title: Anmälan mot Polismyndigheten i Örebro län angående en anställds rätt till yttrande- och medelarfrihet m.m.

text: Justitiekanslern riktar kritik mot en enhetschef vid Polismyndigheten i Örebro län för att hon vid samtal med en underordnad polis, när denne informerade henne om att han skulle låta sig intervjuas av media, uttalat sig på ett sätt som med fog kunde uppfattas som ett ifrågasättande av hans meddelarfrihet. Justitiekanslern riktar vidare kritik mot en polisområdeschef vid samma polismyndighet för att han, när en polis uppgav att en överordnad kränkt hans yttrande- och meddelarfrihet, inte anmälde detta till avdelningen för interna utredningar vid Rikspolisstyrelsen. Justitiekanslern gör vidare vissa uttalanden med anledning av att rikspolischefen låtit ett brevsvar till en polis som hade vänt sig direkt till rikspolischefen samtidigt sändas för kännedom till dennes arbetsgivare utan att dessförinnan informera eller tillfråga den berörde.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: TB var anställd som polisinspektör inom Polismyndigheten i Örebro län fram till december 2012. Han har i sin anmälan hit uppgett att han blivit utsatt för repressalier m.m. för att han riktat kritik mot polismyndigheten i massmedierna. Av utredningen framgår att TB vid ett flertal tillfällen medverkat i olika massmedier och där framfört synpunkter och förslag men också kritiska åsikter om polismyndighetens arbete och om arbetsmiljön inom polisen.

text: Ramen för Justitiekanslerns granskning

text: TB har i sin anmälan hit tagit upp många olika händelser av vilka flera ligger långt tillbaka i tiden. Av utredningsskäl och med hänsyn till de tidsfrister som gäller för att kunna ställa någon till svars i disciplinär ordning har jag valt att begränsa min tillsyn till händelser eller förhållanden som inte ligger mer än omkring två år tillbaka i tiden. TBs anmälan innefattar även att han anser sig ha tvingats att säga upp sig på grund av det han blivit utsatt för. Hans anmälan i den delen får uppfattas som att han gör gällande att uppsägningen utgör ett brott mot det s.k. repressalieförbudet inom ramen för tryckfrihetslagstiftningen. De omständigheter som framkommit i anmälan beträffande uppsägningen är emellertid enligt min bedömning inte sådana att de kan utgöra brott enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . När det gäller kritik som avser anställningsfrågor är detta också något som i första hand ska hanteras inom ramen för den arbetsrättsliga lagstiftningen. TB:s anmälan i denna del föranleder därför inte något ställningstagande här.

text: Utredningen

text: Jag har utöver den skriftliga anmälan tagit del av ljudinspelningar som TB har gett in hit och som bl.a. återger ett samtal han hade med HF den 2 februari 2012 och ett samtal han hade med PA den 13 februari 2012.

text: Ett yttrande har inhämtats från Rikspolisstyrelsen som uppmanats att på ett övergripande sätt belysa hur polisen allmänt ser på de anställdas yttrandefrihet, de anställdas lojalitetsplikt samt förbudet mot repressalier gentemot dem som framför också kritiska åsikter om polisens verksamhet i olika avseenden. Jag har även begärt att Rikspolisstyrelsen ska besvara följande frågor.

text: 1. Anser rikspolischefen att det bemötande TB fick av sin chef HF den 2 februari 2012 då han informerade henne om att han skulle medverka i SVT är förenligt med det allmänna sanktions- och repressalieförbud som följer av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL)?

text: 2. Hur ser rikspolischefen på det förhållandet att det brevsvar som TB fick sedan han tillskrivit rikspolischefen även skickades med kopia till Polismyndigheten i Örebro län, dvs. till TBs arbetsgivare?

text: 3. Det är bra om rikspolischefen tar upp och ger sin syn på även andra frågor som TB berört i sin anmälan även om denna på grund av sin utförlighet inte i alla delar kan kommenteras närmare.

text: Rikspolisstyrelsen har i sin tur inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten i Örebro län samt ett yttrande från den tidigare länspolismästaren vid myndigheten EA. Till polismyndighetens yttrande har fogats yttranden från enhetschefen HF och polisområdeschefen PA.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande såvitt gäller den mera övergripande frågeställningen uppgett bl.a. följande.

text: Polisens arbete med frågor som rör yttrande- och meddelarfrihet, öppenhet m.m.

text: På samma sätt som andra verksamheter är Polisen för att kunna utvecklas i olika avseenden beroende av att det i alla delar av organisationen finns ett samtalsklimat som uppmuntrar till en öppen och konstruktiv diskussion om den egna verksamheten. Arbetsgivaren måste naturligtvis vara lyhörd också för kritiska synpunkter som förs fram. Ingen medarbetare ska behöva känna tvekan inför att med stöd av yttrandefriheten ge uttryck för sin åsikt i olika frågor.

text: När ett beslut väl är fattat följer av arbetsledningsrätten och lojalitetsplikten att var och en har att efter bästa förmåga agera utifrån detta.

text: En anställd måste också känna sig trygg i att vid behov kunna vända sig till media för att ge uttryck för en åsikt eller lämna information i olika frågor. Meddelarfriheten är ett viktigt fundament i den statliga verksamheten, och inte minst i en organisation som är så omgärdad av sekretessregler som Polisen har meddelarfriheten en viktig funktion att fylla.

text: Det är därför av största vikt att vi inom Polisen, såväl som andra offentliga organ, är nogsamma med hur vi formulerar oss så att det inte kan uppfattas som kritik eller repressalier mot en anställd för att denne använder sig av sin yttrande- eller meddelarfrihet.

text: Det handlar således inte bara om att ha goda kunskaper om våra grundläggande fri- och rättigheter utan också om hur vi kommunicerar med varandra i sådana frågor. I Polisens medarbetarpolicy (HR-799-4653/09) konstateras att en grundförutsättning för verksamheten är att alla medverkar till väl fungerande samarbete och kommunikation. Vad särskilt gäller chefers ansvar framhålls vikten av att vara lyhörd, skapa förutsättningar för dialog, delaktighet och återkoppling.

text: Betydelsen av en väl fungerande kommunikation och dialog chefer och medarbetare emellan samt grundläggande fri- och rättigheter är också frågor som behandlas inom ramen för Polisens chefsutvecklingsprogram för chefer på direkt, indirekt respektive strategisk nivå.

text: Det är viktigt att dessa och därmed sammanhängande frågor diskuteras såväl inom polisorganisationen som externt och att det uppmärksammas när enskilda medarbetare eller organisationen som sådan felar i något avseende.

text: Rikspolisstyrelsen och ledningen för respektive polismyndighet får anses ha

text: ett särskilt ansvar för att dessa frågor hanteras korrekt inom organisationen och blir föremål för den diskussion och de utbildnings- och informationsinsatser som frågorna kräver.

text: I sitt beslut den 30 mars 2012, ärende dnr

text: , uttalade JK att det är angeläget att Rikspolisstyrelsen aktivt verkar för att inom hela polisorganisationen inpränta vikten av att varje polisanställds grundlagsstadgade rättigheter respekteras. Det kan därför finnas anledning att i detta sammanhang kort redogöra för några av de åtgärder och aktiviteter som Rikspolisstyrelsen under senare tid genomfört på området.

text: I november förra året anordnades en konferens på Linnéuniversitet över ämnet "Förutsättningar för det goda polisarbetet - forskare möter praktikanter". Inbjudna var bl.a. företrädare för polismyndigheterna, polisutbildningarna, forskarvärlden samt arbetstagarorganisationerna. Ämnen som behandlades var bl.a. Utbildningens betydelse för öppenhet, reflektion och verksamhetsutveckling, Högt i tak och lärande organisationer samt Öppenhet inom Polisen. Justitiekanslern var inbjuden att tala om innebörden av meddelarfrihet för poliser. Vid det länspolismästarmöte som hölls i samband med konferensen togs dessa frågor upp till ytterligare diskussion.

text: Yttrande- och meddelarfrihet och därmed sammanhängande frågor har tagits upp också vid andra länspolismästarmöten och så kommer att ske även framöver.

text: Tidningen Svensk Polis är ett organ för Rikspolisstyrelsen att sprida information m.m. i polisorganisationen. Under 2012 har rikspolischefen vid flera tillfällen i tidningens ledare tagit upp olika aspekter på frågor som rör yttrandefriheten och vikten av ett bra samtalsklimat. I början av 2013 publicerades en artikel om meddelarfriheten och vad den innebär.

text: Polisens kommunikationspolicy och riktlinjer för kommunikation (KA-159- 3051/09) har Rikspolisstyrelsen redogjort för i ett tidigare ärende hos JK (se dnr

text: ), varför någon redogörelse för det dokumentet inte lämnas här.

text: I sammanhanget bör även nämnas Polisens medarbetarundersökningar som genomförs vart annat eller vart tredje år och som är ett viktigt verktyg för att få en bild av medarbetarnas uppfattning om och erfarenheter av bl.a. nu aktuella frågor i syfte att kunna adressera eventuella problem.

text: När det gäller fråga 1 – Samtalet med enhetschefen HF den 2 februari 2012 – återger Rikspolisstyrelsen inledningsvis polismyndighetens yttrande i denna del. Rikspolisstyrelsen instämmer därefter i polismyndighetens överväganden och bedömningar och anser således att HF har uttryckt sig på ett sätt som går utöver vad som är lämpligt med hänsyn till grunderna för den yttrandefrihetsrättsliga regleringen.

text: När det gäller fråga 2 – Brevsvaret till TB som skickades med kopia till Polismyndigheten i Örebro län – anför Rikspolisstyrelsen bl.a. följande.

text: Polisorganisationen består av 21 polismyndigheter. Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har tillsyn över detta. Rikspolisstyrelsen har vissa formella styrmedel i förhållande till polismyndigheterna. Styrelsen kan vidare besluta om exempelvis strategier och policydokument på olika områden som dock inte är styrande i formell mening.

text: Frågor som rör förhållandet mellan arbetsgivaren, dvs. polismyndigheten, och enskilda arbetstagare hanteras självständigt av respektive myndighet. Rikspolisstyrelsen, och ytterst rikspolischefen, kan således inte agera i sådana frågor på annat sätt än att exempelvis göra en polismyndighet uppmärksam på förhållanden som kommit till styrelsens kännedom samt genom råd och stöd i olika former.

text: Huruvida det är lämpligt att delge en polismyndighet viss information i nu aktuella hänseenden får avgöras från fall till fall. Bedömningen blir bl.a. beroende av om det rör sig om i något avseende känslig information och som på något sätt skulle kunna leda till skada för den anställde om den kom till arbetsgivarens kännedom.

text: I det aktuella fallet skrev TB till rikspolischefen och gjorde gällande att han blivit utsatt för repressalier och att dessa fortsatt. I det svar som TB fick konstaterades att frågor av det slaget endast kan lösas på den egna arbetsplatsen, dvs. inom polismyndigheten, och att han därför borde ta upp förhållandena med sina närmsta chefer.

text: Det är Rikspolisstyrelsens bestämda uppfattning att styrelsen, och ytterst rikspolischefen, i ett fall som detta måste kunna kommunicera med företrädare för polismyndigheten, t.ex. genom att skicka en kopia av ett brevsvar till myndigheten för kännedom. Syftet med en sådan åtgärd är att göra polismyndigheten uppmärksam på att medarbetaren upplever att det finns problem på arbetsplatsen och på eventuella missförhållanden, och naturligtvis inget annat.

text: I just detta fall var det för övrigt väl känt inom polismyndigheten att TB ansåg sig felaktigt behandlad. TBs fackliga företrädare hade också haft kontakt med arbetsgivaren, dvs. polismyndigheten, om dennes arbetssituation. Den omständigheten att TB vänt sig till rikspolischefen i frågan kan rimligen inte anses vara sådan information som det fanns anledning för rikspolischefen att undanhålla myndigheten.

text: När det gäller fråga 3 har Rikspolisstyrelsen yttrat sig över följande frågeställningar.

text: – Frågan om PA:s agerande vid ett möte med TB den 13 februari 2012, dels vad avser bristen på reaktion och direkta åtgärder från dennes sida, dels den fråga som PA ställde avseende uttalanden av TB om statistik.

text: – Den omständigheten att polismyndigheten gjorde en anmälan till Personalansvarsnämnden vid Rikspolisstyrelsen i fråga om disciplinpåföljd.

text: När det gäller den första frågan instämmer Rikspolisstyrelsen i de överväganden och bedömningar som polismyndigheten gör och anser således att PA borde ha varit tydligare i sitt agerande i de avseenden som polismyndigheten redogör för. Rikspolisstyrelsens anser vidare att PA, utöver de åtgärder han faktiskt vidtog, borde ha sett till att ärendet överlämnades till avdelningen för interna utredningar vid Rikspolisstyrelsen med anledning av att TB gjorde gällande att HF kränkt hans yttrande- och meddelarfrihet.

text: När det gäller den andra frågan anser Rikspolisstyrelsen att polismyndighetens beslut att anmäla frågan till nämnden var korrekt och helt i överensstämmelse med bestämmelserna på området och att det inte finns något att anmärka mot de uttalanden som dåvarande länspolismästaren EA gjorde i media med anledning av anmälan.

text: Under rubriken Avslutande synpunkter anför Rikspolisstyrelsen sammanfattningsvis följande.

text: Rikspolisstyrelsen gör således bedömningen att det utifrån vad som framkommit i ärendet inte är visat att TB under sin anställning vid myndigheten skulle ha utsatts för några repressalier eller andra kränkningar av sina fri- och rättigheter till följd av att han internt, i media och andra sammanhang gett uttryck för sina åsikter och uppfattningar om myndigheten och dess verksamhet.

text: Som redovisats ovan anser emellertid Rikspolisstyrelsen att HF uttryckt sig på ett sätt som går utöver vad som är lämpligt med hänsyn till grunderna för den yttrandefrihetsrättsliga regleringen.

text: Såvitt avser PA hade det i enlighet med vad som redovisats ovan varit önskvärt att han hade varit tydligare i sitt agerande.

text: Det som framkommit i ärendet tydliggör vikten av att vi inom Polisen, i likhet med annan offentlig verksamhet, är uppmärksamma på hur vi formulerar och uttrycker oss i sammanhang där frågor som rör yttrande- och meddelarfriheten är aktuella. Som Rikspolisstyrelsen tidigare framhållit handlar det således inte bara om att ha goda kunskaper om de grundläggande fri- och rättigheterna utan också om hur vi kommunicerar i sådana frågor.

text: Rikspolisstyrelsen har inledningsvis redogjort för hur vi inom Polisen arbetar med dessa frågor i form av utbildning, informationsinsatser m.m. Utöver den typen av åtgärder är det viktigt att frågorna kontinuerligt uppmärksammas och diskuteras inom alla delar av organisationen.

text: Avslutningsvis konstaterar Rikspolisstyrelsen att polismyndigheten avser att ta upp de frågor som ärendet har aktualiserat till diskussion inom myndigheten.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: I

text: regeringsformens

text: andra kapitel finns bestämmelser om grundläggande fri- och rättigheter. Enligt

text: 2 kap. 1 § 1

text: är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet: frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår vidare att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst till bl.a. författare och nyhetsbyråer för offentliggörande i tidningar och andra tryckta skrifter om inte något annat är föreskrivet i TF (meddelarfrihet). Motsvarande bestämmelse finns i

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). En myndighet som sådan har inte meddelarfrihet men däremot en offentligt anställd om denne inte uttalar sig som företrädare för myndigheten.

text: Sedan den 1 januari 2011 är i

text: 3 kap. 4 § andra stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 4 § tredje stycket

text: YGL uttryckligen stadgat att en myndighet eller ett allmänt organ inte får ingripa mot någon för att han eller hon i en tryckt skrift har brukat sin tryckfrihet eller medverkat till ett sådant bruk respektive i ett radioprogram eller en teknisk upptagning har brukat sin yttrandefrihet (repressalieförbud). Uppsåtligt ingripande i strid med bestämmelserna är numera också straffsanktionerat direkt genom bestämmelsen i

text: 3 kap. 5 § tredje stycket

text: TF respektive

text: 2 kap. 5 § tredje stycket

text: YGL, om den som brukat sin rätt drabbas av avskedande, uppsägning, meddelande av disciplinpåföljd eller en liknande åtgärd. De åtgärder som faller utanför den angivna bestämmelsen är följaktligen straffria. Om repressalieåtgärden är av annat slag kan den dock föranleda kritik från Riksdagens ombudsmän (JO) eller Justitiekanslern inom ramen för dessa tillsynsorgans s.k. erinringspraxis.

text: Jag har gjort bedömningen att det nu aktuella ärendet inte aktualiserar någon fråga om straffrättsligt ansvar. Det prövas därmed inom ramen för Justitiekanslerns tillsynsbefogenheter.

text: En offentligt anställd har som ovan redovisats en grundlagsskyddad rätt att fritt ge uttryck för sin uppfattning rörande den egna myndighetens verksamhet och att om han eller hon så önskar förmedla sina synpunkter till media. Det kan anmärkas att meddelarfriheten sträcker sig så långt att den – vilket i och för sig inte är fallet här – även gäller beträffande uppgifter som skyddas av sekretess om denna inte är särskilt kvalificerad. Rätten att fritt ge uttryck för sin uppfattning gäller givetvis, vilket bör understrykas, oavsett om det inom den egna myndigheten finns goda samverkansformer och ett öppet diskussionsklimat eller inte. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning.

text: Repressalieförbudet anses innefatta att varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på att denne har utnyttjat sin tryck- eller yttrandefrihet är otillåten. Myndigheter och chefer hos myndigheter får inte vidta några för den enskilde negativa tjänsteåtgärder med anledning av dennes bruk av meddelarfriheten. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter. En arbetsgivare får således inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket yttrandefriheten används. Det gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter (se t.ex.

text: JO 2010/11 s. 600

text: ). Förbudet förutsätter för sin tillämpning att det finns någon form av lydnads- eller beroendeförhållande mellan meddelaren och företrädaren för myndigheten eller det allmänna. I typfallet rör det sig om en person med överordnad tjänsteställning som tillrättavisar en underordnad, alltså någon med en reell möjlighet att utsätta den andre för någon form av negativa verkningar.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan att behöva frukta att bli föremål för någon form av repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra från arbetsgivarens uppfattning avvikande synpunkter på myndighetens organisation och verksamhet. Som Rikspolisstyrelsen påpekat fritar reglerna till skydd för meddelarfriheten självfallet inte den anställde från skyldigheten att i arbetet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten ska bedrivas, oavsett vilken uppfattning han eller hon kan ha om dessa. Men det är viktigt att tillägga att lika självfallet är det att den anställde offentligt får uttala att han eller hon inte delar arbetsgivarens uppfattning.

text: Samtalet med HF den 2 februari 2012

text: Av utredningen framgår att TB någon tid innan det nu aktuella samtalet ägde rum hade medverkat vid en hearing i riksdagen angående bedrägeribrott samt att TB och HF före det nu aktuella samtalet i närvaro av andra personer diskuterade denna hearing samt frågan om TB hade deltagit som privatperson eller som representant för polismyndigheten.

text: Av ljudinspelningen av det aktuella samtalet framgår bl.a. följande. Samtalet inleds med att TB berättar för HF att han ska bli intervjuad nästföljande dag varvid TB tillägger att han lovat henne att säga till så att det inte ska komma som en överraskning. Därefter följer en diskussion om huruvida TB kommer att medverka vid intervjun som privatperson eller som representant för polisen. HF säger bl.a. att TB inte ska sätta sig i ”blåsväder” och nämner i detta sammanhang TB:s familj och att han har det bra hemma. Vid ett tillfälle nämner HF att illojalitet mot arbetsgivaren kan vara en uppsägningsgrund.

text: HF har i sitt yttrande till polismyndigheten understrukit att hon pratade med TB som en medmänniska och att samtalet ska ses mot den bakgrunden att hon oroade sig för TB då han periodvis inte hade mått bra och att hon tyckte att TB borde fokusera på sin familj.

text: Av TB:s anmälan framgår emellertid att han tagit illa vid sig av samtalet och uppfattat HFs uttaladen som underförstådda hot om att hans öppenhet i medier skulle kunna leda till uppsägning.

text: Jag ifrågasätter inte HF:s uppgift om att hon ville tala till TB på ett personligt plan och att hon som medmänniska ville uttrycka sin oro. Jag konstaterar emellertid att HF:s uttalande om att illojalitet mot arbetsgivaren kan vara en uppsägningsgrund, framstår som opåkallat och olämpligt mot bakgrund av att det uttalas inom ramen för ett samtal där TBs medverkan i medier diskuteras. Enligt min uppfattning ger uttalandet en känsla av att HF på något sätt kopplar frågan om den kommande intervjun till frågan om illojalitet och kommentaren kan då uppfattas som ett försök att få TB att avstå från att medverka i den kommande intervjun. Av TB:s anmälan framgår också att det är så han har uppfattat situationen.

text: HF har i sitt yttrande betonat att hon aldrig krävt att TB ska meddela sin arbetsgivare om han avser att kontakta media. Hon har dock framfört till TB att hon känt sig oförberedd när hon blivit uppringd av medier och inte vetat vad saken rör. Jag konstaterar att samtalet inleds med att TB berättar om sin kommande intervju eftersom han ”lovade” att göra så samt att HF inte protesterar mot den beskrivningen utan låter den passera utan någon kommentar.

text: En anställd har givetvis ingen skyldighet att meddela sin arbetsgivare i förväg om han eller hon avser att lämna uppgifter t.ex. om förhållanden på sin arbetsplats till media. Arbetsgivaren får naturligtvis inte heller ge den anställde intrycket att sådan information bör lämnas för att arbetsgivaren t.ex. ska kunna förbereda sig på frågor från journalister. Ett sådant agerande måste anses komma i konflikt med meddelarfrihetens syfte.

text: En stor del av samtalet rör frågan om TB vid sina kontakter med media uppträder som privatperson eller om det kan uppfattas som om han företräder polismyndigheten. TB upprepar flera gånger att han framträder som privatperson. HF säger i och för sig inledningsvis att TB har yttrandefrihet och därmed rätt att säga vad han vill, men därefter uppmanar hon TB att fundera på om han i medierna framstår som privatperson eller som representant för polisen eftersom sådant ”kan lätt misstolkas”. Det allmänna intryck som detta ger är att TB inför sin enhetschef känner sig manad att förklara och försvara sin medverkan i den kommande intervjun.

text: När en anställd framträder i media och saken gäller frågor med anknytning till anställningen är det givetvis viktigt att den anställde tydligt anger om han eller hon uppträder som företrädare för myndigheten eller i egenskap av privatperson. Det nu aktuella samtalet är emellertid ett exempel på att stor försiktighet alltid är påkallad om en myndighet med en anställd vill diskutera frågor som har direkt samband med den anställdes framträdande i media. Sådana frågor får inte tas upp på ett sådant sätt att den anställde uppfattar det som en kränkning av dennes rätt att yttra sig. Här har frågorna ställts på ett sådant sätt att TB hamnat i försvarsställning beträffande sin rättighet att meddela sig till journalister trots att han upprepade gånger säger att han kommer att uttala sig som TB. Jag anser att han har haft fog för att uppfatta diskussionen som ett ifrågasättande av hans meddelarfrihet och hans medverkan i den planerade intervjun.

text: Sammantaget framstår HF:s agerande vid mötet med TB som olyckligt och olämpligt och det har enligt min bedömning stått i strid med grunderna för den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga regleringen. HF kan inte undgå kritik för sina uttalanden. Jag finner emellertid inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i denna del utan låter saken bero med den kritik som ligger i det ovan sagda.

text: Samtalet med PA den 13 februari 2012

text: Av utredningen framgår att TB, med anledning av det samtal han hade haft med HF, vände sig till polisområdeschefen PA främst i syfte att uttrycka sitt missnöje med att HF enligt honom kränkt hans yttrandefrihet. Av utredningen framgår vidare att PA i nära anslutning till mötet med TB hade hört denne prata om ett framträdande han gjort i riksdagen och om att han skulle medverka i SVT Rapport med flera andra personer.

text: TB har bl.a. gjort gällande att PA under deras samtal gjort sig skyldig till brott mot efterforskningsförbudet genom att fråga TB om han till media eller politiker har uppgett att polismyndigheten fuskar med statistiken. Av inspelningen framgår att TB själv tidigare under samtalet tagit upp frågan om det förekommer fusk i statistiken och därvid uttalat bl.a. att han vill säga till SVT att de blir tillsagda att fuska med statistiken.

text: Jag har ovan redogjort för bestämmelserna om efterforsknings- och repressalieförbudet i TF/YGL. Något förenklat kan reglerna sammanfattas så att efterforskningsförbudet avser att skydda en källa som velat vara anonym, medan repressalieförbudet avser att ge skydd åt en uppgiftslämnare som valt att framträda öppet.

text: TB har inte uppträtt anonymt under sina framträdanden i media. Utredningen visar inte heller annat än att PA vid samtalet med TB utgick ifrån att denne hade lämnat sina synpunkter om statistik öppet och att han ville diskutera dessa synpunkter. PA kan därför inte anses ha efterforskat en anonym källa när han frågade om TB till media eller politiker sagt att polismyndigheten fuskar med statistiken.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande hit anfört att PA borde ha varit tydligare i sitt agerande gentemot TB, t.ex. är det något oklart varför PA vid tillfället tar upp arbetsledningsrelaterade frågor. Jag håller med om att fokus under samtalet delvis kommit att ligga på andra saker än den yttrandefrihetsfråga som TB kommit för att diskutera men anser inte att någon kritik kan riktas mot PA i detta hänseende. Jag instämmer emellertid i Rikspolisstyrelsens bedömning att PA, utöver de åtgärder han faktiskt vidtog, borde ha överlämnat ärendet till avdelningen för interna utredningar vid Rikspolisstyrelsen med anledning av att TB gjorde gällande att HF kränkt hans yttrande- och meddelarfrihet. För detta kan PA inte undgå kritik.

text: Brevsvaret

text: Av utredningen framgår att en kopia av det brevsvar som skickades till TB som svar på hans brev till rikspolischefen BS – och där TB beskrev de repressalier han ansåg sig ha blivit utsatt för av sin arbetsgivare – samtidigt skickades till Polismyndigheten i Örebro län, dvs. TB:s arbetsgivare. I brevsvaret sägs bl.a. följande.

text: Jag beklagar därför att du upplever att det finns en repressaliekultur inom Polisen. Det är viktigt att du tar upp din upplevelse med dina närmaste chefer inom Polismyndigheten i Örebro län.

text: Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande argumenterat för att styrelsen måste kunna göra polismyndigheten uppmärksam på att en medarbetare upplever att det finns problem på arbetsplatsen och på eventuella missförhållanden.

text: Jag har i ett tidigare ärende här (dnr

text: ) beträffande ett liknande brevsvar som tillkommit på uppdrag av rikspolischefen uttalat att jag inte fann det acceptabelt att svaret, utan att detta överenskommits med den enskilde, skickades för kännedom till mottagarens arbetsgivare. Jag vidhåller den uppfattningen också i detta ärende. Det var enligt min mening olämpligt att brevsvaret, utan att TB dessförinnan tillfrågades eller informerades om det, skickades för kännedom till hans arbetsgivare. Som jag uppfattar situationen framgick det klart att TB vände sig direkt till rikspolischefen eftersom han ansåg sig inte ha fått något gehör på den egna myndigheten. Även om frågor som rör förhållandet mellan en viss polismyndighet och enskilda arbetstagare vid myndigheten, som Rikspolisstyrelsen framhållit i sitt yttrande, hanteras självständigt av respektive myndighet så borde det i den uppkomna situationen ha funnits skäl för styrelsen att agera på ett sätt som inte riskerade att ytterligare minska förtroendet för arbetsgivaren från TB:s sida.

text: Att det i just detta fall, som Rikspolisstyrelsen anfört, var väl känt inom polismyndigheten att TB ansåg sig felaktigt behandlad, föranleder ingen annan bedömning.

text: Polismyndighetens anmälan till personalansvarsnämnden

text: TB har i sin anmälan gjort gällande att en anmälan mot honom från polismyndigheten till Personalansvarsnämnden vid Rikspolisstyrelsen (PAN) utgjort repressalier för att han i media uttryckt kritik mot sin arbetsgivare. Det kan nämnas att PAN den 2 maj 2012 beslutade att skriva av ärendet då det inte var visat att TB, inom de rättsliga ramarna för nämndens prövning i ärendet, hade åsidosatt sina skyldigheter i anställningen.

text: Jag kan konstatera att PAN skickar kopior av alla beslut i disciplinärenden till såväl JO som till Justitiekanslern. TB anförde i det aktuella ärendet till PAN att anmälan hade skett sedan han riktat kritik mot myndigheten i massmedia. På grundval av TBs uppgifter om att han utsatts för en repressalie skickade PAN samtliga handlingar i ärendet till JO och Justitiekanslern. Den 24 maj 2012 beslutade Justitiekanslern att inte överklaga PAN:s beslut i ärendet gällande TB (dnr

text: ). I ärendet gjordes en tjänsteanteckning daterad den 16 maj 2012 om att handläggaren gått igenom samtliga handlingar i ärendet och därvid inte funnit något stöd för TBs påstående om repressalier.

text: I det nu aktuella ärendet delar jag mot den nu redovisade bakgrunden Rikspolisstyrelsens bedömning att polismyndighetens beslut att anmäla frågan till nämnden skedde helt i överensstämmelse med bestämmelserna på området.

text: Jag anser inte heller att det finns något att anmärka mot de uttalanden dåvarande länspolismästaren EA gjorde i media med anledning av den gjorda anmälan, uttalanden som TB ansett utgjorde repressalier mot honom.

text: Avslutande synpunkter

text: Mot bakgrund av den kritik som framförs i detta ärende finns det anledning att ännu en gång framhålla vikten av att chefer och tjänstemän med arbetsledande befattningar förstår och i all kommunikation med myndighetens anställda är särskilt uppmärksamma på sitt ordval så att detta inte innefattar – och inte heller av mottagaren kan uppfattas som – kritik eller repressalier för att denne utnyttjat eller avser att utnyttja sin grundlagsskyddade tryck- eller yttrandefrihet.

text: Rikspolisstyrelsen har redogjort för några av de åtgärder och aktiviteter som styrelsen under senare tid genomfört för att lyfta frågor om tryck- och yttrandefrihet inom poliskåren. Jag ser positivt på dessa insatser och på att polismyndigheten i Örebro län också förklarat att man avser att ta upp de frågor som ärendet har aktualiserat till diskussion inom myndigheten. Mot bakgrund av detta och tidigare ärenden här samt den diskussion om arbetsklimatet inom polisen som återkommande förekommer i media finns det emellertid skäl att på nytt understryka hur angeläget det är att man inom polisorganisationen, från och med nästa år Polismyndigheten, kontinuerligt arbetar för att alla anställda ska ha goda kunskaper om våra grundläggande fri- och rättigheter. När det gäller chefer inom polisorganisationen är det, liksom när det gäller chefer inom andra delar av statsförvaltningen, särskilt viktigt att dessa förstår vikten av att upprätthålla den grundlagsskyddade tryck- och yttrandefriheten och vad detta kräver när det gäller kommunikationen med medarbetarna. Det får aldrig förekomma att någon offentligt anställd som utövar sina rättigheter möts av kritik, repressalier eller hot om sådana åtgärder.


publisher: Justitiekanslern

title: Kritik mot Polismyndigheten för bristande delgivningsrutiner i beslagsärenden

org: jk

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten för bristande delgivningsrutiner i beslagsärenden.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern beslutade den 6 december 2019 att tillerkänna en person (AA) skadestånd för fel och försummelse i ett beslagsärende. Bakgrunden till beslutet var följande.

text: AA var målsägande i en förundersökning om grov stöld. Beslut fattades att häva en i beslag tagen mobiltelefon och lämna ut den till honom. Tre månader efter beslutet förstördes telefonen eftersom den inte hämtats ut. AA hade inte delgivits underrättelsen att telefonen fanns att hämta ut.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: I de tre lokalpolisområdena i Polisområde Jönköping används blanketten Kallelse att hämta föremål när beslag hävts och ska lämnas ut till någon. Blanketten skickas med post till den som får hämta ut den hävda egendomen. Av blanketten framgår att godset finns kvar för avhämtning i en månad och att det därefter kan komma att säljas eller förstöras. Om mottagande av kallelsen inte bekräftas görs förnyade försök att komma i kontakt med den berörda personen. Det är dock endast i ett av lokalpolisområdena som det säkerställs att delgivning sker. Ingen dokumentation av delgivningsförfarandet görs i något av lokalpolisområdena. Det står således klart att underrättelser att hämta ut föremål inte alltid delges innan egendomen förstörs. Detta är en brist som måste åtgärdas snarast. Även dokumentationsbristerna behöver åtgärdas. Polismyndigheten har för avsikt att klargöra bestämmelserna för personal inom polisområdet. Delgivningsprocessen är numera ett prioriterat område i den nationella beslagsutbildningen. Det pågår ett arbete med att ta fram en nationell handbok om beslagshantering som förväntas vara färdigt under 2020.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 27 kap. 8 a § rättegångsbalken

text: ska som huvudregel när ett beslag har hävts föremålet lämnas ut till den hos vilken beslaget har gjorts. Gör inte denne anspråk på föremålet eller kan det inte utredas hos vem beslaget gjorts, ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på det, om denne kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet. Om den som ett föremål ska lämnas ut till inte hämtar det, eller föremålet inte kan lämnas ut till någon enligt ovan tillämpas lagen (

text: ) om förfarande med förverkad egendom och hittegods m.m. (1974 års förfarandelag).

text: När ett föremål enligt

text: 27 kap. 8 a § rättegångsbalken

text: ska lämnas ut till den hos vilken beslaget gjorts eller till den som gör anspråk på föremålet ska denne så snart som möjligt efter det att beslaget har hävts, underrättas om att föremålet kan hämtas (

text: 27 kap. 8 b § första stycket rättegångsbalken

text: ). Personen ska även informeras om att föremålet, om det inte hämtas, kan komma att säljas för statens räkning eller förstöras. Den som får hämta ut föremålet ska delges underrättelsen (2 b § 1974 års förfarandelag).

text: Egendom som lämnas ut med stöd av

text: 27 kap. 8 a § första stycket rättegångsbalken

text: ska finnas tillgänglig för avhämtning i minst en månad räknat från delgivningsdagen (2 b § första stycket 1974 års förfarandelag).

text: Justitiekanslern har i ett tidigare beslut utförligt redogjort för vad som gäller beträffande delgivning av underrättelser att egendom finns att hämta ut (se beslut den 3 maj 2018 i ärende 1334-18-2.5 s. 12 ff.). I beslutet understryks också vikten av att delgivning dokumenteras på ett sätt så att det i efterhand går att visa att delgivning skett (se även 12 §

text: PMFS 2017:4

text: , FAP 102-2).

text: Bedömningen i detta fall

text: För enskilda personer som drabbas av beslag är det naturligtvis av största vikt att de bestämmelser som ställts upp som rättssäkerhetsgarantier följs. Det är en självklar förutsättning för att Polismyndigheten ska ha rätt att förstöra egendom som någon inte hämtat ut att den personen fått del av en underrättelse om att egendomen finns att hämta. Förutsättningen är föreskriven i lag. Det är uppseendeväckande att personal som arbetar med beslag har så dålig kännedom om lagstiftningen att två av polisområdets tre lokalpolisområden bortser från lagkravet på att underrättelser ska delges, och därmed regelmässigt förstör egendom utan att de lagliga förutsättningarna är uppfyllda.

text: Justitiekanslern har de senaste åren vid ett flertal tillfällen gjort kritiska uttalanden om Polismyndighetens hantering av delgivningsfrågor i beslagsärenden. Polismyndigheten har även genomfört satsningar på utbildning av beslagshandläggare. Det är svårbegripligt hur det trots detta fortfarande finns lokala handläggningsrutiner som tillåts stå över gällande lagstiftning.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för de uppenbara brister beträffande delgivning i beslagshanteringen i Polisområde Jönköping och det är naturligtvis nödvändigt att Polismyndigheten skyndsamt tar tag i frågan och klargör regelverket för berörd personal. Lokala rutiner som överensstämmer med lag måste omedelbart införas, i avvaktan på de nationella handläggningsrutiner som införs genom antagande av en beslagshandbok. Som Justitiekanslern tidigare har uttalat bör förenklad delgivning användas i så stor utsträckning som möjligt (se beslut den 18 december 2019 i ärende 5783-19-2.5 s. 11). Delgivning måste även dokumenteras så att det i efterhand går att visa att delgivning skett.

text: Justitiekanslern har relativt nyligen granskat Polismyndighetens handläggning av ärenden om beslag i två olika polisområden (se ovan nämnda beslut i ärende 1334-18-2.5 och 5783-19-2.5). Vid granskningarna konstaterades flertalet brister beträffande delgivningsfrågor och flera uttalanden gjordes beträffande hur arbetet med dessa frågor kan förbättras. Det pågår beträffande de aktuella frågorna ett förbättrings- och utvecklingsarbete inom Polismyndigheten med bl.a. framtagande av den nationella handboken. Justitiekanslern har för avsikt att följa upp frågor om delgivning i beslagsärenden i det kommande tillsynsarbetet.

type: avgorande


title: En process i förvaltningsdomstol har likställts med förfarandet för extraordinära rättsmedel och har därför inte ansetts innefatta en prövning av civila rättigheter och skyldigheter i den mening som avses i artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår RI:s anspråk.

text: Ärendet

text: Anspråket

text: RI har begärt ersättning av staten för ideell skada med 40 000 kr. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett mål om omprövning av beslut gällande förtidspension enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) har varit oskäligt lång och att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därigenom har åsidosatts.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Regeringsrätten. Av yttrandet och de bifogade handlingarna framgår sammanfattningsvis följande. Den 10 november 1988 beviljades RI hel förtidspension. I en skrivelse som inkom till Försäkringskassan den 7 december 2001 begärde RI ändring av det tidigare beslutet. I beslut den 28 december 2001 avvisade Försäkringskassan RI:s begäran om ändring då den inte inkommit inom överklagandefristen enligt 20 kap. 13 § AFL, dvs. inom två månader från det att klaganden fick del av beslutet. Försäkringskassan fann samtidigt att beslutet inte kunde ändras med stöd av 20 kap. 10 a § AFL. RI överklagade till Länsrätten i Göteborg som i dom den 19 februari 2002 avslog överklagandet. Länsrätten anförde som skäl att RI:s överklagande av Försäkringskassans beslut inkom till kassan mer än två år efter det att beslutet meddelats, att det i målet inte hade framkommit något som gav stöd åt RI:s påstående att han överklagat i rätt tid och att förutsättningar för ändring av kassan beslut med stöd av 20 kap. 10 a § AFL inte hade visats föreligga. Efter att RI överklagat beslutade Kammarrätten i Göteborg den 29 augusti 2002 att inte meddela prövningstillstånd. RI överklagade till Regeringsrätten. Handläggningstiden i Regeringsrätten var två år och tre månader. Målet låg utan åtgärd under två år och två månader innan Regeringsrätten den 11 april 2005 beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Regeringsrätten har framhållit att bestämmelsen i 20 kap. 10 a § AFL innebär att Försäkringskassan kan ändra ett beslut, som har fattats av kassan och som inte har prövats av domstol, om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller en uppenbar oriktighet, om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak. En fråga om ändring enligt bestämmelsen får inte tas upp sedan mer än två år förflutit från den dag då beslutet meddelades. Ändring får dock ske även efter utgången av denna tid, om det först därefter har kommit fram att beslutet har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om det finns andra synnerliga skäl. Försäkringskassans beslut från den 10 november 1988 hade vunnit laga kraft. Försäkringskassan har vid sin prövning av det nu aktuella ärendet därför endast kunnat pröva om överklagandet kommit in i tid samt om skäl för ändring enligt 20 kap. 10 a § AFL förelåg. Enligt Regeringsrättens mening är det aktuella förfarandet att likställa med förfarandet för ett extraordinärt rättmedel, varför

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte har varit tillämplig i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Rätt till förtidspension är att anse som en civil rättighet i den mening som avses i artikel 6.1 i konventionen och artikeln var därmed tillämplig i det ursprungliga ärendet om förtidspension. RI var i det ärendet tillförsäkrad tillgång till domstolsprövning men överklagade inte beslutet om förtidspension inom föreskriven tid, varför beslutet vann laga kraft. Det nu aktuella ärendet rörde därmed frågan om ändring av det lagakraftvunna beslutet.

text: Av Europadomstolens praxis framgår att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte är tillämplig på förfarandet vid begäran om resning eller vid andra extraordinära rättsmedel. Avgörande för om förfarandet ska anses utgöra ett extraordinärt rättsmedel är karaktären och omfattningen av den prövning som sker inom ramen för förfarandet.

text: Justitiekanslern delar Regeringsrättens bedömning att förfarandet vid ändring enligt 20 kap. 10 a § AFL är att likställa med förfarandet för ett extraordinärt rättsmedel. Med hänsyn till att det förflöt omkring tretton år från överklagandetidens utgång till dess att begäran om ändring inkom, kan det faktum att det i ärendet också fattades ett beslut om avvisning av överklagandet såsom för sent inkommet inte förändra förfarandets extraordinära karaktär. Justitiekanslern finner således att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte var tillämplig i ärendet. RI:s anspråk ska därmed avslås.


title: Inget skadestånd men väl kritik mot Polismyndigheten för att ett beslut om handfängsel inte dokumenterats

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 6 december 2017 frihetsberövades AA (sökanden) i Partille efter beslut av åklagare. Han fördes omedelbart i bil till Eskilstuna. Under transporten, som påbörjades tidigt på morgonen och pågick till lunchtid, var sökanden handfängslad. Beslutet att använda handfängsel under transporten har inte dokumenterats. Under transporten gjordes ett stopp för toalettbesök vid en vägkrog. Det upptäcktes då att nycklarna till handfängslen saknades. Sökanden fick en jacka placerad över händerna och toalettbesöket genomfördes.

text: Den 31 januari 2020 upprättades en anmälan om tjänstefel med anledning av händelsen. Samma dag beslutade åklagare att inte inleda förundersökning.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten för kränkning med ett belopp upp till 3 000 kr på den grunden att Polismyndigheten felaktigt beslutat om handfängsel och hanterat åtgärden på ett bristfälligt sätt. Till stöd för sitt anspråk har han anfört följande.

text: Han hade endast uppträtt lugnt och ifrågasätter därför att det fanns grund för att besluta om handfängsel överhuvudtaget. Att sedan glömma nyckeln är påtagligt försumligt. Det ska särskilt beaktas att han var tvungen att gå på toaletten på en offentlig restaurang i handfängsel. Han kände obehag av händelsen och hans värdighet har kränkts.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrätt

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffat efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Ersättningen vid en överträdelse av konventionen ska bestämmas utifrån den ideella ersättning som döms ut enligt svensk rätt i liknande fall och får understiga vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation (se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: ). Vid prövningen ska det göras en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt. I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 26,

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 61 och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: ). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns.

text: Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag (det s.k. laglighetskravet). Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Åtgärden ska med andra ord vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte (det s.k. proportionalitetskravet).

text: Handfängsel och krav om dokumentation

text: Polisman som omhändertar en person får enligt

text: 10 a § polislagen (1984:387)

text: använda handfängsel om personen uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till dennes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. Handfängsel får också användas vid transport, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl.

text: Eftersom fängselbeläggning innebär ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten är det av vikt att en sådan åtgärd vidtas först sedan det efter noggrant övervägande konstaterats att den är nödvändig. Det får inte förekomma att fängsel används rutinmässigt eller att de används enbart av praktiska skäl. (Se JO 1993/94 s. 43 och JO 1994/95 s. 166.)

text: Enligt

text: 8 § polislagen

text: ska ett polisingripande ske på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Om tvång måste användas, ska det ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås.

text: Av

text: 28 § polislagen

text: framgår att protokoll ska föras över ingripanden som innebär användning av fängsel, skjutvapen, tårgas samt tekniska hjälpmedel för att stoppa fordon eller annat transportmedel. Ett sådant protokoll ska innehålla uppgift om skälen för åtgärden. Ansvarig för att protokoll upprättas är den som har fattat beslutet.

text: Närmare föreskrifter om dokumentation finns i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:12

text: , FAP 100-2).

text: Bedömningen i detta fall

text: Sökanden har inte har gjort gällande att själva beslutet att frihetsberöva honom har varit felaktigt. Frågan som Justitiekanslern har att ta ställning till är istället om det har uppkommit skadeståndsskyldighet för staten med anledning av beslutet om handfängsel eller till följd av hur åtgärden hanterades i övrigt.

text: Åklagare har beslutat att inte inleda förundersökning avseende tjänstefel till följd av vad som hänt och utredningen ger inte heller stöd för att det skulle ha förekommit något annat brott som kan ge skadestånd för ideell skada med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Frågan är då om sökandens rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Beslutet om att använda handfängsel dokumenterades aldrig. Det är alltså inte möjligt att med stöd av dokumentation från tidpunkten för beslutet bedöma huruvida åtgärden har varit förenlig med lag eller om den kan betraktas som proportionerlig i förhållande till sitt syfte. Detta är naturligtvis otillfredsställande. En av de poliser som deltog under transporten har i efterhand uppgett att beslutet fattades eftersom de inte visste vem de hade att göra med och då de skulle färdas med sökanden i bil en länge sträcka. Dessa omständigheter kan emellertid inte, sett ensamma, läggas till grund för slutsatsen att åtgärden har utgjort ett motiverat och proportionerligt ingrepp i sökandens rätt till privatliv m.m. enligt artikel 8 i Europakonventionen. Annat har alltså inte framkommit än att Europakonventionens krav på proportionalitet inte har varit uppfyllt. Till det kommer att det under den flera timmar långa resan saknades möjlighet att ta av sökanden handfängslen eftersom nyckeln inte hade tagits med för transporten.

text: Frågan är då om

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kräver att sökanden ges skadestånd för den ideella skada han lidit till följd av överträdelsen.

text: I detta fall har det varit fråga om en engångshändelse. Vid tillfället var sökanden anhållen och skulle transporteras en längre sträcka i en bil. Den ytterligare rörelseinskränkning som handfängslet innebar måste därför ses som marginell. Även om det har varit obehagligt och påfrestande för sökanden att beläggas med handfängsel som dessutom inte kunde tas av under färden anser Justitiekanslern sammantaget att den ideella skadan får anses vara av mindre allvarligt slag. Det lidande som sökanden drabbats av får därför i det här fallet anses tillräckligt kompenserat genom att Justitiekanslern konstaterar att Europakonventionen har åsidosatts. (Jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: samt Gillian och Quinton mot Förenade kungariket , no 4158/05, dom den 12 januari 2010.) Sökanden har således inte rätt till någon ekonomisk ersättning för ideell skada med anledning av att hans rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har överträtts.

text: Tillsyn

text: Som Polismyndigheten har redogjort för i sitt yttrande har Justitieombudsmannen (JO) och Justitiekanslern i tidigare beslut uttalat att det är av stor vikt att protokollen avseende beslut att använda handfängsel i varje enskilt fall innehåller en tydlig redogörelse av skälen för åtgärden. Att det sker en noggrann dokumentation är av betydelse för den enskildes rättssäkerhet, för en tillsynsmyndighets granskning men också för Polismyndighetens egenkontroll och intresse. Följden av en bristfällig dokumentation kan vid en efterhandsgranskning bli att en åtgärd som i själva verket haft fog för sig framstår som oproportionerlig (se bl.a. JK:s beslut den 13 januari 2020 med dnr 4886-19-4.3.2).

text: Att beslutet om handfängsel inte har dokumenterats överhuvudtaget gör att det inte har varit möjligt att granska vilka överväganden som har gjorts gällande nödvändighet och proportionalitet och om det därmed funnits tillräcklig grund för åtgärden. Det har inte heller varit möjligt att utröna vem som fattade beslutet. Detta är inte godtagbart och gör att Polismyndigheten ska kritiseras för det inträffade.

text: Justitiekanslern förutsätter att Polismyndigheten vidtar åtgärder för att påminna poliser i yttre tjänst om vikten av tydlig avrapportering och dokumentation. Om det finns anledning till det bör också informeras och utbildas om förutsättningarna för att besluta om handfängsel och om de överväganden som alltid ska göras gällande åtgärdens nödvändighet och proportionalitet.


title: Promemorian Ansvar för de försäkringsmedicinska utredningarna

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta.

text: Att en lagreglering av de försäkringsmedicinska utredningarna sker är enligt Justitiekanslern nödvändigt. De förslag som läggs fram i promemorian, t.ex. avseende fördelningen av kompetenser, tillstyrks i huvudsak.

text: Med dessa utgångspunkter har Justitiekanslern följande synpunkter på förslagen.

text: Är en försäkringsmedicinsk utredning hälso- och sjukvård och/eller annan liknande medicinsk verksamhet?

text: I promemorian gör arbetsgruppen bedömningen att en försäkringsmedicinsk utredning inte är att anse som hälso- och sjukvård. Det innebär att de författningar på hälso- och sjukvårdens område som direkt hänvisar till hälso- och sjukvårdslagen inte skulle vara tillämpliga beträffande åtgärder som vidtas med tillämpning av den föreslagna lagen om försäkringsmedi-cinska utredningar. Som exempel på författningar på hälso- och sjukvårdens område nämns i promemorian uttryckligen

text: patientdatalagen

text: och

text: patientskadelagen

text: Beträffande den förstnämnda lagen anges i promemorian att den inte ska vara tillämplig, s. 79 ff, medan den motsatta bedömningen görs när det gäller

text: patientskadelagen

text: , s. 89 f. Beträffande sistnämnda lag är bedömningen att uttrycket ”annan liknande medicinsk verksamhet”, som återfinns i definitionen av hälso- och sjukvård i

text: patientskadelagens

text: 5 §

text: , innebär att den lagen ska anses vara tillämplig om en skada orsakas i samband med en försäkringsmedicinsk utredning.

text: Patientskadelagen

text: gäller, enligt lagens

text: 3 §

text: , endast skador som har uppkommit i samband med hälso- och sjukvård i Sverige. Därefter ges en definition på begreppet hälso- och sjukvård i

text: 5 §

text: . Enligt Justitiekanslern är det, vid en läsning av de exempel som ges i bestämmelsen, svårt att tolka in att försäkringsmedicinska utredningar är att betrakta som en sådan ”annan liknande medicinsk verksamhet”.

text: Mot den här bakgrunden borde man vid den fortsatta beredningen av ärendet överväga att i den föreslagna lagen tydligare reglera vad som ska gälla i fråga om andra författningars tillämplighet, i syfte att öka förutsebarheten.

text: Vad gäller den grundläggande frågan om en försäkringsmedicinsk utredning utgör hälso- och sjukvård eller inte vill Justitiekanslern även framhålla följande. När en läkare eller annan personal som omfattas av regelverket i sin egenskap av försäkringsmedicinsk utredare t.ex. uttalar sig som sakkunnig i en rättegång kan dennes agerande i den delen knappast omfattas av begreppet hälso- och sjukvård eller till det därtill anknytande regelverket. Det förefaller som om arbetsgruppen som arbetat fram promemorian har uppfattat läkarens roll beträffande de försäkringsmedicinska utredningarna på samma sätt, dvs. att det enbart handlar om att avge ett expertutlåtande. Såvitt framgår av promemorian bygger ett försäkringsmedicinskt utlåtande dock, åtminstone i vissa fall, på iakttagelser som gjorts vid en faktisk undersökning av den försäkrade. I 2 kap. 1 § i lagförslaget anges således att utredningen kan komma att innefatta en läkarundersökning. Det är svårt att se varför en sådan läkarundersökning inte ska anses utgöra hälso- och sjukvård och hur en läkare eller den försäkrade i så fall i praktiken ska kunna skilja på vilka åtgärder som är vård och behandling respektive vilka som inte är det. Arbetsgruppens slutsats att försäkringsmedicinska utredningar inte utgör hälso- och sjukvård motsägs dessutom till viss del av vad som sägs överst på s. 86.

text: Utgör en försäkringsmedicinsk undersökning myndighetsutövning?

text: Enligt promemorian (s. 70 nederst) är en försäkringsmedicinsk utredning inte att anse som myndighetsutövning. Detta med hänvisning till tre avgöranden från dåvarande Regeringsrätten angående frågan om undantag från skatteplikt avseende sjukvårdstjänster (s. 50 överst). Utan att ha haft möjlighet att närmare utreda frågan gör emellertid Justitiekanslern bedömningen att en sådan utredning skulle kunna komma att anses utförd vid myndighetsutövning (jfr

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ). Staten skulle i så fall kunna bli ansvarig för skador som uppstår på grund av landstingens eller privata aktörers felaktigheter inom ramen för en försäkringsmedicinsk utredning.

text: Personuppgiftsbehandling

text: Frågan vem som ska vara personuppgiftsansvarig vid hanteringen av de försäkringsmedicinska utredningarna bör klargöras så snart utformningen av det gemensamma IT-stöd som planeras är klar. Om ansvaret ska ligga hos Försäkringskassan följer av detta att staten kommer att få bära skadestånds-ansvaret för felaktiga uppgifter och att regleringen av eventuella skadeståndsanspråk p.g.a. felaktiga uppgifter ska handläggas av Justitiekanslern.

text: (Departementets diarienummer S2016/07117/SF)


title: Anmälan om påstått brott mot tystnadsplikt

text: Justitiekanslern vidtar med hänsyn till

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätt att lämna meddelanden för offentliggörande i tryckt skrift inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I tidningarna Barometern-OT och Östra Småland publicerades i slutet av år 2003 och i januari 2004 uppgifter ur en rehabiliteringsutredning upprättad av Kalmar Kyrkliga Samfällighet rörande en komminister anställd vid samfälligheten.

text: Anmälan

text: Till Åklagarmyndigheten i Kalmar har anmälts att någon okänd vid Kalmar Kyrkliga Samfällighet obehörigen "lämnat ut sekretesskyddade upplysningar" genom att dels sända bl.a. rehabiliteringsutredningen till Växjö Domkapitel, dels sammanställa ett pressmeddelande som lämnats ut till medierna, anställda inom samfälligheten samt förtroendevalda. Åklagarkammaren i Växjö har överlämnat anmälan hit för prövning av om något tryckfrihetsbrott har blivit begånget. I anmälan upplyses att förundersökning har inletts rörande utlämnande av handlingarna till enskild. I anmälan anförs vidare att sekretess för uppgifterna gäller enligt

text: 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen

text: Vad jag har att ta ställning till i detta ärende är om sammanställandet av ett pressmeddelande för publicering av den aktuella rehabiliteringsutredningen kan anses innefatta något brott mot den tryckfrihetsrättsliga regleringen och mot den sekretessreglering som gäller enligt

text: arbetsmiljölagen

text: Jag har tagit del av de aktuella artiklarna.

text: Något om gällande regler

text: För en bedömning av det tillåtliga i det som inträffat är bl.a. följande regler av betydelse.

text: Enligt

text: 22 kap. 3 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL) skall en arbetsgivare under vissa förutsättningar göra en utredning om behovet av rehabilitering. Utredningen skall lämnas till försäkringskassan för kännedom inom viss vid från sjukanmälningsdagen. Under vissa förutsättning skall försäkringskassan enligt 22 kap. 6 § AFL upprätta en rehabiliteringsplan.

text: I

text: 7 kap. 13 § arbetsmiljölagen

text: finns sekretessregler i fråga om arbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhet. Ett skyddsombud eller den som har deltagit i sådan verksamhet enligt lagen får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har erfarit om en enskilds personliga förhållanden. Brott mot denna tystnadsplikt beivras enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF har var och en s.k. meddelarfrihet. Denna frihet innebär att man har rätt att fritt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för publicering i tryckt skrift. Ingen får heller åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan därtill i annan ordning eller i annat fall än TF medger, se

text: 1 kap. 3 §

text: TF.

text: Denna meddelarfrihet innebär som regel en frihet från ansvar för ett sådant handlande som annars skulle innefatta brott mot gällande sekretessreglering. Regeln är emellertid inte utan undantag. De undantag från den principiella meddelarfrihet som råder finns uppställda i

text: 7 kap. 3 § första stycket

text: TF.

text: Det undantag från meddelarfriheten som kan vara aktuellt i detta ärende finns angivet i

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: TF. Där anges att den som lämnar ett meddelande och därigenom gör sig skyldig till ett uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag kan fällas till ansvar för brott mot tystnadsplikt.

text: De fall som kan föranleda straffansvar enligt den nämnda undantagsbestämmelsen finns angivna i

text: 16 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Endast om den aktuella tystnadsplikten finns upptagen där kan alltså ett straffrättsligt ansvar enligt TF komma i fråga. I övrigt är ett åsidosättande av sekretessregleringen i samband med uppgiftslämnande för publicering straffritt.

text: Svenska kyrkan var till och med år 1999 en del av det allmänna. Till följd av de ändrade relationerna mellan staten och Svenska kyrkan upphörde församlingarnas och de kyrkliga samfälligheternas kommunstatus och kyrkan lämnade även i övrigt det allmänna. Det medförde bl.a. att den offentligrättsliga regleringen avseende handlingsoffentligheten inte utan vidare längre är tillämplig på Svenska kyrkans verksamhet. Det ansågs emellertid viktigt att kyrkans verksamhet också i fortsättningen bedrivs under samma öppenhet och att allmänheten har tillgång till handlingar i samma utsträckning som förut (prop. 1998-99:38 s. 161 f.). Efter relationsändringen gäller därför en offentligrättslig handlingsoffentlighet för de handlingar som avser områden där intresset av insyn från statlig utgångspunkt är störst, nämligen i de fall Svenska kyrkan utför viktiga samhällsuppgifter såsom begravningsverksamheten och den kyrkoantikvariska ersättningen. I övrigt omfattas Svenska kyrkans handlingar av en inomkyrkligt reglerad handlingsoffentlighet, se

text: 11 § lagen (1998:1591)

text: om Svenska kyrkan. Rätten att ta del av Svenska kyrkans handlingar får enligt bestämmelsen begränsas bara om det är särskilt motiverat med hänsyn till bl.a. skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden. Någon bestämmelse om tystnadsplikt finns inte i lagen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I detta fall upprättades och överlämnades ett pressmeddelande till flera tidningar i syfte att publiceras i någon form. Offentliggörandet av uppgifterna faller därmed inom det område som TF är avsedd att skydda. För att ett straffrättsligt ansvar skall kunna bli aktuellt krävs då att meddelandet av uppgifterna inte omfattas av meddelarfriheten.

text: Anmälan avser brott mot bestämmelserna i

text: arbetsmiljölagen

text: . Beträffande den tystnadsplikt som följer av den lagen kan konstateras att den inte omnämns i

text: 16 kap.

text: sekretesslagen

text: (jfr ovan). Ett åsidosättande av en sådan tystnadsplikt är följaktligen straffritt när uppgiftslämnandet som i förevarande fall har skett i publiceringssyfte.

text: De uppgifter som har lämnats ut till bl.a. tidningen Barometern för publicering omfattas alltså av regleringen i TF om meddelarfrihet. Ett ingripande från det allmännas sida mot utlämnaren av uppgifterna får därför inte förekomma. Något ansvar för utgivaren av tidningen kan inte heller komma i fråga.


title: Handläggningen av ett mål i allmän förvaltningsdomstol har, trots att den sammanlagda handläggningstiden uppgått till sex år och fyra månader, vid en helhetsbedömning av omständigheterna i ärendet inte ansetts innefatta en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår LOG:s anspråk.

text: Ärendet

text: Anspråket

text: LOG har begärt ersättning av staten för ideell skada med 40 000 kr. Han har som grund för anspråket anfört att handläggningstiden i ett mål angående anslutningsavgift enligt

text: ellagen

text: har varit oskäligt lång.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Regeringsrätten. I yttrandet anges sammanfattningsvis följande. Ärendets sammanlagda handläggningstid var sex år och fyra månader. Handläggningstiden i Regeringsrätten var tre år och fyra månader. Målet låg utan åtgärd i Regeringsrätten under två perioder på fyra månader respektive ett år och tio månader. Den långa perioden av inaktivitet förklaras av att målet den 12 maj 2005 vilandeförklarades i avvaktan på Regeringsrättens avgöranden i två andra mål. Den 2 april 2007 meddelades prövningstillstånd i målet. Dom i målet meddelades den 25 april 2008. Tidsutdräkten efter det att prövningstillstånd hade beviljats berodde på en relativt omfattande skriftväxling. Målet var rättsligt sett komplicerat och mycket omfattande. Klagandens eget handlande bidrog inte till att förlänga handläggningstiden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Artikel 6.1 i konventionen är tillämplig i ärendet.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Ärendets handläggningstid i underrätterna, totalt ca tre år, framstår med hänsyn till målets komplexitet inte som anmärkningsvärt lång. Det dröjde dock tre år och fyra månader från det att målet kom in till Regeringsrätten till dess att dom meddelades. Med hänsyn till de förklaringar till tidsutdräkten i Regeringsrätten som har lämnats, dvs. att fanns skäl att invänta prejudicerande avgöranden och att en relativt omfattande skriftväxling följde efter beslutet om prövningstillstånd, finner dock Justitiekanslern vid en helhetsbedömning av omständigheterna i ärendet att det inte har förekommit någon överträdelse av LOG:s rätt till rättegång inom skälig tid. Hans anspråk på skadestånd ska följaktligen avslås.


title: Artikel 6.1 i Europakonventionen har inte ansetts vara tillämplig på ett förfarande i allmän förvaltningsdomstol med hänsyn till att förfarandet inte har bedömts röra en reell och seriös tvist

text: Justitiekanslern avslår EWB:s anspråk.

text: Ärendet

text: EWB har begärt ersättning av staten för ideell skada med 55 000 kr. Hon har som grund för anspråket anfört att förvaltningsdomstolarnas handläggning av ett mål angående avvisning av ett skadeståndsanspråk som hon framställt till Arbetsmarknadsstyrelsen har varit oskäligt lång och att det därigenom har förekommit en överträdelse av hennes rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Regeringsrätten har yttrat sig i ärendet. Av yttrandet och de bifogade handlingarna framgår bl.a. följande. Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) avslog i beslut den 10 december 2004 EWB anspråk på skadestånd av staten. AMS lämnade i beslutet sedvanlig upplysning om att beslut som fattas inom ramen för reglerna om statens frivilliga skadereglering enligt förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten (handläggningsförordningen) inte kan överklagas (

text: 15 §

text: ) men att enskild som är missnöjd med beslutet i stället på sedvanligt sätt kan ansöka hos allmän domstol om stämning mot staten och därmed få sin sak prövad i den ordning som gäller för tvistemål. EWB överklagade AMS beslut till Länsrätten i Stockholms län som i beslut den 6 oktober 2005 avvisade överklagandet. Efter att EWB överklagat avvisningsbeslutet beslutade Kammarrätten i Stockholm den 28 oktober 2005 att inte meddela prövningstillstånd. Regeringsrätten beslutade den 20 maj 2008 att inte meddela prövningstillstånd varvid kammarrättens avgörande stod fast.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Artikel 6.1 i konventionen är tillämplig bl.a. under förutsättning att det föreligger en reell och seriös tvist mellan en enskild person och en annan person eller myndighet.

text: I det aktuella fallet är det tydligt att EWB hade möjlighet att vända sig till allmän domstol med sitt anspråk på skadestånd av staten och att hon var medveten om detta. Hon valde trots detta att överklaga ett beslut, som enligt den uttryckliga föreskriften i handläggningsförordningen inte kan överklagas, för att på så vis söka få anspråket prövat i annan ordning än den i lag föreskrivna. Mot den bakgrunden finner Justitiekanslern att förfarandet i förvaltningsdomstolarna inte kan anses ha rört en reell och seriös tvist, varför artikel 6.1 i Europakonventionen inte har varit tillämplig på förfarandet. Under alla omständigheter är det faktum att skadeståndsanspråket inte har prövats i sak av domstol hänförligt till EWB:s eget agerande.

text: EWB:s anspråk ska därmed avslås.


title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Östergötlands län den 19-20 november 2013

text: Sammanfattande synpunkter

text: Under två dagar inspekterade Justitiekanslern delar av verksamheten hos Länsstyrelsen i Östergötlands län. Justitiekanslerns övergripande intryck är att länsstyrelsen är en välfungerande myndighet med en ärendehandläggning som sköts ambitiöst av kompetent personal. Några påtagliga generella brister kunde inte konstateras.

text: Granskningen ger dock Justitiekanslern anledning att uttala viss oro när det gäller konstaterade brister i fråga om överförmyndartillsynen samt att göra några påpekanden beträffande vissa ärendetyper.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade länsstyrelsen den 19 – 20 november 2013. Inspektionen innefattade möten med olika företrädare för länsstyrelsen samt en genomgång av vissa akter.

text: Länsstyrelsen har under hand fått ta del av och möjlighet att ge synpunkter på ett utkast till detta beslut.

text: Möte med företrädare för länsstyrelsen

text: Vid ett möte med länsledningen under den första inspektionsdagen deltog landshövdingen Elisabeth Nilsson, chefsjuristen Kristina Samuelsson och ekonomidirektören Ingemar Strandmer.

text: Justitiekanslern redogjorde kort för bakgrunden till inspektionen och för inspektionens syfte och inriktning. Före inspektionen hade Justitiekanslern bett om svar på vissa frågor. Under mötet redogjorde länsstyrelsen för verksamheten och besvarade frågorna från Justitiekanslern.

text: Granskningen av akter m.m.

text: Justitiekanslern hade i förväg begärt att ett stort antal akter skulle tas fram. Akterna granskades under inspektionen. Justitiekanslern hämtade också in upplysningar från enskilda handläggare på länsstyrelsen. Under inspektionen hade Justitiekanslern tillgång till länsstyrelsens diariesystem Platina.

text: I det följande görs en redovisning beträffande granskningen av olika ärendegrupper. De ärenden och ärendegrupper som har granskats och där det inte finns någon anledning till uttalanden eller liknande kommenteras inte alls eller endast översiktligt.

text: Överförmyndartillsynen

text: Genom ett regeringsbeslut den 8 mars 2012 (koncentrationsbeslutet) uppdrogs åt Länsstyrelsen i Jönköpings resp. Kalmar län att per den 1 juli 2012 överföra verksamheten rörande bl.a. överförmyndare till Länsstyrelsen i Östergötlands län.

text: Vid ett samtal med Kristina Samuelsson och länsassessorn Anne Rydell redogjorde dessa för sina erfarenheter av effekterna på överförmyndartillsynen genom koncentrationsbeslutet. De angav bl.a. följande. Länsstyrelsen har nu tillsyn över överförmyndare och överförmyndarnämnder i sammanlagt 38 kommuner (tidigare 13). För närvarande har fem handläggare som en av sina uppgifter att arbeta med överförmyndartillsyn. Före koncentrationen fungerade verksamheten väl. Samtliga överförmyndare inspekterades varje år. Länsstyrelserna i Jönköpings resp. Kalmar län hade redovisat att en begränsad tid hade lagts ned på tillsynen de tre senaste åren före överförandet (i genomsnitt 0,31 resp. 0,07 årsarbetskrafter), vilket ledde till att länsstyrelsen erhöll för lite medel för att bedriva en aktiv tillsyn på det sätt som tidigare hade skett. Vid övertagandet hade Länsstyrelsen i Jönköpings län inspekterat 4 av 13 överförmyndare 2011 och inga under 2012. Länsstyrelsen i Kalmar län hade granskat 1/3 av överförmyndarna under de tre senaste åren. För att något komma till rätta med resursbristen har medel flyttats över från annan verksamhet. Efter den 1 juli 2012 har länsstyrelsen prioriterat att avgöra en stor balans av oavslutade tillsynsärenden. Det finns inte nu resurser att göra inspektioner oftare än vart tredje år. Personalmässigt är inspektionerna krävande också av den anledningen att besöken medför långa resor, exempelvis till Kalmar. Under 2013 har man följt denna ”treårsplan”, men hunnit med ytterligare sju inspektioner. Det upplevs som mycket otillfredsställande att inspektionerna inte kan genomföras på det sätt som föreskrivs. För att klara av inspektionerna skulle ytterligare en årsarbetskraft behövas.

text: Protokoll från inspektioner av överförmyndare och överförmyndarnämnder som skett sedan den 1 januari 2012 granskades liksom övriga inkomna eller upprättade tillsynsärenden sedan den 1 juli 2012. Det konstaterades att den tillsyn som hade skett var mycket ambitiös. Besluten var genomgående välformulerade och pedagogiskt utformade med bl.a. redogörelse för länsstyrelsens uppdrag och gällande bestämmelser. Klagomål från enskilda hade lett till att åtgärder hade vidtagits omgående och i några fall utdelades kritik.

text: Överväganden

text: Enligt

text: 21 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: ska länsstyrelsen årligen inspektera överförmyndaren. Länsstyrelsen får avstå från en inspektion, om det är uppenbart att den är obehövlig. Om länsstyrelsen avstått från en inspektion ett visst år, ska dock inspektion genomföras följande år.

text: Överförmyndartillsynen är ytterst angelägen ur bl.a. ett rättssäkerhetsperspektiv. För att säkerställa att verksamheten fungerar har, som nyss nämnts, en i normalfallet årlig inspektionsskyldighet föreskrivits. Länsstyrelsen har emellertid sedan den 1 juli 2012 inte förmått att genomföra inspektioner i denna omfattning. Detta är i grunden oacceptabelt, både med beaktande av att årliga inspektioner ska vara huvudregel och då det framstår som särskilt angeläget med årliga inspektioner i ett inledande skede efter omorganisa-tionen. Den kritik som det inträffade motiverar bör dock inte riktas mot länsstyrelsen som såvitt kan bedömas har hanterat situationen så väl som det varit möjligt utifrån de förutsättningar som givits. Justitiekanslern godtar således länsstyrelsens uppgift om att underlåtenheten berott på att erforderliga resurser inte tillförts myndigheten i samband med reformen och inte kunnat tillföras genom interna omdisponeringar. Mot bakgrund av den betydelse som överförmyndartillsynen genom inspektionsverksamheten måste tillmätas bör länsstyrelsen emellertid prioritera denna arbetsuppgift. Justitiekanslern utgår från att en sådan prioritering sker detta år med inriktning på att

text: förmynderskapsförordningens

text: bestämmelser efterlevs.

text: Byggnadsminnen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta ärendena angående byggnadsminnen. Ett ärende var anhängiggjort år 1988, ett var från år 1991 och övriga ärenden var från år 2008 eller senare.

text: Länsstyrelsens diarieföring och aktuppbyggnad i flertalet av dessa ärenden var bristfällig. Många handlingar i akterna var inte diarieförda, exempelvis tjänsteanteckningar. Akterna framstod också som relativt tunna, vilket gör att man kan ifrågasätta om alla åtgärder i ärendena har dokumenterats i akterna.

text: Beträffande ärendet från år 1988 hade Justitiekanslern samtal med en företrädare för den berörda enheten. Härvid framkom att länsstyrelsen under åren har haft omfattande kontakter med kommunen ifråga, att länsstyrelsen besökt den aktuella platsen och att länsstyrelsen har mycket god kunskap om de kulturhistoriska och byggnadsmässiga värdena i det föreslagna byggnadsminnet. Ingenting av detta återfinns dock i akten och inte heller i diariet, vilket är en brist.

text: Ärenden om byggnadsminnen tar av olika skäl ofta förhållandevis lång tid att handlägga. Aktuppbyggnad och diarieföring i sådana ärenden är därför av stor betydelse, bl.a. för att handläggare kan bytas ut och att en ny handläggare från början troligen saknar djupare kunskap om ärendet. Med hänsyn till offentlighetsprincipen är det också viktigt att diarieföringen är noggrann och att akten är fullständig, så att allmänheten kan följa och förstå vad som har hänt under handläggningen. En fullgod dokumentation av ett byggnadsminnesärende är även av betydelse i samband med ett eventuellt ägarbyte av den berörda fastigheten. En presumtiv köpare ska nämligen ha möjlighet att ta reda på vilka restriktioner och skyddsåtgärder som gäller eller kan komma att gälla för fastigheten.

text: Justitiekanslern vill samtidigt framhålla att länsstyrelsens handläggning av ärenden om byggnadsminnen har förbättrats påtagligt under de senaste åren. Ärendebalansen har minskat, liksom antalet gamla ärenden. Förbättringen synes vara ett resultat av att länsstyrelsen har lagt extra resurser på detta område; ett behov som Justitiekanslern tidigare har påtalat i samband med granskningen av länsstyrelsens ärendeförteckningar. Vid inspektionen redovisade också länsstyrelsen en ambitiös och genomarbetad plan för handläggningen av ärenden om byggnadsminnen och avarbetning av balansen. Enheten och dess chef synes alltså ha god kontroll över handläggningen av dessa ärenden, vilket är positivt.

text: Tillsyn över bevakningsföretag

text: Justitiekanslern granskade akterna i de ärenden där länsstyrelsen under år 2013 hade genomfört tillsyn över bevakningsföretag.

text: Enligt

text: 10 § lagen (1974:191)

text: om bevakningsföretag ska länsstyrelsen inspektera auktoriserade bevaknings- och utbildningsföretag minst en gång vartannat år. Inspektion ska därutöver göras så snart det finns anledning till det. Vid samtal med chefsjuristen och en av handläggarna framkom att länsstyrelsen har en tillsynsplan som säkerställer att tillsyn sker i enlighet med denna bestämmelse.

text: Det kan inledningsvis konstateras att granskningen påvisade att länsstyrelsen har tagit fram välskrivna handläggningspromemorior och lathundar som torde underlätta handläggningen av denna ärendekategori.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsens tillsyn över bevakningsföretag är rättssäker och att den även i övrigt håller hög klass. Ordningen i akterna var mycket god. När det var påkallat hade länsstyrelsen påtalat brister i bevakningsföretagens efterlevnad av gällande bestämmelser på området, såsom att giltiga väktarlegitimationer saknades i ett bolag och att en anställd inte hade genomgått erforderlig föreståndarutbildning i ett annat bolag. Missiv och förelägganden till berörda bevakningsföretag var liksom protokollen och besluten mycket välskrivna.

text: Granskningen påvisade att länsstyrelsen följer upp tips från allmänheten. I ett sådant fall ledde tipset till att bevakningsföretagets auktorisation återkallades (länsstyrelsens beslut den 23 oktober 2013 i ärendet med dnr 212-5542-13).

text: Avslutningsvis noterar Justitiekanslern att överlämningen av denna ärendekategori från länsstyrelserna i Kalmar och Jönköpings län synes ha fungerat mycket bra.

text: Djurskydd och djurförbud

text: Justitiekanslern granskade akterna i de 30 första ärendena avseende djurskydd som hade avgjorts under år 2013.

text: Justitiekanslerns samlade intryck av granskningen i denna del är att länsstyrelsen handlägger denna ärendekategori på ett snabbt och rättssäkert sätt.

text: Diarieföringen var genomgående bra och överensstämde med de handlingar som de facto fanns i akterna. Besluten var välformulerade och ordningen i akterna var mycket god.

text: Naturreservat m.m.

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta ärendena om inrättande av naturreservat. Ärendena hade i huvudsak anhängiggjorts under åren 2005 till 2007.

text: Det allmänna intrycket av granskningen i denna del är att akterna/dossiéerna i denna ärendekategori är väl ordnade och att diarieföringen är god. I många av ärendena fanns välskrivna tjänsteanteckningar från samtal och platsbesök. I två fall fanns dock inte den inledande skrivelsen i ärendet registrerad, utan dessa ärenden inleddes med ett värderingsutlåtande. Av utlåtandena framgick emellertid att länsstyrelsen hade initierat ärendena genom en beställning av ett värderingsutlåtande. Enligt Justitiekanslerns mening borde beställningarna ha återfunnits i respektive akt och vara diarieförda, vilket också var fallet i några av de andra granskade ärendena. I ett antal ärenden synes ingen åtgärd ha vidtagits under de senaste åren. Justitiekanslern förutsätter därför att länsstyrelsen i nästa ärendeförteckning i förekommande fall närmare förklarar varför ärendena inte är avgjorda.

text: Justitiekanslern granskade även åtta slumpmässigt utvalda ärenden på naturvårdsenheten. Den samlade bedömningen av granskningen i denna del är att naturvårdsenheten synes ha upparbetade och väl fungerande handläggningsrutiner. Diarieföringen var genomgående bra. Besluten var välformulerade och ordningen i akterna var relativt god.

text: Granskning av akter på lantbruksenheten

text: Länsstyrelsen har i förklaringen i ärendeförteckningen utlovat att ett stort antal ärenden inom lantbruksenheten skulle vara avslutade senast under oktober månad 2013 och att särskilda resurser avsatts för att uppfylla detta löfte.

text: Vid Justitiekanslerns granskning av sju av dessa ärenden uppmärksammades emellertid att ärendena ännu inte hade avgjorts. Justitiekanslern kommer att följa upp frågan vid granskning av nästa års ärendeförteckning från länsstyrelsen.

text: Ärenden rörande överklaganden av kommunala beslut angående lov enligt plan- och bygglagen

text: Justitiekanslern granskade de tio äldsta samt de tio senast avgjorda ärendena i denna kategori och kunde härvid konstatera att diarieföringen var välfungerande och att akterna var i god ordning. Besluten var mycket välskrivna och motiverade. Vid granskningen av de tio senast avgjorda ärendena kunde även konstateras att länsstyrelsen i huvudsak följer uppställda mål för handläggningstiden av respektive ärendekategori.

text: Avslutande samtal

text: Inspektionen avslutades med ett möte med företrädare för länsstyrelsen. Vid mötet gjordes en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena. Justitiekanslern angav bl.a. att det allmänna intrycket var att handläggningen hos länsstyrelsen generellt sett håller hög kvalitet.

text: Inspektionen avslutades den 20 november ca kl. 14.30 med ett tack till länsstyrelsens personal för det vänliga mottagandet och den hjälp som Justitiekanslern fått under inspektionen.

text: Särskilda iakttagelser

text: Under inspektionen påtalade länsstyrelsen, som ovan redovisats, de verkningar koncentrationsbeslutet fått beträffande tillsynen av överförmyndare. Som framgått ovan delar Justitiekanslern länsstyrelsens uppfattning att de resurser som tillförts myndigheten i samband med att tillsynen koncentrerades inte motsvarade de tillkommande arbetsuppgifter som reformen medförde. Detta har fått till följd att en årlig tillsyn inte kommit till stånd och att den tidigare ambitionsnivån inte kunnat upprätthållas. Med anledning av dessa iakttagelser finner Justitiekanslern anledning att överlämna en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom och eventuella åtgärder.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern Anna Skarhed (på eftermiddagen dag 1), byråchefen Britt-Mari Lundberg, f. länsrådet Ulf Henricsson, hovrättsassessorn Thomas Hedstrand, kammarrättsassessorn Ia Hamlin, beredningsjuristen Lisa Holm, kanslichefen Margit Kallner och assistenten Stina Lindh.