ha erhållit en bekräftelse från kommissionen. Vidare uttalade domstolen att de åtgärder för tillnärmning av sådana bestämmelser i lagar och andra författningar i medlemsstaterna som kan hindra handelsutbytet inom gemenskapen inte skulle ha någon verkan om medlemsstaterna behöll möjligheten att ensidigt tillämpa nationella bestämmelser som avviker från dessa regler. En medlemsstat får därför, anförde domstolen, inte tillämpa de anmälda nationella bestämmelserna förrän medlemsstaten från kommissionen har erhållit ett beslut varigenom bestämmelserna bekräftas.

text: Det sistnämnda avgörandet hade, som framgått, meddelats innan den svenska anmälan om undantag från färgämnesdirektivet gjordes till kommissionen. Att den rättstillämpning som föranlett åsidosättandet av direktivet skulle ha varit ursäktlig måste därför i princip anses som uteslutet. Till det sagda bör även läggas att Sverige, vilket EG-domstolen framhöll i K-målet, med stöd av artikel 151 i anslutningsakten redan i samband med anslutningsförhandlingarna hade begärt att kommissionen skulle tillåta Sverige att få bibehålla förbudet mot användning av azofärgämnen i livsmedel, men att det efter överläggningar med kommissionen hade stått klart att något sådant undantag inte kunde erhållas.

text: Mot den nu angivna bakgrunden får det enligt min mening sägas stå klart att det förbud mot azofärgämnen som gällde enligt Livsmedelsverkets föreskrifter fram till den 3 maj 1999 har innefattat en sådan klar, icke ursäktlig överträdelse av färgämnesdirektivet som förutsätts för skadeståndsskyldighet.

text: Enligt de produktspecifikationer som getts in i ärendet här var de produkter som bolaget tillhandahöll en blandning av läskedryck och öl. I det fall Livsmedelsverkets föreskrifter hade bringats i överensstämmelse med reglerna i färgämnesdirektivet skulle bolagets produkter enligt föreskrifterna om tillsatser i sammansatta livsmedel ha varit tillåtna för försäljning här i landet. Bolagets produkter har på grundval av det svenska förbudet mot tillsatser av azofärgämnen i läskedrycker blivit föremål för ett säljstopp efter det att produkterna etablerats på marknaden här. Det finns därmed ett orsakssamband mellan den gemenskapsrättsliga överträdelsen och de av bolaget uppgivna skadorna.

text: Slutsatsen av det anförda är alltså att staten är skyldig att ersätta bolaget för de ersättningsgilla skador som kan visas ha uppkommit på grund av att färgämnesdirektivet i de delar som avser azofärgämnen inte hade genomförts inom den stipulerade tiden.

text: Beräkningen av skadans omfattning

text: Bolaget har begärt ersättning för en rad skadeståndsposter. Den begärda ersättningen

text: avser kostnader för lagerhållning, destruktion av utgångna varor, distribution av varureturer från Systembolaget, uteblivet täckningsbidrag samt ersättning för räntekostnader som uppkommit med anledning av att bolaget fått ökade kreditkostnader då det gått miste om inkomster från försäljningen av de i ärendet aktuella produkterna.

text: Bolaget har som underlag för sitt anspråk gett in ett relativt omfattande material innefattande uppgifter om bolagets försäljning, lagerhållning och destruktion av varulagret m.m. Materialet innefattar också ett representativt urval av andra handlingar till ledning för bedömningen av de kostnader som uppkommit för lagerhållning, destruktion av i lager liggande produkter och spedition. Det underlag som getts in hit är inte i alla avseenden helt fullödigt, men ger enligt min mening en tillräckligt klar bild av verksamheten för att man skall kunna följa anspråkets skälighet såvitt avser uppkomna kostnader i rörelsen. Utredningen visar också att bolaget vidtagit åtgärder för att i väsentlig mån begränsa den uppkomna skadan.

text: Mot bakgrund av den i ärendet presenterade utredningen anser jag mig till en början kunna godta att bolaget till följd av det fel som Livsmedelsverkets föreskrifter om förbud mot azofärgämnen har åsamkats de kostnader som påståtts för lagerhållning, destruktion och distribution av varureturer från Systembolaget med (1 167 557 + 84 650 + 350 521 + 30 428 =) 1 632 886 kr.

text: Bolaget har vidare begärt ersättning för uteblivet täckningsbidrag med 810 355 kr. Till stöd för sitt anspråk i denna del har bolaget hänvisat till en prislista för aktuella produkter under år 1997, en produktkalkyl samt vissa leverantörsfakturor. Såvitt framgår av utredningen har förlusten i denna del beräknats på de 1 141 345 varor som blivit kvar i lagret och sedermera destruerats och där täckningsbidraget per vara uppgår till 71 öre.

text: Med hänsyn till skadeståndsinstitutets syfte att försätta den skadelidande i samma situation som om det skadeståndsgrundande felet inte hade inträffat är bolaget vid sidan av ersättning för kostnader som det har åsamkats även berättigat till ersättning för utebliven vinst i rörelsen. Det är enligt min mening i och för sig inte på något sätt säkert att täckningsbidragets storlek är ett riktigt mått på den vinst som bolaget kan ha gått miste om genom att dess produkter inte kunde avsättas på marknaden. Sålunda torde det i rörelsen ha funnits fasta kostnader som bolaget under alla omständigheter skulle ha varit bundet av och som inte synes ha beaktats inom ramen för det täckningsbidrag som bolaget lagt till grund för beräkningen av sitt ersättningsanspråk. En förutsättning för att anspråket är riktigt är vidare att bolaget skulle ha fått full avsättning för sina produkter på marknaden.

text: Det torde emellertid i ett fall som detta vara i princip omöjligt att föra full bevisning om den skada som bolaget kan ha lidit i detta avseende. Med hänsyn härtill och med beaktande av att det begärda beloppet i ljuset av övrig utredning i ärendet framstår som skäligt, får bolaget anses vara berättigat till ersättning för utebliven vinst med yrkat belopp.

text: Jag har inte heller någon invändning mot det sätt på vilket bolaget har beräknat ränta. Bolaget skall i denna del tillerkännas ersättning med begärda 662 490 kr.

text: Sammanfattningsvis är bolaget alltså berättigat till skadestånd av staten med begärt belopp, dvs. 3 055 002 kr.

text: Ombudsarvodet

text: Bolaget har begärt ersättning för ombudsarvode i ärendet här med 138 500 kr. Ersättningen framstår i och för sig som något hög.

text: Vid bedömningen av i vilken omfattning ersättning av allmänna medel skall utgå till en sökande för ombudskostnader i ett skaderegleringsärende hos Justitiekanslern bör beaktas om kostnaderna varit skäligen påkallade för tillvaratagande av sökandens rätt i enlighet med den i

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: föreskrivna principen om ersättning för rättegångskostnader i tvistemål. Även utgången i själva saken bör ha betydelse för den ersättning för ombudsarvode som skall utgå.

text: I detta fall har bolaget haft full framgång med sitt ersättningsyrkande i en fråga som inte har varit av okomplicerad beskaffenhet. Med hänsyn härtill och med beaktande av ärendets art och omfattning anser jag mig med viss tvekan kunna godta den begärda ersättningen för ombudsarvode.

text: Ärendet avslutas härmed.


title: Ersättningsanspråk med anledning av en felaktig registeruppgift

text: Justitiekanslern tillerkänner ME och ÅE ersättning med sammanlagt 1 000 kr samt uppdrar åt Skatteverket att se till att beloppet betalas ut till dem.

text: Justitiekanslern avslår OE:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: OE föddes i januari 2004. Han är son till ME och ÅE. Till följd av en sammanblandning av personuppgifter med ett annat barn med samma födelsedatum som OE kom Skatteverket den 14 oktober 2004 att felaktigt registrera en adressändring för honom. Adressändringen registrerades i folkbokföringsdatabasen och aviserades samma dag genom Skatteverkets centrala aviseringssystem, Navet, till myndigheter och andra användare av aviseringssystemet. Den felaktiga registreringen i folkbokföringsdatabasen uppdagades och rättades av Skatteverket påföljande dag, dvs. den 15 oktober 2004. Handläggningen av rättelsen skedde emellertid inte i överensstämmelse med Skatteverkets interna föreskrifter, vilket medförde att Navet inte kom att uppdateras med rättelsen i folkbokföringsdatabasen. Därmed aviserades inte heller myndigheter och andra användare av Navet härom. En korrekt uppdatering av uppgifterna i Navet skedde först den 5 september 2007, varvid även avisering genom Navet ägde rum. OE har alltså varit folkbokförd på rätt adress sedan den 15 oktober 2004, dock med ett felaktigt folkbokföringsdatum, medan han i Navet har haft felaktig adress under perioden 14 oktober 2004 till och med den 5 september 2007.

text: Anspråk

text: ME och ÅE har i en skrivelse som inkom till Skatteverket den 11 september 2007 och i en kompletterande skrivelse till myndigheten av den 28 december 2007 yrkat ersättning av staten. De har även krävt en upprättelse av Skatteverket. Som grund för sina krav har de anfört i huvudsak följande.

text: ”Skatteverkets felaktiga registrering och myndighetens felaktiga handläggning av ärendet om rättelse har orsakat dem skada. De har inte fått del av utskick och kallelser rörande OE från myndigheter och andra aktörer som inhämtar adressuppgifter via Navet, såsom exempelvis sjukvårdsinrättningar. Detta har medfört att familjen har gått miste om viktiga handlingar rörande OE. Deras personnummer, bankkontonummer, adresser m.m. har ”varit på villovägar” och har hamnat i orätta händer. De blev tvungna att byta ut samtliga sina bankkontonummer. De har upplevt ett stort obehag till följd av det inträffade. De anser även att Skatteverkets agerande har varit väldigt integritetskränkande och de känner sig ”oerhört kränkta” av det som har hänt. De upplever att OE har ”levt ett liv utanför samhället” och att han har varit ”utan identitet”. Trots ett flertal kontakter från deras sida tog det flera år för Skatteverket att utreda och korrigera den felaktiga registreringen. De anser att Skatteverket har bemött dem på ett ovärdigt sätt.”

text: Skatteverkets yttrande m.m.

text: Skatteverket har i ett yttrande till Justitiekanslern avstyrkt att OE tillerkänns ersättning för lidande. Myndigheten har tillstyrkt att ME och ÅE medges ersättning med skäligt belopp.

text: Skatteverket har anfört bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PuL, ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat. I 3 § PuL anges att den registrerade är den som en personuppgift avser.

text: Det är i ärendet utrett att Skatteverket i samband med en flyttningsanmälan registrerade OE:s folkbokföringsadress felaktigt. Det är också utrett att rättelsen av den oriktiga folkbokföringen inte gjordes på ett korrekt sätt. Rättelsen innebar att uppgiften om OE:s folkbokföring visserligen blev riktig i Skatteverkets folkbokföringsdatabas. Samtidigt kvarstod emellertid den felaktiga uppgiften i aviseringsregistret. Detta har medfört att myndigheter och andra användare i samhället erhållit felaktig uppgift om OE:s folkbokföringsadress under närmare tre år.

text: Skatteverkets inställning är att förutsättning för skadeståndsskyldighet enligt 48 § PuL i princip föreligger för myndigheten.

text: Skatteverket har uppfattat att ME och ÅE:s begäran om skadestånd avser hela familjen. Då den oriktiga uppgiften i aviseringsregistret avser OE, är det han som anses vara registrerad, jfr 3 § PuL. Eftersom rätt till ersättning som följer av PuL endast gäller till förmån för den registrerade själv kan skadestånd inte utgå till föräldrarna. Fråga uppkommer då om OE har rätt till ersättning enligt 48 § PuL.

text: ME och ÅE har varken yrkat eller visat att någon ersättningsgill rent ekonomisk skada uppkommit genom det inträffade. Förutom upprättelse avser yrkandet – så som Skatteverket har uppfattat detsamma – enbart ersättning för det obehag familjen har utsatts för. Det är således fråga om ersättning ska utgå för kränkning av den personliga integriteten.

text: Vid tidpunkten för Skatteverkets rättelse av den felaktiga uppgiften var OE knappt fyra år. Skatteverket anser att det är tveksamt om OE, som knappast har haft kännedom om den felaktiga behandlingen, kan anses ha blivit utsatt för en sådan kränkning av den personliga integriteten som berättigar till ideellt skadestånd. Även om OE senare får kännedom om den oriktiga uppgiften, är det – enligt verkets uppfattning – inte heller troligt att detta kommer att medföra någon skada av ideell art.

text: Skatteverket avstyrker därmed bifall till yrkandet i denna del.

text: Fråga är om skadestånd till ME och ÅE i stället kan utgå enligt

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: Som tidigare nämnts avser skadeståndsyrkandet enbart ersättning för lidande. Detta kan normalt inte utges eftersom bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: endast medger utbetalning av ideellt skadestånd för personskada i sådana fall då vissa brott mot den personliga integriteten föreligger (jfr

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: ). Utredningen i ärendet ger inte vid handen att något brott föreligger. ME och ÅE har inte heller visat eller ens påstått att så skulle vara fallet.

text: Trots att ME och ÅE inte yrkat ersättning för ekonomisk skada får det antas att felet medför vissa kostnader, t.ex. telefonsamtal till bl.a. Skatteverket, bank och tandläkare. Skatteverkets uppfattning är att ME och ÅE ska tillerkännas skälig ersättning i denna del.

text: Avslutningsvis vill Skatteverket beklaga de olägenheter och det lidande som den felaktiga uppgiften orsakat familjen E.”

text: ME och ÅE har beretts tillfälle att yttra sig över Skatteverkets yttrande. De har i en skrivelse som kom in till Justitiekanslern den 18 mars 2008 vidhållit vad de tidigare har anfört hos Skatteverket samt uppgett följande.

text: ”De åtgärder som de har tvingats till är telefonsamtal med långa telefonköer, både till Skatteverket och till andra myndigheter eftersom Skatteverket hela tiden vidhöll att något fel inte förelåg. De har också haft kostnader för bensin i samband med resor till banken för att byta kontonummer. Med hänsyn till den långa tid som gick trots upprepade påpekanden från dem att något var fel, anser de att ett belopp om minst 20 000 kr är skäligt.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Beträffande de rättsliga förutsättningarna att utge skadestånd enligt

text: person-uppgiftslagen (1998:204)

text: (PUL) och

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: hänvisas till den redogörelse som Skatteverket har lämnat i sitt yttrande hit. Regler om ersättning för kränkning enligt

text: skadeståndslagen

text: finns dock numera i

text: 2 kap. 3 § i nämnda lag

text: Ersättning enligt

text: personuppgiftslagen

text: Justitiekanslern instämmer i Skatteverkets bedömning att ME och ÅE inte ska ses som sådana registrerade personer som omfattas av PUL:s skadeståndsbestämmelser. Någon ersättning kan därför inte utgå till dem enligt

text: 48 §

text: PUL (jfr bl.a. Justitiekanslerns beslut den 5 september 2006 i ärendet med dnr

text: Som det får förstås har ME och ÅE även framställt ersättningskravet för sin sons räkning. Fråga uppkommer då om OE har rätt till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL.

text: Vad först gäller frågan om ersättning för kränkning av den personliga integriteten gör Justitiekanslern följande bedömning.

text: Att den registrerade, t.ex. ett nyfött barn eller en medvetslös person, inte har haft kännedom om en felaktig registrering utesluter inte ersättning för kränkning (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: – En kommentar, tredje upplagan, s. 441, ovan nämnt beslut från Justitiekanslern samt rättsfallet

text: NJA 1993 s. 138

text: ). Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 2007 s. 540

text: uttalat att kränkningsersättning, i motsats till ersättning för personskada, inte avser de efterföljande reaktionerna på gärningen utan tar sikte på att ersätta den kränkning av den personliga integriteten som uppkommer just i samband med angreppet. Detta behöver enligt Högsta domstolen inte betyda att den angripne måste ha varit medveten om angreppet när det företogs. En ersättningsgill kränkning kan föreligga även om den angripne inte har uppfattat angreppet.

text: I OE:s fall har det inte varit fråga om personuppgifter av särskilt känslig art. En felaktig folkbokföringsadress avseende ett barn i hans ålder torde normalt sett inte medföra någon kränkning, och inget talar för att detta fall varit speciellt på något sätt. Skatteverkets åsidosättande har därför, enligt Justitiekanslerns mening, inte inneburit någon sådan kränkning för OE att en rätt till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL föreligger.OE är alltså inte berättigad till någon ersättning enligt PUL.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: Såvitt avser frågan om skadestånd kan utgå till ME och ÅE med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Enligt en i svensk rätt vedertagen skadeståndsrättslig princip gäller att en skada som endast indirekt träffar en skadelidande i regel inte är ersättningsgill (s.k. tredjemansskada). Som huvudprincip förutsätts således att den åtgärd som åberopas till grund för skadeståndsanspråket har riktats mot den skadelidande. När det gäller uppgifter i en myndighets register kan dessa dock vara av betydelse för andra än dem som uppgifterna direkt avser. Med hänsyn till den stora betydelse som folkbokföringen har som underlag för utfärdande av bevis om bl.a. familjerättsliga förhållanden har Justitiekanslern i tidigare ärenden ansett att kretsen ersättningsberättigade enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser inte kan inskränkas enbart till den som uppgiften avser. Också andra som drabbas av skador på grund av fel vid folkbokföringen bör kunna ersättas under förutsättning att det föreligger ett adekvat orsakssamband (jfr Justitiekanslerns beslut den 16 juni 1999 i ärendet med dnr

text: , den 6 maj 2003 i ärendet med dnr

text: och den 8 februari 2006 i ärendet med dnr

text: m.fl.).

text: På grund av det anförda är ME och ÅE enligt Justitiekanslerns bedömning ersättningsberättigade för eventuella skador som de har åsamkats på grund av fel eller försummelse från statens sida genom Skatteverkets felaktiga folkbokföringsuppgifter om deras son.

text: För att ersättning för lidande (kränkning) ska kunna utgå krävs att skadan har uppkommit till följd av vissa typiskt sett integritetskränkande brott, se

text: 3 kap. 2 § 2

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: . Något sådant brott kan inte anses ha begåtts i förevarande fall.

text: Inte heller har det visats att ME och ÅE har drabbats av någon personskada som kan berättiga dem till skadestånd. Ersättning för sveda och värk enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: kan i vissa fall utgå för psykiskt lidande utan samband med en fysisk skada. Hit räknas närmast medicinskt påvisbara psykiska besvär eller störningar under en akut sjukdomstid. En sådan skada kan över huvud taget mycket sällan vara en adekvat följd av en felaktig registrering i folkbokföringsregistret. I vart fall har det inte visats att ME och ÅE har drabbats av några sådana psykiska besvär som kan ersättas som personskada enligt

text: 5 kap. 1 § skadeståndslagen

text: På grund av det anförda ska ME och ÅE:s anspråk om ersättning för kränkning och psykiskt lidande avslås.

text: ME och ÅE är emellertid berättigade till ersättning för sådana kostnader som har uppstått som en direkt följd av den felaktiga registreringen. Av utredningen framgår att de har fått vidkännas vissa kostnader för resor och telefon för att tillvarata OE:s rätt. De bör tillerkännas ersättning för dessa. Justitiekanslern uppskattar kostnaderna till 1 000 kr.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende m.m.

text: Justitiekanslern avslår KS begäran om ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: KS anhölls den 5 juli 2008 som misstänkt för grov misshandel och vållande till annans död, grovt brott. Han häktades för dessa brott den 8 juli 2008. Sedan den 4 juli 2008 hade även MP varit häktad som misstänkt för samma brott. De båda åtalades för mord alternativt vållande till annans död, grovt brott, och grov misshandel. MP åtalades dessutom för misshandel. I en dom den 3 november 2008 dömdes KS av Halmstads tingsrätt för mord och grov misshandel till fängelse i sex år. MP frikändes för samma brott men dömdes för misshandel mot målsäganden i ett tidigare skede under kvällen. Målet överklagades till Hovrätten för Västra Sverige av såväl KS som åklagaren. Åtalet ogillades av hovrätten genom en dom den 22 januari 2009. KS var sedan den 8 januari 2009 försatt på fri fot.

text: KS har begärt ersättning för lidande med ett belopp inte understigande 250 000 kr och för ombudskostnader med 2 760 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: KS har beretts tillfälle att lämna synpunkter på åklagarens yttrande men har inte hörts av.

text: Justitiekanslern har tagit del av Halmstads tingsrätts dom den 3 november 2008 i mål nr B 1531-08. Vidare har Hovrätten för Västra Sveriges dom den 22 januari 2009 i mål nr B 4664-08 med tillhörande anteckningar från huvudförhandlingen samt dagboksbladet i målet varit tillgängliga här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Bestämmelser om rätt till ersättning till personer som har varit frihetsberövade finns i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Enligt 2 § frihetsberövandelagen har den som har varit frihetsberövad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. om frikännande dom meddelas.

text: KS har frikänts från de brottsmisstankar som har föranlett frihetsberövandet och är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Åklagarens inställning

text: Åklagaren har redogjort för åtalet och delar av domen mot KS och med hänvisning därtill anfört att ersättningen bör jämkas. Hon har till stöd för sin uppfattning anfört bl.a. följande.

text: Mot bakgrund av 6 § lagen om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder anser jag att den av KS begärda ersättningen bör vägras eller i vart fall sättas ned avsevärt. Såsom framgår av förarbetena till lagen preciserades jämkningsbestämmelsen p.g.a. det s.k. Lindomefallet. Det frihetsberövande som KS nu begär ersättning [för] har likheter med Lindomefallet. KS åtalades för mord alternativt vållande till annans död, grovt brott, och grov misshandel tillsammans och i samförstånd med MP genom att ha utsatt målsäganden för dels kraftigt yttre våld som orsakade blödande skador och dels våld mot halsen genom strypning som orsakade målsägandens död. (MP åtalades även för misshandel av målsäganden i ett tidigare skede under kvällen genom flera knytnävsslag, vilket han också dömdes för i tingsrätten och den delen överklagades inte till hovrätten). Både KS och åklagaren överklagade till hovrätten såvitt avsåg åtalet för mord alternativt vållande till annans död, grovt brott, och grov misshandel. När det gällde skuldfrågan i denna del hävdade MP att KS hade utsatt målsäganden för både det kraftiga yttre våldet och det dödande våldet medan KS skyllde på MP. Hovrätten fann genom dom den 22 januari 2009 att det inte var utrett vem av KS eller MP som hade berövat målsäganden livet och det var inte heller visat att de båda agerat tillsammans och i samförstånd. När det gäller åtalet för grov misshandel fann hovrätten, trots att KS vidgått att han utsatt målsäganden för visst våld, att det inte var utrett vem som tillfogade målsäganden de blödande skadorna innan han dödades genom strypning. Inte heller var det visat att de båda agerat tillsammans och i samförstånd såvitt avsåg detta våld. I hovrätten yrkades det även ansvar för KS såvitt avsåg underlåtenhet att avslöja mord, men även i denna del fann hovrätten att det inte var visat att det var MP som utövat det dödande våldet och därför kunde KS inte heller dömas för detta.

text: Mot bakgrund av dessa omständigheter anser jag att det är uppenbart oskäligt att ersättning betalas av statliga medel till KS. Genom KS:s eget beteende, vilket framgår av ovan angivna förhållanden samt bifogad dom från hovrätten, är det enligt mitt förmenande oskäligt att ersättning utges till KS. Om Justitiekanslern inte delar denna bedömning bör i vart fall ersättningen kraftigt sättas ned.

text: Jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen - eget beteende eller oskälighet

text: Av 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen följer att ersättning kan vägras eller sättas ned om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: Bestämmelsen om jämkning på grund av eget beteende innebar en nyhet i frihetsberövandelagen i förhållande till tidigare lag. Som en utgångspunkt för bestämmelsens innehåll angav departementschefen att regleringen måste vara så utformad att det framgår att ersättning ska vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom varit klart motiverat (

text: prop. 1997/98:105 s. 26

text: I förarbetena anges även att anledning till jämkning på grund av den skadelidandes eget beteendekan finnas om den skadelidande har handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankarna till sig. Ett exempel kan vara att ett skyltfönster har krossats av någon i ett större stökigt gäng och polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid skadegörelsebrott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning jämkad, om han genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar. Ett annat exempel är den situation som förelåg i det s.k. Lindomefallet, där ersättning betalades till en misstänkt som hade varit på platsen och där gjort sig skyldig till brott, men där det inte ansågs styrkt att han hade begått det grövsta brottet (mord) som misstankarna avsåg. I ett sådant fall kan jämkning ske enligt denna bestämmelse. Den som ofrivilligt har betett sig på ett sådant sätt att ett ingripande har skett mot honom ska inte behöva drabbas av jämkningsregeln. Om en person av en tillfällighet råkar befinna sig på en brottsplats, ska jämkning sålunda normalt inte ske på grund av hans närvaro. Med hänsyn till att möjligheten till jämkning kan anses innefatta ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som inte har blivit dömd i en rättegång ska betraktas som oskyldig och som en konsekvens härav normalt bör tillerkännas ersättning av det allmänna för ett frihetsberövande, är det dock påkallat med en restriktiv tillämpning av jämkningsbestämmelsen. Det ankommer vidare på staten att visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda (a.

text: a. prop. s. 54

text: f.).

text: Hovrättens dom

text: Av hovrättens dom framgår att MP först i vardagsrummet och sedan i köket misshandlade målsäganden TP genom att tilldela honom tre slag med knuten hand mot ansiktet. Detta fick till följd att TP föll baklänges till golvet. Det är vidare klarlagt att TP därefter bars in till sovrummet och lades i en säng samt att han där under natten utsattes för ytterligare grovt våld som ledde till hans död. Hovrätten konstaterade vidare att det fick anses utrett att TP hade bragts om livet genom strypning.

text: I domen angavs vidare att såväl MP som KS förnekade att de hade haft något med TP:s död att göra och att de hade utfört några handlingar gemensamt och i samförstånd med varandra. I övrigt uttalades bl.a. följande.

text: De har medgivit att de vid upprepade tillfällen under natten varit inne i sovrummet där TP låg, men deras uppgifter om vad som hänt där inne är på alla väsentliga punkter motstridiga. […] KS har å sin sida lämnat uppgifter om att MP sagt till honom att han ville att de skulle döda TP tillsammans och att MP, sedan KS sagt att han inte ville göra detta, tryckte med båda sina händer över TP:s mun och hals. Avseende sin egen inblandning i våld mot TP i sovrummet har KS erkänt att han gett TP ett slag mot kroppen och även flera slag med en golvlampfot mot ryggen och knytnävsslag mot bröstet, men att slagen mot ryggen och bröstet utdelats först efter att han förstått att TP var död.

text: Enligt uppgifter som KS lämnade först i hovrätten ska TP ha fäktat med armarna och benen i samband med att MP tryckte sina händer mot den förres mun och hals.

text: Hovrätten konstaterade att det för prövningen av åtalet var av avgörande betydelse vilken tilltro man kunde sätta till de tilltalades uppgifter om händelseförloppet. Utfallet av domstolens bedömning var att det inte gick att fästa större tilltro till någon av de tilltalade framför den andre. Därefter konstaterades att det inte genom den bevisning som åklagaren hade förebringat i målet kunde anses utrett vem av MP och KS som hade berövat TP livet.

text: Hovrätten prövade också om MP och KS tillsammans och i samförstånd uppsåtligen hade misshandlat TP. Rätten uttalade att det fick anses klarlagt att TP låg i sängen när han fick vissa av skadorna men att det inte med säkerhet gick att fastställa när övriga skador hade uppstått. Vidare angavs bl.a. följande.

text: Det går inte heller att bortse från KS:s invändning om att slagen mot ryggen och bröstet kan ha utdelats först efter det att han förstod att TP var död. Då det dessutom saknas anledning att fästa större tilltro till MP:s uppgifter framför KS:s anser hovrätten att det genom den utredning som presenterats i målet, trots att KS sagt sig erkänna ett slag mot TP:s kropp, inte kan anses utrett vem som tillfogat TP de skador denne erhöll innan han dödades genom strypning.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Hovrätten har bedömt de tilltalades uppgifter om händelseförloppet som likvärdiga vad gäller tilltro. Med hänsyn till den restriktivitet som råder vid prövningen av frågan om jämkning lägger Justitiekanslern – utöver vad som är utrett genom domen – KS:s uppgifter till grund för sina ställningstaganden.

text: De båda tilltalade befann sig vid upprepade tillfällen i det sovrum där TP miste livet. Under denna tid fick KS klart för sig att MP ville att de skulle döda TP. KS har dock inte velat göra detta. Ändå vistades han i sovrummet i omgångar tillsammans med MP. Härtill kommer att han tidigare under kvällen hade sett MP dels utdela tre knytnävsslag mot TP, dels senare trycka sina händer mot TP:s mun och hals. Vidare har KS själv slagit TP med olika tillhyggen.

text: Justitiekanslern anser att det som har framkommit om KS:s beteende innebär att han härigenom har föranlett beslutet att frihetsberöva honom. Ersättningen bör jämkas till noll.

text: Med denna utgång ska inte någon ersättning utges heller för ombudskostnader.