avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Anstalt Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Uppsala, häktet Salberga, anstalten Kumla och anstalten Skänninge, om möjligheterna för en intagen att sköta sin privatekonomi

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 13 november 2018 klagade AA på att han som intagen i häkte och anstalt inte getts möjlighet att sköta sin ekonomi. Han anförde i huvudsak följande:

text: Han har varit frihetsberövad sedan augusti 2017 och har förvägrats att betala räkningar och skatt samt har inte heller fått ansöka om tjänstepension.

text: Häktet Uppsala Han vistades i häktet Uppsala under perioden augusti 2017 till februari 2018. Han begärde upprepade gånger att få sköta sin ekonomi men personalen avvisade alltid hans önskemål. Han fick under augusti och september avslag på samtliga ansökningar om att få göra det. Under ungefär ett par månaders tid kunde hans dotter sköta ekonomin åt honom men hon upplevde stress och oro över detta och ville att han skulle hantera saken själv.

text: Häktet Salberga Under perioden mars till maj 2018 var han intagen i häktet Salberga. Ingen visade något intresse för hans ekonomi, alla hemställningar avslogs och han hänvisades till att det skulle ordna sig när han kom till anstalt.

text: Anstalten Kumla Under perioden maj till juli 2018 var han intagen i anstalten Kumla, Riksmottagningen. Alla hemställningar om att sköta ekonomin avslogs och han hänvisades till att det skulle ordna sig när han kom till anstalt.

text: Anstalten Skänninge Den 22 juli 2018 placerades han i anstalten Skänninge. Han har fått veta att han har rätt att sköta sin ekonomi men kan inte få besked om hur eller när det ska ske. Han har lämnat tre olika förslag på hur detta skulle kunna gå till, nämligen via Bank-ID på Kriminalvårdens dator, att han går till banken och betalar

text: räkningar eller att han hämtar en telefonkod på banken och sköter sina bankärenden via bankens telefontjänst. Kriminalvården har dock svarat att han inte får ha tillgång till dator, att han inte får lämna anstalten samt att han inte får genomföra pengatransaktioner och inte ringa till IP-telefoni. Den 29 augusti 2018 avslog anstalten hans ansökan om permission för att besöka ett bankkontor. Enligt Kriminalvården fanns det inget skäl för att bankbesöket inte kunde skjutas upp eller skötas på något annat sätt. Kriminalvårdens huvudkontor avslog hans begäran om omprövning. Hans kontaktperson föreslog att frivården skulle kunna sköta hans ekonomi men det fungerade inte heller. Ett annat förslag var att en god man skulle göra detta men han kunde inte få svar på hur det skulle gå till.

text: Vid ett behandlingskollegium den 13 september 2018 fick han veta att han kunde lämna sina fakturor till ekonomiavdelningen som skulle betala dessa med pengar från hans bankkonto. Banken vägrade dock att bevilja Kriminalvården tillgång till hans bankkonto utan fullmakt. Därefter fick han förslaget att han kunde föra över pengar till kontot i anstalten och att fakturorna kunde betalas därifrån. Han fick dock inte veta hur han skulle kunna göra överföringen. Den 2 oktober 2018 fick han ett kontoutdrag som visade att en faktura hade betalats från hans konto Omhändertagna medel. Överföringen hade gjorts utan hans tillstånd. Efter det fick han ett beslut daterat den 26 september 2018 i vilket Kriminalvården medgav att det inte fanns någon som kunde hjälpa honom med räkningarna.

text: Den 3 oktober 2018 förde hans dotter över 3 000 kronor till hans konto i anstalten för att användas till hans fakturor. När han ansökte om att få överföra 1 000 kronor till sin flickvän som ersättning för gjorda inköp fick han ett muntligt avslag och besked om att kvitton krävdes. Den 12 oktober 2018 fick han ett muntligt löfte från en vårdare att han skulle få besöka ett bankkontor för att kvittera ut en kod. Den 12 eller 13 oktober 2018 skrev han en ansökan om permission för bankbesöket. Den 17 oktober 2018 lämnade han in kvitton avseende flickvännens utlägg men ansökan om att föra över pengar till henne avslogs. Den 18 oktober 2018 fick han ett muntligt löfte om att han snart skulle få åka till banken. Han lämnade in en ansökan om att få ringa telefonbanken men fick svaret att det var ”för tidigt”. Den 26 oktober 2018 frågade han när han skulle få besöka bankkontoret och fick veta att det skulle ske snart men att transportenheten inte hade haft tid. Hans kontaktperson tillade att hans ansökan skulle slängas. Den 28 oktober 2018 ansökte han på nytt om tillstånd att få besöka banken men fick beskedet att transportenheten inte hade tid och att han inte skulle få något skriftligt svar.

text: Den 1 november 2018 flyttades han till en annan avdelning inom anstalten. Personalen på den nya avdelningen verkade inte känna till hans önskemål om att få besöka banken.

text: I en kompletterande skrivelse som kom in till JO den 14 december 2018 anförde AA bl.a. följande: Den 10 oktober 2018 beviljades han tillstånd att få besöka banken men besöket har ännu inte kommit till stånd. Den 4 december 2018 lämnade han en hemförsäkringsfaktura till personalen med fråga om hur han ska göra för att betala den men han har inte fått något svar.

text: AA kom den 23 januari 2019 in med ytterligare en skrivelse till JO och anförde bl.a. följande: Den 17 december 2018 fick han besöka ett bankkontor och kvittera ut en kod till bankens telefontjänst. Han har dock inte tillåtits att ringa till den tjänsten. Enligt uppgift från banken skickas varje månad ett saldobesked till hans postadress i anstalten. Eftersom han inte mottagit något sådant är det hans uppfattning att anstalten underlåter att vidarebefordra saldobeskeden till honom. Under den s.k. kvalifikationstiden får intagna inte tillgång till dator (förutom till studier), beviljas inte permission och får inte heller utföra ekonomiska transaktioner. Det är kvalifikationstiden som enligt honom är orsaken till att han inte får ringa till bankens telefontjänst.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in och granskades. Därefter begärde JO att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA anfört. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefen för sektionen för verksjuridik, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från regionerna Mitt och Öst, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalterna Kumla och Skänninge, häktena Salberga och Uppsala och kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA skrevs den 6 augusti 2017 in i häktet Uppsala och förflyttades den 20 februari 2018 till häktet Salberga. Han kom den 22 maj 2018 till anstalten Kumla och förflyttades den 20 juli 2018 till anstalten Skänninge. Häktena Salberga och Uppsala tillhandahåller inte utrustning för internetanvändning till de intagna. Intagna som har frågor om hur deras ekonomi kan skötas under frihetsberövandet hänvisas normalt till att kontakta banken. Om t.ex. betalningar måste göras genom ombud hänvisas den intagne till att ta hjälp av en anhörig eller en advokat, eftersom det inte bedöms lämpligt att personal agerar ombud åt intagna. Häktena Salberga och Uppsala är generösa i fråga om tillstånd till telefonsamtal med t.ex. en bank eller ett ombud i syfte att sköta ekonomin. Det finns inte någon dokumentation som visar att AA i häktet Uppsala påtalat att det uppstod problem när han tog hjälp av en anhörig för att sköta sin ekonomi. Inte heller kan personal vid häktet Uppsala minnas att han påtalat det. AA hade under perioden den 8 augusti 2017–19 januari 2018 restriktioner som medförde att ansökningar om kontakt med och försändelser till andra än en offentlig försvarare lämnades till åklagare. Om åklagaren skulle ha medgett kontakt men häktet bedömt att kontakt inte kunde ske, hade ett avslagsbeslut fattats. Något sådant beslut finns dock inte dokumenterat. Det finns inte heller någon dokumentation som visar att AA efter den 19 januari 2018 ansökt om tillstånd till telefonsamtal i syfte att sköta sin ekonomi.

text: Det finns inte någon dokumentation eller några uppgifter från personal om att AA uttryckt att han hade problem att sköta sin ekonomi i häktet Salberga. Av tillgänglig dokumentation framgår att han under tiden där medgavs att ringa "Min pension" och Pensionsmyndigheten. Det finns inga uppgifter om att han haft önskemål om ytterligare samtal i syfte att sköta sin ekonomi. Anstalten Kumla har s.k. internetdatorer för intagna. Eftersom de intagna normalt kan lösa sina ekonomiska förehavanden på annat sätt, tillåter anstalten dock inte intagna att använda internet för att t.ex. betala räkningar. I anstalt har de flesta intagna redan löst frågan om hur ekonomin ska skötas. Om det ändå uppkommer frågor hänvisas de till att kontakta banken eller ta hjälp av en anhörig. Anstalten Kumla är generös i fråga om tillstånd till telefonsamtal som behövs för att en intagen ska kunna sköta sin ekonomi. Anstalten kan hjälpa en intagen att betala en faktura med pengar från något av dennes konton i anstalten, om den intagne inte kan lösa frågan på annat sätt och det är fråga om en legitim och angelägen betalning. Under tiden i anstalten Kumla ansökte AA om och medgavs tillstånd till telefonsamtal till Kronofogdemyndigheten och Handelsbanken. Anstalten Kumla har inga uppgifter om att AA därutöver uttryckt ett behov av ytterligare telefonsamtal för att sköta sin ekonomi eller att han påtalat att han haft problem att sköta sin ekonomi. I anstalten Skänninge ansökte AA den 17 augusti 2018 om permission för att åka till ett bankkontor och hämta en kod till telefonbanken. Anstalten beslutade den 28 augusti 2018 att avslå ansökan. AA underrättades om beslutet dagen därpå. Beslutet ändrades inte vid omprövning den 18 september 2018. AA ansökte den 17 september 2018 om att anstalten skulle betala en faktura med pengar från hans privata bankkonto enligt en överenskommelse vid behandlingskollegium den 13 september 2018. AA ansökte den 18 september 2018 om att en faktura avseende eftersändning av post skulle betalas av anstalten och belasta hans bankkonto. Ansökan beviljades dagen därpå, vilket AA underrättades om samma dag. Därefter beslutade anstalten den 26 september 2018 att i stället belasta AA:s omhändertagna pengar i anstalten, vilket AA underrättades om samma dag. AA ringde den 24 september 2018 utanför INTIK-systemet till en bank för att få ett kontoutdrag per post. En anhörig till AA överförde den 3 oktober 2018 3 000 kronor till AA:s omhändertagna pengar i anstalten. AA ansökte den 7 oktober 2018 om att få disponera l 000 kronor av dessa. Anstalten beslutade den 16 oktober 2018 att avslå hans ansökan, vilket han underrättades om två dagar därefter. Beslutet ändrades inte vid omprövning den 15 november 2018. AA ansökte den 12 oktober 2018 om permission för att besöka ett bankkontor och bl.a. kvittera ut en kod till telefonbanken. Anstalten beslutade den 9 november 2018 att bifalla ansökan. Permissionen genomfördes den 17 december 2018 med bevakning av personal. Anstalten hade som ambition att genomföra permissionen i närmare anslutning till beslutet, men blev på grund av andra transporter tvungen skjuta upp densamma. Det finns ingen anteckning om att AA den 18 oktober 2018 skulle ha lämnat in en ansökan om att få ringa till telefonbanken. Klienthandläggaren vid den avdelning där AA då var placerad känner inte heller till någon sådan ansökan eller att AA skulle ha fått besked om att det var för tidigt. AA upplystes dock under oktober 2018 om att han skulle få åka till ett bankkontor och en kontaktman gav honom besked om, att han skulle medges permission för det ändamålet, men att den exakta tidpunkten inte hade fastställts. Kontaktmannen uppfattade att AA var nöjd med beskedet och att en ansökan om att få ringa telefonbanken då kastades i överenskommelse med AA.

text: AA ansökte den 11 november 2018 om besked om "utlovad resa till bank" och informerades dagen därpå om att han skulle meddelas tid för permission i samband med avresa från anstalten. Av anstaltens beslut den 29 november 2018 framgår att anstalten åtog sig att lösa in en kontantavi på 150 kronor för AA. Av en daganteckning den 9 januari 2019 framgår att anstalten hämtade post till honom hos ett postombud. AA ansökte den 8 december 2018 om att få besked om hur han skulle betala en faktura till ett försäkringsbolag. Fakturan betalades vid permissionen 17 december 2018. Ärendet avskrevs därför den 20 december 2018, vilket AA underrättades om samma dag. AA medgavs den 6 februari 2019 att ringa ytterligare ett samtal utanför INTIKsystemet till bank. Efter samtalet återtog han sina tre återstående ansökningar om tillstånd att ringa till bank. I anstalten Skänninge har det inte förekommit någon granskning av försändelser från bank till AA. Det har inte heller förekommit att någon sådan försändelse inte vidarebefordrats till honom. AA har inte nekats att betala räkningar om han gett in en faktura och begärt att anstalten ska administrera betalning med hans pengar hos Kriminalvården. Anstalten har föreslagit för AA att han kan medge autogirobetalningar genom sin bank och kontakta sin bank för att göra överföringar från sitt bankkonto till sitt konto hos Kriminalvården. Dessutom har AA haft möjlighet att begära att få sin post eftersänd till anstalten och fått ringa utanför INTIK-systemet till bl.a. Kronofogdemyndigheten, Pensionsmyndigheten, Skatteverket och Stockholms bostadsförmedling.

text: Rättslig reglering

text: Enligt l kap.

text: 5 § fängelselagen (2010:610)

text: respektive l kap.

text: 5 § häkteslagen (2010:611)

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Enligt

text: 5 kap. 2 § fängelselagen

text: får en intagen inte utan särskilt medgivande disponera bl.a. pengar som omhändertagits för den intagnes räkning. Av

text: 7 kap. 4 § fängelselagen

text: respektive

text: 3 kap. 4 § häkteslagen

text: framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske, men att sådan kommunikation i vissa fall får vägras. Enligt 5 kap. 11 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS, 2011:1) om fängelse får en intagen endast disponera omhändertagna pengar enligt 12 § eller om det finns särskilda skäl. Enligt de allmänna råden till bestämmelsen kan särskilda skäl finnas t.ex. om den intagne visar att han eller hon behöver betala hyra, underhåll eller andra legitima eller angelägna skulder.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det har inte kommit fram annat än att såväl häktena Salberga och Uppsala som anstalten Kumla har tillmötesgått de ansökningar och förfrågningar som AA har gett in i syfte att kunna sköta sin ekonomi. AA har vid häktena Salberga och Uppsala och anstalten Kumla inte heller fört fram att han har haft något problem att sköta sin ekonomi. Det finns inte några belägg för påståendena att AA i anstalten Skänninge skulle ha hindrats att sköta sin ekonomi eller tillvarata sina ekonomiska intressen. Det som har kommit fram visar tvärtom att anstalten Skänninge har avsatt förhållandevis stora resurser för att AA ska kunna ta hand om sin ekonomi. En del av de ansökningar som AA har gett in till anstalten har medfört att anstalten har fattat beslut enligt

text: fängelselagen

text: , medan andra ansökningar har varit frågeställningar som hanterats och besvarats på annat sätt än genom skriftliga

text: beslut. AA har godtagit de besked som anstalten lämnat och även återtagit vissa ansökningar som han tidigare gett in. Anstalten Skänninge beslutade den 26 september 2018 att vid betalning av en faktura som var ställd till AA använda hans omhändertagna pengar i anstalten, eftersom det saknades en fullmakt från AA att utföra betalningen från hans bankkonto. Anstalten har inte haft för avsikt att utföra en betalning mot AA:s vilja. Det har dock i efterhand inte kunnat utredas hur dialogen mellan anstaltspersonalen och AA var i den frågan. Slutligen finns det ingen grund för påståendet att AA på grund av kvalifikationstiden för permission dels inte skulle få ha tillgång till dator, dels skulle ha nekats att utföra ekonomiska transaktioner eller kontakta bank via telefon. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för den rättsliga reglering som är relevant i ärendet.

text: Med anledning av AA:s klagomål vill jag inledningsvis framhålla följande:

text: JO ska bl.a. kontrollera om myndigheterna har följt de regler som gäller för hur ärenden ska handläggas. JO brukar däremot inte uttala sig om myndigheternas bedömningar och beslut i sakfrågor, t.ex. rätten till permission eller elektronisk kommunikation. JO kan inte heller ändra eller upphäva myndigheters beslut. Den som är missnöjd med Kriminalvårdens beslut kan i stället begära att det omprövas av myndigheten eller i ett senare skede överklaga det till förvaltningsrätten.

text: Som Kriminalvården har redovisat i sitt yttrande föreskriver

text: 1 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: och

text: 1 kap. 5 § häkteslagen (2010:611)

text: bl.a. att verkställigheten ska utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Med uttrycket ”negativa följder” avses exempelvis de sociala och ekonomiska konsekvenser som frihetsberövandet kan ha för den intagne (se

text: prop. 2009/10:135 s. 120

text: och

text: ). AA har framfört ett flertal klagomål avseende Kriminalvårdens hantering av frågor som rör möjligheterna för honom att sköta sin privatekonomi. Kriminalvården har dock tillbakavisat delar av AA:s påståenden samt i övrigt redogjort för respektive häktes och anstalts hantering och bedömning av olika frågor. Uppgift står alltså mot uppgift beträffande vissa av klagomålen. Jag bedömer inte att ytterligare utredningsåtgärder är meningsfulla i dessa delar. I övrigt ger det som har kommit fram inte anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Jag vill avslutningsvis anmärka att Kriminalvården har anfört att en ansökan från AA om att få ringa till telefonbanken ska ha ”kastats” i överenskommelse med AA. Det är dock oklart om AA hade lämnat in en skriftlig ansökan till anstalten Skänninge. Jag finner inte tillräcklig anledning att utreda den frågan ytterligare, men vill påpeka att ansökningshandlingen i sådant fall hade varit att betrakta som en allmän handling som bara får gallras under särskilt angiva förutsättningar (se bl.a.

text: 2 kap.

text: och

text: 23 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: arkivlagen

text: [1990:782] med anslutande arkivförordning [1991:446] samt föreskrifter och beslut från Riksarkivet). Kriminalvården måste naturligtvis beakta dessa regler innan myndigheten gör sig av med en handling. Jag nöjer mig i detta sammanhang med att påminna anstalten Skänninge om dessa bestämmelser.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Arbetsförmedlingen kritiseras för att ha vägrat registrera en särskild postadress

org: jo

sammanfattning: Arbetsförmedlingen fattade ett preliminärt beslut om sanktion och skickade det till en arbetssökandes folkbokföringsadress. Han bad myndigheten om att få beslutet skickat till en registrerad särskild postadress men fick till svar att det inte var möjligt. JO uttalar att den som har en särskild postadress har anledning att utgå från att den adressen kan användas vid utskick från myndigheter, i synnerhet efter att den enskilde framfört önskemål om det. Att registrera en korrekt adressuppgift för en enskild är en grundläggande uppgift för en myndighet och JO anser att det är anmärkningsvärt att Arbetsförmedlingen inte har lyckats registrera mannens särskilda postadress och säkerställa att post skickades dit trots upprepade önskemål om detta. Genom hanteringen har myndigheten även brustit i sin kommunicerings- och underrättelseskyldighet. Arbetsförmedlingen får också kritik för att ha hänvisat mannen till andra aktörer för att lösa problemet med sin adress samt för att ha lämnat felaktig information till honom. Eftersom det är av grundläggande betydelse att korrekta adressuppgifter används har JO svårt att förstå varför det dröjde nästan ett och ett halvt år från det att problemet uppmärksammades till dess att Arbetsförmedlingen beslutade att särskilda postadresser får användas. Vid tidpunkten för myndighetens remissvar var det dessutom inte möjligt att använda särskilda postadresser i samtliga system. JO framhåller därför att det är viktigt att Arbetsförmedlingen säkerställer att de system som används inte begränsar möjligheten att uppfylla de krav som uppställs i förvaltningslagen. Vidare anser JO att myndigheten behöver förbättra den interna kommuniceringen av beslut för att säkerställa att viktig information når fram till samtliga medarbetare.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetsförmedlingen och förde fram bl.a. följande. I november 2021 fick BB, som är arbetssökande, besked från Försäkringskassan om att hans aktivitetsstöd skulle reduceras. Han hade dock inte fått någon post om det från Arbetsförmedlingen. Myndigheten uppgav att den inte använder särskilda postadresser, vilket innebär ett problem för honom.

type: stycke

text: Postnord har ingen utdelning till BB:s bostad, utan posten delas ut i en postbox. Av det skälet har han en särskild postadress anmäld till Skatteverket. Arbetsförmedlingen har dock adresserat all post till bostadsadressen och den har därmed inte levererats. BB nås alltså inte av viktig post eftersom myndigheten inte använder rätt adressuppgifter. Arbetsförmedlingen har inte rättat till detta utan har i stället flyttat över ansvaret till BB genom att bl.a. hänvisa honom till att ändra redan korrekta uppgifter hos Skatteverket.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in handlingar i BB:s ärende. Av dessa framgick bl.a. att Arbetsförmedlingen hade fattat ett preliminärt beslut om sanktion den 12 november 2021 och att beslutet hade skickats till BB:s folkbokföringsadress.

text: Därefter begärde JO att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över vad som förts fram i anmälan. Arbetsförmedlingen skulle även ange vilket rättsligt stöd som myndigheten hade för att inte använda den adress BB hade uppgett samt hur handläggningen i sanktionsärendet förhöll sig till bestämmelserna i 25 och

text: 33 §§ förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: I sitt remissvar anförde Arbetsförmedlingen bl.a. följande (bilagor utelämnade).

text: Arbetsförmedlingens utredning

text: Tidigare lade arbetsförmedlare manuellt in adresser till arbetssökande i systemstödet AIS [system som används bl.a. vid handläggningen av arbetsförmedlingsärenden, JO:s anm.]. För ökad säkerhet i hanteringen av personuppgifter och för att säkerställa att Arbetsförmedlingen hade korrekta och aktuella adresser till arbetssökande fattades ett internt beslut den 7 november 2018 … om att folkbokföringsadresserna ska användas och hämtas via uppkoppling mot Navet. Efter sommaren 2020 uppmärksammades problemet att särskild postadress, dvs. sådan ändring av postadress som anmäls till Skatteverket utan att flyttning skett, inte inhämtades. Den 6 december 2021 ersattes därför beslutet med ett nytt internt beslut … om att även särskild postadress kan användas i kommunikationen. Beslutet skickades bl.a. ut till funktionsbrevlådorna för verksamhetsområdena Arbetssökande och Arbetsgivare, IT och Direkt. Arbetsförmedlingen Värmland har yttrat sig … och fört fram bl.a. följande. BB har varit i mejlkontakt med kontoret angående sin adress sedan i december 2021. Det fanns då två adresser i systemstödet AIS och den personen uppgav var en tredje adress. Arbetsförmedlingen svarade att en annan adress står som folkbokföringsadress och att det är den som skrivs i adressfältet vid utgående post och att BB fick ändra sin folkbokföringsadress eller ordna med eftersändning då enskilda handläggare inte kan sluta avtal om att annan adress ska skrivas på korrespondensen till en arbetssökande. BB svarade med mejl från Postnord och Skatteverket. Kontoret tog då kontakt med Rättsavdelningen som svarade att den adress som ska användas är den adress som angivits av Skatteverket som folkbokföringsadress, vilket meddelades BB. Sedan 28 februari 2022 finns det möjlighet i AIS att använda särskild postadress som mottagande adress i korrespondensen med arbetssökande. Den adress BB angav i mejl i december 2021 är numera den adress som används vid korrespondens med honom.

text: Enligt kompletterande information från Arbetsförmedlingen Värmland … fick kontoret svar från Rättsavdelningen att det troligtvis rör sig om en särskild postadress och att myndighetens rättschef fattat ett beslut om att särskild adress får användas även vid Arbetsförmedlingen. – – –

text: Enheten Ersättningsprövning har yttrat sig … och fört fram bl.a. följande. Enheten använder den information om kontaktuppgifter som hämtas automatiskt av ABS [system som bl.a. enheten Ersättningsprövning använder i sin handläggning, JO:s anm.] från AIS, vilket i sin tur är information om folkbokföringsadress som hämtas från Skatteverket. Enheten gör även manuella kontroller om en ny adress finns registrerad i Skatteverkets tjänst Navet i hanteringen av returpost. Vid det aktuella tillfället saknades funktionalitet för att ta emot uppgifter om särskild postadress från Skatteverket. Handläggaren hade därför inte kännedom om att BB hade en särskild postadress registrerad och följde beslutet om att använda folkbokföringsadressen, och be den arbetssökande att uppdatera denna. Efter att brister kring uppgifter om särskild postadress uppmärksammats internt inom myndigheten i juli 2021 har ett nytt beslut om att myndigheten ska hämta och använda särskild postadress fattats men alla systemstöd, däribland ABS, har ännu inte utvecklats för detta. Detta innebär att beslut och information i sanktionsärenden fortfarande skickas till den arbetssökandes folkbokföringsadress. Gällande kommuniceringen och utskicket av beslutet i det aktuella ärendet har enheten Ersättningsprövning fört fram bl.a. följande. Ärendet har handlagts enligt ordinarie handläggningsprocess. Ärendehändelserna visar att beslutsbreven vid upprepade tillfällen skickats till den adress som var aktuell enligt systemstödet (dvs. folkbokföringsadressen). Det preliminära beslutet kom i retur den 23 november och samma dag hade enheten kontakt med den arbetssökande per e-post om att beslutet skickas om. Det finns ingen notering om vilken adress beslutet skickas till, men inget tyder på att det skickats till annan adress än folkbokföringsadressen. Det har varit flera kontakter med BB, dels om adressen, dels som visat att han fått kännedom om det preliminära beslutet. Det är dock genom andrahandsuppgifter från Försäkringskassan samt genom muntlig och skriftlig sammanfattning via e-post. Det framgår dock av ärendet att BB framför att han velat ta del av det preliminära beslutet. Utifrån att det preliminära beslutet skickats flera gånger, att BB sagt sig ha kännedom om beslutet och fått skriftlig och muntlig sammanfattning av det, samt lämnat uppgifter om orsaken till den sanktionsgrundande händelsen gjordes bedömningen i ärendet att det fanns skäl att gå vidare. Därmed gjordes även bedömningen att kravet i

text: 25 § förvaltningslagen

text: var uppfyllt. Ärendehändelserna visar att det slutliga beslutet skickats till BB:s folkbokföringsadress. I efterhand kan enheten se att ytterligare åtgärder hade kunnat vidtas för att säkerställa att BB fått ta del av hela det preliminära beslutet innan handläggningen fortsatte samt det slutliga beslutet, t.ex. via lokalkontor eller någon annan manuell lösning. [– – –]

text: Arbetsförmedlingens bedömning m.m.

text: Arbetsförmedlingen gör följande bedömning

text: Särskild postadress och stödet för att inte använda adressen

text: Arbetsförmedlingen har inte haft rättsligt stöd att vägra använda den särskilda postadressen BB uppgav för att bli kontaktad. Beslutet om att endast använda folkbokföringsadressen ska ses mot bakgrund av att myndigheten tidigare haft den adress den arbetssökande uppgivit registrerad och att denna inte kontrollerats mot något register. Detta fick som konsekvens att det fanns inaktuella adresser som användes på myndigheten och att myndighetens uppgifter om enskilda inte var uppdaterade och korrekta. Den tidigare hanteringen innebar alltså risker utifrån vikten av att myndigheten hanterar personuppgifter på ett korrekt och

text: säkert sätt samt i enlighet med regelverken. Därutöver fanns risken att myndigheten skulle röja sekretessbelagda uppgifter genom utskick till fel adress. Det framgår vidare av beslutet att folkbokföringsadressen skulle användas i första hand. Det finns dock skäl att i efterhand fundera över hur beslutet kommunicerats ut och tillämpats i verksamheten. Systemstödet AIS hämtar alltså numera in även uppgift om särskild postadress från Navet, och systemstödet ABS kommer få den funktionen, vilket är positivt eftersom en stor del av brevutskicken från myndigheterna sker per automatik till den adress som hämtas från Navet, om de inte går till en digital brevlåda.

text: Kommunicering och beslutsunderrättelse

text: Arbetsförmedlingen ska givetvis se till att kontakterna med enskilda är smidiga och enkla och att våra brev till enskilda skickas till den adress där den enskilde kan nås.

text: Förvaltningslagen

text: ställer i princip ett krav på att kommunicering och beslut inte bara skickas till utan också når mottagaren. Därför ankommer det på myndigheten att vidta lämpliga åtgärder när den får kännedom om att en kommunicering, eller ett preliminärt eller slutligt beslut, som tillsänts en enskild inte når mottagaren. I det aktuella ärendet gjordes, som framgår, bedömningen att BB tagit del av det som låg till grund för sanktionsbeslutet och fått möjlighet att bemöta detta. Mot bakgrund av att bestämmelsen i

text: 33 §

text: FL gäller även preliminära ställningstaganden har det dock endast varit möjligt att underlåta att underrätta BB om det fullständiga innehållet i beslutet om det varit uppenbart obehövligt. Det framgår även att enheten i efterhand anser att hanteringen hade kunnat göras annorlunda, tex. genom vissa manuella åtgärder. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Registrering av adress Den som vill ha sin post till en annan adress än sin folkbokföringsadress kan anmäla en särskild postadress till Skatteverket. En person som har en särskild postadress har dubbla adressuppgifter i folkbokföringen: en folkbokföringsadress (bostadsadress) och en särskild postadress. Den särskilda postadressen sprids automatiskt från Skatteverket till de flesta myndigheter som hämtar sin information från folkbokföringen (se

text: 25 § andra stycket folkbokföringslagen

text: [1991:481] och Skatteverkets rättsliga vägledning om särskild postadress, 2022). Den som har en särskild postadress har därför anledning att utgå från att den adressen kan användas vid utskick från myndigheter, i synnerhet efter att den enskilde framfört önskemål om det. JO har dessutom betonat vikten av att myndigheter använder korrekta och aktuella adresser vid utskick till enskilda. Om en enskild underrättar myndigheten om vilken adress som är aktuell måste myndigheten säkerställa att det är den adressen som kommer att användas i fortsättningen. (Se t.ex. JO:s beslut den 8 december 2021, dnr

text: Av utredningen framgår att Arbetsförmedlingen fattade ett preliminärt beslut om sanktion för BB den 12 november 2021. I beslutet angavs att han hade möjlighet att lämna information innan ett slutligt beslut fattades och att han i så fall behövde höra av sig senast den 29 november 2021.

text: Vidare framgår det att BB hade kontakt med Arbetsförmedlingen vid flera tillfällen efter att det preliminära beslutet hade fattats och då uppmanade myndigheten att skicka beslutet till hans särskilda postadress. Han fick dock till

text: svar att beslutet enbart kunde skickas till folkbokföringsadressen och hänvisades till att antingen ändra sin folkbokföringsadress hos Skatteverket eller eftersända sin post.

text: Att registrera en korrekt adressuppgift för en enskild är en grundläggande uppgift för en myndighet, och den borde vara enkel att utföra. Det är anmärkningsvärt att Arbetsförmedlingen inte har lyckats registrera BB:s särskilda postadress och säkerställa att post skickades dit trots upprepade önskemål om detta. Jag har förståelse för att situationen måste ha upplevts som frustrerande för BB. Kommunicering och underrättelse om beslut Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Det framgår av

text: 25 §

text: FL.

text: Enligt

text: 33 §

text: FL ska en myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Skyldigheten att kommunicera inför ett beslut är en grundläggande rättsprincip inom förvaltningsrätten. JO har tidigare uttalat att utgångspunkten är att en part ska ha nåtts av underrättelsen om utredningsmaterialet för att kommuniceringsskyldigheten ska anses vara uppfylld (se t.ex. JO:s beslut den 9 december 2014, dnr

text: När en myndighet inte skickar handlingar till en enskilds korrekta adress finns det risk för att

text: förvaltningslagens

text: krav på kommunicering och underrättelse om beslut inte uppfylls (se JO 2017/18 s. 48 och 55).

text: BB hade visserligen flera kontakter med Arbetsförmedlingen om det preliminära beslutet under kommuniceringstiden. Han fick då viss information om beslutet både muntligen och skriftligen och upplystes om när han senast behövde yttra sig inför det slutliga beslutet. Arbetsförmedlingen har även tagit in uppgifter som han lämnat under kommuniceringstiden i det slutliga beslutet. Det framgår dock att BB tog kontakt med Arbetsförmedlingen efter att han hade fått information från Försäkringskassan om att hans aktivitetsstöd hade reducerats. Jag vill med anledning av det påpeka att en kommuniceringsskyldighet inte kan uppfyllas genom att den enskilde får information från en annan myndighet. Det är i stället den myndighet som överväger att fatta det aktuella beslutet, i det här fallet Arbetsförmedlingen, som ansvarar för att kravet på kommunicering är uppfyllt.

text: Det framgår även att BB återkommande uppgett att han inte fått det preliminära beslutet och att han velat få detta skickat till den särskilda postadressen utan att så skedde. Dessutom meddelade han i slutet av kommuniceringstiden att han

text: inte kunde komplettera ärendet i tid utan underlag. En handläggare har förvisso i anslutning till det frågat BB om han ville förlänga kommuniceringstiden och i så fall hur länge. Efter att han svarat att han inte visste hur lång tid han behövde eftersom han inte fått beslutet har han trots det inte fått något besked i fråga om sin anståndsbegäran.

text: Utifrån vad som framkommit i ärendet anser jag att Arbetsförmedlingen har brustit i sin kommuniceringsskyldighet.

text: Det är dessutom tydligt att Arbetsförmedlingen har brustit i att underrätta BB om det preliminära beslutet i och med att han inte fick del av dess fullständiga innehåll. Det är givetvis inte tillräckligt att sammanfatta ett beslut så som myndigheten gjorde i ett e-postmeddelande till BB den 13 december 2021. Serviceskyldighet Enligt

text: 6 §

text: FL ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska, utan onödigt dröjsmål, lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: I serviceskyldigheten ingår givetvis att myndigheten ska lämna korrekt information till enskilda. En enskild måste kunna lita på och utgå från den information som en myndighet lämnar (se t.ex. JO:s beslut den 11 april 2022, dnr

text: Det framgår av utredningen att BB vid flera av sina kontakter med Arbetsförmedlingen blev hänvisad till att kontakta andra aktörer för att lösa det aktuella problemet med sin adress. Om en fråga ligger utanför en myndighets verksamhetsområde är det givetvis lämpligt att hänvisa den enskilde till rätt aktör. Den aktuella frågan rörde dock Arbetsförmedlingens egen registrering av en adress, och myndigheten borde därför ha utrett frågan ordentligt direkt i stället för att hänvisa BB vidare.

text: BB har även fått felaktig information om att Arbetsförmedlingen inte kunde använda den särskilda postadressen. Av myndighetens remissvar framgår att det fattades ett internt beslut den 6 december 2021 om att särskild postadress kunde användas i kommunikationen med arbetssökande. Även därefter uppgav dock myndigheten för BB att handlingar enbart kunde skickas till hans folkbokföringsadress. Ett sådant besked fick han bl.a. av en handläggare den 23 december 2021, trots att myndighetens rättsavdelning hade meddelat handläggaren att särskild postadress fick användas. Det framstår för mig som att handläggaren missuppfattade rättsavdelningens svar och jag vill med anledning av det framhålla att det givetvis är viktigt att vara noggrann vid hanteringen av ärenden som rör enskilda.

text: Avslutande synpunkter Arbetsförmedlingen har brustit på flera sätt i sin hantering av BB:s ärende och myndigheten förtjänar kritik för detta.

text: Jag ser givetvis positivt på att Arbetsförmedlingen har vidtagit åtgärder för att säkerställa att myndigheten använder korrekta uppgifter om adresser till enskilda. I Arbetsförmedlingens remissvar anges dock att problemet med särskilda postadresser uppmärksammades redan sommaren 2020. Att korrekta adressuppgifter används är av grundläggande betydelse. Jag har därför svårt att förstå varför det dröjde nästan ett och ett halvt år från det att problemet uppmärksammades till dess att det fattades ett tydligt beslut om att särskilda postadresser fick användas.

text: Jag noterar dessutom att det så sent som vid tidpunkten för remissvaret inte var möjligt att använda särskilda postadresser i Arbetsförmedlingens samtliga system, vilket är bekymmersamt. Arbetsförmedlingen har tidigare fått kritik för att myndigheten haft system som innebär att de anställda inte kunnat utföra sina arbetsuppgifter i enlighet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser (se t.ex. JO:s protokoll den 16 mars 2018, dnr 861-2018). Även detta ärende belyser vikten av att Arbetsförmedlingen säkerställer att de system som används inte begränsar möjligheten att uppfylla de krav som uppställs i

text: förvaltningslagen

text: Den felaktiga information som BB fick efter att Arbetsförmedlingen fattade ett beslut om att använda särskilda postadresser tyder även på att myndigheten behöver förbättra den interna kommuniceringen av beslut för att säkerställa att viktig information når fram till samtliga medarbetare.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


title: Kritik mot Göta hovrätt för bl.a. bristande dokumentation när utomstående tilläts närvara vid huvudförhandling inom stängda dörrar. Även uttalanden om tillämpningen av 5 kap. 3 § andra meningen rättegångsbalken

sammanfattning: En domstolsförhandling får under vissa förutsättningar hållas inom stängda dörrar. Om det finns särskilda skäl får rättens ordförande enligt 5 kap. 3 § andra meningen rättegångsbalken låta personer som inte är knutna till domstolen närvara vid en sådan förhandling. I det aktuella målet, som rörde bl.a. en våldtäkt, tilläts en vuxen tilltalads mamma och syster att närvara vid en förhandling inom stängda dörrar i hovrätten. Av handlingarna i målet framgick inte varför denna närvaro tilläts. Målsäganden, som inte närvarade i hovrätten, upplevde det som förnedrande att den tilltalades anhöriga fick se inspelningarna av förhöret med henne från tingsrätten. ChefsJO konstaterar att det sällan finns skäl att upprätthålla sekretessen mot personer vars närvaro medges av den som sekretessen ska skydda. När han eller hon inte samtycker till att andra närvarar bör det enligt chefsJO krävas att närvaron kan antas vara till nytta för förhandlingens genomförande för att särskilda skäl ska anses föreligga. Vidare kan det dessutom finnas anledning att göra en avvägning mellan intresset för sekretess respektive intresset för andras närvaro. ChefsJO anser att det kan diskuteras om det i det här fallet har funnits sådana skäl som krävs för att tillåta närvaro av andra. Eftersom det ytterst rör sig om en bedömningsfråga föranleder hovrättens agerande i denna del dock ingen kritik. Däremot anser chefsJO att hovrätten förtjänar kritik för den bristfälliga dokumentationen och avsaknaden av beslutsskäl.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde en person, som i JO:s beslut benämns AA, fram klagomål mot Göta hovrätt. Hon uppgav sammanfattningsvis följande.

text: Hon är en av flera målsägande i ett mål där den tilltalade dömdes till fängelse för bl.a. en våldtäkt mot henne. I såväl tingsrätten som hovrätten ägde huvudförhandlingen rum inom stängda dörrar. Trots beslutet om stängda dörrar tillät hovrätten den tilltalades familjemedlemmar att närvara under hovrättsförhandlingen. De fick således se inspelningarna av förhören från tingsrätten. Som brottsoffer upplevde hon detta som oerhört förnedrande. Hon

text: tvingas leva med skyddad folkbokföring på grund av den tilltalade och påtryckningar från dennes familjemedlemmar.

text: Utredning

text: JO hämtade in dagboksblad, dom samt anteckningar från huvudförhandlingen i hovrätten och tingsrätten. Av dessa handlingar framgick följande.

text: På begäran från målsägandebiträdet beslutade tingsrätten, med stöd av

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB, och

text: 35 kap. 12 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, att huvudförhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Förutom parterna jämte ombud närvarade endast häktespersonal vid tingsrättens förhandling. Tingsrätten dömde den tilltalade, född på 1980-talet, för bl.a. våldtäkt.

text: Vid huvudförhandlingen i hovrätten beslutade rätten, med stöd av samma bestämmelser som tingsrätten, att huvudförhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Hovrätten tillät dock två personer som varken var parter eller professionella aktörer att närvara (den tilltalades mamma och syster). Huruvida parternas inställning till frågorna om stängda dörrar eller närvaron av andra efterfrågades – och vad deras inställning i så fall var – antecknades inte. Beträffande vilka som i övrigt närvarade vid förhandlingen hänvisade hovrätten i sina anteckningar till domen, med tillägget att parter jämte försvarare och ombud var närvarande vid huvudförhandlingen om inte annat anges. I domen upptas bl.a. AA som part med tillägget att hon är företrädd av åklagaren. Varken i domen eller i anteckningarna anges att någon var frånvarande. Av utredningen i övrigt framgår dock att AA inte var närvarande vid förhandlingen i hovrätten.

text: Tingsrätten förordnade enligt domslutet att sekretessbestämmelsen i

text: 21 kap. 3 §

text: OSL skulle vara fortsatt tillämplig på målsägandenas adressuppgifter. Därutöver skulle sekretessbestämmelsen i

text: 35 kap. 12 §

text: OSL vara fortsatt tillämplig på uppgifter i målet som kan röja identiteten på målsägandena och som förebringats vid förhandlingen inom stängda dörrar eller förekommer i tingsrättens akt och i partsbilagan till domen. Hovrätten förordnade genom sin dom att det som tingsrätten hade beslutat om sekretess fortfarande skulle gälla. Vidare beslutade hovrätten att samma sekretessbestämmelser även i fortsättningen skulle vara tillämpliga på motsvarande uppgifter, vilka även i hovrätten lagts fram vid den del av huvudförhandlingen som hållits inom stängda dörrar, liksom på identitetsuppgifterna i partsbilaga till domen.

text: Mot bakgrund av vad som framkommit begärde JO att Göta hovrätt skulle yttra sig över bl.a. anmälan.

text: Hovrätten yttrade sig genom hovrättspresidenten BB. Sedan hon redogjort för relevant lagstiftning lämnade de för målet ansvariga juristledamöterna, lagmannen CC, hovrättsrådet DD och tf. hovrättsrådet EE, följande synpunkter.

text: I målet gällde sekretess i förhållande till målsägandenas respektive identitet och adress, men inte i övrigt. Uppgifterna om adress berördes inte vid förhandlingen. Vid förhandlingen framförde försvararen en begäran om att den tilltalades mor och syster skulle få närvara på förhandlingen inom stängda dörrar. Försvararen uppgav att åhörarna givetvis kände till identiteten på målsägandena. Modern och systern bekräftade de uppgifterna. Med hänsyn till förhållandena i målet framstod det också som klart att så var fallet. Åklagaren, som förde en av målsägandenas talan, och den särskilde företrädaren, som företrädde de övriga målsägandena, uppgav på fråga från ordföranden att de inte hade någon erinran mot att modern och systern närvarade under förhandlingen. Mot bakgrund av att utgångspunkten är att huvudförhandlingar är offentliga, vad som kommit fram om att de aktuella åhörarna kände till målsägandenas identitet och att de närvarande parterna inte hade någon erinran däremot bedömde ordföranden, i samråd med övriga ledamöter, att det fanns sådana särskilda skäl att åhörarna fick närvara på förhandlingen trots att den hölls inom stängda dörrar. Anteckningarna från huvudförhandlingen återspeglar endast hovrättens ställningstagande och inte de närmare skälen. Bakgrunden till det är dels att frågan om åhörarnas närvaro vid förhandlingen framstod som ostridig dels att det finns skäl att hålla frågor som rör sekretessbelagda uppgifter kortfattat. Att parternas inställning i frågan om åhörarnas närvaro inte antecknats kan däremot betraktas som ett förbiseende.

text: Hovrätten redovisade avslutningsvis följande bedömning.

text: Det är inte helt ovanligt att närstående eller liknande stödpersoner tillåts närvara vid förhandling inom stängda dörrar om övriga närvarande inte har något emot det. Bedömningen av om sådana särskilda skäl föreligger som gör att någon person bör tillåtas närvara trots stängda dörrar, måste göras av domstolen i det enskilda fallet. Även vilka uppgifter som eventuellt omfattas av sekretess är upp till rätten att avgöra. Både tingsrätten och hovrätten har i målet kommit fram till att inget annat än målsägandens identitet och adress omfattas av sekretess. Det framstår inte som att det varit aktuellt att meddela ett yppandeförbud. Som företrädare för myndigheten har jag mot denna bakgrund inte något ytterligare att anföra utan jag ansluter mig till bedömningen som berörda ledamöter har fört fram.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den grundlagsfästa principen om förhandlingsoffentlighet vid en domstol innebär att var och en har rätt att som åhörare vara närvarande vid en förhandling (se

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: , RF). Under vissa förutsättningar får offentligheten vid en domstolsförhandling dock begränsas genom lag (se

text: 2 kap. 20 och 21 §§ RF).

text: Om det kan antas att det vid en förhandling kommer att läggas fram en uppgift som är sekretessbelagd hos domstolen enligt offentlighets- och sekretesslagen, får rätten, om det bedöms vara av synnerlig vikt att uppgiften inte röjs, besluta att förhandlingen i den del som rör uppgiften ska hållas inom stängda dörrar. Även i annat fall får en förhandling hållas inom stängda dörrar, om sekretess gäller enligt bl.a.

text: 35 kap. 12 §

text: OSL. (Se

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: RB.)

text: Enligt

text: 35 kap. 12 §

text: OSL gäller sekretess hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den enskilde

text: eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs och uppgiften förekommer i mål om ansvar för sexualbrott. Som skäl för särregleringen för bl.a. sexualbrott uttalades i förarbetena att den som har blivit utsatt för ett sådant brott ofta har ett starkt intresse av sekretess för uppgifter som läggs fram i ansvarsmålet (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 283).

text: Om det finns särskilda skäl får rättens ordförande tillåta andra än anställda vid domstolen, eller någon som tjänstgör där i utbildningssyfte, att närvara vid en förhandling inom stängda dörrar (se

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB). Bestämmelsen torde framför allt tillämpas beträffande personal från häktet eller kriminalvården (jfr Thornefors, Rättegångsbalk [1942:740], 31 mars 2025 Karnov [JUNO], kommentaren till 5 kap. 3 §). Vid lagens tillkomst uttalade Processlagsberedningen att ett sådant medgivande, om anledning föreligger därtill, torde kunna lämnas t.ex. parts föräldrar eller barnavårdsman (se NJA II 1943 s. 58).

text: Sedan tidpunkten för det nämnda uttalandet har det vidare införts en särskild bestämmelse som möjliggör för rättens ordförande att, i mål med unga lagöverträdare, tillåta den tilltalades anhöriga och andra vars närvaro kan väntas bli till nytta att närvara vid en förhandling inom stängda dörrar där dörrarna stängts med hänvisning till att offentlighet vid förhandlingen är till uppenbar olägenhet på grund av den uppmärksamhet den tilltalade kan antas bli föremål för (se 27 § andra och tredje stycket lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, LUL).

text: En enskild kan helt eller delvis häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne (se

text: 12 kap. 2 § första stycket

text: OSL). Justitiekanslern (JK) har i ett ärende – där en tingsrätt föredrog bl.a. ett rättspsykiatriskt utlåtande vid en offentlig del av förhandlingen – framhållit att tyngden av de intressen som i det enskilda fallet talar för sekretess respektive offentlighet är beroende av hur de berörda parterna ser på frågan. Som ett led i den materiella processledningen bör rätten enligt JK således efterhöra parternas inställning i sekretessfrågan. Trots att det enligt reglerna i

text: rättegångsbalken

text: inte uttryckligen krävs att parts inställning i sekretessfrågan antecknas ansåg JK vidare att det är lämpligt att göra detta. (Se JK:s beslut den 25 februari 1993, dnr

text: .) Även Heuman m.fl. har, med hänvisning till JK:s beslut, gett uttryck för en snarlik uppfattning. Författarna anför att parternas inställning i sekretessfrågan måste klargöras för att domstolen ska kunna göra ett välgrundat ställningstagande till om en förhandling ska hållas inom stängda dörrar och att parternas inställning lämpligen redovisas i anteckningarna eller protokollet (se Heuman m.fl.,

text: Barnavårdsman kallades den som enligt 1917 års lag om barn utom äktenskap skulle bistå modern med råd och upplysningar samt tillse att barnets rätt och bästa tillvaratogs.

text: Sekretess m.m. hos allmän domstol, sjätte upplagan, s. 125, jfr även JO 1986/87 s. 28, dnr

text: För uppgift i bild som ingår i en ljud- och bildupptagning av ett förhör som hållits i en domstol gäller sekretess hos domstolar, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den hörde lider men (se

text: 43 kap. 4 §

text: OSL). Sekretess enligt denna bestämmelse hindrar dock inte att ljud- och bildupptagningen läggs fram vid en offentlig förhandling men ett sådant framläggande medför i detta fall inte att sekretessen upphör att gälla (se

text: 43 kap. 5 § första stycket

text: OSL). I förarbetena framhålls att domstolen i allmänhet bör kunna utgå ifrån att uppgifterna inte kan lämnas ut, om den enskildes inställning till frågan om utlämnande inte är känd och det finns inte någon skyldighet för domstolen att kontakta den enskilde för att ta reda på dennes inställning (se

text: prop. 2004/05:131 s. 287

text: Ett beslut som inte är slutligt ska i den utsträckning det behövs ange de skäl som det grundas på (se

text: 30 kap. 11 §

text: RB). I fråga om skyldigheten att ange skäl för ett beslut under rättegång framhöll Processlagsberedningen att det bör överlämnas åt rätten att avgöra efter vad som i varje särskilt fall befanns erforderligt (se NJA II 1943 s. 222).

text: Vilka uppgifter som ska dokumenteras vid en huvudförhandling anges i

text: 6 kap. 3 §

text: RB. Enligt den andra punkten ska deltagarna vid förhandlingen antecknas. Vidare ska, enligt fjärde punkten, skälen för att en förhandling hålls inom stängda dörrar noteras. Det sistnämnda görs vanligen genom en hänvisning i beslutet till de relevanta lagrummen i offentlighets- och sekretesslagen (jfr Heuman m.fl., a.a., s. 126). I den femte punkten anges att parternas yrkanden och invändningar samt medgivanden eller bestridanden av motpartens yrkanden ska antecknas. Den nionde punkten – enligt vilken vissa anteckningar ska göras om sådant som i övrigt har förekommit – tar framför allt sikte på sådant som avviker från den vanliga gången vid en förhandling (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 11 juni 2025 JUNO, kommentaren till

text: 6 kap. 3 §

text: ). Hur anteckningarna ska göras regleras närmare i

text: 15 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol.

text: Bedömning

text: Allmänt om förhandlingsoffentlighet och sekretess Jag vill inledningsvis understryka att principen om domstolsförhandlingars offentlighet är av grundläggande betydelse för rättssäkerheten och allmänhetens förtroende för domstolsväsendet. Beslut om stängda dörrar eller andra åtgärder för att inskränka offentligheten med hänvisning till sekretess måste därför vara välgrundade. Det finns vidare anledning att framhålla att bestämmelsen i

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: RB är fakultativ, vilket innebär att rätten inte måste förordna om stängda dörrar när förutsättningarna för det i och för sig är uppfyllda. Lagstiftaren har alltså i en betydande omfattning överlåtit åt domstolarna att i det enskilda fallet avgöra om en förhandling bör hållas inom stängda dörrar.

text: Även vid tillämpningen av de materiella sekretessbestämmelserna har lagstiftaren i regel gett domstolarna ett stort utrymme för bedömningar i det enskilda fallet.

text: Med detta sagt vill jag poängtera att det givetvis också finns många situationer när sekretess, med hänsyn till de inblandades personliga förhållanden eller något annat skyddsvärt intresse, utan tvekan är påkallat och jag konstaterar att rätten i det här fallet har gjort bedömningen att förhandlingen inte skulle vara offentlig med hänvisning till

text: 35 kap. 12 §

text: OSL.

text: Mot bakgrund av det sagda gör jag följande överväganden.

text: Särskilda skäl enligt

text: 5 kap. 3 § rättegångsbalken

text: Som redogjorts för tidigare krävs det särskilda skäl för att t.ex. anhöriga i ett mål som detta ska få närvara vid en förhandling inom stängda dörrar. Vad som avses med särskilda skäl och hur denna bedömning ska göras har emellertid inte närmare utvecklats i vare sig förarbeten eller praxis. Det finns därför anledning att säga något mer allmänt om detta innan jag övergår till min bedömning av det nu aktuella fallet.

text: Bestämmelsen i

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB är tämligen allmänt hållen och lämnar ett förhållandevis stort bedömningsutrymme för rättens ordförande. Kravet på särskilda skäl innebär likväl att det fordras omständigheter som leder till slutsatsen att ett avsteg ska göras från det fattade beslutet om stängda dörrar. Eftersom det är en undantagsbestämmelse ligger det vidare i sakens natur att bestämmelsen ska tillämpas med åtminstone viss restriktivitet. Det bör därutöver poängteras att bestämmelsen är fakultativ.

text: Mot bakgrund av att den enskilde kan häva sekretess som gäller till skydd för honom eller henne blir det emellertid av stor, ofta t.o.m. avgörande, betydelse om den enskilde har medgett att andra tillåts närvara. Ett sådant medgivande från den enskilde får i praktiken anses vara att likställa med ett hävande av sekretessen visavi de andra närvarande och i ett sådant fall bör det sällan finnas anledning att upprätthålla sekretessen gentemot dessa. Prövningen av särskilda skäl torde i dessa fall därför bli tämligen summarisk.

text: På förekommen anledning vill jag dock understryka att ett besked från en åklagare att denne inte har någon erinran mot närvaro av andra inte kan tas till intäkt för att en målsägande, som åklagaren företräder, samtycker till närvaron och därigenom häver den sekretess som gäller till skydd för målsäganden. Detta gäller i synnerhet när, som i förevarande fall, målsäganden inte är närvarande.

text: Jag övergår nu till den något mer komplicerade frågan om vad som bör anses gälla när den, som sekretessen gäller till förmån för, inte uttryckligen samtycker till närvaron av andra.

text: När det gäller t.ex. häktespersonal eller vissa andra professionella aktörer vars närvaro är nödvändig för förhandlingens genomförande torde tillämpningen av

text: bestämmelsen inte vålla några större betänkligheter. I förekommande fall finns det normalt sett nämligen uppenbara skäl för deras närvaro. Såvitt avser andra personkategorier är det däremot inte lika tydligt när omständigheterna är sådana att det kan anses föreligga särskilda skäl.

text: Som tidigare nämnts anfördes i de ursprungliga lagmotiven att t.ex. parts föräldrar eller barnavårdsman skulle kunna tillåtas att närvara, om det fanns anledning till det. Även om det inte uttryckligen sägs är min uppfattning att detta uttalande, bl.a. med hänsyn till sambandet med barnavårdsman, ska förstås som att det tar sikte på föräldrar till minderåriga. En sådan tolkning ligger också nära till hands eftersom det vid en förhandling med unga personer inte torde vara helt ovanligt att det kan finnas ett särskilt behov av en person som kan ge stöd åt den unga. Till följd av sin ålder kan unga personer nämligen ha sämre förutsättningar än vuxna att hantera förhandlingssituationen. Denna uppfattning rimmar också väl med att det numera har intagits en specialreglering i LUL som medför att anhöriga till den tilltalade och andra vars närvaro kan väntas bli till nytta kan tillåtas att närvara i det fall dörrarna vid huvudförhandlingen har stängts med stöd av den lagen. Utöver den nu nämnda situationen är det också tänkbart att det exempelvis skulle kunna finnas anledning till andras närvaro i fall där en vuxen person, till följd av sina personliga förhållanden, har ett påtagligt behov av stöd under förhandlingen.

text: Utifrån de uttalanden som gjorts i de ursprungliga lagmotiven och med beaktande av vad som anförts ovan sluter jag mig sammantaget till att det först och främst bör krävas att den aktuella personens närvaro kan antas vara till nytta för förhandlingens genomförande (jfr bestämmelsen i 27 § tredje stycket LUL). I linje med vad jag tidigare har anfört bör detta oftast dock inte krävas i de fall personen som skyddas av sekretessen är beredd att efterge sitt sekretesskydd.

text: Utöver att närvaron ska vara till nytta för förhandlingens genomförande kan det – annat än i uppenbara fall – finnas anledning att även beakta den tillämpliga sekretessbestämmelsen och karaktären på de uppgifter som omfattas av sekretessen. Vare sig i lagtexten eller förarbetena sägs det visserligen uttryckligen att det, vid prövningen enligt

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB, ska göras en avvägning mellan å ena sidan de skäl som motiverar närvaron av andra och, å andra sidan, de skäl som lett till att rätten har beslutat om stängda dörrar. Det ligger emellertid i sakens natur att man inte helt kan bortse från vad sekretessen avser. Någon form av avvägning mellan intresset för sekretess respektive intresset för andras närvaro kan därför ofrånkomligen komma att behöva göras (jfr Thornefors, Rättegångsbalk [1942:740], Lexino 1 oktober 2024 [JUNO] kommentaren till 5 kap. 3 §).

text: Vad som här också bör nämnas är att det även torde ha viss betydelse huruvida de andra närvarande redan känner till de uppgifter som omfattas av sekretess. Samtidigt skulle det enligt min mening leda för långt om den som har kännedom om aktörerna i ett mål – och/eller vad som närmare kommer att

text: avhandlas i målet – redan av det skälet alltid ges möjlighet att närvara vid en förhandling som hålls inom stängda dörrar. En motsatt uppfattning skulle nämligen kunna innebära en rättstillämpning som rimligen inte kan ha varit lagstiftarens avsikt. I framför allt mål om brott i nära relation kan det ju i princip alltid förutsättas att närstående till den tilltalade har kännedom om exempelvis målsägandens identitet men även andra förhållanden som kan omfattas av sekretess. Att tillämpa bestämmelsen på ett sådant sätt skulle enligt mitt sätt att se på det närmast urholka den kvalificering som får sägas följa av kravet på särskilda skäl.

text: Med utgångspunkt i det ovan anförda vill jag föra fram följande i fråga om hovrättens beslut att tillåta andra att närvara.

text: I det aktuella fallet har det varken rört sig om en ung person eller, såvitt utredningen visar, en person som till följd av sina personliga förhållanden har haft ett behov av stöd under förhandlingen. Det har inte heller i övrigt framkommit något som uppenbart ger vid handen att det fanns sådana skäl som krävs för en tillämpning av

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB. Enligt hovrätten har de särskilda skälen i stället utgjorts av att de berörda åhörarna redan kände till målsägandens identitet och att de närvarande parterna inte hade någon erinran mot att åhörarna närvarade.

text: Mot bakgrund av vad jag uttalat ovan kan det diskuteras om dessa omständigheter är sådana att kravet på särskilda skäl ska anses vara uppfyllt.

text: I sammanhanget vill jag avslutningsvis även peka på betydelsen av bestämmelsen i

text: 43 kap. 4 §

text: OSL. Eftersom bilduppgifterna från AA:s förhör i tingsrätten inte lades fram vid en offentlig förhandling skulle de anhöriga till den tilltalade i praktiken inte ha kunnat få ta del av bildupptagningen på något annat sätt än genom att just medges närvaro vid förhandlingen bakom stängda dörrar. För att få del av uppgifterna på något annat sätt skulle nämligen krävas att det stod klart att uppgiften kunde röjas utan att AA led men. Utifrån bl.a. vad som uttalas i förarbetena och vad som är känt om AA:s inställning kan jag inte se att en sådan prövning skulle ha utfallit till förmån för offentlighet.

text: Dokumentation och avsaknad av beslutsskäl Jag delar den, av bl.a. JK, framförda uppfattningen att rätten som utgångspunkt bör efterhöra parternas inställning till frågan om stängda dörrar och att parts inställning i denna fråga bör dokumenteras. Annat än i uppenbara fall bör detsamma naturligtvis även gälla den närliggande frågan om andra ska tillåtas närvara inom stängda dörrar. Jag saknar anledning att ifrågasätta juristledamöternas uppgift om att närvarande parters inställningar i denna fråga inhämtades men konstaterar samtidigt att det är en brist att inställningarna inte har antecknats. Det är också en brist att anteckningarna lästa tillsammans med domen ger det felaktiga intrycket att AA närvarade vid förhandlingen.

text: Särskilt eftersom inställningarna inte redovisats anser jag vidare att det inte var lämpligt att helt avstå från att ange skäl till att andra tilläts att närvara. Inte minst mot bakgrund av att beslutet innebar ett avsteg från vad som normalt gäller i fråga om närvaro när en förhandling hålls inom stängda dörrar och att de personer vars intressen sekretessen skulle skydda inte var närvarande fanns det starka skäl att motivera beslutet samt dokumentera övervägandena i frågan. Rätten borde, även utan att gå in på alltför känsliga detaljer, utan större svårigheter ha kunnat redovisa i vart fall någon form av skäl för sitt ställningstagande. Det förhållandet att beslutet rörde en sekretessfråga föranleder i det här fallet därför inte någon annan bedömning.

text: Att en domstol fullgör sin dokumentationsskyldighet och, vid behov, motiverar sina beslut är viktigt inte bara för parterna och överrätten. Det har också betydelse vid en granskning av tillsynsmyndigheterna eller, för den delen, av media eller allmänheten. Vikten av att detta sker med noggrannhet blir särskilt tydligt i ett fall som detta, dvs. när målsäganden inte var närvarande vid förhandlingen och det fattades ett, som hon uppfattade det, för henne oförmånligt beslut utan att det angavs någon förklaring och det inte heller vid min efterföljande granskning av handlingarna framstod som klart vad som hade förevarit.

text: Avslutande synpunkter För att det skulle ha varit möjligt för hovrätten att tillåta närvaron av de anhöriga vid förhandlingen har det enligt

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB krävts att det förelåg särskilda skäl. Enligt den uppfattning som jag har gett uttryck för ligger i detta krav bl.a. att närvaron av andra kan antas vara till nytta för förhandlingens genomförande för att den ska tillåtas. Åtminstone bör detta gälla när den som sekretessen skyddar inte har medgett närvaron.

text: Som framgått kan det, utifrån vad som har framkommit i ärendet, enligt min mening diskuteras om kravet på särskilda skäl har varit uppfyllt i det här fallet.

text: Jag har – särskilt med hänsyn till avsaknaden av dokumenterade skäl för beslutet – därmed också förståelse för att hovrättens beslut kan ha framstått som såväl förvånande som förnedrande för AA.

text: Frågan om tillämpningen av

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB samt avvägningen mellan intresset för sekretess och andra motstående intressen är emellertid i varje enskilt fall ytterst en bedömningsfråga för domstolen. I sådana frågor finns det utrymme för olika uppfattningar, utan att någon av dem behöver vara direkt felaktig. Hovrättens beslut att tillåta andra att närvara vid förhandlingen inom stängda dörrar föranleder därför inte någon kritik från min sida.

text: Med de uttalanden om

text: 5 kap. 3 § andra meningen

text: RB som redovisats samt den kritik som ligger i det sagda om bristfällig dokumentation och avsaknad av beslutsskäl avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


title: Granskning av Skolinspektionens användning av möjligheten att ansöka om utdömande av vite när en huvudman inte följer ett vitesföreläggande som myndigheten har beslutat

sammanfattning: I december 2024 framkom det i flera radioinslag att Skolinspektionen sällan ansöker om utdömande av vite i de fall myndigheten har beslutat att förelägga en skolhuvudman vid vite att åtgärda brister. Mot bakgrund av dessa uppgifter samt statistik från Skolinspektionens webbplats beslutade chefsJO att utreda frågan. Handlingar i ett antal ärenden hämtades in och granskades. ChefsJO finner inte skäl att rikta någon kritik mot Skolinspektionen vad gäller användningen av möjligheten att ansöka om utdömande av vite i de granskade ärendena. Samtidigt framhåller han att det är angeläget att Skolinspektionen använder sig av hela den palett av sanktioner som står till buds genom skollagens reglering. Häri ingår som en viktig del möjligheten att utfärda vitesförelägganden och att konsekvent ansöka om utdömande av vite i situationer då huvudmannen inte har följt ett vitesföreläggande, förutsatt att myndigheten bedömer att det i övrigt finns förutsättningar för att ansöka. ChefsJO ser vissa risker om Skolinspektionen inte ansöker om utdömande av vite i de fall ett vitesföreläggande inte följs. En sådan risk är att skolhuvudmäns incitament att följa ett vitesföreläggande kan minska om de har intrycket av att Skolinspektionen endast i mycket liten utsträckning fullföljer ett viteshot genom att ansöka om vitets utdömande. I förlängningen kan detta leda till att förtroendet för Skolinspektionens tillsynsarbete minskar.

text: Bakgrund

text: Statens skolinspektion (Skolinspektionen) utövar tillsyn över skolor och vissa andra utbildningsverksamheter. Myndighetens uppdrag är bl.a. att se till att skolhuvudmän bedriver sina verksamheter enligt gällande regler. Om en verksamhet inte uppfyller de krav som gäller kan Skolinspektionen förelägga huvudmannen att fullgöra sina skyldigheter. Ett sådant föreläggande får förenas med vite och i vissa fall är det obligatoriskt att förena föreläggandet med vite. För det fall att ett vitesföreläggande inte följs kan Skolinspektionen ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att vitet ska dömas ut.

text: I december 2024 framkom det i flera nyhetsinslag i Sveriges Radio att Skolinspektionen sällan ansöker om utdömande av vite i de fall myndigheten har beslutat att förelägga en huvudman vid vite att åtgärda brister i sin

text: verksamhet. Vid en kontroll av uppgifter på Skolinspektionens webbplats framkom att myndigheten inte hade ansökt om utdömande av vite i något fall under åren 2021–2023. När det gällde 2024 hade Skolinspektionen ansökt om utdömande av vite i två fall. Vidare framgick det att myndigheten under 2021– 2023 hade beslutat om vitesföreläggande i 37 fall.

text: Beslut om initiativ

text: Mot bakgrund av uppgifterna i nyhetsinslagen och informationen på Skolinspektionens webbplats beslutade jag den 24 januari 2025 att inleda detta initiativärende. Syftet var att utreda Skolinspektionens användning av möjligheten att ansöka om utdömande av vite när en huvudman inte följer ett vitesföreläggande som myndigheten har beslutat med stöd av bestämmelserna i

text: 26 kap.

text: och

text: 27 §§

text: skollagen

text: Utredning

text: JO:s begäran om yttrande JO begärde att Skolinspektionen – för vart och ett av de ärenden där myndigheten hade beslutat om vitesföreläggande under perioden den 1 juli 2020 till den 31 december 2023 – skulle redogöra för om myndigheten hade ansökt hos domstol om utdömande av vite eller inte. För det fall att Skolinspektionen inte hade ansökt om utdömande av vite skulle myndigheten i varje enskilt fall redogöra för anledningen till varför det inte hade skett.

text: Skolinspektionen ombads att bifoga samtliga vitesförelägganden som hade beslutats under den ovan angivna tidsperioden. I förekommande fall skulle myndigheten även bifoga det svar som huvudmannen gett in till myndigheten.

text: Skolinspektionens svar till JO Skolinspektionen yttrade sig den 19 mars 2025 och bifogade de handlingar som JO hade begärt. Myndigheten bifogade även de uppföljningsbeslut som hade meddelats avseende vitesföreläggandena. Av handlingarna framgick att Skolinspektionen under den aktuella perioden hade beslutat om vitesförelägganden i 37 fall.

text: Skolinspektionen lämnade en redogörelse för vart och ett av de aktuella ärendena. Därutöver anförde myndigheten i huvudsak följande.

text: Vid kontroll av uppgifter på Skolinspektionens webbplats den 26 augusti 2025 framgick att myndigheten under 2021 beslutat om vitesföreläggande i 5 fall, under 2022 i 10 fall och under 2023 i 22 fall. Under 2024 har myndigheten beslutat om vitesföreläggande i 25 fall.

text: Allmänt om Skolinspektionens tillsynsverksamhet och Högsta förvaltningsdomstolens (HFD) praxis

text: Tillsynen är en del av Skolinspektionens kärnverksamhet och den genomförs på flera olika sätt. En tillsyn kan resultera i flera olika ingripanden. Ofta kräver arbetet en utredning på plats i skolan med lektionsobservationer och intervjuer. Detta är också fallet med uppföljningar av vitesförelägganden, där huvudmannens redovisning behöver kompletteras med ett besök för att kunna avgöra om föreläggandet har följts eller inte.

text: Om det vid uppföljningen av ett vitesföreläggande framgår att huvudmannen inte har följt föreläggandet kan Skolinspektionen ansöka om att vitet ska dömas ut. De senaste åren har myndigheten gjort en hel del förändringar i tillsynen med anledning av en dom som HFD meddelade i maj 2020 (

text: HFD 2020 ref. 28

text: ). Förändringarna har bl.a. bestått i att tillsynsutredningarna har fördjupats och att myndighetens beslut om vitesförelägganden skrivs på ett annat sätt än tidigare.

text: I

text: HFD 2020 ref. 28

text: tog domstolen ställning till om ett av Skolinspektionen beslutat vitesföreläggande var tillräckligt preciserat. HFD:s bedömning var att föreläggandet inte uppfyllde kraven på att ange tydliga och konkreta åtgärder. Domstolen uttalade bl.a. att ett vitesföreläggande i princip inte får utformas på så sätt att det endast upprepar regleringens lydelse. För att ett föreläggande som är utformat på ett sådant sätt ska tillgodose kravet på precision krävs att bestämmelserna är så precisa att det inte kan råda något tvivel om vilka åtgärder som ska vidtas eller underlåtas i det enskilda fallet. Normalt får ett föreläggande inte heller utformas så att det endast anger vilket resultat som ska uppnås. I stället måste det tydligt anges vilka konkreta åtgärder som adressaten ska vidta. I vilken utsträckning det är möjligt för en myndighet att formulera sådana konkreta åtgärder beror på hur regleringen är utformad. HFD konstaterade att om regleringen är allmänt hållen, begränsas myndighetens möjligheter att använda vitesförelägganden för att komma till rätta med brister.

text: Efter att HFD hade meddelat sin dom tillsatte Skolinspektionen en projektgrupp som analyserade inom vilka delar av skollagstiftningen som det går att utforma förelägganden som uppfyller kraven i HFD:s praxis. Projektgruppen bedömde att det var möjligt att formulera förelägganden avseende de flesta delar av regleringen, men att det fanns svårigheter inom vissa områden. Projektgruppen bedömde också att Skolinspektionen behövde göra ett flertal förändringar, t.ex. vad gäller sättet att skriva beslut. Vidare bedömde gruppen att myndigheten borde använda vitesförelägganden mer sparsamt och i rätt ärenden samt att myndigheten i större utsträckning borde använda ingripandet anmärkning och avstående från att ingripa. Inom ramen för projektet skickade Skolinspektionen en hemställan till regeringen om att överväga att förtydliga vissa bestämmelser och/eller införa ett bemyndigande i

text: skollagen

text: för att möjliggöra meddelandet av föreskrifter.

text: Under den period som JO:s granskning omfattar har Skolinspektionen bedrivit ett ständigt pågående arbete med att utveckla sina beslut så att de uppfyller kraven i HFD:s praxis. Arbetet har resulterat i att besluten successivt har blivit mer precisa. Vissa författningsändringar har skett vilket har underlättat arbetet, även om Skolinspektionen fortsatt ser ett behov av kompletterande föreskrifter inom t.ex. systematiskt kvalitetsarbete samt trygghet och studiero.

text: Före HFD:s dom var Skolinspektionens uppfattning att myndighetens vitesförelägganden uppfyllde kraven på tydlighet och myndighetens ansökningar om utdömande av vite bifölls i regel också av förvaltningsdomstol. Under 2019 ansökte myndigheten t.ex. om utdömande av vite i 22 ärenden. Av dessa bifölls 19, varav i ett fall delvis. Efter HFD:s dom har Skolinspektionens ansökningar i några fall avslagits. Myndighetens beslut om vitesförelägganden har i stort sett inte överklagats efter att myndigheten genomfört sitt utvecklingsarbete och förvaltningsrätten har ännu inte prövat de ansökningar om utdömande av vite som har getts in efter utvecklingsarbetet. Skolinspektionen har därför ännu inte fått någon domstolsprövning av de tydligare och mer precisa åtgärder som numera anges i vitesföreläggandena.

text: Allmänt om att ansöka om utdömande av vite

text: I lagen (

text: ) om viten (viteslagen) finns inte något krav på att en myndighet ska ansöka om utdömande av vite, utan myndigheten måste själv göra en bedömning av om en ansökan ska göras eller inte. Av lagkommentaren till bestämmelserna framgår att en faktor som kan ha betydelse är sannolikheten för att förvaltningsrätten skulle bifalla ansökan. Även i andra fall kan det bedömas som olämpligt eller oskäligt att ansöka om utdömande av vitet, t.ex. om adressaten har gjort vissa ansträngningar för att följa föreläggandet. Då blir benägenheten att ansöka om utdömande i allmänhet mindre. Vidare saknas det ofta anledning att begära att ett vite ska dömas ut om adressaten har uppnått resultatet på annat sätt än genom de åtgärder som anges i föreläggandet. (Lavin, Viteslagstiftningen [8 januari 2025, Version 3D, JUNO], kommentaren till

text: 6 §

text: Om ändamålet med vitet har förlorat sin betydelse ska vitet inte dömas ut (9 § viteslagen). Vilken praktisk betydelse man tillerkänner regeln beror på om man ser vitet främst som ett straff eller tvångsmedel. Av förarbetena till

text: skollagen

text: framgår att möjligheten att vitesförelägga i första hand syftar till att vara förebyggande. Redan förekomsten av en sådan möjlighet torde i de flesta fall vara ett tillräckligt påtryckningsmedel för att förmå huvudmannen att rätta till bristerna (

text: prop. 2009/10:165 s. 550

text: Skolinspektionens slutsatser kring handläggningen av de ärenden som omfattas

text: av JO:s granskning

text: Under den tidsperiod som JO:s granskning avser har Skolinspektionen fattat beslut om vitesföreläggande i 37 fall. Av dessa har myndigheten ansökt om utdömande av vitet i 3 fall. I de resterande ärendena har det funnits olika skäl

text: till att Skolinspektionen inte har ansökt om utdömande av vite. Nedan följer en redogörelse för dessa skäl.

text: I tretton ärenden har huvudmannen följt föreläggandet i dess helhet och det har därmed inte funnits skäl för en ansökan. Bland dessa finns det enstaka fall där föreläggandet inte fullt ut har följts vid den i föreläggandet angivna redovisningstidpunkten, men i vart fall innan uppföljningsbeslutet fattats. I sex ärenden har huvudmannen till allra största del följt föreläggandet. Det har därmed haft avsedd effekt som påtryckningsmedel, varför någon ansökan inte har gjorts. Detta är exempel på när myndigheten har gjort en sådan lämplighets- och skälighetsbedömning som myndigheten ska göra när den överväger om en ansökan ska göras eller inte. Skolinspektionens uppfattning är att dessa bedömningar har varit korrekta utifrån omständigheterna i de enskilda fallen och mot bakgrund av det omfattande utvecklingsarbete som Skolinspektionen då genomförde, bl.a. genom att göra föreläggandena tydligare.

text: I sex fall har Skolinspektionen på grund av allvarliga brister återkallat huvudmännens godkännande helt eller delvis, dvs. myndigheten har använt ett ännu skarpare ingripande. Därutöver har huvudmannen i ett ärende begärt att dess godkännande ska återkallas. I två fall har huvudmännen slutat bedriva verksamheten vid de aktuella skolenheterna. I dessa situationer har vitet inte behövts eftersom det inte har funnits, alternativt inte i närtid skulle finnas, någon verksamhet för huvudmannen att åtgärda brister i.

text: När det gäller resterande sex ärenden finns det olika förklaringar till varför Skolinspektionen inte har ansökt om utdömande av vitet. I ett ärende hade huvudmannen inlett vissa åtgärder för att avhjälpa bristerna. Skolinspektionen bedömde därutöver att vitesföreläggandet inte innehöll tillräckligt tydliga och konkreta åtgärder för att en ansökan om utdömande av vitet skulle kunna bifallas. Frågan om föreläggandet innehöll tillräckligt tydliga åtgärder uppkom även i ett annat ärende och innan Skolinspektionen hade tagit ställning till frågan gjordes en ny uppföljning, varvid huvudmannen bedömdes ha vidtagit förelagda åtgärder. I två ärenden gjordes det inte någon uppföljning av vitesföreläggandet och tillsynsärendena avslutades. I det ena fallet berodde det på att huvudmannen inte längre bedrev verksamheten och i det andra fallet begärde huvudmannen att godkännandet skulle återkallas. I ett annat ärende bedömde Skolinspektionen att det saknades tillräckligt underlag för att ansöka om utdömande av vitet eftersom det inte med tillräcklig tydlighet framgick av uppföljningsbeslutet i vilka delar vitesföreläggandet hade följts respektive inte följts. Slutligen bedömde Skolinspektionen i ett ärende att det inte fanns skäl att ansöka om vitets utdömande eftersom en ny uppföljning genomfördes innan ansökan gjordes. Uppföljningen visade att huvudmannen hade följt föreläggandet och avhjälpt bristen.

text: Skolinspektionens uppfattning är att myndigheten har agerat korrekt i de fall där myndigheten inte har ansökt om utdömande av vite. Som framgår av redogörel-

text: sen ovan finns det ett flertal skäl till varför myndigheten inte har ansökt. Med hänsyn till HFD-domen och de bedömningar som förvaltningsrätt och kammarrätt har gjort i flera domar därefter – att Skolinspektionens vitesförelägganden inte har uppfyllt kraven på tydlighet och precision – har myndigheten varit angelägen om att inte ansöka om utdömande i de fall det funnits liknande omständigheter som inneburit tveksamheter gällande frågan om ansökan skulle bifallas eller inte. Det ska dock tydliggöras att Skolinspektionen inte har avslutat tillsynen förrän huvudmännen har avhjälpt de brister som myndigheten har uppmärksammat. Myndighetens ingripande har således ändå haft önskad effekt. I vissa fall, där bristerna inte ens efter en tid har åtgärdats, har myndigheten behövt återkalla huvudmännens godkännande.

text: Rättslig reglering

text: Skollagen

text: I

text: 26 kap.

text: skollagen

text: finns bestämmelser om bl.a. tillsyn. Enligt

text: 2 §

text: avses med tillsyn en självständig granskning som har till syfte att kontrollera om den verksamhet som granskas uppfyller de krav som följer av lagar och andra föreskrifter. I tillsynen ingår att fatta de beslut om åtgärder som kan behövas för att den huvudman som bedriver verksamheten ska rätta fel som upptäckts vid granskningen.

text: Enligt 26 kap. 10 § får en tillsynsmyndighet förelägga en huvudman som står under dess tillsyn att fullgöra sina skyldigheter, om verksamheten inte uppfyller de krav som följer av de föreskrifter som gäller för verksamheten eller, i fråga om enskild huvudman, de villkor som gäller för godkännandet eller beslutet om rätt till bidrag. Av 27 § samma kapitel framgår att ett föreläggande får förenas med vite. Om föreläggandet avser en eller flera brister som allvarligt försvårar förutsättningarna för eleverna att nå målen för utbildningen ska föreläggandet förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt.

text: Av 26 kap. 11 § framgår att en tillsynsmyndighet, i stället för att meddela ett föreläggande, får tilldela en huvudman en anmärkning vid mindre allvarliga överträdelser av vad som gäller för verksamheten.

text: Enligt 26 kap. 12 § får en tillsynsmyndighet avstå från att ingripa om överträdelsen är ringa (1), den vars verksamhet granskas vidtar nödvändig rättelse (2), eller det i övrigt med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl mot ett ingripande (3).

text: I 26 kap. 13–16 §§ regleras tillsynsmyndighetens möjligheter att återkalla ett godkännande. I 16 a–18 §§ finns bestämmelser om verksamhetsförbud, statliga åtgärder för rättelse och tillfälligt förbud att bedriva verksamhet.

text: Viteslagen I 2 § viteslagen anges att ett vitesföreläggande ska vara riktat till en eller flera namngivna fysiska eller juridiska personer (adressater). Om föreläggandet innebär en skyldighet för adressaten att vidta en viss åtgärd, ska det av

text: föreläggandet framgå vid vilken tidpunkt eller inom vilken tidsfrist åtgärden ska vidtas. Vite får inte föreläggas om adressaten kan antas sakna faktisk eller rättslig möjlighet att följa föreläggandet.

text: Av 6 § framgår att frågor om utdömande av viten som huvudregel prövas av förvaltningsrätt på ansökan av den myndighet som utfärdat vitesföreläggandet.

text: I 9 § anges bl.a. att om ändamålet med vitet har förlorat sin betydelse ska vitet inte dömas ut.

text: Bedömning

text: Inledning Vitesinstrumentet utgör ett påtryckningsmedel som syftar till att förmå den som vitesföreläggandet riktar sig mot att åtgärda de brister som tillsynsmyndigheten har konstaterat. När det gäller Skolinspektionens tillsyn finns det – utöver möjligheten att besluta om förelägganden med eller utan vite – även andra typer av ingripanden som kan användas när en huvudman inte bedriver sin verksamhet enligt gällande regler. Av förarbetena framgår att

text: skollagens

text: reglering kring sanktioner har en trappliknande konstruktion, där utgångspunkten ska vara att mildare åtgärder prövas i första hand, men där mer ingripande sanktioner kan tillgripas vid grövre överträdelser (

text: prop. 2009/10:165 s. 546

text: Skollagen

text: reglerar således ett relativt brett spann av ingripanden, där tillsynsmyndigheten i varje enskilt fall får bedöma vilken sanktion som är lämplig med hänsyn till bristernas allvarlighetsgrad. Därvid ska proportionalitetsprincipen beaktas, dvs. myndigheten får inte vidta mer ingripande åtgärder än vad som är nödvändigt med hänsyn till omständigheterna (

text: 5 § förvaltningslagen

text: Skolinspektionens användning av möjligheten att ansöka om utdömande av vite i de granskade fallen Skolinspektionen har på ett utförligt sätt redogjort för handläggningen i de 37 fall där myndigheten har beslutat om vitesföreläggande under perioden den 1 juli 2020 till den 31 december 2023. I varje enskilt fall där Skolinspektionen inte har ansökt om utdömande av vitet har myndigheten beskrivit anledningen till detta och vilka överväganden som gjorts. Skolinspektionen har framhållit att den med hjälp av andra tillsynsåtgärder har förmått huvudmännen att vita nödvändiga åtgärder och att tillsynen inte har avslutats förrän de konstaterade bristerna har avhjälpts, alternativt att den har avslutats genom att Skolinspektionen har fattat beslut om återkallelse av huvudmannens godkännande.

text: Mot bakgrund av den redogörelse som Skolinspektionen har lämnat och de handlingar som granskats, finner jag inte skäl att rikta någon kritik mot myndigheten vad gäller användningen av möjligheten att ansöka om utdömande av vite i de granskade ärendena. Med detta sagt vill jag ändå göra några allmänna uttalanden i frågan.

text: Allmänna uttalanden om Skolinspektionens användning av möjligheten att ansöka om utdömande av vite Som framkommit ovan var anledningen till att jag i januari 2025 inledde detta ärende att Skolinspektionen – som tidigare brukade ansöka om utdömande av vite i relativt stor utsträckning – sedan 2020 knappt hade använt den möjligheten över huvud taget. Skolinspektionen har anfört att den bakomliggande orsaken till detta är att myndigheten har gjort ett antal omfattande förändringar i sin tillsyn som en följd av den dom som HFD meddelade det året (

text: HFD 2020 ref. 28

text: Det är naturligtvis positivt att Skolinspektionen har genomfört ett förändringsarbete med anledning av HFD:s praxis kring utformningen av förelägganden. Samtidigt har det nu gått flera år sedan HFD:s dom meddelades.

text: Det är angeläget att Skolinspektionen använder sig av hela den palett av sanktioner som står till buds genom

text: skollagens

text: Statistiken visar att antalet beslut om vitesförelägganden successivt har ökat mellan 2021 och 2024. Jag utgår från att Skolinspektionen även i dag nyttjar sig av möjligheten att utfärda vitesförelägganden och att den formulerar sina förelägganden på ett så tydligt sätt att det inte längre finns skäl att avstå från att ansöka om utdömande av vite på den grunden att ett vitesföreläggande är bristfälligt utformat.

text: Jag har som sagt inte funnit anledning att kritisera Skolinspektionen för de överväganden som gjorts i de nu granskade ärendena. Dock ser jag vissa allmänna risker om myndigheten inte ansöker om utdömande av vite i de fall ett vitesföreläggande inte har följts.

text: En sådan risk är att brister i en utbildningsverksamhet, som huvudmannen visserligen avhjälper efter en tid, möjligen hade åtgärdats i ett tidigare skede om Skolinspektionen hade ansökt om vitets utdömande. I fall då Skolinspektionen inte ansöker om utdömande av vitet kan resultatet bli att myndigheten i slutänden tvingas använda ett skarpare ingripande (t.ex. återkallelse av godkännande) än vad som hade behövts om en ansökan om utdömande hade getts in tidigare i processen. Slutligen finns en risk för att skolhuvudmäns incitament att följa ett vitesföreläggande kan minska om de har intrycket av att Skolinspektionen endast i mycket liten utsträckning fullföljer ett viteshot genom att ansöka om vitets utdömande. I förlängningen kan detta leda till att förtroendet för Skolinspektionens tillsynsarbete minskar.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Emilia Franke har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.