avgjordAv: Mats Melin

title: Kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Växjö, för handläggningen av en försvararfråga m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan och i kompletteringar till denna kritik mot en åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Växjö, och mot Polismyndigheten i Kronobergs län. Han var missnöjd bl.a. med handläggningen av en begäran om att en offentlig försvarare skulle förordnas och begäran om att få en kopia av en allmän handling.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende 206A-2699-04 och polismyndighetens ärende K19669-04 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från BB, ekonom vid eko-enheten inom polismyndigheten, samt från dåvarande kammaråklagaren CC.

text: Av handlingarna och upplysningarna framgick bl.a. följande. Den 3 september 2003 beslutade Skatteverket om revision hos DD. Under revisionen företräddes denne av AA. Revisionen resulterade bl.a. i att Skatteverket gav in en polisanmälan mot DD. CC beslutade den 20 december 2004 att inleda för-undersökning rörande bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll. DD antecknades som skäligen misstänkt för brotten.

text: I en skrivelse daterad den 16 juni 2005, ställd till polismyndigheten, BB, begärde AA bl.a. att få en kopia av Skatteverkets polisanmälan.

text: Av en skrivelse upprättad av AA den 17 juni och ställd till polismyndigheten, BB, framgår att AA, med anledning av skrivelsen dagen före, hade kontaktats av BB och fått besked att åklagaren hade beslutat att han inte kunde företräda DD inför polismyndigheten, att förhör skulle hållas med denne samt att en offentlig försvarare skulle förordnas. Till sin skrivelse fogade AA en fullmakt för honom att företräda DD och uppgav att om åklagaren var av en annan uppfattning i frågan om han kunde företräda sin klient ville han skyndsamt få ett beslut i saken. Till dess att han erhållit ett beslut var det hans klients uppfattning att han var ombud för denne. För det fall att man beslutade att förordna offentlig försvarare för DD var denne

text: bekymrad över att man inte accepterade hans val av ombud. Vidare angavs att på ”nuvarande stadium” önskades advokaten EE som offentlig försvarare. Slutligen efterlyste AA en kopia av Skatteverkets polisanmälan alternativt, om polismyndigheten inte ansåg att handlingen kunde lämnas ut, ett beslut med ”besvärshänvisning”. – Åklagarkammaren tillställdes en kopia av skrivelsen.

text: Den 17 juni lämnade CC in en framställan till Växjö tingsrätt om att en offentlig försvarare skulle förordnas för DD. I framställan angav han att denne upp-gett att han godtog den försvarare som rätten förordnar. Den 20 juni förordnade tingsrätten advokaten FF till offentlig försvarare för DD.

text: I en skrivelse daterad den 23 juni (ställd till polismyndigheten, kopia till åklagarkammaren) efterfrågade AA på nytt bl.a. kopia av beslutet om att han inte kunde vara ombud för DD och av Skatteverkets polisanmälan.

text: Den 30 juni kom en skrivelse från EE, ställd till polismyndigheten, in till åklagarkammaren. I skrivelsen angav EE bl.a. att han hade kontaktats av DD och att denne önskade att EE skulle vara hans offentliga försvarare. Samma dag besvarade kammaråklagaren GG skrivelsen genom att hänvisa till CC. Vidare angavs att CC hade semester och att han åter skulle vara i tjänst den 1 augusti. Den 19 augusti skrev CC till EE och angav att anledningen till att FF hade förordnats till offentlig försvarare var att DD i samband med ett tidigare planerat förhör hade uppgett att han godtog den försvarare som rätten förordnade. För det fall DD ville byta försvarare hän-visades han att begära detta vid tingsrätten.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet, särskilt med avseende på bl.a. följande frågeställningar.

text: 1. Såväl DD som dennes ombud AA har i skrivelser till polismyndigheten framfört önskemål såvitt avser frågan om vem som skall företräda DD under den aktuella förundersökningen. Hur har dessa fram-ställningar, innehållande bl.a. begäran om att få ta del av beslut, handlagts?

text: 2. Hur har AA:s begäran om att få ta del av Skatteverkets polisanmälan handlagts?

text: Vilka kontakter har förevarit mellan polisen och åklagare i ovanstående frågor?

text: Polismyndigheten (polismästaren HH) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefen för eko-enheten, inspektören JJ.

text: JJ upplyste bl.a. följande.

text: Bakgrundsfakta

text: AA är informerad om att all kontakt i ärendet beträffande DD sker via DD:s offentliga försvarare, advokat EE, och kontakten med AA är i hans egenskap av företrädare av AA:s Redovisningsbyrå KB.

text: Fråga 1

text: Genom BB informerades AA redan i juni 2005 om CC:s besked om att AA inte kunde vara DD:s juridiska ombud. Detta eftersom han är involverad i den bokföringsbyrå som har skött DD:s bokföring samt att han upprättat DD:s deklarationer. AA informerades samtidigt om att han kommer att bli kallad till förhör i ärendet i egenskap av företrädare för AA:s Redovisnings-byrå. – – – – – AA har under sommaren och hösten 2005 muntligen blivit informerad av utredare BB att vända sig till kammaråklagare CC med sina frågor eftersom det är denne som är förundersökningsledare i ärendet.

text: Fråga 2

text: BB har per telefon den 17 juni 2005 muntligen – via DD – meddelat AA att begärda handlingar inte kan lämnas ut till honom då han inte är DD:s offentliga försvarare samt hänvisat honom till kammaråklagare CC.

text: HH anförde bl.a. följande.

text: I det aktuella ärendet leds förundersökningen av kammaråklagare CC. I rollen som förundersökningsledare ingår att fatta beslut inom ramen för brottsutredningen. Polisens roll i en åklagarledd förundersökning är att genomföra brottsutredningen utifrån givna direktiv. I det nu aktuella ärendet har flera av inlagorna varit ställda till polismyndigheten oaktat att de rätteligen skulle hanterats av åklagare. – – – – – Polismyndighetens bedömning är att – bortsett från vissa brister i den skriftliga dokumentationen beträffande kontakter med förundersökningsledare m.fl. – utredningspersonalen vid eko-enheten hanterat ärendet på ett med hänsyn till omständigheterna rimligt sätt. När det gäller beskedet till AA – genom DD – om att han ej kunde få del av handlingar i ärendet har berörd personal på eko-enheten informerats om hur en begäran om att få del av allmänna handlingar skall hanteras och dokumenteras. Detta i enlighet med en tjänsteföreskrift 2005:4 som i sin nya lydelse gäller per den 1 juli 2005.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande i följande avseenden.

text: 1. Såväl DD som dennes befullmäktigade ombud AA har i skrivelser som ställts till polismyndigheten och skickats i kopia till åklagarkammaren framfört önskemål såvitt avser frågan om vem som skall företräda DD under den aktuella förundersökningen. Hur handlades dessa framställningar, innehållande bl.a. begäran om att få ta del av beslut?

text: 2. Vilka överväganden gjordes avseende handläggningen av advokat EE:s skrivelse angående byte av försvarare m.m.?

text: 3. Vilka överväganden gjordes beträffande den begäran som AA, i sin egenskap av ombud för DD, ställde till polismyndigheten och skickade i kopia till åklagarkammaren med önskemål om att få ta del av Skatteverkets polisanmälan?

text: Åklagarmyndigheten (genom överåklagaren KK) inkom med ett yttrande till vilket var fogat upplysningar från chefsåklagaren LL (här ute-lämnade) och upplysningar med bilagor från CC (bilagorna är här utelämnade).

text: CC

text: Jag hade semester under vecka 26-30 2005. 1-2. Som jag tidigare muntligen upplyst förordnades offentlig försvarare för DD helt i enlighet med hans önskemål. Jag uppdrog härefter, sedan jag tagit del av bilaga 1 (AA:s skrivelse daterad den 17 juni 2005, JO:s anmärkning), till utredaren BB att hon skulle meddela AA att han inte kunde företräda klienten i brottmålet utan att detta fick överlåtas till en för uppdraget lämplig person, vilken i detta fall redan var förordnad av tingsrätten. Anledningen till att AA inte fick besked utan för-anleddes att skicka en påminnelse, bilaga 2 (AA:s skrivelse daterad den 23 juni 2005, JO:s anmärkning), känner jag inte till. Under min semester inkom skrivelse från advokat EE angående försvararförordnandet, bilaga 3, vilken jag, efter att besked lämnats om pågående semester, bilaga 4, besvarade den 19 augusti 2005, bilaga 5. När det gäller ett eventuellt byte av försvarare har jag lämnat min syn på saken i bilaga 5 och detta grundar sig bl.a. på att advokat EE tillsammans med DD bättre kunde ange skälen för ett byte av försvarare samt varför det skulle förordnas en försvarare från Malmö. 3. I samband med att jag gav BB, se ovan, i uppdrag att kontakta AA gav jag också uttryck för min uppfattning att anmälan enligt min uppfattning inte skulle göras tillgänglig för den misstänkte eller av honom utsett ombud med hänsyn till vissa känsliga uppgifter i densamma.

text: KK

text: Bedömning

text: Av CC:s yttrande framgår att offentlig försvarare förordnades i enlighet med DD:s önskemål. Åklagarmyndigheten har inte anledning att ifrågasätta den uppgiften. CC har vidare uppgett att då ett byte av offentlig försvarare aktualiserades ansåg han att DD och advokat EE var bättre skickade att till tingsrätten ange skälen för detta önskemål. Myndigheten delar den bedömningen. Såvitt avser den begäran om att ta del av Skatteverkets polisanmälan har kompletterande upplysningar inhämtats per telefon från kammaråklagare CC. Denne har därvid uppgett att han vid det aktuella tillfället gjorde den bedömningen att ett utlämnande av anmälan skulle vara till men för utredningen eftersom den misstänkte då ännu inte var hörd. Rätten för en misstänkt och hans försvarare att ta del av förundersökningsmaterial regleras i

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . De har rätt att fortlöpande ta del av sådant material i den mån det kan ske utan men för utredningen. Att i en utrednings inledningsskede innan några egentliga förhör hållits tillställa den misstänkte en anmälan av aktuellt slag kan normalt inte ske utan något men för utredningen.

text: AA yttrade sig.

text: Därefter inhämtades bl.a. att CC den 5 april 2007 väckte åtal mot DD för bokföringsbrott och försvårande av skattekontroll.

text: Bedömning

text: Handläggningen av försvararfrågan Regler om den misstänkte och hans försvar finns i

text: 21 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Av bestämmelserna i 21 kap. 3 § första och andra stycket RB framgår att den misstänkte vid sin talans förberedande och utförande får biträdas av försvarare. Vidare framgår att försvararen utses av den misstänkte och att, om den misstänkte har ställt rättegångsombud för sig, ombudet anses som försvarare.

text: Det har inte föreskrivits någon särskild form för att utse privat försvarare. En försvarare kan utses antingen genom att den misstänkte muntligen inför undersökningsledaren, åklagaren eller rätten anger en viss person som sin försvarare eller genom att han skriftligen uppger vem som skall försvara honom. Om den misstänkte har gett ett ombud fullmakt att föra hans talan, är ombudet att anse som försvarare.

text: I

text: 21 kap. 3 a §

text: RB anges under vilka förutsättningar en offentlig försvarare skall förordnas. Vidare stadgas att om den misstänkte biträds av försvarare som han själv har utsett, skall inte vid sidan av denne någon offentlig försvarare förordnas. Att en offentlig försvarare förordnas av rätten framgår av

text: 21 kap. 4 §

text: RB. Om den misstänkte till offentlig försvarare har föreslagit någon, som är behörig därtill, skall denne förordnas om inte hans eller hennes anlitande skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller eljest särskilda skäl föranleda annat (

text: 21 kap. 5 § andra stycket

text: RB). Om den misstänkte, sedan rätten förordnat någon till offentlig försvarare, själv utser annan försvarare, skall förordnandet återkallas, om det inte skulle uppstå synnerlig olägenhet (

text: 21 kap. 6 § första stycket

text: RB).

text: Enligt

text: 21 kap. 3 § tredje stycket

text: RB får en person inte vara försvarare, om han har eller har haft uppdrag åt den misstänkte eller ekonomiska förbindelser med denne och omständigheterna är ägnade att minska förtroendet för hans förmåga att iaktta vad som åligger en försvarare enligt 7 § första stycket. Det ankommer på rätten att pröva huruvida jäv föreligger och att i förekommande fall avvisa försvararen eller besluta om entledigande av honom som offentlig försvarare. Har försvarare utsetts och anser åklagaren redan under förundersökningen att jäv föreligger, bör han anmäla detta till rätten, som har att meddela beslut i frågan (

text: prop. 1981/82:57 s. 16

text: Av utredningen framgår att AA den 17 juni 2005 fick ett muntligt besked av BB att åklagaren ansåg att han inte kunde vara ombud i målet. Vid den tidpunkten hade AA inte presenterat någon fullmakt att företräda DD under förundersökningen. Inte heller hade, såvitt känt, DD muntligen eller skriftligen utsett AA till sin försvarare. Det besked som lämnades AA i det skedet måste därför snarast uppfattas som en upplysning från åklagaren om vilken inställning denne hade i frågan om AA kunde vara DD:s försvarare. Jag har inget att erinra mot att en åklagare på det sättet formlöst uttrycker sin inställning i en sådan fråga.

text: I AA:s skrivelse av den 17 juni, som diariefördes hos åklagar-kammaren den 20 juni, och till vilken hade fogats en fullmakt för honom att företräda DD, angav han emellertid bl.a. att han ansåg sig vara DD:s ombud och att om åklagaren hade en

text: annan uppfattning i frågan ville han få del av ett beslut om detta. Vidare angav han att DD var bekymrad över att hans önskemål om vem som skulle vara hans ombud inte accepterades och att han ”på nuvarande stadium” begärde att EE skulle förordnas som offentlig försvarare.

text: Enligt min uppfattning går det inte att klart utläsa av AA:s skrivelse vilken inställning som DD hade i försvararfrågan. Skrivelsen kan väl tolkas på det sättet att DD i första hand begärde att AA skulle tillåtas vara hans privata försvarare eller som en begäran om att AA skulle förordnas som hans offentlige försvarare. Dessutom innehåller skrivelsen ett förslag på att annan person skall förordnas som DD:s offentlige försvarare ifall ett sådant för-ordnande skulle bli aktuellt. Det råder däremot inte något tvivel om att AA inte delade åklagarens uppfattning i frågan om han kunde uppträda som DD:s försvarare.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet föranledde skrivelsen ingen annan åtgärd från CC:s sida än att han uppdrog åt BB att meddela AA att denne inte kunde företräda DD i brottmålet. Som tidigare angetts har emellertid åklagaren ingen beslutanderätt i frågan om vem som får vara den misstänktes försvarare utan skall i stället – om han anser att jäv föreligger – anmäla detta till rätten. Detsamma måste för övrigt anses gälla även om åklagaren av annan an-ledning anser att någon är olämplig som ombud eller försvarare. Jag har tidigare även nämnt att en offentlig försvarare inte skall förordnas om den misstänkte biträds av en försvarare som han själv har utsett, att om den misstänkte till offentlig försvarare har föreslagit någon skall denne som huvudregel förordnas samt att ett förordnande om offentlig försvarare, med visst undantag, skall återkallas om den misstänkte själv utser annan försvarare. Enligt min uppfattning borde CC därför – när han mottog AA:s skrivelse – skyndsamt antingen ha kontaktat denne för att få klarhet i DD:s inställning i försvararfrågan och därefter ha vidtagit erforderliga åtgärder eller ha vidarebefordrat skrivelsen till tingsrätten. I det senare fallet hade det då ålegat tingsrätten att närmare utreda DD:s inställning. Om CC ansåg att AA, exempelvis på grund av bestämmelserna i

text: 21 kap. 3 § tredje stycket

text: RB, inte kunde vara DD:s försvarare, borde han samtidigt ha uppgett detta till tingsrätten. EE:s skrivelse angående byte av försvarare m.m. I en skrivelse daterad den 29 juni 2005 ställd till polismyndigheten uppgav EE bl.a. att han hade kontaktats av DD och att denne angett att han önskade att EE skulle bli hans offentliga försvarare. Av skrivelsen synes framgå att EE kände till att annan advokat var förordnad som offentlig försvarare. I ett svarsbrev upprättat dagen därpå hänvisade GG till förundersökningsledaren CC för kommunikation angående handläggningen av ärendet. Vidare angav han att CC hade semester och skulle återkomma i tjänst v. 31, dvs. den 1 augusti. CC besvarade skrivelsen den 19 augusti.

text: Bestämmelser om möjligheten för den misstänkte att byta offentlig försvarare finns i

text: 21 kap. 6 §

text: RB. Det är rätten som beslutar när fråga om byte av offentlig försvarare aktualiseras. Jag vill därför inte kritisera det sätt på vilket skrivelsen hanterades.

text: Begäran att få kopia av Skatteverkets polisanmälan Av utredningen framgår att AA vid upprepade tillfällen begärde att få en kopia på Skatteverkets polisanmälan. Han begärde även – för det fall polisen eller åklagaren ansåg att anmälan inte kunde lämnas ut – ett beslut med ”besvärs-hänvisning”. Vidare framgår att han muntligen fick besked om att anmälan inte kunde lämnas ut. Enligt Åklagarmyndighetens yttrande gjorde CC den bedömningen att ett utlämnande av anmälan till den misstänkte eller hans ombud skulle vara till men för utredningen.

text: Enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB skall då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet, denne, när han hörs, underrättas om misstanken. Vidare gäller att den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som förekommit vid undersökningen.

text: I förevarande fall har begäran om att få en kopia på polisanmälan handlagts som en begäran grundad på DD:s rätt till insyn enligt ovan nämnda bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: och således inte i enlighet med bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Mot bakgrund av att DD hade antecknats som skäligen misstänkt för brottet och också hade kallats till förhör, vid vilket det kan förutsättas att han skulle delges misstanken, har jag ingenting att invända i denna del. Beslutet borde emellertid ha dokumenterats. När AA sedan begärde att få del av ett skriftligt beslut kunde han ha fått del av dokumentationen.

text: I princip kan alla åklagarbeslut inom ramen för ett straffprocessuellt förfarande bli föremål för överprövning i materiellt hänseende av högre åklagare. Jag kan inte se att ett beslut att med stöd av bestämmelserna i

text: 23 kap. 18 §

text: RB inte lämna ut visst material till den misstänkte eller hans ombud skulle utgöra ett undantag från denna regel. Med tanke på att AA vid upprepade tillfällen återkom med begäran om att få en kopia av anmälan och dessutom uttryckligen begärde ett beslut med ”besvärshänvisning”, borde CC antingen ha kontaktat honom och upplyst om möjligheterna att begära överprövning, eller ha behandlat hans skrivelser av den 17 och 23 juni som en sådan begäran. – – –

text: Vad som i övrigt har anförts av AA eller kommit fram i utredningen ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
God man/förvaltare
Samtycke
Tillsyn

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälningar mot Överförmyndarnämnden i Tyresö kommun om handläggningen av ett ärende om kontrollerad föräldraförvaltning. Även fråga om riktigheten av information som Länsstyrelsen i Stockholms län lämnat med anledning av inkomna klagomål från enskild

org: jo

text: Anmälningar mot Överförmyndarnämnden i Tyresö kommun angående handläggningen av ett ärende om kontrollerad föräldraförvaltning m.m. Även fråga om riktigheten av information som Länsstyrelsen i Stockholms län lämnat med anledning av inkomna klagomål från enskild

type: rubrik

text: Anmälningar mot överförmyndarnämnden m.m.

text: I anmälningar, som kom in till JO den 6 augusti 2008 och den 4 november 2008, klagade AA på Överförmyndarnämnden i Tyresö kommun. Av anmälningarna och bifogade handlingar framgick bl.a. följande.

type: stycke

text: Den 22 juni 2006 betalade Trygg-Hansa Försäkrings AB ut 297 000 kr i försäkringsersättning till AA:s barnbarn BB. Pengarna sattes in på ett konto med s.k. överförmyndarspärr. Den 10 augusti 2006 togs emellertid spärren bort utan att överförmyndarnämnden dessförinnan hade vidtagit några särskilda kontroller. Nämnden beslutade den 23 augusti 2007 att åter införa en spärr på kontot. Vid denna tidpunkt hade uttag från kontot gjorts om sammanlagt 170 000 kr.

text: I februari 2008 begärde AA att pengarna skulle omplaceras. Nämnden uppgav då att det inte behövdes, eftersom det skulle förordnas en god man för BB. Den 21 februari 2008 förordnades, med stöd av

text: 11 kap. 2 § andra st. föräldrabalken

text: , jur. kand. CC som god man för BB. CC har dock förklarat att det inte ingår i hennes uppdrag att förvalta BB:s egendom och att hon därför inte har rätt att omplacera pengarna. Nämnden har vidhållit att AA ska vända sig till CC vid önskemål om att omplacera kapitalet.

text: AA begärde ersättning för den skada som uppkommit bl.a. till följd av att ingen fått i uppdrag att förvalta BB:s tillgångar.

text: Till sin anmälan bifogade AA ett flertal handlingar. Av handlingarna framgick bl.a. att hon även vänt sig till Länsstyrelsen i Stockholms län med liknande klagomål som hon framfört till JO.

text: Den 2 december 2008 inkom AA med ytterligare en anmälan och anförde bl.a. följande. Socialnämnden i Tyresö kommun inkom den 19 juni 2008 till överförmyndarnämnden med en ansökan om förordnande av god man för bl.a. BB.

text: Nämnden har inte vidtagit några åtgärder med anledning av ansökan. Av anmälan framgick att också dessa klagomål framförts till länsstyrelsen.

text: I den anmälan som inkom till JO den 4 november 2008 framförde AA även klagomål mot tingsrätten. Anmälan i de delar som riktade sig dit lades upp i ett särskilt ärende (dnr 5885-2008). I den anmälan som inkom den 2 december 2008 riktades klagomål mot Socialnämnden i Tyresö kommun. Klagomålen i den delen lades också upp i ett särskilt ärende (dnr 6309-2008).

text: Angående Länsstyrelsen i Stockholms län

text: Av anmälan och de handlingar som bifogats anmälan framgick bl.a. följande. Med anledning av de klagomål som AA framfört dit skickade länsstyrelsen den 24 juli

text: 2008 en skrivelse till AA. Av denna framgick bl.a. ”Anordnande av godmanskap och godmanskapets omfattning beslutas av tingsrätt och står därmed utanför länsstyrelsens tillsynsansvar”.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens och länsstyrelsens akter begärdes in och granskades. Anmälningarna remitterades därefter till överförmyndarnämnden för yttrande. Länsstyrelsen anmodades att yttra sig över det som länsstyrelsen anfört i skrivelsen till AA den 24 juli 2008.

text: Nämnden inkom den 17 oktober 2008 med ett remissvar av vilket framgick bl.a. följande.

text: Huvudregeln är att konton för omyndiga skall vara ospärrade. Prövning om spärr skall kvarstå skall ske skyndsamt. Den kontroll som företogs var om det fanns något ärende registrerat sedan tidigare på BB. Då så inte var fallet fattades beslut om hävande av spärren eftersom vi inte kunde finna någon dokumenterad uppgift om misskötsamhet. Den praxis vi då följde var i enlighet med den tolkning som Eric Sehlin framför i ”Handbok för överförmyndare”. Enligt hans mening skall överförmyndaren inte efterforska eventuell misskötsamhet hos förmyndarna hos t.ex. kronofogde och socialtjänst. Efter att ha konsulterat Sveriges kommuner och landstings förbundsjurist har denna praxis nu ändrats och en mer aktiv kontroll görs vid prövningen om spärr skall kvarstå. – – – Beslutet om god man innehåller inga begränsningar utan är i enlighet med

text: 11 kap. 2 § 2 st. föräldrabalken

text: , som gäller vid tillsättande av god man för att företräda barnet vid rättegång eller rättshandling där förmyndaren på grund av intressekonflikt inte kan företräda barnet. Övriga dispositioner för barnets räkning hanteras fortfarande av dess legala förmyndare. – – –

text: Begäran om omplacering av pengar

text: Just den aktuella omplaceringen gällde placering i aktieindexobligation där erbjudandet från banken var tidsbegränsat. Eftersom god man just höll på att tillsättas för att bevaka myndlingens rätt beslöt vi att eventuella omplaceringar vid det aktuella tillfället borde anstå. – – – Att överförmyndarnämnden inte givit någon annan i uppdrag att förvalta barnets tillgångar.

text: Överförmyndarnämnden har hittills inte funnit anledning att begära hos tingsrätten att en medförmyndare skall tillsättas för att ta över den ekonomiska förvaltningen. Detta kan naturligtvis omprövas om och när ett sådant behov föreligger.

text: I remissvar, som inkom den 4 december 2008, anförde nämnden följande.

text: Omfattningen av gode mannens uppdrag

text: Överförmyndarnämndens beslut om god man har överklagats. Tingsrätten har i beslut 2008-11-25 funnit att gode mannens uppdrag omfattar att företräda BB vid rättshandling eller rättegång mellan henne och hennes förmyndare och inte ska anses innefatta utredning avseende Tyresö kommuns handläggning. – – –

text: Vem som har i uppdrag att förvalta BB:s tillgångar

text: Enligt lag är det den omyndiges förmyndare som har att förvalta sitt barns tillgångar och företräda denna. BB:s föräldrar är båda förmyndare. Även om hennes mor förmodligen är förhindrad att utöva förmyndarskapet för henne, torde åtminstone fadern, enligt överförmyndarens uppfattning, kunnat företräda henne. Han kan dessutom genom fullmakt till exempelvis AA, vilket tidigare skett, medverka till att hennes intressen tillvaratas. Överförmyndarnämnden är ingen ställföreträdare och kan således inte företräda BB eller förvalta hennes tillgångar. Det är dock så att överförmyndarnämnden kan medge tillstånd till omplacering av barnets pengar efter ansökan från hennes förmyndare. – – –

text: I ett senare remissvar, som inkom den 9 januari 2009, anförde nämnden bl.a. följande.

text: Behov av god man

text: I juni 2008 lämnade Individ och Familjeomsorgen in ansökan om god man för – – – och BB. Handlingen har aktbilaga 19 i överförmyndarnämndens akt. Ansökan avsåg tillsättande av god man för att godkänna jourhemsplacering hos AA. Barnen var då redan placerade hos henne, men för att vara formellt korrekt behövdes enligt IFO god man tillsättas för att ena vårdnadshavarens godkännande inte kunde inhämtas. God man har dock inte tillsatts med anledning av denna ansökan. Den torde nu vara inaktuell då barnen numera enligt beslut av länsrätten är omhändertagna enligt LVU. Någon ansökan om god man med ”fullt uppdrag” har inte lämnats in av socialtjänsten.

text: Länsstyrelsen i Stockholms län, genom förvaltningsdirektören DD, inkom den 27 november 2008 med ett yttrande, av vilket framgick bl.a. följande.

text: AA har i skrivelse inkommen till Länsstyrelsen den 15 juli 2008 framfört klagomål gentemot Överförmyndarnämnden i Tyresö kommun. Av skrivelsen framgår att AA bl.a. begärt att länsstyrelsens granskning ska omfatta beslutsprocessen vid hävandet av överförmyndarspärr av specificerat konto, beslutsprocessen vid tillsättandet av god man för AA:s barnbarn samt nämndens fortsatta handlande trots att beslutet om förordnandet av god man överklagats. Vidare har AA begärt att länsstyrelsen ska granska den förordnade gode mannen och dennes handläggning av uppdraget. AA har också krävt att Tyresö kommun ska ta ansvar för effekterna av sitt beslut och återbetala det försvunna beloppet på 170 000 kr. Länsstyrelsen har i skrivelse till AA den 24 juli 2008 informerat om länsstyrelsens tillsynsansvar över överförmyndare och deras verksamheter och att länsstyrelsen med anledning av AA:s klagomål kommer att granska Överförmyndarnämndens i Tyresö kommun handläggning av ärendet. Dessvärre framgår av skrivelsen att länsstyrelsen även upplyst AA om att anordnande av godmanskap och omfattningen av ett godmanskap beslutas av tingsrätten och därmed står utanför länsstyrelsens

text: tillsynsansvar. Informationen har lett AA till att tro att länsstyrelsen inte kan granska överförmyndarnämndens handläggning av och beslut om förordnade av god man med stöd av

text: 11 kap 2 § föräldrabalken

text: (FB). Länsstyrelsen kan bara beklaga den missledande informationen. Länsstyrelsen är väl medveten om att överförmyndaren kan förordna god man med stöd av

text: 11 kap. 2 §

text: FB och att det är vad som skett i det aktuella ärendet. Länsstyrelsen är likväl medveten om att länsstyrelsen i sin tillsyn av överförmyndare och deras verksamheter har att granska om handläggningen av och beslut i ärenden strider mot strider mot lag eller författning eller av annat skäl är felaktiga eller olämpliga. Länsstyrelsen, som för närvarande granskar ärendet i fråga, kommer i sin granskning av Överförmyndarnämnden i Tyresö kommun, i enlighet med AA:s önskemål, även att granska nämndens handläggning av och beslut om förordnandet av god man enligt

text: 11 kap. 2 §

text: FB till AA:s barnbarn. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Överförmyndarnämnden Av

text: 13 kap. 8 § föräldrabalken

text: följer att pengar tillhörande en omyndig som satts in hos bl.a. bank, under vissa särskilt angivna förutsättningar, inte får tas ut utan överförmyndarens samtycke. Enligt

text: 13 kap. 19 § 2 föräldrabalken

text: följer att överförmyndaren, om det av någon särskild anledning behövs för att trygga förvaltningen, även i andra fall kan begränsa möjligheten för barnets rättsliga företrädare att ta ut pengar som satts in hos bl.a. bank.

text: Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket föräldrabalken

text: ska vad som är föreskrivet om överförmyndare även gälla överförmyndarnämnd.

text: Som inledningsvis nämnts betalade Trygg-Hansa Försäkrings AB den 22 juni 2006 ut försäkringsersättning till BB. Pengarna sattes in på ett konto försett med s.k. överförmyndarspärr. Den 10 augusti 2006 beslutade överförmyndarnämnden att kontot inte längre skulle vara spärrat. I augusti 2007 upptäcktes att 170 000 kr hade tagits ut från kontot.

text: Den 23 augusti 2007 beslutade nämnden, med stöd av

text: 13 kap. 19 § föräldrabalken

text: , att samtliga BB:s konton i banken skulle förses med överförmyndarspärr. Uttag fick därefter inte längre göras utan överförmyndarnämndens samtycke. Den 1 februari 2008 gav AA, med stöd av en fullmakt från BB:s mor, in en ansökan till nämnden om att omplacera BB:s pengar till en aktieindexobligation.

text: Om nämnden får in en förfrågan om uttagstillstånd från ett konto försett med s.k. överförmyndarspärr, ankommer det på nämnden att pröva huruvida medlen får tas ut. Likaså åligger det nämnden att pröva en ansökan om att omplacera insatta medel. Nämnden har i förevarande fall inte vidtagit några åtgärder med anledning av ansökan. I remissvaret har nämnden uppgett att orsaken härtill var att det inom kort skulle tillsättas en god man för BB; ett besked som även lämnats till AA. Detta utgör emellertid inte någon godtagbar anledning för nämnden att inte ta ställning till ansökan. Det godmansförordnande som avsågs var dessutom ett förordnande enligt

text: 11 kap. 2 § föräldrabalken

text: , som avser specifika situationer där det föreligger en intressekonflikt mellan t.ex. ett barn och hennes föräldrar. En god man som förordnats med stöd av den bestämmelsen har över huvud taget inte rätt att förvalta

text: huvudmannens egendom. Ändå har nämnden även vid senare tillfällen gjort gällande att det ankommer på den gode mannen CC att förvalta BB:s egendom.

text: Det som framkommit i ärendet gör att jag har förståelse för den frustration som AA gett uttryck för i sina anmälningar. Nämnden förtjänar allvarlig kritik dels för sin underlåtenhet att vidta åtgärder med anledning av ansökan om att omplacera om medlen, dels för att nämnden lämnat felaktiga upplysningar till AA.

text: Jag vill i sammanhanget upplysa om att innebörden av en s.k. överförmyndarspärr endast är att ställföreträdaren, i detta fall BB:s föräldrar, måste inhämta överförmyndarnämndens tillstånd inför olika dispositioner med barnets tillgångar.

text: Jag vill vidare erinra om följande. För barn som står under vårdnad under bägge föräldrarna är dessa förmyndare (

text: 10 kap. 2 § föräldrabalken

text: ). Om någon av föräldrarna inte får vara förmyndare eller blir entledigad från förmyndarskapet, är den andre barnets förmyndare. När omständigheterna påkallar det, får flera förmyndare förordnas för den underårige (

text: 10 kap. 8 § föräldrabalken

text: ). Frågor om förordnande eller entledigande av förmyndare tas upp av tingsrätten i den ort där den underårige är folkbokförd (

text: 10 kap 13 § föräldrabalken

text: ). Av remissvaret till JO framgår att nämnden hittills inte funnit anledning att ansöka om en medförmyndare för BB.

text: AA har även riktat klagomål mot att nämnden den 10 augusti 2006 hävde spärren på BB:s konto. Vidare har hon anfört att nämnden inte vidtagit några åtgärder med anledning av att socialnämnden den 19 juli 2008 gav in en ansökan om god man till överförmyndarnämnden. Av utredningen framgår att AA framfört dessa klagomål även till länsstyrelsen och klagomålen utreds där. Mot denna bakgrund, och med hänsyn till att JO:s verksamhet inte är avsedd att ersätta den tillsyn och rättstillämpning som ankommer på andra, finns det inte anledning för mig att uttala mig om klagomålen i dessa delar. Jag emotser dock en kopia av länsstyrelsens kommande beslut i tillsynsärendet. Länsstyrelsen i Stockholms län Av utredningen framgår att länsstyrelsen, med anledning av att AA vänt sig dit och klagat på överförmyndarnämnden, lämnat AA ett felaktigt besked i fråga om länsstyrelsens tillsynsansvar. Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för det felaktiga beskedet. Övriga frågor I övrigt utgör det som framkommit i ärendet inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: AA har framställt en begäran om skadestånd. JO prövar emellertid inte frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Språk Umgänge

title: Två barn vårdades med stöd av 2 § LVU; fråga om det var möjligt för socialnämnden att föreskriva att de omhändertagna barnen och deras bror skulle tala svenska med varandra när de träffades

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 januari 2009, framförde AA klagomål mot Socialnämnden i Uddevalla kommun. Klagomålen rörde handläggningen av ett ärende enligt LVU rörande hans döttrar BB, född 1998, och CC, född 2000. Han klagade bl.a. på att hans döttrar inte fick tala sitt modersmål, albanska, vid umgänge med sin bror DD, född 1992.

text: Utredning

text: Föredraganden inhämtade upplysningar per telefon från socialsekreteraren EE vid socialförvaltningen. Av upplysningarna framgick att nämnden hade bestämt att DD och hans systrar skulle tala svenska med varandra när de träffades.

text: Socialnämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad AA anfört om att umgänget mellan DD och hans systrar skulle ske på svenska språket.

text: Nämnden beslutade att som sitt remissvar till JO översända en tjänsteskrivelse som var undertecknad av sektionschefen FF. I skrivelsen anfördes bl.a. följande.

text: Syskonen BB, CC och DD omhändertogs 080613 omedelbart enligt 6 och 2 §§ LVU. Från och med 090109 är flickorna placerade i ett stadigvarande familjehem. Vård enligt LVU upphörde 090204 för DD eftersom vårdnadshavarna samtyckte till vården. DD är placerad på socialtjänstens boende [– – –]. Socialnämnden beslutade 081002 om begränsning av umgänge enligt 14 § lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Fadern AA överklagade beslutet och länsrätten meddelade i dom, 090109, att AA tillåts ha brevkontakt med döttrarna BB och CC och telefonkontakt med dem 1 gång/vecka. I övrigt avslås överklagandet gällande inskränkning av umgänget enligt lagen om vård av unga, LVU. Socialnämnden bedömer att det är viktigt att syskonens relation bibehålls och att DD ges möjlighet att träffa sina systrar. Familjen kom till Sverige 1996. DD var då fyra år och systrarna är födda i Sverige. De har gått i svensk skola och tillgodogjort sig det svenska språket. Från skolan framkommer inget som tyder på att syskonen har några svårigheter med att tala, eller läsa det svenska språket.

text: Vid samtal med socialsekreterare 090109 erbjöds DD tolk vid umgänget vilket han godtog men uppgav samtidigt att han kunde tänka sig prata svenska med sina systrar, vilket han därefter gjort vid kontakten med dem. I aktanteckning 081023 framgår att anstalten där fadern avtjänar sitt fängelsestraff har som krav att pappan pratar svenska med sonen vid telefonkontakt en gång/vecka. Båda flickorna uppvisar ett mycket starkt försvar och kontakten med pappan har varit ångestladdad för dem. Det är en röd tråd att fadern har ett behov av att kontrollera flickorna. Utifrån skydds- och riskbedömning som socialnämnden gjort av flickornas situation, faderns påverkan och det vårdansvar som åvilar socialnämnden är det viktigt att syskonen pratar svenska med varandra när de träffas, dels för att säkerställa skyddet för flickorna men också för att de vuxna som finns i barnens närhet och har dem i sin vård skall kunna hjälpa och stödja på ett adekvat sätt. Familjehemmet och/eller kontaktpersonen har ingen möjlighet att skydda flickorna från information som kan oroa, skapa förvirring och i övrigt påverka dem negativt om de inte förstår vad som sägs dem emellan. Det finns, som tidigare nämnts, inga språkliga hinder för barnen att uttrycka sig på det svenska språket. Flickorna behöver i lugn och ro i en trygg och stabil miljö få möjlighet att bearbeta sina traumatiska upplevelser från uppväxten utan påverkan från fadern. Socialnämnden bedömer att det föreligger en påtaglig risk att fadern använder sig av sonen DD som budbärare för att få fram budskap till flickorna som kan inverka negativt på flickornas mående och utveckling.

text: JO remitterade därefter ärendet till Socialstyrelsen och hemställde att Socialstyrelsen skulle inkomma med yttrande över frågan om nämnden fått föreskriva att barnen skulle tala svenska med varandra när de träffades.

text: Socialstyrelsen anförde i ett remissvar följande.

text: Socialstyrelsens yttrande

text: Socialstyrelsen anser att det inte är möjligt att med utgångspunkt i det remitterade materialet ta ställning till frågan om socialnämnden i detta enskilda fall haft tillräckliga skäl för den åtgärd som remissen avser. Socialstyrelsen anser dock att det mot bakgrund av att LVU är en skyddslag för barn och unga kan finnas situationer där skyddsaspekterna väger så tungt att det finns fog för ett villkor beträffande vilket eller vilka språk som får användas under ett umgängestillfälle mellan ett omhändertaget barn och dess syskon. Det kan vara nödvändigt för att skydda barnet eller den unge mot oroande och hotfulla situationer. Det finns därför inte något principiellt hinder mot ett villkor av nu aktuellt slag.

text: 1 Bakgrund

text: AA har sonen DD född 1992 samt döttrarna BB, född 1998 och CC, född 2000. Socialnämnden beslöt den 13 juni 2008 att omedelbart omhänderta döttrarna med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Socialnämnden beslutade bl.a. att döttrarnas umgänge med DD skulle ske på svenska språket. I socialnämndens remissvar beskrivs att socialnämnden har gjort en skydds- och riskbedömning av flickornas situation, faderns påverkan och det vårdansvar som åvilar socialnämnden. Utifrån denna skydds- och riskbedömning har nämnden beslutat att det är viktigt att syskonen pratar svenska med varandra när de träffas för att förhindra att de nås av information som kan oroa, skapa förvirring och i övrigt påverka dem negativt. Det finns enligt socialnämnden inga språkliga hinder för barnen att uttrycka sig på det svenska språket. Nämnden har gjort bedömningen att flickorna behöver i lugn och ro i en trygg och stabil miljö få möjlighet att bearbeta sina traumatiska upplevelser från uppväxten utan påverkan från fadern. Socialnämnden har bedömt att det föreligger en påtaglig risk att fadern använder sig av

text: 2 Lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU

text: I LVU anges samhällets möjligheter att genom tvång kunna ge barn och unga det skydd och den vård och behandling som de behöver. Endast när behövlig vård inte kan anordnas på frivillig väg enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: ska LVU tillämpas (

text: prop. 1989/90:28 s. 106

text: ). Socialnämnden har inte bara en befogenhet att ingripa till den underåriges skydd utan även en skyldighet då förutsättningarna i LVU är uppfyllda (se t.ex.

text: prop. 1989/90:28 s. 38

text: ). Insatserna ska enligt

text: 1 §

text: LVU präglas av respekt för den unges människovärde och integritet. Nämnden har enligt

text: 11 §

text: LVU under vårdtiden samma ansvar som vårdnadshavaren för att den unges grundläggande rättigheter enligt

text: 6 kap. 1 § föräldrabalken (1949:381)

text: tillgodoses. De rättigheter som barn har enligt nämnda paragraf i

text: föräldrabalken

text: är rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. Barn ska behandlas med aktning för sin person och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller annan kränkande behandling. Vård med stöd av LVU innebär inte att de grundläggande funktionerna som regleras i

text: föräldrabalken

text: formellt fråntas föräldrarna men ansvaret för att bestämma om barnets personliga förhållanden flyttas över till socialnämnden och den som vårdar barnet på nämndens uppdrag, vilket följer av

text: 11 §

text: LVU. Socialnämnden har ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och andra för barnet viktiga personer tillgodoses, men det framgår av

text: 14 §

text: LVU att umgänget mellan barnet och vårdnadshavaren kan regleras och inskränkas om det bedöms nödvändigt med hänsyn till vården.

text: 3 Umgänge under vårdtiden

text: 3.1 Umgänge mellan barnet och dess föräldrar och vårdnadshavare Enligt

text: 6 kap. 1 § tredje stycket socialtjänstlagen (2001:453)

text: bör vården utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. I förarbetena (

text: prop. 1996/97:124 s. 113

text: f.) till bestämmelsen uttalar regeringen: Vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med föräldrar, syskon och andra för barnet betydelsefulla personer samt kontakt med hemmiljön. De krav som lagen ställer i fråga om samhörighet och kontakt med hemmiljön handlar inte bara om geografisk närhet. Språkliga och kulturella skillnader i synsätt och bakgrund kan skapa väl så stora avstånd mellan människor. Att sådana skillnader beaktas och att man väljer ett hem som kan samarbeta med barnets biologiska föräldrar är av största betydelse vid alla placeringar och i synnerhet vid placeringar av invandrarbarn. Det innebär att socialtjänstens personal måste vara lyhörd för föräldrarnas egna önskemål utan att för den skull ge avkall på den professionella bedömningen av vad som är ett lämpligt hem för det enskilda barnet. Enligt

text: 14 §

text: LVU har nämnden ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vård enligt denna LVU, får socialnämnden 1. besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas, eller 2. besluta att den unges vistelseort inte ska röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Socialnämnden ska minst en gång var tredje månad överväga om ett sådant beslut som avses i andra stycket fortfarande behövs.

text: Bestämmelsen om möjligheten att begränsa umgänget skall tillämpas restriktivt. Socialnämnden får inte utan starka skäl besluta om inskränkningar i umgänget mellan barn och föräldrar. Det kan emellertid förekomma att föräldrarna griper in i vården på ett obehörigt sätt. Deras personliga förhållanden, exempelvis vid långtgående missbruk eller svår psykisk sjukdom, kan vara sådana att de under viss tid inte bör träffa sitt barn (

text: prop. 1979/80:1 s. 602

text: ). Socialnämndens befogenhet att besluta om umgänget är vittgående och sträcker sig så långt att nämnden kan förbjuda allt umgänge och även reglera eller hindra telefon- och brevkontakt. Regeringsrätten har i rättsfallet

text: RÅ 1990 ref. 97

text: uttalat att varken lagtext eller uttalanden i lagens förarbeten hindrar beslut om totalt umgängesförbud. Dock kan brev- och telefonkontakterna strida mot Europakonventionens artikel 8 om skydd för familjeliv om restriktionen är mer ingripande än vad som är nödvändigt (jfr Europadomstolens dom 25 februari 1992, Serie A no. 226).

text: 3.2 Umgängesinskränkning i form av krav på att svenska språket ska användas vid umgänge

text: JO har (beslut 1995-11-24, dnr 4105-1994) tagit upp frågan om en socialnämnd haft rätt att kräva att modern och det placerade barnet skulle tala svenska vid umgänge. JO konstaterade att ett sådant krav är att anse som en inskränkning i umgängesrätten och att nämnden därför måste fatta ett formellt beslut om detta enligt

text: 14 §

text: LVU om en sådan inskränkning bedöms nödvändig.

text: 3.3 Umgänge med andra än föräldrar och vårdnadshavare

text: Bestämmelserna i

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU är i första hand tillämpliga gentemot förälder som också är barnets vårdnadshavare. Detta gäller gentemot båda föräldrarna om de har gemensam vårdnad. Nämnden bestämmer dock med stöd av den allmänna befogenhet som följer av

text: 11 § fjärde stycket

text: LVU i princip om alla besök hos den unge under vårdtiden. Om nämnden motsätter sig umgänge mellan barnet och någon närstående som inte är förälder eller vårdnadshavare, kan nämndens beslut i frågan inte överklagas (jfr

text: 41 §

text: LVU). Det är därför särskilt viktigt att nämnden noga överväger vilka möjligheter till umgänge som finns.

text: 4 Barnets bästa och barnets rätt att komma till tals

text: Enligt

text: 1 § femte stycket

text: LVU ska vad som är bäst för den unge vara avgörande vid beslut enligt LVU. I

text: prop. 2002/03:53 s. 77

text: f. uttalar regeringen följande beträffande barnets bästa. Den närmare innebörden av vad som skall anses vara barnets bästa anges varken i SoL eller i

text: föräldrabalken

text: . Det ligger i sakens natur att det inte en gång för alla går att precisera innebörden av ett sådant begrepp. Regeringen gjorde följande uttalande i samband med införandet av barnets bästa i

text: 6 kap. 2 a § föräldrabalken

text: : ”Som många gånger framhållits måste barnets bästa avgöras i varje enskilt fall utifrån en bedömning av de individuella förhållandena. [– – –] Vid bedömningen måste hänsyn tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling. Så långt det är möjligt skall därvid såväl kortsiktiga som långsiktiga effekter för barnet beaktas. Det säger sig självt att det ofta är nära nog omöjligt att objektivt slå fast vad som är bäst för barnet. I sådana fall blir det till sist domstolens resp. socialnämndens uppfattning, antaganden och bedömningar som blir avgörande. I specialmotiveringen till

text: 1 §

text: LVU (

text: prop. 2002/03:53 s. 105

text: ) uttalas att skyldigheten att så långt möjligt ta reda på barnets egen inställning och respektera densamma vid beslutsfattandet gäller alla beslutssituationer och ingripanden som sker med stöd av

text: lagen. Endast i undantagssituationer, där beslutet kräver extrem brådska, kan beslutsfattaren underlåta att inhämta den unges inställning i förväg. Enligt

text: 1 § sjätte stycket

text: LVU gäller vidare att den unge ska få relevant information och att hans eller hennes inställning så långt möjligt ska klarläggas. Hänsyn ska tas till den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Den unges egen inställning i umgängesfrågan måste således utredas och tillmätas betydelse i relation till barnets ålder, mognad och övriga omständigheter.

text: 5 Socialstyrelsens bedömning

text: När det gäller kontakten mellan syskonen har socialnämnden gjort bedömningen att det är viktigt att syskonens relation bibehålls. Utifrån en skydds- och riskbedömning har dock nämnden beslutat att det är viktigt att systrarna och brodern talar svenska vid umgänget. Att få kommunicera på sitt modersmål med anhöriga är en stark rättighet och kan vara viktigt t.ex. för att umgänget mellan syskonen ska kännas naturligt. Nämnden har vidare ansvar för att flickorna får behålla sin kulturella och språkliga identitet. Socialnämnden har dock en långtgående rättighet och skyldighet att skydda barn och unga från förhållanden som medför en påtaglig risk för deras fysiska och psykiska hälsa och utveckling. Ändamålet med vård enligt LVU är att ge barnet eller den unge vård eller skydd, som inte kan ges på frivillig väg. Om det bedöms vara nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården kan socialnämnden enligt

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU inskränka den unges umgänge med dess vårdnadshavare och föräldrar. En socialnämnd bestämmer med stöd av den allmänna befogenhet som följer av

text: 11 § fjärde stycket

text: LVU i princip om alla besök hos den unge under vårdtiden och kan således även begränsa umgänget med andra än med vårdnadshavare och föräldrar. Det följer av

text: 1 § femte stycket

text: LVU att vad som är bäst för den unge ska vara avgörande vid alla beslut enligt LVU, således även vid beslut om begränsningar av umgänge. Vid bedömningen av vad som är barnets bästa måste hänsyn tas till allt som rör barnets fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling och så långt det är möjligt ska därvid såväl kortsiktiga som långsiktiga effekter för barnet beaktas. Det framgår av nämndens remissvar att dess nu aktuella beslut avser att säkerställa skyddet för flickorna från information som kan oroa, skapa förvirring och i övrigt påverka dem negativt. Beslutet avser också att ge de vuxna som har barnen i sin vård möjlighet att hjälpa och stödja på ett adekvat sätt. Nämnden har gjort bedömningen att det inte finns möjligheter att uppnå dessa syften på annat sätt. Nämnden har vidare gjort bedömningen att flickorna, i lugn och ro i en trygg och stabil miljö, behöver få möjlighet att bearbeta sina traumatiska upplevelser från uppväxten utan påverkan från fadern. Socialnämnden har bedömt att det föreligger en påtaglig risk att fadern använder sig av sonen som budbärare för att få fram budskap till flickorna som kan inverka negativt på flickornas mående och utveckling. Det framgår dock inte av handlingarna i ärendet om socialnämnden har utrett flickornas inställning till åtgärden i enlighet med

text: 1 § sjätte stycket

text: LVU. Skyldigheten att så långt möjligt ta reda på den unges egen inställning och respektera denna vid beslutsfattandet gäller alla beslutssituationer och ingripanden med stöd av LVU. Även om barnets vilja inte är avgörande för vad som ska bedömas vara barnets bästa, så måste den utredas. Hänsyn ska tas till den unges vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad. Socialstyrelsen anser att det inte är möjligt att med utgångspunkt i det remitterade materialet ta ställning till frågan om socialnämnden i detta enskilda fall haft tillräckliga skäl för den åtgärd som remissen avser. Socialstyrelsen anser dock sammanfattningsvis att det mot bakgrund av att LVU är en skyddslag för barn och unga kan finnas situationer där skyddsaspekterna väger så tungt att det finns fog för ett villkor beträffande vilket eller vilka språk som får användas under ett umgängestillfälle mellan syskon. Det finns därför inte något principiellt hinder mot ett villkor av nu aktuellt slag.

text: JO beredde också Diskrimineringsombudsmannen (DO) tillfälle att inkomma med yttrande över den principiella frågan om socialnämnden får föreskriva att ett barn som vårdas enligt LVU och dess syskon ska tala ett visst språk med varandra när de träffas.

text: DO GG anförde i ett remissvar följande.

text: Ett tvångsomhändertagande enligt LVU är alltid ett mycket allvarligt ingrepp i en enskild individs liv varför ett rättighetsperspektiv måste stå i förgrunden. DO möter i de anmälningar till myndigheten som gäller tvångsomhändertaganden liknande frågeställningar som den aktuella anmälan till JO tar upp. Det är enligt DO viktigt att kulturella, religiösa och språkliga behov inte undertrycks från de sociala myndigheternas sida under tvångsomhändertagandet. Det finns annars en mycket stor risk för att ett barns kulturella, religiösa och språkliga identitet går förlorad när det placeras i en ny miljö. Av den anledningen är det särskilt viktigt att de sociala myndigheterna aktivt arbetar för att säkerställa att ett omhändertaget barn får tillgång till sin kultur, sin religion och sitt språk. Det är rimligt att utgå ifrån att situationer som den aktuella och liknande ofta kan lösas med hjälp av mindre ingripande åtgärder. Rätten till språk är ytterst en mänsklig rättighet och i det sammanhanget bör ett förbud mot att tala ett visst språk bedömas. Utgångspunkten måste hela tiden vara alla människors lika rättigheter och möjligheter. Att förbjuda en språklig minoritet att använda sitt språk strider bland annat mot FN:s barnkonvention (artikel 30). Enligt

text: artikel 27 i FN:s konvention om medborgerliga och politiska rättigheter

text: ska de som tillhör etniska, religiösa eller språkliga minoriteter tillåtas att i gemenskap med andra i sin grupp ha ett eget kulturliv, utöva sin religion och använda sitt eget språk. Europarådets ramkonvention om skydd för nationella minoriteter liksom stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk utvecklar skyddet ytterligare för personer som tillhör landets nationella minoriteter. En språkligt baserad umgängesinskränkning kan också vara fråga om en kränkning av diskrimineringsförbudet i

text: artikel 14 i Europakonventionen

text: Regeringsformen

text: slår fast att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet. En offentlig förvaltning ska i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet. När det gäller socialtjänstens verksamhet så omfattas den också av ett diskrimineringsförbud enligt diskrimineringsförbudslagen. Det kan sammantaget konstateras att det finns ett starkt skydd för individers språkliga rättigheter och för att inte bli utsatt för diskriminering. En situation där en socialtjänst förbjuder barn som vårdas enligt LVU att tala ett visst språk är enligt DO en rättighetskränkning som kan utgöra diskriminering. För att avgöra detta behöver en bedömning göras i det enskilda fallet.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: I ett beslut den 7 september 2010 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Socialnämnden beslutade den 13 juni 2008, med stöd av 2 och 6 §§ LVU, att omedelbart omhänderta BB och CC och placera dem i ett jourhem. Nämnden beslutade även att begränsa BB:s och CC:s umgänge med deras föräldrar. När det gällde brodern DD föreskrev nämnden bl.a. att DD och hans systrar skulle tala svenska med varandra när de träffades.

text: Enligt

text: 11 §

text: LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. I

text: 6 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: anges att vården bör utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön.

text: Socialnämnden har enligt

text: 14 §

text: LVU ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården av den unge får nämnden besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavaren eller umgängesföräldern ska utövas. Ett sådant beslut kan enligt

text: 41 § första stycket 3

text: LVU överklagas till förvaltningsrätten.

text: Bestämmelsen i

text: 14 §

text: LVU gäller bara förhållandet mellan den unge och dennes föräldrar eller vårdnadshavare. Nämnden kan dock, med stöd av den allmänna befogenhet som följer av

text: 11 §

text: LVU, besluta hur den unges umgänge med andra än vårdnadshavare eller umgängesförälder ska se ut. Ett beslut med stöd av

text: 11 §

text: LVU kan inte överklagas.

text: Av det anförda följer att nämnden har ett ansvar för att tillgodose den unges behov av umgänge med såväl föräldrar som andra anhöriga. I vissa fall kan emellertid omständigheterna vara sådana att anhörigas umgänge med barnet måste begränsas. En sådan begränsning kan bestå i att anhöriga över huvud taget inte får träffa barnet men också att vissa föreskrifter ges rörande själva umgänget. Sådana föreskrifter kan t.ex. avse tid och plats för umgänget eller att umgänget ska ske i närvaro av t.ex. en tjänsteman från socialtjänsten.

text: I förevarande fall bedömde nämnden att det fanns skäl att se till att systrarna hade kontakt med sin bror. Däremot ansåg nämnden att systrarna kunde fara illa av kontakterna med brodern om fadern använde sig av sonen ”som budbärare för att få fram budskap till flickorna som kan inverka negativt på flickornas mående och utveckling”.

text: Jag tar för egen del inte ställning till om nämnden hade fog för sina farhågor att systrarna kunde fara illa av kontakt med sin bror om denne till systrarna förde fram någon form av budskap från fadern. Med utgångspunkt från den bedömning som nämnden har redovisat, nämligen att det fanns skäl att kontrollera vad brodern pratade om med sina systrar, är emellertid fråga om nämnden, som förutsättning för att syskonen skulle träffas, kunde ställa upp ett krav på att syskonen skulle tala svenska.

text: Jag vill inte utesluta att det kan finnas situationer när en socialnämnd, med utgångspunkt i

text: 11 §

text: LVU, kan ställa upp som villkor att samtal vid umgängestillfällen ska ske på svenska. Ett sådant villkor får dock inte innebära att de grundläggande fri- och rättigheter som skyddas av bl.a.

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen åsidosätts. Det måste även beaktas att ett beslut om en sådan umgängesbegränsning inte får överklagas till skillnad från ett motsvarande beslut enligt

text: 14 §

text: LVU. Mot denna bakgrund bör ett villkor enligt

text: 11 §

text: LVU om att ett visst språk ska talas vid umgängestillfällen endast komma i fråga i rena

text: undantagsfall. Det måste vara fråga om situationer där det inte finns någon möjlighet att på annat sätt tillgodogöra sig vad som sägs och när alternativet är att inget umgänge alls kan komma till stånd, vilket i sig kan vara till men för berörda barn. Det naturliga, när nämnden anser att vad som sägs vid ett umgänge måste övervakas, är att låta en kontaktperson som behärskar det aktuella språket medverka vid umgänget. Om någon sådan person inte går att uppbringa och nämnden, för att tillgodose barns behov av skydd, måste kontrollera umgänget bör i stället en tolk förordnas som kan översätta vad som sägs direkt till kontaktpersonen eller den som annars ska övervaka umgänget.

text: Såvitt framkommit förelåg i förevarande fall inte några språkliga hinder mot att barnen talade svenska med varandra men DD erbjöds en tolk vid umgänget med sina systrar. DD godtog detta men uppgav samtidigt att han kunde tänka sig att i stället tala svenska med systrarna. Nämndens agerande måste ses i ljuset av detta. Med hänsyn till DD:s ålder kan det visserligen diskuteras om inte nämnden, oavsett DD:s inställning, borde ha förordnat en tolk. Vad som framkommit i denna del ger mig dock inte tillräckliga skäl att rikta någon kritik mot nämnden.


nyckelord:
Anmälningsskyldighet
Barn/ungdom
Drogtest
Grundläggande fri- och rättigheter
Orosanmälan

title: Kritik mot Utbildningsnämnden i Vilhelmina kommun för en gymnasieskolas genomförande av urinprovtagning med anledning av misstanke om drogmissbruk

sammanfattning: En gymnasieelev hämtades i klassrummet och tillfrågades därefter om han kunde tänka sig att lämna ett drogtest. Detta föranleddes av en ökad oro från skolans sida bl.a. mot bakgrund av elevens tilltagande frånvaro under senare delen av terminen. Ett drogtest genomfördes, som var negativt. JO konstaterar att eleven inte på ett tillfredsställande sätt gavs möjlighet att fritt bestämma om han ville lämna ett drogtest och att det därmed inte hade säkerställts att hans medverkan till testet var i egentlig mening frivillig. Nämnden kritiseras därför för genomförandet av provtagningen. Vidare ifrågasätter JO också starkt om inte skolan borde ha gjort en anmälan till socialnämnden i enlighet med 14 kap. 1 § socialtjänstlagen i stället för att på egen hand utreda misstankarna.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 januari 2020 klagade AA på Malgomajskolan i Vilhelmina kommun. Av anmälan framgick sammanfattningsvis följande.

text: AA:s son, som var 17 år, blev som enda elev hämtad i klassrummet för att genomföra ett drogtest. Vårdnadshavarna hade inte informerats vare sig om att det skulle ske eller om att det fanns en oro för sonen. Sonen fick inte heller någon information om anledningen till testet och han kände sig kränkt och chockad över att det utfördes i närvaro av en annan person. Även om testet var frivilligt så är det svårt att säga nej till det på grund av att det skulle framstå som misstänkt. Testresultatet var negativt.

text: Utredning

text: JO uppmanade Utbildningsnämnden i Vilhelmina kommun att lämna upplysningar om och yttra sig över det som fördes fram i anmälan.

text: Nämnden beslutade den 16 september 2020 att lämna ett yttrande med i huvudsak följande innehåll:

text: Den 14 januari i år ombads en elev att lämna ett drogtest. Bakgrunden var att elevens frånvaro från skolan hade ökat under senare delen av höstterminen. Mentor och annan personal på skolan kände ökad oro över eleven. Oron bestod av frånvaro, elevens liberala syn på droger vid samtal med klasskamrater, att eleven hade svårt med sömn och tappade fokus från studierna. Ett förändrat beteende. I elevhälsans arbete tillsammans med dåvarande rektor togs beslutet om att eleven skulle uppmanas att lämna drogtest. I enlighet med rutinerna och som ett vanligt förfarande då en elev skall erbjudas att lämna prov, så tar den ansvarige för testningen kontakt med vårdnadshavare i det fall eleven är minderårig. Detta för att få en medgivande från denne om att be om ett frivilligt test. Här beskrivs även bakgrunden till misstanken. Eleven söks upp under skoldagen av någon i elevhälsa eller skolledning. Kurator samtalar sedan med eleven och frågar om hen kan tänka sig lämna test och berättar även varför misstanke uppkommit. Därefter sker provtagningen nere på "45:an" tillsammans med personal som är vana vid att utföra tester. Innan provtagningen börjar så går personal igenom hur ett prov genomförs, t.ex. att en vuxen person av samma kön följer med in och övervakar då eleven lämnar ett urinprov. Personal förklarar även varför detta behöver ske. Sedan lämnas information om testets utfall till elev, rektor och till vårdnadshavare i de fall eleven är minderårig. I det fall testet är positivt så informeras även socialtjänst och polis. Aktuell händelse: I det aktuella fallet så missade den ansvarige kuratorn i ett viktigt steg och det var att kontrollera elevens ålder. Eleven misstogs för att vara 18 år, då hen egentligen var 17 år och ca 10 månader. Under den aktuella perioden så togs drogtest på 4 elever inom gymnasieskolan, dessa gick i olika klasser. Då misstaget uppdagades under sen eftermiddag den 14 januari så informerades kuratorn om vad som kommit till kännedom. Kuratorn tog under förmiddagen den 15 januari kontakt med mamman till eleven och samma dag gjordes en intern genomgång för att se vart det brustit och hur rutinerna kunde säkerställas. När en elev börjar på Malgomaj skolan så hålls alltid ett föräldramöte under hösten. Vid detta föräldramöte informeras om skolans arbete mot droger och tobak, och rutiner kring detta. Arbetet mot droger omfattar både erbjudande om drogtester vid misstanke om drogaktivitet och skolans samarbete med polis och droghund. Vilhelmina samhälle hade under senhösten 2019 haft 2 drogrelaterade dödsfall och ett antal överdoseringar. Detta föranledde att hela samhället var extra vaksam på tecken som tyder på misstänkt droganvändning och på beteendeförändringar hos ungdomar och unga vuxna.

text: Till remissvaret har ett arbetsdokument benämnt Rutiner vid misstanke om drogaktivitet hos elev fogats.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. JO har uttalat att tagande av urinprov är att betrakta som ett sådant ingrepp (se t.ex. JO 2009/10 s. 39 och

text: JO 2010/11 s. 509

text: Skyddet mot kroppsligt ingrepp gäller alltså endast sådana som är påtvingade. Ett ingrepp som sker med den enskildes medgivande omfattas inte. Ett ingrepp är påtvingat om det allmänna använder våld för att genomdriva åtgärden. Detsamma kan även vara fallet om den enskildes motstånd bryts genom hot om någon sanktion (se Petrén och Ragnemalm, Sveriges grundlagar, 1980, tolfte uppl. s. 54 f). Ett ingrepp torde också vara påtvingat om en företrädare för det allmänna uppträder på ett sådant sätt som får till följd att någon med fog uppfattar sig vara tvungen att gå med på en undersökning eller provtagning. Som exempel på sådant uppträdande kan nämnas underförstådda eller uttryckliga påtryckningar av olika slag (se

text: JO 2003/04 s. 72

text: Frågan om huruvida genomförandet av slumpvisa drogtester strider mot

text: 2 kap. 6 §

text: RF har prövats i

text: JO 2010/11 s. 509

text: . Bakgrunden till ärendet var att Skolinspektionen hade riktat kritik mot en barn- och utbildningsnämnds beslut att införa slumpvisa drogtester på ett gymnasium i kommunen. Testerna genomfördes trots Skolinspektionens beslut och frågan anmäldes därför till JO.

text: Av utredningen kom det fram att nämnden hade beslutat om en rutin som bestod av tre steg. Det första steget innebar att eleverna undertecknade en överenskommelse med skolan om att de skulle ingå i en elevgrupp från vilken skolan slumpmässigt valde elever som skulle testas. Om eleven inte var myndig skulle hans eller hennes vårdnadshavare underteckna samma överenskommelse. Vidare skulle den elev som valts ut för provtagning inför provtillfället informeras om dels att testet var frivilligt, dels att han eller hon kunde avstå. Under förutsättning att denna rutin följdes ansåg JO, i motsats till Skolinspektionen, att de slumpvisa drogtesterna inte generellt kunde anses stå i strid med

text: 2 kap. 6 §

text: RF. JO uttalade vidare att om rutinerna inte skulle följas kan det uppstå situationer där den enskilda elevens samtycke inte framstår som reellt. Det är därför viktigt att skolhälsovården vid provtillfället förvissar sig om att en elev inte har någon invändning mot att lämna urinprov (jfr

text: JO 2006/07 s. 97

text: ). Det ställs därmed stora krav på den berörda personalen att säkerställa att elevens medverkan är i egentlig mening frivillig och att eleven inte känner sig pressad att lämna prov. (Se

text: JO 2010/11 s. 509

text: I ett äldre beslut från JO hade eleverna i en skolklass fått genomgå urinprovtagning i syfte att ta reda på om någon i klassen missbrukade narkotika. Frågan om att lämna drogtest hade tagits upp vid ett möte med klassen och en elev hade känt sig särskilt utpekad. JO ansåg att inget framkommit som talade emot att deltagande i testet var frivilligt eller att eleverna fått tillfredsställande information om det. När det är fråga om verksamhet som kan vara känslig ur integritetssynpunkt är det emellertid betydelsefullt att frivilligheten inte bara är formell utan uppfattas som reell av de berörda. Det kunde, enligt JO, inte uteslutas att vissa elever upplevde den frivilliga provtagningen som i realiteten obligatorisk eftersom en vägran att delta skulle kunna uppfattas som att eleven hade något att dölja. JO påpekade därför att skolan möjligen kunde ha avstått från att ta upp frågan vid ett möte med hela klassen och i stället ha gett ett brev

text: till varje elev med information och en uppmaning att uppsöka skolsköterskan för ett frivilligt urinprov. (Se JO 1988/89 s. 350.)

text: Enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, är bl.a. myndigheter vars verksamhet berör barn och unga skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta ska anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Det är sedan nämndens uppgift att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgiften och utreda det eventuella behovet av åtgärder. (Se

text: prop. 1996/97:124 s. 106

text: När en anmälan har gjorts ska socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning, en s.k. förhandsbedömning, av vad som har kommit till nämndens kännedom och som kan leda till någon åtgärd av nämnden. En förhandsbedömning ska i första hand grunda sig på innehållet i anmälan och nämndens tidigare kännedom om barnet. Inom ramen för förhandsbedömningen får nämnden kontakta barnet och hans eller hennes vårdnadshavare. Nämnden tar sedan ställning till om en utredning ska inledas och inom ramen för den bedöma barnets behov av insatser. För denna bedömning får socialnämnden konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs. Utredningen ska bedrivas skyndsamt och vara slutförd senast inom fyra månader. (Se 11 kap. 1 och 2 §§ SoL och

text: prop. 2012/13:10 s. 58

text: JO har i fråga om anmälningsskyldigheten vid misstanke om drogmissbruk uttalat att det ligger nära till hands att anse att det finns en anmälningsskyldighet redan när det kommit fram sådana uppgifter om misstanke om missbruk som man inte utan vidare kan bortse från. Om en misstanke aktualiserar frågan om urinprovtagning torde misstanken sålunda som regel få förutsättas vara så stark att anmälningsskyldighet inträder redan innan provtagningen äger rum. (Se

text: JO 2004/05 s. 346

text: och JO:s beslut den 4 oktober 2011, dnr

text: Bedömning

text: Urinprovtagning med anledning av misstanke om drogmissbruk Enligt anmälan blev eleven utan förvarning hämtad i klassrummet för att genomföra ett drogtest. Han fick också bristfällig information om provtagningen. Denna beskrivning överensstämmer inte med skolans rutin för drogtestning som har bifogats remissvaret. Utbildningsnämnden har inte invänt mot uppgifterna i anmälan. Jag finner inte att det finns anledning att ifrågasätta dessa uppgifter och utgår från dem i min bedömning.

text: Som har redovisats ovan har JO tidigare konstaterat att drogtester inte generellt kan anses stå i strid med

text: 2 kap. 6 §

text: RF så länge det kan säkerställas att en elevs medverkan till en provtagning är i egentlig mening frivillig. Beslutet gällde slumpvisa drogtester, för vilka det fanns en rutin som innehöll vissa moment för att säkerställa att eleverna deltog av fri vilja.

text: I det här fallet har det varit fråga om ett drogtest med anledning av misstanke om att eleven använde droger. Enligt skolans rutiner ska eleven vid en sådan misstanke vara oförberedd på när testet ska göras men det ska ske en planering tillsammans med eleven om hur han eller hon vill bli kontaktad eller hämtad i skolan. Som exempel anges att ett sms kan skickas när ett drogtest ska göras.

text: Den beskrivna ordningen har likheter med ett sådant första steg som förordas i ovan refererade

text: JO 2010/11 s. 509

text: . Det framgår dock inte av Malgomajskolans rutin om eleven redan vid planeringen ska samtycka till provtagningen, något som skulle ge denne möjlighet att i förväg tänka igenom sitt ställningstagande till att lämna ett prov när den frågan aktualiseras. Rätt tillämpad säkerställer rutinen att skolans personal kan undvika att hämta eleven framför övriga klassen.

text: Det får förutsättas att en elev kan uppleva sig vara i en beroendeställning i förhållande till skolpersonal. Det måste därför ställas särskilt höga krav på berörd personal att säkerställa att elevens samtycke till provtagningen lämnas frivilligt och att denna frivillighet inte bara är formell utan av eleven upplevs som reell.

text: I detta fall synes provtagningen inte ha föregåtts av en sådan planering som föreskrivs enligt skolans rutiner. Eleven hämtades inför sin klass och hade därefter att ta ställning till genomförandet av ett drogtest. För en elev kan detta självfallet vara såväl obehagligt som överrumplande. Informationen till eleven har därtill varit bristfällig, eller det har i vart fall upplevts så, vilket är bekymmersamt nog. Mot denna bakgrund finner jag att eleven inte på ett tillfredsställande sätt har getts möjlighet att fritt bestämma om han ville lämna ett drogtest och att det inte har säkerställts att hans medverkan var i egentlig mening frivillig. Nämnden förtjänar därför kritik för genomförandet av provtagningen. Anmälan till socialnämnden Nämnden har uppgett att provtagningen föranleddes av en ökad oro från skolans sida mot bakgrund av bl.a. elevens frånvaro under senare delen av höstterminen samt hans liberala syn på droger och bristande fokus på studierna.

text: Misstankar om drogmissbruk hör till sådant som omfattas av anmälningsskyldigheten enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL. Jag ansluter mig till JO:s tidigare bedömning att det ligger nära till hands att anse att det finns en sådan skyldighet redan när det kommit fram sådana uppgifter om misstanke om missbruk som man inte utan vidare kan bortse från. Redan de förhållanden som aktualiserar provtagning torde alltså många gånger ge anledning till en anmälan till socialnämnden.

text: I detta fall hade oron för eleven varit kopplad till misstankar om drogmissbruk och den hade funnits under en inte obetydlig tid. Som har redovisats ovan ska även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta genast anmälas till socialnämnden, som sedan har till uppgift att undersöka vilken grund som kan

text: finnas för uppgiften och utreda eventuella behov av åtgärder. Enligt min mening kan det därför starkt ifrågasättas om inte skolan borde ha gjort en anmälan till socialnämnden i stället för att på egen hand utreda misstankarna. Övrigt Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord: Beslut Rättelse

title: Förutsättningarna för rättelse enligt förvaltningsprocesslagen

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 19 september 2007 kritiserade AA och BB Svea hovrätt, Miljööverdomstolen, för handläggningen av ett mål om strandskyddsdispens för fastigheten S 1:164 i Kils kommun (mål nr M 6196-05). De uppgav bl.a. följande. Miljööverdomstolen beslutade den 13 december 2005 att inte meddela prövningstillstånd i målet. Miljödomstolens dom stod därför fast. Kort tid därefter beslutade Miljööverdomstolen om en rättelse av beslutet den 13 december 2005. Enligt rättelsen meddelade domstolen prövningstillstånd i målet. Klagandena ifrågasatte huruvida det förelegat någon sådan uppenbar oriktighet som kunnat rättas enligt

text: 32 § förvaltningsprocesslagen

text: Utredning

text: Miljööverdomstolens akt i mål M 6196-05 angående strandskyddsdispens och Länsstyrelsens i Värmlands län akt i ärende 403-1009-06 angående överklagande av strandskyddsdispens rekvirerades och gicks igenom här. Vidare rekvirerades handlingar ur Miljö- och byggnadsnämndens i Kils kommun akter i de aktuella ärendena om strandskyddsdispens (ärendenr Bygg 2004.63 231och Övr. 2005.25 407).

text: Därefter upprättades en promemoria, i vilken det inledningsvis redogjordes för ärendets handläggning hos JO varefter följande redogörelse och förslag lämnades.

text: Miljö- och byggnadsnämnden i Kils kommun beviljade den 6 december 2004 CC strandskyddsdispens för ändrad användning av ett badhus till fritidshus på fastigheten S 1:164 i Kils kommun. Beslutet överklagades av Naturskyddsföreningen i Värmland. Länsstyrelsen i Värmlands län avslog den 20 april 2005 Naturskyddsföreningens överklagande. Naturskyddsföreningen överklagade länsstyrelsens beslut till Vänersborgs tingsrätt, miljödomstolen, som i en dom den 5 juli 2005 upphävde den meddelade strandskyddsdispensen. Miljödomstolens dom överklagades till Miljööverdomstolen av CC och DD. Enligt protokoll den 1 december 2005 beslutade Miljööverdomstolen att inte meddela prövningstillstånd. Beslutet skulle meddelas den 13 december 2005. Miljödomstolens dom stod därmed stod fast. Protokollet expedierades den 13

text: december 2005 till CC och DD, Naturskyddsföreningen i Värmland, Miljö- och byggnadsnämnden i Kils kommun och Vänersborgs tingsrätt, miljödomstolen. Enligt protokoll den 21 december 2005 beslutade Miljööverdomstolen att den 22 december 2005 meddela följande beslut. Med stöd av

text: 32 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: rättar Miljööverdomstolen sitt beslut i protokoll den 13 december 2005 i mål nr M 6196- 05 så att beslutet i stället får följande lydelse. ”Miljööverdomstolen meddelar prövningstillstånd. Beslutet får enligt

text: 23 kap. 8 § miljöbalken

text: inte överklagas.”

text: Miljööverdomstolens beslut om rättelse får enligt

text: 23 kap. 8 § miljöbalken

text: inte överklagas. Samma dag, den 22 december 2005, beslutade Miljö- och byggnadsnämnden i Kils kommun att medge strandskyddsdispens för fastigheten S 1:164, sedan en ansökan kommit in till nämnden under dagen från CC. Den 5 januari 2006 kom till Miljööverdomstolen, från länsstyrelsen, in en kopia av miljö- och byggnadsnämndens protokoll den 22 december 2005, med beslut om strandskyddsdispens. Naturvårdsverket överklagade den 12 januari 2006 nämndens beslut till Länsstyrelsen i Värmlands län samt sände samtidigt över en kopia av överklagandet till Miljööverdomstolen. Kopian kom in till domstolen den 16 januari 2006. Den 12 juni 2006 meddelade Miljööverdomstolen dom i vilken man upphävde miljödomstolens dom och fastställde länsstyrelsens beslut den 20 april 2005. Den 28 juni 2006 beslutade länsstyrelsen att upphäva miljö- och byggnadsnämndens beslut den 22 december 2005 om strandskyddsdispens bl.a. eftersom nämnden saknat befogenhet att pröva frågan om strandskyddsdispens för ändrat användningssätt innan Miljööverdomstolen avgjort frågan. I

text: 32 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: föreskrivs följande. Om domstolen finner att en dom eller ett beslut innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av domstolens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får domstolen besluta om rättelse. Har domstolen av förbiseende underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med ett avgörande, får domstolen komplettera sitt avgörande inom sex månader från det att avgörandet vann laga kraft. En komplettering senare än två veckor efter det att avgörandet meddelades får dock ske endast om en part begär det och ingen annan part motsätter sig kompletteringen. Innan beslut om rättelse eller komplettering fattas, skall parterna även i annat fall än som avses i andra stycket andra meningen ha fått tillfälle att yttra sig, om det inte är obehövligt. Beslutet skall om möjligt antecknas på varje exemplar av den dom eller det beslut som rättas eller kompletteras. Möjligheten att rätta enligt paragrafen avser bara oriktigheter till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseenden (förbiseendefel). Paragrafen ger däremot inte domstolen någon befogenhet att rätta sådana fel i ett besluts innehåll som beror på bristfällig utredning, felaktig faktabedömning, oriktig rättstillämpning eller bedömningsfel. För att ett förbiseendefel skall få rättas enligt paragrafen måste dock oriktigheten vara uppenbar. Felet skall med andra ord vara sådant att var och en med normal iakttagelseförmåga bort kunna upptäcka detta. Felet kan exempelvis framgå av ett studium av enbart själva beslutet eller vid en enkel jämförelse med handlingarna i ärendet. Vidare måste det utan ringaste tvivel stå klart vilket innehåll domstolen avsett att ge sitt beslut. Det måste vara tydligt att felet är ett förbiseendefel och inte ett bedömningsfel. (Se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2 u. 2007, s. 333–334 och Wennergren,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., 5 u. 2005 s. 323–327.)

text: Miljööverdomstolen bör anmodas att yttra sig i fråga om rättsenligheten av rättelsebeslutet den 22 december 2005. Vidare bör domstolen anmodas att redovisa vilka överväganden som gjordes sedan domstolen fått kännedom om miljö- och byggnadsnämndens beslut den 22 december 2005 om strandskyddsdispens. Svea hovrätt, Miljööverdomstolen, anmodades att göra en utredning och yttra sig enligt promemorian. Hovrättsråden EE och FF uppgav följande. Efter överklagande av Vänersborgs tingsrätts, miljödomstolen, dom den 5 juli 2005 i mål nr M 1102-05, föredrogs målet den 1 december 2005 för prövningstillstånd vid Miljööverdomstolen, varvid rättens tre ledamöter enhälligt beslutade att meddela prövningstillstånd i målet. Den 13 december 2005 expedierades protokollet från föredragningen, varefter vid den fortsatta handläggningen av målet upptäcktes att det i protokollet intagna beslutet felaktigt fått innebörden att prövningstillstånd inte meddelades. Även om det expedierade beslutet således hade fått motsatt innebörd än det fattade beslutet, gjordes den bedömningen att felaktigheten kunde ses som ett förbiseendefel och därmed bli föremål för rättelse enligt

text: 32 § förvaltningsprocesslagen

text: . Någon annan praktisk möjlighet att åstadkomma rättelse ansågs inte finnas och beslutet i fråga om prövningstillstånd hade inte rättsverkningar för annan än klagandena i målet, vilka gynnades av att rättelse skedde utan dröjsmål. När det gäller Miljö- och byggnadsnämndens i Kils kommun beslut den 22 december 2005, som fattades efter Miljööverdomstolens rättelsebeslut den 21 december 2005, gjordes bedömningen att detta inte alls påverkade prövningsförfarandet i Miljööverdomstolen. Hovrättslagmannen GG lämnade följande yttrande. Jag instämmer i det yttrande som EE och FF lämnat (se bilaga). Att rätta beslutet var som jag ser det, det enda praktiska förfaringssättet som också bör kunna rymmas inom bestämmelsen i

text: 32 § förvaltningsprocesslagen

text: . Någon rättsförlust för omkringboende har inte uppkommit genom rättelsebeslutet. De har inte talerätt eftersom endast allmänna intressen beaktas i mål om strandskyddsdispens. Alternativet att uppmana klagandena att ansöka om resning i Högsta domstolen framstår som mycket opraktisk och till nackdel för klagandena. Det är att beklaga att protokollet innehöll ett väsentligt fel. Vid nästa genomgång med personalen på avdelningen ska vi diskutera hur fel av detta och liknande slag skall undvikas i framtiden. Svea hovrätt, Miljööverdomstolen, genom hovrättspresidenten HH, yttrade följande. – – – Miljööverdomstolen rättade med stöd av

text: i beslut den 22 december 2005 sitt beslut i protokoll den 13 december 2005 i mål nr M 6196-05 att inte meddela prövningstillstånd på så sätt att prövningstillstånd meddelades. För en redogörelse av målets handläggning och de överväganden som gjordes efter beslutet om strandskyddsdispens, se hovrättslagmannen GG respektive hovrättsråden EE:s och FF:s yttrande (bilaga 1 och 2). Av de inhämtade yttrandena framgår att ledamöterna gjorde bedömningen att felaktigheterna kunde ses som ett förbiseendefel och därmed bli föremål för rättelse enligt

text: 32 § förvaltningsprocesslagen

text: . Mot denna bakgrund lämnas följande yttrande vad gäller rättsenligheten av rättelsebeslutet. För att ett förbiseendefel skall få rättas enligt

text: krävs att oriktigheten har varit uppenbar. Detta innebär att det måste ha stått klart för parterna vilket innehåll som domstolen avsett att ge sitt beslut. Den rättelse som gjordes innebar att beslutet fick ett motsatt materiellt innehåll och rättelsen påverkade således utgången i sak. Då det ursprungliga beslutet

text: inte innehöll några skäl framgår inte heller av beslutet i övrigt att slutet blivit ett annat än vad domstolen menat. Det kan vid sådana förhållanden inte ha stått klart för parterna vilket innehåll som beslutet var avsett att ha. Vidare bör noteras att parterna inte fick tillfälle att yttra sig innan beslutet om rättelse fattades, vilket skall ske enligt den aktuella bestämmelsens tredje stycke, om det inte är obehövligt. Sammanfattningsvis synes förutsättningarna för rättelse av uppenbar oriktighet enligt

text: 32 § förvaltningsprocesslagen

text: inte ha förelegat i förevarande fall. Hovrätten beklagar denna brist i domstolens handläggning. I fråga om domstolens överväganden i anslutning till miljö- och byggnämndens beslut den 22 december 2005 hänvisas till yttrandet, bilaga 2. – – – Anmälarna kommenterade remissvaret. I ett beslut den 21 december 2007 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Enligt min mening står det med hänsyn till vad som kommit fram i ärendet helt klart att Miljööverdomstolen genom rättelsebeslutet den 22 december 2005 gått utöver en rättsenlig tillämpning av

text: . Vad ledamöterna i domstolen anfört om att rättelsen varit det enda praktiska förfaringssättet och om att det inte hade rättsverkningar för andra än klagandena i målet förändrar inte den bedömningen.

text: Miljööverdomstolen förtjänar allvarlig kritik. Jag har övervägt att gå vidare i saken men har främst med hänsyn till den långa tid som förflutit valt att stanna vid den uttalade kritiken.

text: I fråga om de i remissen efterfrågade övervägandena i anledning av miljö- och byggnadsnämndens beslut den 22 december 2005 låter jag bero vid vad Miljööverdomstolen har anfört.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Inhibition Litispendens Utmätning

title: Anmälan mot Kronofogdemyndigheten angående handläggning av mål om betalningsföreläggande rörande samma fordran vid två olika kontor

text: Bakgrund

text: I ett i detta ärende avgivet yttrande har Kronofogdemyndigheten lämnat följande redogörelse.

text: Den 10 augusti 2007 inkom två stycken ansökningar om betalningsföreläggande mot AA till Kronofogdemyndigheten. Den ena ansökningen, som inkom till Östersund, överlämnades till enheten för summarisk process i Gävle för vidare handläggning (21-99001-07) och den andra ansökningen inkom till, och handlades vid, enheten i Visby (01-126700-07). Vardera enheten skickade därefter ut ett föreläggande till AA. Föreläggandet från Gävle bestreds av AA varefter ärendet på begäran av sökanden överlämnades till Norrtälje tingsrätt. Något bestridande inkom däremot inte till Visby varför ett utslag meddelades den 6 september 2007. Dagen därpå överfördes utslaget maskinellt till Mellersta indrivningsavdelningen för verkställighet. Den 11 september 2007 inkom AA med en ansökan om återvinning av utslaget. Norrtälje tingsrätt beslutade den 12 september 2007 om inhibition i målet. Trots att inhibitionsbeslutet inregistrerades i utsöknings- och indrivningsdatabasen började målet (U 145084-07/2110) att handläggas, bland annat skickades det ut förfrågningar om banktillgodohavanden och inkomstförhållanden. Några verkställighetsåtgärder i övrigt vidtogs dock inte.

text: Anmälan

text: AA klagade hos JO på att det var möjligt att lämna in flera ansökningar om betalningsföreläggande rörande samma sak till flera av Kronofogdemyndighetens kontor. Hon anförde bl.a. att hon hade bestridit ett föreläggande. När hon därefter nåddes av ytterligare ett föreläggande uppfattade hon det enbart som en påminnelse om det första. Hon ifrågasatte att Kronofogdemyndigheten inte har ett gemensamt register över ansökningar om betalningsföreläggande.

text: I en komplettering till anmälan klagade AA på att Kronofogdemyndigheten hade inlett handläggningen av ett mål om utmätning, trots att Norrtälje tingsrätt förordnat om inhibition (jfr ovan under Bakgrund).

text: Utredning

text: Från Kronofogdemyndighetens kontor i Visby inhämtades vissa uppgifter om målens handläggning. Det framkom därvid bl.a. att det inte finns något centralt register över ansökningar om betalningsföreläggande.

text: Kronofogdemyndigheten anmodades härefter att yttra sig över AA:s anmälan med komplettering. I remissvaret anförde Kronofogdemyndigheten – kronodirektören BB – följande.

text: Bedömning

text: Den 1 juli 2006 inrättade riksdagen en ny rikstäckande – och från Skatteverket fristående – Kronofogdemyndighet, se lagen (

text: ) om inrättande av Kronofogdemyndigheten. I samband därmed upphävdes forumreglerna i lagen (

text: ) om betalningsföreläggande och handräckning (

text: 8 §§

text: ). Var ansökningarna rent faktiskt handläggs i riket är därefter en intern organisatorisk fråga för Kronofogdemyndigheten. Av

text: 21 §

text: lagen om betalningsföreläggande och handräckning framgår att en ansökan ska avvisas om den avser en åtgärd som inte omfattas av lagen eller om det finns något annat hinder mot att ansökningen tas upp. Med det senare avses bland annat litispendens och res judicata, jfr även

text: 13 kap. 6 §

text: och

text: 17 kap. 11 §

text: rättegångsbalken

text: . De nämnda typerna av rättegångshinder är sådana som rätten – och därmed också Kronofogdemyndigheten inom ramen för den summariska processen – skall iaktta ex officio. Med hänsyn till antalet ansökningar (ca 900 000 per år) är det dock givetvis svårt, för att inte säga omöjligt, för Kronofogdemyndigheten att känna till i vad mån sådana förhållanden föreligger. Det måste därför i allmänhet läggas på svaranden att invända även beträffande sådana absoluta rättegångshinder, se Häggman m.fl., Betalningsföreläggande och handräckning – En kommentar, 6:e upplagan, sid. 84 ff. Enligt myndighetens uppfattning är det inträffade givetvis beklagligt men hade med nuvarande datastöd inte kunnat förhindras med mindre än att handläggaren i Visby gjort en manuell kontroll av vilka mål svaranden hade inregistrerade. Något som skulle vara ogörligt med hänsyn till mängden mål inom den summariska processen. För att en dylik ”dubbelansökning” skall kunna upptäckas krävs därför i princip att båda ansökningarna handläggs mer eller mindre samtidigt av samma handläggare. Det kan också noteras att enheten för summarisk process i Visby dementerade utslaget hos kreditupplysningsföretagen så snart det hela uppdagats. Att förfrågningar skickats ut från Mellersta indrivningsavdelningen trots att inhibition meddelats av Norrtälje tingsrätt är även det givetvis mycket beklagligt. Myndigheten kan dock konstatera att det inträffade inte beror på något systematiskt fel vid handläggningen av inhibitionsbeslut utan enbart på att en enskild handläggare gjort ett misstag. Det noteras också att avdelningen trots detta sett över sina rutiner med anledning av det inträffade.

text: AA kommenterade Kronofogdemyndighetens remissvar.

text: Bedömning

text: Målet om betalningsföreläggande Av utredningen framgår att sökanden i målet om betalningsföreläggande gav in ansökningar gällande samma sak till två av Kronofogdemyndighetens kontor. Båda dessa ansökningar kom därefter att tas upp till handläggning på olika platser i landet. Sedan svaranden hade bestridit den ena ansökningen överlämnade Kronofogdemyndigheten det målet till tingsrätt medan det andra målet ledde till att ett utslag meddelades.

text: När en situation som denna uppkommer föreligger rättegångshinder (jfr

text: 13 kap. 6 §

text: och

text: 17 kap. 11 §

text: rättegångsbalken

text: ), varför Kronofogdemyndigheten, om förhållandet hade uppmärksammats, med stöd av

text: 21 § lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning borde ha avvisat den ena ansökningen. En sådan åtgärd hade kunnat ske ex officio, dvs. utan yrkande eller påpekande av part.

text: Med tanke på verksamhetens omfattning torde det dock, som Kronofogdemyndigheten också har anfört i sitt remissvar, i praktiken ankomma på svaranden att göra de invändningar som kan bli aktuella i ett mål om betalningsföreläggande, således även vad gäller rättegångshinder av olika slag. Det föreligger således i detta avseende ingen skillnad mot vad som gällde när mål inom den summariska processen handlades av de tidigare regionala eller lokala kronofogdemyndigheterna eller – ännu tidigare – av tingsrätterna. Det finns mot denna bakgrund inte anledning för mig att rikta någon kritik mot Kronofogdemyndigheten.

text: En annan sak är givetvis att det inträffade är olyckligt, något som Kronofogdemyndigheten också har konstaterat. Jag förutsätter emellertid att Kronofogdemyndigheten inför framtida förändringar i sitt IT-stöd beaktar de problem som framkommit i detta ärende. Målet om utmätning Av utredningen framgår att Kronofogdemyndigheten påbörjade handläggningen av utmätningsmålet, bl.a. genom att skicka ut vissa förfrågningar, trots att Norrtälje tingsrätt hade förordnat om inhibition. Även om Kronofogdemyndigheten inte vidtog några ytterligare exekutiva åtgärder är jag kritisk till det inträffade.

text: Ärendet avslutas.