avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Makars inkomsttaxeringar har handlagts vid olika skattekontor

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 december 2005, klagade AA på Skatteverkets handläggning av hans och hans hustrus inkomsttaxeringar. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: AA och dennes hustru BB sålde under 2004 sin fastighet och flyttade till ett nyuppfört hus. Försäljningen redovisades på identiskt sätt i makarnas inkomstdeklarationer. Båda makarna begärde uppskov med beskattningen av försäljningen. BB:s deklaration, som handlades vid skattekontoret i Västerås, godtogs utan avvikelser medan AA:s deklaration, som handlades vid skattekontoret i Sala, togs ut för granskning. I ett grundläggande beslut om årlig taxering m.m. den 24 november 2005 avvek Skatteverket från AA:s deklaration bl.a. såtillvida att redovisade förbättringskostnader inte godtogs fullt ut.

text: AA var bl.a. kritisk mot att taxeringarna inte hade handlagts av samma handläggare. Han gjorde också gällande att hans taxering i flera avseenden hade handlagts på ett undermåligt sätt. AA inkom den 19 respektive 30 december 2005, den 7 mars samt den 21 april 2006 med skrivelser med ytterligare synpunkter på Skatteverkets handläggning.

text: Utredning

text: I en skrivelse den 6 mars 2006 anmodades Skatteverket att yttra sig över vad AA anfört om att hans och hustruns deklarationer inte hade handlagts av samma tjänsteman och, för det fall det saknades rutiner för detta, vad som kunde göras för att undvika oönskade följder som att makars deklarationer av samma fastighetsförsäljning behandlas olika.

text: I ett remissvar den 16 juni 2006 hänvisade Skatteverket, genom skattedirektören CC vid huvudkontoret, till skattekontoret Västerås skriftliga redogörelse för handläggningen av ärendena. Denna redogörelse har inte tagits med i detta referat.

text: Huvudkontoret anförde för egen del följande.

text: Skatteverkets bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att både AA:s och hans makas deklarationer fallit ut för granskning. Dåvarande Västeråsregionen hade av administrativa skäl valt att koncentrera kontrollen av fastighetsförsäljningar till skattekontor Västerås, men då detta kontor hade verksamhet på flera platser hamnade makarnas deklarationer på skilda håll. Av utredningen i ärendet framgår vidare att skriftväxling inletts avseende AA:s deklaration. I fråga om AA:s makas deklaration genomfördes inte någon utredning av fastighetsförsäljningen under taxeringsperioden av tidsskäl. Hon hade yrkat på uppskov med beskattning av realisationsvinsten som uppkom i samband med fastighetsförsäljningen. Uppskovet registrerades och ett meddelande om detta skickades till henne den 16 augusti 2005. Slutskatteuppgifter togs ut under ordinarie tid den 16 augusti 2005. Hennes deklaration skickades därefter tillbaka till Skattekontor Eskilstuna (Katrineholmskontoret) för arkivering. När slutskatteuppgifterna avseende AA:s maka togs ut maskinellt var inte utredningen av hans deklaration färdig. Grundläggande beslut om årlig taxering m.m. för AA fattades den 24 november 2005. Kopia av det grundläggande beslutet för AA skickades som kontrolluppgift till skattekontor Eskilstuna (Katrineholmskontoret) den 7 december 2005 för att detta kontor skulle kunna initiera en omprövning av AA:s makas deklaration avseende fastighetsförsäljningen. Detta för att makarnas deklarationer skulle behandlas lika. Ett övervägande om omprövning av hennes inkomsttaxering för 2005 skickades ut den 12 december 2005. Skatteverket ombildades den 1 januari 2004 genom att skattemyndigheterna och Riksskatteverket (RSV) slogs ihop till en enda myndighet, Skatteverket. Skatteverket är numera indelat i regioner. Ett av syftena med bildandet av Skatteverket är att öka möjligheterna att utjämna resurser och omfördela arbetsuppgifter inom landet. Den nya ordningen med en enda myndighet är alltså tänkt att ge verket möjligheter att fördela och sammanföra ärenden över landet i en helt annan utsträckning än tidigare (

text: prop. 2002/03:99

text: ). Avsikten med den nya organisationen är å andra sidan inte att handläggningen av den enskildes deklarationer ska påverkas negativt. Skatteverket har organiserat sin verksamhet så att den som är lämpad handlägger ett ärende. Att i förväg bestämma att två eller flera personer ska granskas av samma handläggare är inte möjligt med hänsyn till att Skatteverket i planeringsfasen inte bestämmer vilka personer som ska granskas. Det är vilka företeelser och vilka volymer som ska granskas som bestäms i förväg. Handläggningen av taxeringsärenden sker som huvudprincip för varje person för sig. Personer som i sina deklarationer lämnat bilagor med samma innehåll kan därför komma att handläggas på olika platser i landet och även vid olika tidpunkter under taxeringsperioden. Det kan som i förevarande ärende röra makar som redovisat en fastighetsförsäljning där granskningen förlagts till ett skattekontor som har verksamhet på flera platser. Det kan även som exempel röra en syskonskara som är spridd över hela landet som säljer en ärvd fastighet eller en grupp människor spridd över hela landet som säljer ett gemensamt fritidshus i fjällvärlden. Granskningen kan även vara förlagd till olika delar av taxeringsperioden eftersom granskningen under den första tiden inriktas på löntagare som e-deklarerat för att sedan övergå till löntagare som pappersdeklarerat för att till slut avse näringsidkare. Även om, som i detta fall, makars deklarationer handläggs av olika skattekontor är det viktigt att behandlingen av de som lämnat samma uppgifter till slut blir lika. När ett beslut fattas som berör andra, t.ex. makar som lämnat bilagor med samma innehåll, skickas därför ett upprättat kontrollmeddelande till berörda skattekontor för att de ska kunna utreda och eventuellt ompröva taxeringen för de andra som berörs. Ett sådant följdbeslut fattas normalt under taxeringsperioden. När ett beslut som i detta fall, efter skriftväxling, fattas mycket sent under taxeringsperioden kan det

text: dock vara svårt att hinna med att fatta följdbeslutet under taxeringsperioden. Ett sådant beslut får då fattas efter taxeringsperioden i enlighet med 4 kap. 14 § första stycket TL. I förevarande fall har en kopia av det grundläggande beslutet för AA skickats som kontrolluppgift till skattekontor Eskilstuna (Katrineholmskontoret) den 7 december 2005. Utredning och omprövning av AA:s makas taxering har därefter påbörjats. Enligt Skatteverkets uppfattning är rutinen att skicka kopior på fattade beslut som kontrollmeddelande till andra kontor och regioner som upplysning och signal för utredning av annans deklaration en väl etablerad handläggning som ger tillräckliga garantier för att t.ex. makars deklarationer behandlas likformigt. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Frågan i ärendet är om det var fel av Skatteverket att fördela AA:s och hans makas taxeringsärenden, som bl.a. innefattade en försäljning av gemensamt ägd fastighet, på olika skattekontor.

text: Före den 1 januari 2001 utgjordes skatteförvaltningen av flera sinsemellan fristående skattemyndigheter samt Riksskatteverket, som bl.a. hade en ledningsoch samordningsfunktion. Fr.o.m. den 1 januari 2004 utgör de tidigare skattemyndigheterna och Riksskatteverket en myndighet – Skatteverket. Syftet med reformen var att öppna möjligheter att ta till vara befintliga resurser på ett bättre sätt än tidigare och att undanröja de organisatoriska hinder som upplevdes hämma verksamhetsutvecklingen (

text: prop. 2002/03:99 s. 1

text: Handläggningen av AA:s och dennes makas inkomsttaxeringar kan sägas vara ett utslag av skatteförvaltningens nya organisation, där det i princip är Skatteverket ensamt som bestämmer var ett ärende lämpligast – utifrån Skatteverkets perspektiv – kan handläggas. Jag har full förståelse för att den fördelning som därvid sker av ärenden mellan olika skattekontor och olika handläggare i vissa fall kan upplevas som ologisk för den enskilde. Jag kan också för egen del anse att makarna AA och BB:s taxeringar med fördel kunde ha handlagts i ett sammanhang och av samma handläggare (jfr

text: a. prop., s. 221

text: , där vissa samordningsfördelar omnämns). Jag anser emellertid inte att Skatteverkets handläggning i något formellt avseende varit felaktig eller olämplig. Risken för att ”lika fall” bedöms olika synes också eliminerad genom det av Skatteverket beskrivna förfarandet att skicka kopior av beslut till de skattekontor som berörs. Jag kan som en parentes nämna att ett liknande förfarande tidigare var författningsreglerat. I den år 1991 upphävda

text: 22 § taxeringsförordningen (1957:513)

text: föreskrevs således att taxeringsnämnderna i viss angiven omfattning skulle samråda och att en taxeringsnämnd i vissa fall skulle underrätta andra taxeringsnämnder om taxeringsbeslut som den fattat (se även JO 1982/83 s. 267, särskilt s. 297 f.).

text: Vad AA i övrigt har framfört föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Handelsanställdas arbetslöshetskassa för dröjsmål med att överlämna ett överklagande till högre instans

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 23 oktober 2008 framförde AA klagomål mot Handelsanställdas arbetslöshetskassa och Länsrätten i Södermanlands län. Hon anförde bl.a. följande.

type: stycke

text: Handelsanställdas arbetslöshetskassa har – sedan hon begärt omprövning – vägrat att ändra sitt beslut att hon ska anses som utträdd från medlemskap i kassan från den 31 maj 2007 på grund av bristande betalning av medlemsavgift. Kassan har också i ett beslut den 7 januari 2008 avvisat hennes överklagande av omprövningsbeslutet som för sent inkommet. Hon överklagade avvisningsbeslutet, men kassan skickade inte överklagandet vidare till länsrätten förrän efter cirka sju månader. Kassan har inte besvarat en skrivelse som hon skickade dit i mars 2007. Hon ifrågasätter kassans hantering av andra skrivelser som hon skickat dit under år 2007. Hon har fortlöpande betalat medlemsavgifter till både Handelsanställdas förbund och Handelsanställdas arbetslöshetskassa och anser därför att kassans beslut angående hennes medlemskap är felaktigt.

text: Utredning

text: Handelsanställdas arbetslöshetskassa anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan angående handläggningen av hennes överklagande av kassans avvisningsbeslut den 7 januari 2008. I remissvaret anförde kassan – genom vik. försäkringsansvarig BB – följande.

text: Utredning i kronologisk ordning

text: 071022 sänder Handelsanställdas arbetslöshetskassa (härefter kallad kassan) ut beslut angående omprövning (OP2007-1029) av AA:s utträde på grund av obetalda medlemsavgifter. 071029 tar AA, enligt undertecknat mottagningsbevis, emot kassans beslut angående omprövning. 080103 inkommer det till kassan en överklagan (ÖL2008-01) av beslut angående omprövning undertecknad den 27 december 2007 av AA. 080107 kassan beslutar och sänder ut beslutsbrev om att avvisa AA:s skrivelse med överklagan då denna anses ha inkommit för sent.

text: 080109 tar AA, enligt undertecknat mottagningsbevis, emot kassans beslut om att avvisa överklagandet som för sent inkommet. 080131 inkommer det till kassan ytterligare en överklagan (ÖL2008-19) av beslut att utesluta AA som medlem. 080807 gör kassan en genomgång av diariet och det uppmärksammas då att medlemmens överklagan inte översänts till Länsrätten. 080812 översänder kassan skrivelsen med överklagan (ÖL2008-19), som kassan då anser är en överklagan av beslut om att avvisa tidigare insänt överklagan som för sent inkommen, till Länsrätten i Södermanlands län, Tillsammans med överklagan och yttrandet sänder kassan även över de handlingar som har med beslutet om att avviska överklagan som för sent inkommen. Samma dag sänder kassan även kopior av samtliga handlingar, som sänts över till Länsrätten, till AA.

text: Yttrande kring AA:s anmälan och ärendets handläggning

text: I den utredning som föregick beslut angående omprövning i kassans styrelse, så har kassan gått igenom alla handlingar och skrivelser som kassan erhållit av AA. I denna utredning gick kassan även igenom och kontrollerade när avgifter inkommit till kassan. Den skrivelse som AA uppger att hon sänt in i mars 2007 har inte inkommit till kassan och då vi inte heller har någon sådan ansökningsblankett gällande avgiften till kassan så antar vi att det gäller är en ansökan om sänkt avgift till Handelsanställdas förbund. Efter det att kassan beslutat att utesluta AA som medlem i vår kassa så har AA själv fortsatt att betala in avgifter, utan att kassan aviserat henne om detta, genom att själv skriva inbetalningskort fram till januari 2008. Dessa återbetalas till AA med eventuellt belopp som överskjuter den skuld hon har till kassan avseende månaderna mars, april och maj 2007, om hon tar kontakt med vår medlemsadministration. När det gäller den tid som förflutit från det att AA sände in sin överklagan, som ankom till kassan den 31 januari 2008, så kan kassan konstatera att denna blivit för lång och att vi därmed brustit i denna hantering.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters eller, som i detta fall, en arbetslöshetskassas beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller hade kunnat ske i ordinarie ordning. JO:s utredning har därför inte omfattat Handelsanställdas arbetslöshetskassas ställningstaganden i sak vad gäller frågor om medlemskap i kassan utan avsett enbart kassans handläggning av AA:s överklagande av avvisningsbeslutet den 7 januari 2008.

text: Av utredningen framgår att AA:s överklagande av avvisningsbeslutet kom in till kassan den 31 januari 2008 och att det överlämnades till länsrätten den 12 augusti 2008. I detta fall har alltså överklagandet överlämnats till överinstansen först sedan drygt sex månader förflutit från det att skrivelsen med överklagande kom in till kassan. Det är självfallet inte godtagbart att kassans handläggning tar så lång tid. Handelsanställdas arbetslöshetskassa förtjänar därför kritik.

text: Vad som i övrigt förts fram i anmälan ger inte tillräcklig anledning till någon åtgärd från JO:s sida. Någon utredning vad gäller klagomålen mot Länsrätten i Södermanlands län har således inte inletts.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Ansökan
Förvaltningsprocess
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten för att handläggningen av ett ärende om vapentillstånd avbröts i åtta månader i avvaktan på en brottsutredning

sammanfattning: Polismyndigheten avbröt handläggningen av en ansökan om vapentillstånd i avvaktan på en brottsutredning. JO uttalar att Polismyndigheten kan avvakta med att fatta beslut i ett vapentillståndsärende under en kortare tid med hänsyn till en pågående brottsutredning, om det krävs för att få ett tillfredsställande beslutsunderlag. Det kan också vara rimligt att avvakta om det finns en risk att handläggningen påverkar förundersökningen. Enligt JO är det dock i de allra flesta fall inte godtagbart att avvakta med att ta beslut under en längre tid än en eller ett par månader. Att som i det aktuella ärendet skjuta upp handläggningen under obestämd tid är givetvis inte acceptabelt. Polismyndigheten kritiseras för att man avbröt handläggningen och inte vidtog någon handläggningsåtgärd som drev ärendet framåt under åtta månader.

text: Bakgrund

text: I oktober 2016 ansökte AA hos Polismyndigheten om vapentillstånd för tre vapen och en vapendel. Han bifogade tre föreningsintyg till ansökan. Den 3 februari 2017 ställde Polismyndigheten frågor till och begärde handlingar från den jaktskytteklubb som angetts i föreningsintygen. Den 7 februari 2017 återtog AA ansökan för två av vapnen och vapendelen.

text: Den 5 juni 2017 frågade AA Polismyndigheten varför handläggningen av hans ansökan avseende det återstående vapnet dröjde. Polismyndigheten svarade den 7 juni 2017 att handläggningen dragit ut på tiden på grund av att man avvaktade utredningen av en polisanmälan som gjorts med anledning av misstankar om att AA förfalskat föreningsintygen. AA informerades också om att en fällande dom skulle kunna leda till att hans nuvarande tillstånd återkallades och att det var olämpligt att bevilja honom ytterligare tillstånd innan utredningen var klar eller dom meddelats.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i augusti 2017 förde AA fram kritik mot Polismyndighetens handläggning av hans ansökan om vapentillstånd och anförde i huvudsak

text: följande. Han har inte fått något beslut trots att det gått nio månader sedan han ansökte om tillstånd. Misstankarna om att han gjort sig skyldig till brott är grundlösa. Att ansökan inte behandlades har påverkat hans möjligheter att jaga. Om han hade fått ett beslut hade han kunnat överklaga.

text: Utredning

text: Polismyndigheten uppmanades att yttra sig och att redogöra för myndighetens rutiner för handläggning av ärenden om vapentillstånd när sökanden är misstänkt eller kan misstänkas för brott samt för hur handläggningstiden och handläggningen i övrigt förhåller sig till 7 § i 1986 års förvaltningslag.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att ha hämtat in uppgifter från berörda befattningshavare.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för bakgrunden.

text: AA ansökte den 25 oktober 2016 om vapentillstånd för tre vapen av olika fabrikat samt för en vapendel (en extra pipa). Ansökningsavgiften inkom den 4 november 2016. Till ansökan bifogades tre föreningsintyg; ett intyg för vart och ett av vapnen. På grund av att föreningsintygen i vissa delar såg ut att vara kopierade fattade handläggaren CC misstanke om att de kunde vara förfalskade. Efter kontroll i början av februari med ordföranden för den aktuella föreningen, som uppgav att han endast hade ställt ut ett intyg för ett vapen av ett visst fabrikat (hagelgevär av fabrikat Flodman), anmälde handläggaren AA för urkundsförfalskning. Anmälan om brott skedde den 20 februari 2017 efter kontroll av de av AA ingivna handlingarna i original. Beslut om inledande av förundersökning fattades samma dag. Den fortsatta handläggningen av ärendet fick därefter anstå i avvaktan på brottsutredningen. Den 17 oktober 2017 fördes AA in i misstankeregistret för misstanke om urkundsförfalskning, varvid handläggningen av ansökningsärendet återupptogs. AA har i samtal med handläggaren den 7 februari 2017 uppgett att han trodde att han fick kopiera upp intygen. I samband därmed har AA återkallat ansökningarna för de vapen som saknade intyg från föreningen och den extra vapendelen. Därefter avsåg ärendet således endast tillstånd för ett hagelgevär av fabrikat Flodman. Den 1 november 2017 återkallade AA sin ansökan även avseende hagelgeväret och ärendet avslutades.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från berörda befattningshavare.

text: Handläggaren CC har sammanfattningsvis uppgett följande. Han påbörjade handläggningen av ärendet den 16 januari 2017 och noterade att två av vapnen samt den extra vapendelen inte var tillåtna för det i ansökan angivna ändamålet. De tre intygen var helt identiska bortsett från uppgifterna om vapnen; de senare var ifyllda med annan handstil och färg. Handstilen avseende uppgifterna i intygen var även i stort identisk med handstilen i själva ansökan. Att AA kunde misstänkas för urkundsförfalskning bedömde han som mycket allvarligt, eftersom brottet var direkt kopplat till ansökan om vapentillstånd. Vidare bedömde han att om AA skulle dömas för brottet skulle det i sin tur kunna utgöra grund för återkallelse av AA:s samtliga tillstånd att inneha skjutvapen. Han fann därför att det fanns grund för avslag på ansökan. Då någon utredningsåtgärd inte vidtagits i brottsutredningen, och misstanken inte överförts till misstankeregistret, upplevde han dock att handläggningen befann sig i ett

text: dödläge. Det skulle bli svårt att formellt avslå en ansökan på grund av misstanke som ännu inte registrerats. Han avvaktade därför utredningen och undersökte med jämna mellanrum i Polismyndighetens utredningssystem om någon åtgärd vidtagits. Den 5 juni 2017 kontaktade AA honom per e-post med frågan om varför ansökan tagit så lång tid. Han svarade samma dag att handläggningen dragit ut på tiden då brottsutredningen avvaktades. Han informerade även AA om att en eventuell fällande dom skulle kunna leda till att AA:s övriga tillstånd återkallades och att det därför var olämpligt att bevilja AA ytterligare ett tillstånd innan brottsutredningen var klar. Av [gruppchefen] DD:s och [chefen för förvaltningsrättssektionen] EE:s synpunkter framgår i huvudsak följande. Tillståndsärenden handläggs i kronologisk ordning. Till följd av personalbrist dröjde det omkring tio veckor innan AA:s ärende började handläggas. I ärenden där sökanden kan misstänkas eller är misstänkt för brott och misstanken kan tänkas påverka tillståndsärendet är rutinen att handläggaren överväger frågan om misstankens betydelse för tillståndsärendet i samråd med ansvarig gruppchef. Bedömningen sker i varje enskilt fall, varvid ledning bl.a. hämtas i myndighetens föreskrifter rörande tillstånd att inneha skjutvapen. Om brottet bedöms ha betydelse för prövningen av tillståndsärendet tas kontakt med berörd förundersökningsledare för att få underlag och prognos. Om någon inte delgetts misstanke finns det risk för att uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess röjs vid ett avslagsbeslut i vapenärendet. Enligt EE:s uppfattning hade ett omedelbart avslagsbeslut varit att föredra i aktuellt fall. EE har uppgett att rutinerna, som inte finns nedtecknade i skrift, nu kommer att ses över.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndighetens rutiner när sökanden är misstänkt eller kan misstänkas för brott innebär således att myndigheten, vid prövningen av de allmänna lämplighetskraven för att inneha skjutvapen, även beaktar relevanta brottsmisstankar. Bedömningen görs med ledning från myndighetens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen, som närmare anger vilken betydelse olika brottstyper bör ges vid lämplighetsprövningen. Även med sådana riktlinjer så finns det emellertid alltid ett visst bedömningsutrymme, vilket nu aktuellt fall illustrerar. Enligt Polismyndigheten är det inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer om vad som ska krävas för att en brottsmisstanke ska anses leda till avslag. Det måste således göras en prövning i varje enskilt fall, vilket också sker enligt nuvarande rutin, som även innebär att avstämning ska ske med förundersökningsledaren, bl.a. för att säkerställa att eventuella avslagsbeslut kan meddelas utan att röja sekretessbelagd information. Det är bra att initiativ nu tas för en översyn av ifrågavarande rutin. Polismyndigheten anser att rutinen bör formaliseras skriftligen. Rutinen bör bl.a. ange i vilka situationer och i vilket skede brottsutredare ska kontaktas.

text: Hur förhåller sig handläggningen av nu aktuellt fall till kraven enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: Polismyndigheten delar handläggarens bedömning att misstanke om urkundsförfalskning i syfte att erhålla vapentillstånd påverkar lämpligheten att inneha vapen. Det har därför varit befogat att tillämpa den ovan redovisade rutinen. I nu aktuellt fall har rutinen dock inte tillämpats i alla delar. När handläggaren gjorde bedömningen att tillståndsärendet var avhängigt brottsutredningen borde han ha tagit kontakt med förundersökningsledaren för att skynda på processen. Därigenom hade ett beslut i såväl misstankefrågan som

text: tillståndsärendet kunnat komma till stånd snabbare. En möjlig förklaring till att en sådan kontakt inte togs kan vara att myndighetens rutiner inte nedtecknats. Utredningen visar att myndigheten till följd av resursbrist har påbörjat handläggningen av AA:s ärende först efter två månader och att ärendet har fått anstå i nästan åtta månader i avvaktan på utredningen av den aktuella brottsmisstanken. Detta är förstås inte acceptabelt. Polismyndigheten anser således att handläggningen av det aktuella ärendet inte uppfyller

text: förvaltningslagens

text: krav på snabb handläggning. Myndigheten beklagar detta. Utredningen visar inte annat än att AA, efter den 7 februari 2017, inte fick någon närmare information om ärendets fortskridande förrän han själv kontaktade myndigheten den 5 juni 2017. Detta är förstås också beklagligt och kan inte anses förenligt med allmänna krav på handläggningen av ärenden.

text: Avslutande synpunkter

text: Polismyndigheten finner sammanfattningsvis att det aktuella ärendet inte har handlagts tillräckligt snabbt och att myndigheten inte har informerat sökanden i enlighet med allmänna krav på handläggningen av ärenden. Prövningen av vapentillstånd när sökanden är misstänkt eller kan misstänkas för brott sker idag enligt en icke formaliserad rutin, som behöver formaliseras i skrift och förankras hos berörda tjänstemän. Därmed kan bättre förutsättningar skapas för en mer effektiv och rättssäker handläggning av ärenden när det förekommer misstankar om brott. Oavsett vilka rutiner som finns på plats kommer det emellertid alltid att finnas ett visst bedömningsutrymme i frågan om brottsmisstankens betydelse för tillståndsärendet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Polismyndigheten prövar frågor om vapentillstånd. Tillstånd får meddelas endast om det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas (se

text: 2 kap.

text: och

text: 5 §§

text: vapenlagen

text: Polismyndigheten ska vid prövningen av risken för missbruk göra en bedömning av sökandens personliga lämplighet att inneha vapnet och beakta eventuella förhållanden i sökandens omgivning som medför risk för missbruk (se Åberg och Landgren,

text: Vapenlagen

text: , 31 mars 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 2 kap. 5 §).

text: I Polismyndighetens föreskrifter och allmänna råd om vapenlagstiftningen anges bl.a. vissa allmänna lämplighetskrav som bör ställas på en sökande (3 kap.

text: RPSFS 2009:13

text: , FAP 551-3). Enligt de allmänna råden bör tillstånd att inneha skjutvapen meddelas endast om sökanden gjort sig känd som pålitlig, omdömesgill och laglydig. Den som begått ett brott som påverkar lämpligheten att inneha skjutvapen bör inte meddelas tillstånd att inneha skjutvapen förrän en viss tid gått sedan brottet begicks. Tiden bör stå i relation till brottets svårhetsgrad. De allmänna råden innehåller också en uppräkning av olika brottstyper och en beskrivning av vilken betydelse de bör ges vid lämplighetsbedömningen.

text: Förvaltningslagen

text: tillämpas på Polismyndighetens handläggning av tillståndsärenden. Enligt den bestämmelse om allmänna krav på handläggningen

text: av ärenden som gällde vid tidpunkten för den aktuella händelsen –

text: 7 § första meningen förvaltningslagen (1986:223)

text: – ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. En motsvarande bestämmelse finns i

text: 9 § första stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: , som ersatt 1986 års lag.

text: JO har i ett tidigare ärende kritiserat Polismyndigheten för att myndigheten valde att avvakta överinstansernas prövning i ett annat ärende innan myndigheten behandlade en ansökan om vapentillstånd. Med hänvisning till 7 § i 1986 års förvaltningslag uttalade JO att dröjsmål i handläggningen endast kan tolereras om det är oundgängligen nödvändigt för att avgörandet ska vila på ett tillfredsställande underlag. Vidare ska parten informeras om anledningen till fördröjningen och i möjligaste mån ges en prognos om när ett slutligt ställningstagande är att vänta. JO uttalade också att en sådan fördröjning som regel endast bör godtas om det väntade avgörandet i högre instans är mycket nära förestående. (Se JO 2009/10 s. 76, dnr

text: Bedömning

text: AA lämnade in sin ansökan om vapentillstånd den 25 oktober 2016. Till följd av personalbrist påbörjade Polismyndigheten handläggningen av ärendet först den 16 januari 2017. Handläggningen av AA:s ansökan om vapentillstånd påbörjades alltså först efter drygt två månader, vilket i sig är otillfredsställande.

text: I början på februari 2017 undersökte handläggaren misstankar om att de föreningsintyg som AA lämnat in var förfalskade. Detta ledde till att AA återkallade delar av sin ansökan. Den 20 februari 2017 gjordes en polisanmälan om brott, och en förundersökning om urkundsförfalskning inleddes samma dag. Därefter avbröt Polismyndigheten handläggningen av tillståndsärendet på obestämd tid i avvaktan på att misstankarna mot AA skulle utredas. Handläggningen av den återstående delen av ansökan återupptogs inte förrän i oktober 2017. Ärendet avslutades i november 2017, efter att AA återkallat resterande delen av ansökan och alltså utan att något beslut om tillstånd meddelats.

text: Polismyndigheten ska vid handläggningen av ansökningar om vapentillstånd pröva risken för att vapnet missbrukas och som ett led i prövningen göra en bedömning av sökandens personliga lämplighet att inneha vapnet. Av de allmänna råd som Polismyndigheten beslutat om framgår att den som begått ett brott som påverkar lämpligheten att inneha skjutvapen inte bör meddelas tillstånd förrän en viss tid gått sedan brottet begicks.

text: Polismyndigheten har redogjort för rutinerna när en sökande är misstänkt eller kan misstänkas för brott. Enligt rutinerna – som vid tidpunkten för Polismyndighetens yttrande till JO inte fanns i skrift – ska handläggaren i varje enskilt fall och med utgångspunkt i myndighetens föreskrifter överväga brottsmisstankens betydelse för tillståndsärendet. Enligt uppgifter från berörda

text: chefer görs övervägandet i samråd med ansvarig gruppchef. Om en brottsmisstanke bedöms ha betydelse för prövningen av tillståndsärendet tas en kontakt med förundersökningsledaren, bl.a. för att säkerställa att ett avslagsbeslut kan meddelas utan att sekretessbelagd information röjs.

text: Jag har inte några invändningar mot att Polismyndigheten – för att kunna beakta relevanta brottsmisstankar – vid sin handläggning av en ansökan om vapentillstånd avvaktar en kortare tid med tillståndsbeslutet för att underlaget ska vara tillfredsställande. Det kan också vara rimligt att avvakta med tillståndsbeslutet under en kortare tid om det finns en risk att handläggningen av vapenärendet skulle påverka förundersökningen. Det är dock i de allra flesta fall inte godtagbart att avvakta under en längre tid än en eller ett par månader.

text: Av utredningen framgår att handläggaren av AA:s tillståndsärende bedömde att misstanken om urkundsförfalskning av föreningsintyg påverkade lämpligheten att ha vapen. Handläggaren borde därmed ha tillämpat den redovisade rutinen och kontaktat förundersökningsledaren, bl.a. för att få ytterligare information om brottsutredningen. Om något klargörande besked inte kunde väntas inom någon eller ett par månader borde handläggaren i stället ha fattat beslut i ärendet på det underlag som fanns. Handläggaren gjorde inte detta och vidtog inte någon egentlig handläggningsåtgärd i tillståndsärendet under ca åtta månader. Att på det sätt som skedde skjuta upp handläggningen av tillståndsärendet under obestämd tid är inte acceptabelt och står i strid med såväl polisens rutiner som

text: förvaltningslagens

text: krav på handläggningen. Hade Polismyndigheten fattat ett beslut i tillståndsärendet kunde AA, om beslutet gick honom emot, ha överklagat detta och fått saken prövad av domstol.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för att handläggningen avbröts och för att någon handläggningsåtgärd som drev ärendet framåt inte vidtogs under åtta månader.

text: Jag är positiv till att Polismyndigheten har inlett en översyn och en formalisering av den rutin som funnits för prövningen av vapentillstånd när det finns misstankar om brott.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Behörighet
Beslut
Förvaltningsprocess

title: Allvarlig kritik mot en rådman vid Förvaltningsrätten i Malmö för att tre mål angående rättspsykiatrisk vård avgjordes med endast två nämndemän i rätten

sammanfattning: Förvaltningsrätten i Malmö höll i tre mål angående rättspsykiatrisk vård muntlig förhandling och avgjorde därefter dessa mål trots att en nämndeman hade uteblivit från förhandlingarna. JO konstaterar att rådmannens bedömning att rätten i den uppkomna situationen varit domför med endast två nämndemän saknar rättsligt stöd. Rådmannen får i beslutet allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO i oktober 2012, anförde AA att Förvaltningsrätten i Malmö den 26 september 2012 hade avgjort mål angående rättspsykiatrisk vård med endast två nämndemän i rätten.

text: Utredning

text: Vissa handlingar infordrades och granskades, bl.a. domar, dagboksblad och protokoll från muntlig förhandling i förvaltningsrättens mål 9286-12, 9371-12 och 9600-12.

text: Eftersom anmälan rörde sådana frågor som kunde utredas och prövas av åklagare beslutade JO den 21 november 2012 att överlämna anmälan till Åklagarmyndigheten med stöd av

text: 18 § lagen (1986:765)

text: med instruktion för Riksdagens ombudsmän. Den 22 mars 2013 beslutade chefsåklagaren BB att lägga ned förundersökningen. Handläggningen av ärendet har därefter återupptagits här.

text: Förvaltningsrätten anmodades att yttra sig om handläggningen av de aktuella målen. Av yttrandet skulle framgå hur handläggningen förhållit sig till

text: 17 § lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar.

text: Förvaltningsrätten (lagmannen CC) kom in med ett yttrande, till vilket var fogat upplysningar från chefsrådmannen DD samt rådmannen EE som var rättens ordförande då de aktuella målen avgjordes.

text: EE uppgav följande.

text: Den aktuella dagen anlände jag till Malmö östra sjukhus kanske tio — femton minuter i nio. Förhandlingarna där skulle påbörjas klockan nio för att fortsätta efter lunch på Malmö allmänna sjukhus/SUS. Väl på plats började jag och föredraganden förbereda dagens förhandlingar. Vid tiden för pårop saknades fortfarande en nämndeman. Jag bad då föredraganden, dels att kontakta denna, dels att ringa förvaltningsrätten för att få tag på en journämndeman. Jag funderade under tiden på hur jag skulle hantera den uppkomna situationen; vi hade ett stort antal mål att avgöra under dagen, samt informerade läkare och patienter som satt i ett väntrum utanför rättssalen att vi hade en försening eftersom en nämndeman fattades. Efter denna information berättade föredraganden för mig att den frånvarande nämndemannen FF hade anmält förhinder samt avtalat med en annan nämndeman GG att inställa sig i stället för henne. Vi försökte nå GG, men saknade telefonnummer till honom. Det visade sig senare att GG i stället inställde sig påföljande onsdag med det s.k. trycket för aktuell dag. Mer om detta begrepp nedan. Jag fick också klart för mig att ingen journämndeman fanns att tillgå. Jag bad då föredraganden att be förvaltningsrätten att fortsätta söka efter en ersättare för att det i vart fall till eftermiddagen skulle finnas tre nämndemän. Tiden gick och frågan uppstod hur jag skulle göra med förmiddagens mål. Förtrogen med 17 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar, började jag fundera kring vad som menas med uttrycket "handläggningen påbörjats" i aktuellt lagrum. Lagrummet är hämtat med mönster från allmän domstol, men ordet handläggning valdes avsiktligt för att merparten av målen i förvaltningsprocessen handläggs, i vart fall när bestämmelsen infördes, skriftligt. Numer är muntlig förhandling dock betydligt vanligare. Det är dock inte fråga om samma process som i allmän domstol. Allt i akten är processmaterial och behöver därmed inte gås igenom under förhandlingen, (jfr. Wennergren m.fl.,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m.) Dock går man regelmässigt igenom huvuddragen i en akt med nämndemännen inför en förhandling och därför skickas alltid s.k. tryck ut till nämndemännen för genomläsning. Trycket består av kopior av relevanta aktbilagor. Avsikten med detta förfarande är att i förväg ge nämnden en så god bild som möjligt av vad som skall bedömas i målen. Så skedde även i nu aktuella mål. Nämndemännen har för övrigt arvode även för inläsning av målen. Mot denna bakgrund fann jag att handläggningen i den nu aktuella måltypen (tvångsmål), där det är av stor vikt för den berörde att besluten kommer snabbt; regelmässigt avkunnas dom direkt efter avslutad förhandling, och mycket korta tidsfrister gäller för domstolen, påbörjas när nämndemännen får del av trycket och då givetvis också läser in sig på målen. Jag bedömde därför situationen som sådan att vi var domföra med två nämndemän. Om avsikten med lagrummet är att likställa förfarandet med vad som gäller i allmän domstol hade måhända uttrycket "när sammanträdet börjat" varit bättre. När jag då kommit till ovan beskriven slutsats ropade jag på mål ett, stängde dörrarna och redovisade beslutet och grunderna för detta, för part, advokat, nämndemän och läkare. Ingen invändning gjordes och till eftermiddagen hade en journämndeman inställt sig. Samma information gavs givetvis till alla parter, när deras mål ropades på.

text: DD anförde följande.

text: När det gäller det faktiska händelseförloppet hänvisar jag till den redogörelse som EE har lämnat. Av den framgår också att han i den aktuella situationen gjorde bedömningen att uttrycket ”handläggningen har påbörjats” i

text: 17 § lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar ska tolkas så att förvaltningsrätten är domför även om en nämndeman får förhinder efter att nämndemännen före förhandlingen fått del av handlingarna i målet och läst in sig på detta.

text: I förarbetena till bestämmelsen anfördes som skäl för att den fick den aktuella utformningen att förfarandet vid förvaltningsrätt är utformat så att det inte som när det gäller processen vid allmän domstol är möjligt att knyta rätten att fortsätta handläggningen, trots att en nämndeman fått förfall, till att huvudförhandling inletts. Vid förvaltningsdomstol skickas kopior av handlingarna i akten ut till nämndemännen i förväg både när målet ska föredras och när handläggningen ska kompletteras med en muntlig förhandling. Utgångspunkten är att samtliga ledamöter har läst in materialet och att föredragning och förhandling inte syftar till en fullständig genomgång av samtliga omständigheter. Det är oklart vad det innebär att handläggningen har påbörjats, även om skäl ansetts tala för tolkningen att handläggningen av ett mål påbörjas när målet tas upp vid sammanträdet (se Wennergren m.fl.,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m. En kommentar, sjätte uppl., 2013, s. 566). I det aktuella fallet har det av de skäl som EE har redovisat varit särskilt angeläget att handläggningen av målen kunde genomföras som planerat.

text: CC anförde följande.

text: I sådana fall där förvaltningsrätten är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän och en av nämndemännen får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är förvaltningsrätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän (17 § första stycket lagen, 1971:289, om allmänna förvaltningsdomstolar). Remissen gäller några mål om tvångsvård som, sedan en nämndeman uteblivit, avgjorts med endast två nämndemän i rätten. I ärendet aktualiseras frågan om vad som i den nämnda lagregeln avses med ”sedan handläggningen har påbörjats” i fall som de förevarande, dvs. när förvaltningsrätten avgör mål efter det att en muntlig förhandling hållits. För att denna bestämmelse ska ha någon mening måste den avse sådan handläggning av målet i vilken nämndemän deltar. Att bestämmelsen ska förstås på det sättet framgår också av lagförarbeten (

text: prop. 1982/83:126 s. 41

text: ). I nämnda förarbeten anges sålunda att med uttrycket handläggning i detta sammanhang avses den handläggning vid rätten i vilken nämndemän deltar, antingen det är fråga om en muntlig förhandling eller en föredragning. Vidare sägs i förarbetena att rätten att fortsätta handläggningen trots förfallet för en nämndeman omfattar endast det aktuella målet, däremot inte andra mål som planerats in under sessionsdagen. I doktrinen (Wennergren m.fl.,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m., 6 u, s. 566) finns också uttalanden om att det varken i tingsrätt eller i förvaltningsrätt är möjligt att hålla huvudförhandling respektive handlägga ett mål på sammanträde om ett förfall inträffar för nämndemannen innan huvudförhandlingen respektive handläggningen har påbörjats, t.ex. om nämndemannen råkar ut för en trafikolycka på väg till rätten och uteblir. Stöd för att bestämmelsen har denna innebörd finns också i överrättspraxis (RK85 1:3) och framstår vidare som följdriktig vid en jämförelse med motsvarande regler för allmän domstol. Mot denna bakgrund synes lagbestämmelsen om att förvaltningsrätten är domför med endast två nämndemän (

text: 17 § första stycket andra meningen

text: lagen om allmän förvaltningsdomstol) inte vara tillämplig när förvaltningsrätten avgör ett mål efter muntlig förhandling och förhindret för nämndemannen inträffat innan förhandlingen har påbörjats. Samtidigt bör det sägas att den aktuella lagbestämmelsen om förvaltningsrättens domförhet inte är lätt att tillämpa. Begreppet ”handläggning” inrymmer inte bara att genomföra en prövning av ett mål utan innefattar också att vidta åtgärder för att utreda eller bereda målet. Förfarandet vid förvaltningsrätten regleras sålunda bl.a. av en rad bestämmelser (

text: 19 §§

text: ) i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: som samlats under rubriken ”Måls handläggning”. Som nämnts kan emellertid den aktuella lagbestämmelsen rimligen avse endast sådan handläggning som nämndemännen deltar i. Med hänsyn till den vida betydelse som begreppet handläggning har är det däremot inte lika självklart att den handläggning som nämndemän deltar i ska anses påbörjad först när rätten samlats och en föredragning eller en muntlig förhandling

text: tagit sin början. I nämnda lagkommentar förs också en diskussion om när handläggningen ska anses ha påbörjats. Bedömningen görs att rekvisitet inte är helt lättolkat och frågan ställs bl.a. om handläggningen kan anses påbörjad redan i och med att handlingar har skickats ut till nämndemännen och dessa har kunnat börja läsa in målen. Enligt lagkommentaren ligger det dock närmast till hands att en ny handläggning påbörjas mål för mål vid sammanträdet. Detta för att så nära överensstämmelse som möjligt ska erhållas med tingsrättsnämndemännens situation. Bedömningen i lagkommentaren att rekvisitet ”handläggningen har påbörjats” inte är helt lättolkat synes ta sikte på fall då förvaltningsrätten avgör mål efter föredragning. Varför det skulle förhålla sig på ett annat sätt när ett mål avgörs efter muntlig förhandling berörs inte i kommentaren. Det bör påpekas att förfarandet i en förvaltningsrätt är flexibelt; det är exempelvis relativt vanligt att ett mål föredras för rätten omedelbart före det att en muntlig förhandling i målet hålls. Som framgår av EE:s yttrande har han i sjukhusmiljö och i en pressad situation haft att tillämpa en lagregel som enligt min mening inte är lätt att tillämpa. Jag anser dock som framgått att det kan ifrågasättas om det varit möjligt att avgöra ens det första målet med endast två nämndemän. ---

text: Bedömning

text: I

text: 17 § första stycket lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar (LAFD) anges att i de fall förvaltningsrätten är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän, och en nämndeman får förhinder sedan handläggningen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän.

text: Av förvaltningsrättens s.k. uppropslista onsdagen den 26 september 2012 framgår att målen 9371-12, 9286-12 och 9600-12 var utsatta till muntliga förhandlingar kl. 09:00, kl. 09:15 och kl. 09:35. I protokollen från förhandlingarna framgår att sedan respektive mål ropats på konstaterades att en nämndeman hade uteblivit och att journämndeman inte fanns tillgänglig men att ordföranden bedömde att hinder för förhandlingen inte förelåg. Vid förhandlingarnas slut avkunnades domar varvid rätten bestod av rådmannen EE och två nämndemän. Enligt EE:s redogörelse i remissvaret var hans bedömning att handläggningen av målen hade påbörjats i den mening som avses i 17 § LAFD i och med att nämndemännen före förhandlingen hade fått del av handlingarna i målen och läst in sig på dessa.

text: Vid huvudförhandling i brottmål där tingsrätten är domför med en lagfaren domare och tre nämndemän, och en av nämndemännen får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän (se

text: 1 kap. 3 b § rättegångsbalken

text: , RB).

text: I förarbetena till 17 § LAFD konstateras att – med hänsyn till förvaltningsprocessens konstruktion – det inte är möjligt att knyta rätten att fortsätta handläggningen till att huvudförhandling pågår när förfallet inträder, utan som krav ställs i stället att den handläggning i vilken nämndemän deltar ska ha påbörjats, antingen det är fråga om en muntlig förhandling eller en föredragning. Vidare anges att rätten att fortsätta handläggningen trots förfallet endast omfattar det aktuella målet, däremot inte andra mål som planerats in under sessionsdagen (se

text: prop. 1982/83:126 s. 29

text: och

text: Dessa förarbetsuttalanden klargör enligt min mening vad som avses med uttrycket ”sedan handläggningen har påbörjats” i 17 § LAFD, dvs. att en muntlig förhandling alternativt en föredragning ska ha inletts i målet när förhindret inträffar. Uppfattningen att handläggningen skulle påbörjas redan i och med att handlingarna skickas ut till nämndemännen saknar stöd i såväl förarbeten som doktrin (se t.ex. Wennergren m.fl.,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: m.m. En kommentar, 6 uppl., s. 566). Även med beaktande av förvaltningsprocessens särdrag har jag också svårt att hitta några rimliga skäl för en sådan tolkning av bestämmelsen. Om rätten vore domför med endast två nämndemän på grund av ett förhinder som inträffat innan den muntliga förhandlingen eller föredragningen inletts, skulle kravet på tre nämndemän bli påtagligt uttunnat.

text: Bedömningen att rätten i den uppkomna situationen var domför med endast två nämndemän saknade således rättsligt stöd. EE förtjänar allvarlig kritik för att han, som rättens ordförande, inte såg till att målen avgjordes av en domför rätt.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Vägverket för underlåtenhet att underrätta fordonsägare om ett brukandeförbud grundat på att fordonsskatt inte betalats i tid

text: Anmälan

text: I en i januari 2000 gjord anmälan ifrågasatte AA polisens åtgärd att ta hand om registreringsskyltarna på en honom tillhörig bil. Föraren hade därvid meddelats att bilen inte fick användas, därför att en ”påställningsavgift” inte var betald. Vad som sålunda i anmälningen var riktat mot en polismyndighet har behandlats av JO i ärendet dnr 138-2000, som avslutades med ett beslut den 14 februari 2000.

text: I samma skrivelse till JO påtalade AA att han inte före händelsen blivit upplyst om vad som föranledde omhändertagandet av skyltarna. Av hans uppgifter härvidlag framgår bl.a. följande.

text: AA köpte bilen i augusti 1999, varvid han kontrollerade den genom bilregistret. Det kom då inte fram något om att betalningar skulle ha försummats. Först i samband med polisens ingripande, i januari 2000, fick han reda på att bilens föregående ägare hade underlåtit att för bilen betala skatt (en ”avgift”), som förföll till betalning först efter överlåtelsen. AA anser att ansvarig myndighet borde upplysa registrerade ägare om sådant som kan få de följder som inträtt i detta fall.

text: Utredning

text: Genom remiss begärdes av Vägverket yttrande i frågan om underrättelser till fordonsägaren. Verket, generaldirektören, svarade den 4 april 2000 följande.

text: Utredning

text: Den 13 augusti 1999 beställde AA ett registerutdrag per fax beträffande fordonet – – – . Ett sådant utdrag innehåller uppgifter om bland annat registrerad ägare, fordonets status (i trafik eller avställt) och besiktningsförhållande samt eventuellt förekommande förbud att bruka fordonet (exempelvis obetald skatt). Vid aktuell tidpunkt var fordonet avställt, och således inte skattepliktigt, med följd att några skatteuppgifter inte fanns med i utdraget. Den 19 augusti beställdes ytterligare ett utdrag. Innehållet var detsamma som i föregående utdrag. Den 20 augusti anmälde den då registrerade ägaren att avställningen skulle upphöra. Fordonet blev därmed skattepliktigt och ägaren påfördes skatt för tiden till och med september månad (tillfällig uppbörd). Enligt

text: 51 § fordonsskattelagen (1988:327)

text: skall skatten i sådant fall betalas senast tre veckor efter skattepliktens inträde.

text: Den 1 september inkom en anmälan om ägarbyte enligt vilken AA förvärvat fordonet den 20 augusti. AA antecknades i bilregistret som ägare till fordonet. Årsskatten för fordonet överstiger 3 600 kr vilket innebär att skatten delas upp i skatteperioder. Påföljande period avsåg tiden oktober-januari och den 5 september påfördes AA skatt avseende denna period. Vid denna tidpunkt var den tidigare skatten, som påförts föregående ägare genom tillfällig uppbörd, obetald men ännu inte förfallen till betalning. Skatten förblev dock obetald och den 11 september inträdde brukandeförbud enligt

text: 64 § fordonsskattelagen

text: . Detta förhållande kvarstod när fordonet kontrollerades på väg av polisen den 6 januari 2000. Skatten betalades den 10 januari. AA har inte vid något tillfälle fått information från Vägverket om den fordonsskatt som påfördes den tidigare ägaren genom tillfällig uppbörd. ______________ I

text: 81 §§

text: bilregisterkungörelsen (1972:599)

text: finns bestämmelser om underrättelse från Vägverket till fordonsägare. När AA registrerades i bilregistret som ägare förelåg inget brukandeförbud eftersom den då aktuella skatten inte förfallit till betalning. Förhållandet var detsamma när AA i början av september påfördes den ordinarie skatten. Någon underrättelse enligt 78 § eller 80 § har därför inte varit aktuell. I 79 § första stycket föreskrivs dock en underrättelseskyldighet med avseende på sådana förändringar i bilregistret som innebär brukandeförbud. Bestämmelsen innebär att AA hade bort underrättas om det brukandeförbud som inträdde den 11 september på grund av föregående ägares underlåtenhet att betala fordonsskatt. De angivna bestämmelserna om underrättelser – som är oförändrade sedan kungörelsen trädde i kraft 1973 – får anses utgå från att innehållet i bilregistret skall användas för information från myndigheten till fordonsägaren när så är särskilt påkallat. Bilregistret är uppbyggt med avseende på den servicen men det torde i praktiken aldrig ha förekommit att 79 § första stycket tillämpats helt i enlighet med sin ordalydelse. Bestämmelsen förutsätter en fortlöpande bevakning av registret, närmast ”dag-för-dag”, just för detta slags underrättelser. Av systemtekniska, administrativa och ekonomiska skäl har det bedömts mycket svårt att åstadkomma en sådan bevakning. Istället sammanförs en sådan underrättelse med någon annan åtgärd som är aktuell, exempelvis uppbörd av skatt, utfärdande av kontrollmärke eller utfärdande av registreringsbevis. Hanteringen av underrättelser enligt ovan – som i princip varit densamma sedan 1973 – har väl mött fordonsägarnas behov av information och inte föranlett några problem av aktuellt slag. Frågan om att utveckla informationen, på sätt som sägs i 79 §, har dock aktualiserats tidigare men skjutits på framtiden med anledning av den omläggning av registret som genomfördes inför år 2000. Rutinerna för den utgående informationen anpassas nu till gällande krav med omedelbar verkan.

text: Vägverkets yttrande

text: Det är klarlagt att det finns en avvikelse mellan den skyldighet lagstiftaren ålagt verket genom

text: 79 § första stycket bilregisterkungörelsen

text: och den hittillsvarande faktiska tillämpningen. Åtgärder har nu vidtagits för att med omedelbar verkan uppfylla den informationsskyldighet som sägs i författningen.

text: AA yttrade sig över vad Vägverket anfört. Han framförde då önskemål om att återfå ett belopp – det torde motsvara den fordonsskatt som påfördes i samband med avställningens upphörande – och om skadestånd för kostnader som Vägverkets enligt honom felaktiga handläggning hade åsamkat honom.

text: Bedömning

text: Under den tid som anmälan avser gällde

text: bilregisterkungörelsen

text: . Den innehöll beträffande registerföring m.m. bl.a. följande. Bilregistret förs av Vägverket genom automatisk databehandling, och verket svarar för det system- och programmerings-

text: arbete som behövs (70 §). I bilregistret förs de uppgifter in som anges i bilaga 1 till kungörelsen, och Vägverket svarar för att uppgifterna förs in i registret, vilket skall innehålla fordonsuppgifter, ägaruppgifter, allmänna uppgifter och (utan specificering) ”Andra uppgifter som behövs för kontroll genom bilregistret” (71 §). De allmänna uppgifterna avser – bland annat – avställning, körförbud och ”Skatter” med underavdelningen ”Fordonsskatt”, vilken inte är specificerad. – Vidare finns bestämmelser om skyldighet för Vägverket att underrätta fordonsägarna om vissa förhållanden som framgår av registret (78-81 §§). Sådan skyldighet föreligger bl.a. när skatt påförs för ett fordon eller när i registret införs uppgift om ägarbyte; i båda fallen skall underrättelserna avse då rådande förbud att bruka fordonet (78 § resp. 80 §). – De angivna bestämmelserna har motsvarigheter i de nya författningar på området som i stället gäller fr.o.m. den 1 oktober 2001, nämligen i 1 kap. 2 §, 2 kap. 1 §, 12 kap. 1 § och bilaga 1 förordningen (

text: ) om vägtrafikregister (se även

text: och

text: 6 §§

text: lagen, 2001:558, om vägtrafikregister).

text: Enligt vad Vägverket i sitt yttrande anger, med hänvisning till betalningstiden för fordonsskatten i detta fall, blev varken

text: 78 §

text: eller

text: 80 §

text: bilregisterkungörelsen

text: tillämplig för AA:s del. Vägverket har däremot funnit att 79 § första stycket bort tillämpas i fallet. Där föreskrivs följande. Införs i bilregistret en uppgift om ett förhållande som innebär att ett visst icke avställt fordon inte får brukas, skall Vägverket underrätta fordonsägaren om vad han har att iaktta för att fordonet skall få brukas. Som ovan nämnts har i kungörelsen inte närmare angetts vilket slags uppgifter om fordonsskatter som skall införas i registret. Inte heller har, enligt vad som framkommit, Riksskatteverket meddelat några föreskrifter om att Vägverket i bilregistret (numera vägtrafikregistret) skall ”föra in de särskilda uppgifter som behövs för påföring eller uppbörd av skatt” (bemyndigandet i 4 § tredje stycket fordonsskatteförordningen, 1993:1028).

text: I Vägverkets uppgifter ingår att besluta om fordonsskatt och att verkställa uppbörd härav (5 § fordonsskatteförordningen). Med hänsyn till vad som kan antas om registret som underlag för de åtgärder som vidtas i dessa hänseenden, kan ifrågasättas om det förhållandet att fordonsskatt inte betalts i tid är något som ”införs” i registret – tillförs detta på samma sätt som en utifrån kommande uppgift om t.ex. körförbud eller föreläggande om besiktning (jfr 89 § fordonskungörelsen, 1972:595, om uppgiftslämnande från besiktningsorgan). Om förhållandet framkommer bara indirekt genom sammanställning av vad registret visar i fråga om betalningstid och betalning, införs ju inte någon uppgift.

text: Att Vägverket skall vara skyldigt att omedelbart underrätta fordonsägaren om brukandeförbud i fall av det i ärendet aktuella slaget får anses överensstämma med den inriktning som underrättelsebestämmelserna i övrigt har (jfr

text: SOU 1998:162 s. 335

text: om underrättelsereglernas servicesyfte). Regleringen bör således inte tillåta att den som, likt AA i detta fall, självmant och i rimlig utsträckning har vidtagit åtgärder för kontroll av ett fordon likväl, oförskyllt, kan drabbas av ett sådant myndighetsingripande som här skedde. Även om Vägverket enligt sitt yttrande och i enlighet med sin där angivna regeltolkning har vidtagit åtgärder för att in-

text: formation till fordonsägarna skall lämnas även i fall som det här behandlade, kan det med hänsyn till vad jag nyss har sagt förtjäna att övervägas att ändra avfattningen av numera 12 kap. 1 § första stycket 2 förordningen om vägtrafikregister, så att en sådan skyldighet inte behöver betvivlas. Med hänsyn till detta inslag i ärendet tillställer jag Regeringskansliet ett exemplar av mitt beslut.

text: Vad AA begär ekonomiskt, som skadestånd m.m., är inte sådant som kan prövas av JO. Anspråk på ersättning torde i fall som detta böra framställas hos Vägverket (jfr 3 och 5 §§ förordningen, 1995:1301, om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten), vad gäller en statlig myndighets ansvar. Anspråk som inte godtas kan prövas av domstol.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Katrineholms kommun angående handläggningen av ett ärende rörande katthållning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 9 februari 2004, klagade AA på Miljö- och hälsoskyddsnämndens i Katrineholms kommun handläggning av ett djurskyddsärende rörande hans granne BB:s hållande av ett stort antal förvildade katter på sin fastighet. Anmälan var uppställd i tre punkter. Enligt AA hade nämnden åsidosatt

text: djurskyddslagen

text: (punkten 1), förvanskat ärendet (punkten 2) samt underlåtit att lämna överklagandehänvisning till sitt beslut att överlämna ärendet till polisen (punkten 3).

text: Genom anmälan jämte därtill fogade handlingar framkom bl.a. följande uppgifter.

text: Med anledning av AA:s klagomål hade nämnden den 15 oktober 2002 och den 1 november 2002 besökt fastigheten för att inspektera katthållningen. I en skrivelse den 22 november 2002 till AA angavs bl.a. följande.

text: Miljöförvaltningen har konstaterat att katterna periodvis har tillsyn och är vid gott hull. Katterna utfordras av BB som ger katterna torrfoder samt gröt. Katterna har ett förråd där de kan söka skydd. AA på fastighet L.-B. x:y, utfordrar även han katterna. AA har byggt skyddade utrymmen åt katterna på sin tomt. Miljöförvaltningen har beslutat att ha en bevakning på ärendet och kommer att åka ut i vinter för att se hur katterna mår. I övrigt har miljöförvaltningen inget att tillägga i ärendet.

text: I en ny skrivelse den 18 december 2002 till AA anfördes i huvudsak följande.

text: Miljöförvaltningen har vid fem olika tillfällen varit ute vid fastigheterna L.-B. x:x och x:y under perioden 2002-10-15 till och med 2002-12-12 för att inspektera katthållningen. Inspektionerna har föranletts av ett antal telefonsamtal och skrivelser från AA. Vid samtliga inspektionstillfällen har ett varierande antal katter synts på fastigheterna. Katterna har tillgång till foder på båda fastigheterna samt möjlighet att söka skydd i en bod hos BB och i de byggnationer som AA uppfört för katternas räkning. Det har inte vid något av inspektionstillfällena hittats några sjuka eller avlidna katter på fastigheterna. De katter som har setts på fastigheterna vid inspektionstillfällena har bedömts vara i gott hull och haft bra päls. Detta föranleder för närvarande inget ingripande mot aktuell djurhållning med stöd utav lag om tillsyn av hundar och katter.

text: Miljöförvaltningen har inlett en diskussion med ägaren till katterna, BB, om eventuell minskning av kattantalet samt kastrering. Miljöförvaltningen uppmanar härmed AA att lämna in eventuella ytterligare döda katter för obduktion. En fortsatt bevakning av ärendet kommer att ske från miljöförvaltningens sida i den mån nya omständigheter kommer till miljöförvaltningens kännedom.

text: I en skrivelse den 4 juni 2003 rubricerad ”Överlämnande av ärende avseende lösspringande katter” ställd till Polismyndigheten i Södermanlands län, Närpolisområde Katrineholm anförde nämnden följande.

text: Miljö- och hälsoskyddsnämnden vill härmed överlämna ett ärende avseende lösspringande katter till Polismyndigheten i Södermanland för vidare handläggning. AA har ett flertal gånger klagat på grannen BB:s katthållning. Invändningarna är flera: 1. BB underutfordrar sina katter varpå AA ser sig nödd att utfordra dem själv. Då både ägaren till katterna samt AA matar katterna och katterna därför inte är i dåligt hull kan inte djuren bedömas som vanvårdade och Miljö- och hälsoskyddsnämnden kan då inte agera med stöd av

text: djurskyddslagen

text: . 2. Katterna uppehåller sig på AA:s tomt och vistas på hans bil. Miljö- och hälsoskyddsnämnden kan inte heller agera med stöd av

text: miljöbalken

text: gällande olägenhet för människors hälsa, eftersom katterna söker sig till AA:s tomt då de utfordras där samt att AA byggt skydd/utrymmen åt katterna på tomten. 3. BB låter katterna springa hur som helst och har ingen tillsyn över dem. Enligt lagen om tillsyn över hund och katt (

text: ) skall dessa hållas under sådan tillsyn att de inte orsakar olägenhet. Det är polisen som har tillsyn över denna lag. Miljö- och hälsoskyddsnämnden har beslutat att inte agera vidare i ärendet och överlämnar härmed ärendet till er för vidare handläggning. I akten till ärendet finns 56 händelser noterade i form av telefonsamtal, inspektioner, skrivelser, foton m.m. I Polismyndighetens vidare handläggning av ärendet överlämnas det material som önskas.

text: Sedan AA vänt sig till Statens jordbruksverk och påtalat problemen med katthållningen beslutade verket den 13 juni 2003 (dnr 34-2442/03/02) att överlämna ärendet till nämnden. I beslutet anfördes bl.a. följande.

text: Av kommunens skrivelser i ärendet framgår att katterna ägs av BB, som bor på de aktuella fastigheterna. /./ /./ Enligt

text: 24 § andra stycket djurskyddslagen (1988:534)

text: utövar miljö- och hälsoskyddsnämnden tillsyn inom kommunen att lagen efterlevs. Uppgifter som Jordbruksverket har fått tyder på att det kan vara djurskyddsproblem i katthållningen. Det kan ifrågasättas om

text: djurskyddslagens

text: grundläggande krav är uppfyllda, t.ex. att djur ska skyddas mot onödigt lidande, ges tillräcklig tillsyn och att sjuka djur ska ges nödvändig vård. Ärendet överlämnas därför till miljö- och hälsoskyddsnämnden för vidare handläggning.

text: Jordbruksverket angav dessutom att verket önskade information om vilka åtgärder miljö- och hälsoskyddsnämnden vidtog i ärendet.

text: AA framförde också klagomål till Länsstyrelsen i Södermanlands län. På skäl motsvarande dem som Jordbruksverket hade anfört överlämnade länsstyrelsen den

text: 4 juli 2003 ärendet till nämnden för ”snar handläggning följt av lämpliga åtgärder”.

text: I sitt svar till Jordbruksverket den 17 december 2003 anförde nämnden bl.a. följande.

text: Den 1 september 2003 gjordes en förnyad inspektion på plats. Vid inspektionen kontaktades CC, boende på L.-B. x:x. Enligt henne äger inte hon eller hennes mor (BB) några katter. Vid en rundvandring i området sågs en katt. Den var något skygg men såg ut att vara i gott hull. Någon vanvård kunde inte konstateras. Vid denna och samtliga tidigare inspektioner (5 st.) har ingen vanvård kunnat konstateras. Miljö- och hälsoskyddsnämnden har för avsikt om behov föreligger göra nya inspektioner under vintern för ytterligare undersökningar.

text: AA begärde den 19 januari 2004 att Djurskyddsmyndigheten skulle stoppa katthållningen. I en skrivelse den 1 mars 2004, ställd till AA samt för kännedom till nämnden och Länsveterinären i Södermanlands län, hänvisade Djurskyddsmyndigheten till vad nämnden hade anfört i sitt svar till Jordbruksverket. Djurskyddsmyndigheten anförde att det kan finnas fog för att göra nya inspektioner för att fastställa om det på platsen föds oönskade kattungar som far illa.

text: Utredning

text: Nämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig angående hur det aktuella djurskyddsärendet hade handlagts. Nämnden beslutade den 13 maj 2004 att anta miljöförvaltningens yttrande som nämndens eget. I yttrandet anfördes bl.a. följande (bilagor utelämnade här).

text: Bakgrund

text: Ärendet startades 11 oktober 2002 med ett klagomål från AA gällande katter som tillhörde hans granne BB och hennes dotter CC. Vid miljö- och hälsoskyddsnämndens första inspektionstillfälle, 15 oktober 2002, visade AA upp sina egna utfordringsanordningar för katter som han byggt på sin tomt. Nämnden var även i kontakt med CC vid detta tillfälle. Vid sex olika tillfällen, mellan den 15 oktober 2002 och 14 april 2004, har inspektion utförts på platsen utan att någon vanvård av katter har kunnat konstateras på de båda fastigheterna, se bifogat utdrag ur diariet ECOS. Av inspektionerna som utförts har två varit föranmälda och fyra varit oanmälda. Kontakt har tagits med BB samt hennes dotter CC angående problemet med katthållningen. Upprepade klagomål har under ärendets gång inkommit i alla former från AA. Inga klagomål har inkommit från de övriga boende i området. /./

text: Utredning och yttrande

text: Gällande punkt 1 i AA:s anmälan till Justitieombudsmannen anser miljö- och hälsoskyddsnämnden att ärendet handlagts enligt

text: djurskyddslagens

text: intentioner utifrån de iakttagelser som gjorts vid ovan nämnda inspektioner av katthållningen. Det har inte vid någon av dessa inspektioner kunnat konstateras någon vanvård av katter förekommande i området. Gällande punkt 2 i AA:s anmälan har miljö- och hälsoskyddsnämnden i sina skrivelser endast återgett de iakttagelser som gjorts och de upplysningar som kommit nämnden tillhanda från AA själv gällande matning av katterna med mera. Gällande punkt 3 i AA:s anmälan anser miljö- och hälsoskyddsnämnden att ingen överklaganderätt till länsrätten förelåg för AA då ärendet överlämnades till Polismyndigheten för vidare handläggning. Det togs inget formellt beslut enligt djur-

text: skyddslagen från miljö- och hälsoskyddsnämndens sida utan ärendet överlämnades för vidare handläggning enligt annan lagstiftning, lagen om tillsyn över hund och katt. Att nämnden i överlämnandet till Polismyndigheten har använt sig av uttrycket beslut innebär inte formellt att ett beslut fattats, då åtgärden får betecknas mer som av verkställande karaktär än ett faktiskt beslut. Kopia för kännedom om överlämnandet till polisen skickades till AA samt BB. Beslut kan överklagas i vissa fall genom förvaltningsbesvär av den som berörs av beslut (part) och i övrigt av den som är kommuninnevånare, genom begäran om laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: . Enligt nämndens mening är AA inte i ärendet att betrakta som part, enbart av den anledningen att han lämnat in en anmälan. Då inget beslut i ärendet fattats enligt

text: djurskyddslagen

text: eller annan lag inom nämndens ansvarsområde finns således inget att överklaga. Informationen till AA och BB har varit öppen och följt offentlighetsprincipen. Information från miljö- och hälsoskyddsnämnden har skett skriftligen, muntligen och ibland via personlig kontakt. Kommunicering enligt

text: förvaltningslagen

text: har inte varit aktuell i handläggningen av ärendet, med hänvisning till ovan förd diskussion angående part. Klagandens agerande direkt mot ledamöter i miljö- och hälsoskyddsnämnden med särskild skrivelse, som behandlades på nämndens sammanträde 2003-05-22, § 31, föranledde nämndens åtgärd att lägga informationen till handlingarna (se bifogat protokoll).

text: Kommentar

text: Ärendets handläggning har försvårats av att Länsstyrelsen i Södermanlands län samt Jordbruksverket har uppmanat miljö- och hälsoskyddsnämnden att i sak vidta åtgärder. Länsstyrelsen har uppmanat nämnden att vidta åtgärder trots att de är första överklagandeinstans och ska besluta vid en eventuell överklagan av ett beslut i ärendet. Jordbruksverket har uppmanat miljö- och hälsoskyddsnämnden att vidta vissa åtgärder trots att de ej tillhör instansordningen vid överklagande. Nämnden menar vidare att verkets primära roll är att besluta om föreskrifter, utfärdade med stöd av bland annat

text: djurskyddslagen

text: , som i sig har bäring på aktuellt ärende.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO uttalar sig således inte om vilket beslut som handläggningen av ett ärende bör utmynna i eller om ett beslut är riktigt i sak.

text: Varje ärende där någon enskild är part skall enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: När ett ärende har anhängiggjorts hos en myndighet ankommer det på denna att driva fram ärendet till ett avgörande. Det är inte godtagbart att myndigheten lägger ansvaret för ärendets fortsatta handläggning på den enskilde. Det är också viktigt

text: att de ärenden som sätts igång verkligen följs upp. Det ansvaret åvilar uteslutande nämnden.

text: Ett anhängiggjort ärende skall alltid avslutas genom ett formligt beslut. Innebörden av beslutet avgörs av omständigheterna i det enskilda fallet. Beslutet kan bestå i ett föreläggande till den som är ansvarig för en störande verksamhet eller t.ex. vara ett konstaterande att ingen störning förekommer, varför klagoärendet avslutas utan åtgärd. Det kan också röra sig om ett beslut där sakfrågan inte behandlas och som går ut på t.ex. avvisning eller avskrivning av en anmälan. Beslutet skall fattas av någon som är behörig.

text: Om beslutet kan anses gå en part emot kan det överklagas av denne. I sådant fall skall parten enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: underrättas om hur han kan överklaga beslutet. Även när den som har inkommit med ett klagomål inte berörs av beslutet i sådan mån att han eller hon har rätt att överklaga beslutet kan det, med hänsyn till intresset av att upprätthålla allmänhetens förtroende för myndigheterna, i många fall vara lämpligt att underrätta klaganden om hur ärendet har avgjorts.

text: Utredningen i ett ärende måste ge stöd för den bedömning som görs och det beslut som fattas. Osäkerhet kan i många situationer råda om vad som egentligen är utrett i ett ärende. Det kan då vara nödvändigt att ytterligare, så långt det är möjligt, försöka ta reda på vad som har hänt och vilka omständigheter som föreligger i ärendet. Om det inte kan visas att ett påstående, om någon omständighet av betydelse för bedömningen, är felaktigt kan detta leda till att påståendet får godtas. Ett påstående som inte stöds av övrig utredning bör dock självfallet inte läggas till grund för bedömning och beslut.

text: Naturligtvis kan det vara så att en verksamhet eller störningskälla ger upphov till olika typer av problem. En djurhållning kan t.ex. föranleda tillämpning av

text: djurskyddslagens

text: bestämmelser om djuren far illa men även av

text: miljöbalkens

text: regler om det är så att djurhållningen dessutom orsakar olägenheter för människors hälsa. Det blir i sådana fall fråga om helt olika överväganden som skall göras för respektive problem. Handläggningen bör därför ske i skilda ärenden som avslutas genom separata beslut.

text: För att

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: skall vara tillämplig krävs att djuren kan anses vara någons husdjur eller att de hålls i fångenskap (se

text: 1 §

text: ). Nämnden har själv, bl.a. i skrivelsen till polismyndigheten, utgått från att katterna ägs av BB. Uppgifter har också förekommit i ärendet som går ut på att så inte är fallet. Nämnden synes dock anse att

text: djurskyddslagen

text: är tillämplig i ärendet.

text: Grundläggande bestämmelser om hur djur skall hållas och skötas finns i bl.a.

text: och

text: 4 §§

text: djurskyddslagen

text: . Med stöd av 26 § har nämnden möjlighet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bl.a. dessa bestämmelser skall efterlevas. Handläggningen av det aktuella ärendet ger intryck av bristande insikter om

text: djurskyddslagens

text: krav samt om vilka befogenheter nämnden har. Således är exempelvis det förhållandet att djur får mat inte i sig avgörande för om djurhållningen uppfyller de krav som ställs upp i

text: djurskyddslagen

text: Av

text: 56 § djurskyddsförordningen (1988:539)

text: framgår att länsstyrelsen utövar den regionala tillsynen över

text: djurskyddslagen

text: . Den centrala tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen utövas av Djurskyddsmyndigheten (före den 1 januari 2004 av Jordbruksverket) som också samordnar övriga tillsynsmyndigheters verksamhet och vid behov lämnar råd och hjälp i denna verksamhet (se

text: 24 § första stycket djurskyddslagen

text: Nämnda myndigheter har således god kännedom om reglerna på området och får förutsättas överlämna ett ärende till en lokal tillsynsmyndighet för handläggning endast när det finns skäl för ett sådant överlämnande. Nämndens anmärkningar i denna del är något anmärkningsvärda och tyder, liksom uppgifterna i remissyttrandet i övrigt, på viss okunskap om gällande ordning.

text: AA:s klagomål till nämnden gick också ut på att katterna åstadkom olägenheter för människors hälsa. Mot denna bakgrund borde en tillämpning av

text: miljöbalkens

text: bestämmelser om hälsoskydd ha aktualiserats.

text: Enligt

text: 7 § lagen (1943:459)

text: om tillsyn över hundar och katter får en katt som med skäl kan antas vara övergiven eller förvildad dödas av jakträttshavaren eller av någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs dock tillstånd av polismyndigheten. Denna lag innehåller i övrigt inte några regler om åtgärder riktade mot katter. Med hänsyn till att nämnden i skrivelsen till polisen angav att det fanns en ägare till katterna samt till att nämnden inte funnit skäl att vidta några åtgärder med stöd av vare sig

text: djurskyddslagen

text: eller

text: miljöbalken

text: synes en tillämpning av

text: 7 §

text: vara utesluten och överlämnandet redan härigenom kunna ifrågasättas.

text: Det finns vidare inte någon bestämmelse som ger stöd för nämnden att överlämna ett ärende till polismyndigheten. Nämnden är i och för sig oförhindrad att göra en anmälan till polisen om nämnden finner skäl för det. Det pågående ärendet hos nämnden måste dock som vanligt avslutas genom ett formligt beslut och har beslutet gått någon part emot kan det överklagas av denna. I enlighet med vad jag nyss har sagt synes det i detta fall rätteligen vara fråga om två ärenden och det skulle således bli aktuellt med två beslut. Såvitt gäller klagomålen om olägenheter för människors hälsa förefaller AA kunna anses vara berörd på ett sådant sätt att han skulle kunna ha rätt att överklaga om ett beslut angående detta skulle gå honom emot.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det som jag nyss har sagt avslutar jag ärendet.


sammanfattning: Kritik mot Statens jordbruksverk för hantering av frågor om Sveriges ansvar enligt EG-rätten för åtgärder vidtagna av privaträttsliga subjekt. Verket har inte endast vägrat att ingripa mot organisationer, som tillämpar en av EG-domstolen underkänd ordning för avelsvärdering av hingstar, utan aktivt främjat ett upprätthållande av denna ordning genom organisationernas egen regelbildning

text: Bakgrund

text: I Statens jordbruksverks föreskrifter (

text: SJVFS 1994:82

text: ) om hästdjur som används till avel och om identifiering av hästdjur uppställdes tidigare ett krav på att avelshingstar skulle vara avelsvärderade i Sverige för att få användas till avel med andra ston än hingstägarens egna, 29 §. Sedan Europeiska kommissionen mottagit klagomål rörande föreskriften inledde den ett förfarande om fördragsbrott mot Sverige. Den 2 maj 2005 väcktes talan vid EG-domstolen. I dom den 26 oktober 2006 (

text: mål C-206/05

text: ) konstaterade domstolen att Sverige hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt

text: artikel 3 i rådets direktiv 90/427/EEG av den 26 juni 1990

text: om avelsmässiga och genealogiska villkor för handeln med hästdjur inom gemenskapen genom att i sin nationella rättsordning uppställa ett krav på att en hingst skall vara avelsvärderad i Sverige för att få användas till avel med andra ston än hingstägarens egna.

text: Jordbruksverket hade redan innan domen meddelades föreskrivit att den ifrågavarande bestämmelsen om krav på avelsvärdering skulle upphöra att gälla. Föreskriften (

text: SJVFS 2005:71

text: ) trädde i kraft den 1 december 2005.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 7 december 2007, framförde AA klagomål mot Jordbruksverket. Hon anförde att Jordbruksverket trots att den svenska lagstiftningen om avelsvärdering ändrats inte ingriper mot organisationer och föreningar som tillämpar den gamla ordningen; det är Jordbruksverkets uppfattning att avels- och rasorganisationer själva får bestämma om de vill fortsätta med avelsvärdering.

text: Till anmälan fanns fogad en korrespondens mellan AA och en tjänsteman vid Jordbruksverket.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades från Jordbruksverkets hemsida ett informationsmeddelande, som hade upprättats i anslutning till att den svenska regleringen ändrades. Meddelandet, som var rubricerat ”Statens krav på avelsvärdering upphör”, innehöll bl.a. följande information.

text: Inget statligt krav på avelsvärdering

text: I och med att det statliga kravet på att en hingst ska vara avelsvärderad i Sverige upphör överförs i stället ansvaret för eventuell avelsvärdering på avels- och rasorganisationerna. Rasföreningarna får själva bestämma om de vill fortsätta med avelsvärdering, på vilket sätt hästarna ska selekteras, hur stamboken ska indelas och vilka avelsvärderingsmetoder som ska användas i syfte att förbättra rasen. En rasförening kan även välja att enbart härstamningsregistrera och stambokföra hästar.

text: Sverige har ett avelsvärderingssystem som fungerar mycket bra. Om avelsorganisationerna väljer att ha kvar kravet på avelsvärdering kan de metoder som hittills använts föras in i organisationens egna reglementen.

text: Därefter anmodades Jordbruksverket att yttra sig över vad anmälaren anfört samt kommentera lämpligheten av verkets informationsmeddelande. Jordbruksverket anmodades också att ge sin syn på omfattningen och arten av de åtgärder som kan anses ankomma på verket för att Sveriges skyldighet att efterkomma EGdomstolens dom skall anses fullgjord.

text: Jordbruksverket, genom avdelningschefen BB, anförde följande.

text: Jordbruksverket vill först informera om vilken lagstiftning som gäller för hästar. Rådets direktiv 90/427 om avelsmässiga och genealogiska villkor för handel med hästdjur inom gemenskapen. Kommissionens beslut

text: om fastställande av kriterier för godkännande eller erkännande för organisationer och sammanslutningar som för eller upprättar stamböcker för registrerade hästdjur. Kommissionens beslut

text: om fastställande av vissa regler för att säkerställa samordningen mellan organisationer och sammanslutningar som för eller upprättar stamböcker för registrerade hästdjur. Kommissionens beslut

text: om fastställande och kriterier för införande och registrering av hästdjur i stamböcker för avelsändamål. Lagen (

text: ) om kontroll av husdjur m.m.

text: Förordningen (2006:816)

text: om kontroll av husdjur m.m. Statens jordbruksverks föreskrifter (

text: SJVFS 1994:82

text: ) om hästdjur som används till avel och om identifiering av hästdjur. JO har begärt yttrande om bl.a. lämpligheten av Jordbruksverkets informationsmeddelande i anslutning till den svenska regleringen ändrades i vilket upphävandet av det aktuella ”statliga kravet” angavs inte hindra att ”systemet kan fortsätta inom branschens egna regler”. Jordbruksverket har en skyldighet att informera om nyheter och ändringar i olika bestämmelser. Med anledning härav informerade Jordbruksverket om domens följdverkningar och att den statliga regleringen skulle upphöra men att detta innebar att avelsvärderingen blev därvid organisationernas och sammanslutningarnas angelägenhet.

text: Jordbruksverket ändrade verkets föreskrifter (

text: SJVFS 1994:82

text: ) om hästdjur som används till avel och om identifiering av hästdjur den 1 december 2005. Ändringen innebar att det statliga kravet på avelsvärdering togs bort. Sverige hade således redan uppfyllt de krav som domen från EU-domstolen den 26 oktober 2006, mål nr 206/05, innebar.

text: Bakgrund

text: Detta innebär numera således att avelsorganisationer och rasföreningar får på frivillig väg avelsvärdera rasens hingstar. Moderföreningen för respektive ras ställer upp de krav som gäller för att få använda en hingst i avel. Dessa krav kan se olika ut från förening till förening. Det är därmed även tillåtet att använda en hingst i avel som inte är avelsvärderad. Intresset för att välja en helt oprövad hingst i avel är däremot oftast inte så stort då de stoägare som betäcker sina ston ofta vill ha en varudeklarerad hingst. Med avelsvärdering avses metoder för att värdera hästars avelsvärde. Avelsvärderingen syftar till att värdera hästar som förärvare av de egenskaper som den stamboksförande föreningen strävar efter. Värderingen inkluderar vanligen bedömningar av hästarnas härstamning, exteriör, hållbarhet, hälsa och tävlingsprestationer. En avelsvärdering kan även bestå av en värdering av egenskaperna hos avkommor till hästen. Avelsvärdering är en statistisk framräkning av en hästs avelsvärde dvs. selektion av lämpliga avelsdjur, BLUP (best linear unbiased prediction) sammanställning samling av hästens meriter, exteriör och ev. prestationer, och om det finns tillräckligt många avkommor kan även en avkommebedömning göras. Alla seriösa avelsorganisationer i flera EU-länder avelsvärderar sina hästar för att kunna selektera ut de bästa hästarna att fortsätta användas i avel. Det är en naturlig del av det som kallas avelsarbete. Som ett exempel kan nämnas att enligt STC:s registreringsreglemente syftar dess avelsvärdering till att värdera en hingst som förärvare av de egenskaper som framgår av rasens avelsmål. Det övergripande avelsmålet för den varmblodiga travarrasen är att svensk travsport ska ha en avel och uppfödning som skapar förutsättningar för en högkvalitativ sport med tävlingsindivider som är anpassade till den svenska travsportens uppläggning och inriktning. Avelsmålet ska dessutom vara att producera sunda, lätthanterliga, distansstarka och rentravande tävlingshästar, som ska vara konkurrenskraftiga såväl nationellt som internationellt både som unghästar och som äldre travare samt ha ett gott tävlingspsyke med utpräglad vinnarinstinkt. Ändamålsenlig exteriör eftersträvas och hästarna ska efter avslutad tävlingskarriär kunna fungera som sunda avelsdjur med reproduktionsförmåga. Inom hästnäringens avelsorganisationer och rasföreningar finns många interna regler som Jordbruksverket inte styr över och dessa får de som är medlemmar i de respektive föreningarna följa. Om man i Sverige t.ex. vill avla på brittiska hästar som har en brittisk moderstambok får man göra det om man följer den brittiska moderföreningens regler. Om man i Sverige vill avla på hästar vars rasförening är svensk moderförening för en ras så har moderföreningen rätt att uppställa de krav som de tycker för indelningen av stamboken och detta innefattar oftast bl.a. en selektion precis som man får enligt

text: kommissionens beslut 92/353/EEG

text: AA kommenterade remissvaret och gjorde gällande bl.a. att Jordbruksverket medvetet ignorerar och försöker misstolka EG-domstolens dom.

text: I ett beslut den 23 februari 2009 uttalade stf JO Ragnemalm följande.

text: Bedömning

text: EG-domstolen fastställde i dom den 26 oktober 2006 (

text: mål C-206/05

text: ) att Sverige hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt

text: artikel 3 i rådets direktiv 90/427/EEG

text: då Sverige i sin nationella rättsordning uppställt ett krav på att en hingst ska vara avelsvärderad i Sverige för att få användas till avel med andra ston än hingstägarens egna. De svenska bestämmelserna innebar en begränsning av handeln med hästdjur inom gemenskapen som inte hade stöd i direktivet.

text: Jordbruksverkets föreskrift om krav på avelsvärdering har upphört att gälla. Det statliga kravet på avelsvärdering har således tagits bort. Den av anmälaren väckta frågan är om Jordbruksverket ska vidta åtgärder mot de avelsorganisationer och rasföreningar som fortsätter att kräva avelsvärdering av rasens hingstar. Jordbruksverkets uppfattning är att sådana organisationer även fortsättningsvis får kräva avelsvärdering.

text: Den grundläggande frågan i sammanhanget är om Sverige uppfyller sina EGrättsliga förpliktelser i aktuellt hänseende. Ett EG-direktiv är som regel inte omedelbart tillämpligt inom landet. Medlemsstaterna är bundna av direktivet med avseende på det resultat som ska uppnås, men de avgör i princip själva hur målet ska förverkligas. Brister det i något avseende är Sverige som stat ansvarig och den yttersta konsekvensen blir, att EG-domstolen på talan av kommissionen dömer Sverige för fördragsbrott – såsom skedde i det ovan nämnda målet

text: Jordbruksverket synes mig ha en något förenklad bild av innebörden av medlemsstaternas förpliktelser att följa EG-direktiv och – i förlängningen – EGdomstolens domar angående implementeringen av sådana direktiv. Att verket i sin normgivning eliminerat ”det statliga kravet” på att en hingst ska vara avelsvärderad i Sverige innebär inte med nödvändighet, att regleringen därmed är konform med EG-rätten och att inga ytterligare åtgärder erfordras. Vad som bortfallit är endast statens aktiva krav på att ett enligt EG-domstolen förbjudet handelshinder ska upprätthållas. Det tycks inte föresväva verket, att Sveriges åligganden kan sträcka sig längre och även innefatta krav på åtgärder för att garantera, att påtalat handelshinder inte tillåts i landet. Som jag tidigare antydde, är en medlemsstat skyldig att genom sin nationella normgivning förverkliga det resultat som direktivet syftar till, inte bara att avstå från åtgärder som direkt motverkar detta syfte.

text: I vad mån medlemsstaterna kan hållas ansvariga för åtgärder vidtagna av privaträttsliga subjekt är en komplicerad fråga, som inte kan ges något enkelt svar. Det beror bl.a. på subjektets större eller mindre grad av organisatoriska och funktionella samband med statsapparaten (jfr

text: mål 249/81

text: , Kommissionen mot Irland, REG 1982 s. 4005). Att regler utfärdade av det i Jordbruksverkets remissvar nämnda Svenska Travsportens Centralförbund (STC) generellt skulle falla utanför statens Sveriges ansvar för en korrekt tillämpning av EG-rätten är en uppfattning, som åtminstone inte delas av Europeiska kommissionen. I en formell underrättelse den 6 maj 2008 med överträdelsenummer 2002/5121 pekar kommissionen sålunda på fall – hänförliga till samma rättsområde som det nu aktuella – där ”alla

text: överträdelser av gemenskapsrätten som kan härledas till regler utfärdade av STC är att betrakta som de svenska myndigheternas ansvar”.

text: Det är inte en uppgift för JO att i ett ärende som det aktuella närmare analysera och ta slutlig ställning till den EG-rättsliga frågan. Till de synpunkter jag redan anlagt på hur Jordbruksverket allmänt tycks uppfatta EG-rättsliga åtaganden vill jag emellertid foga följande.

text: I sitt i JO:s remiss särskilt uppmärksammade informationsmeddelande i anledning av den regeländring som företagits sedan Europeiska kommissionen påpekat att ”Sverige inte får ha nationella regler för avelsvärdering” – vilket sedermera alltså bekräftats av EG-domstolen – nöjer sig Jordbruksverket inte med att informera om den företagna regeländringen utan går ett steg längre. Under rubriken ”Systemet kan fortsätta genom branschens egna regler” hävdar verket, att ”Sverige har ett avelsvärderingssystem som fungerar mycket bra” och ger en direkt anvisning om hur man ska förfara för att fortsätta som hittills, trots gemenskapsinstitutionernas ingripande: ”Om avelsorganisationerna väljer att ha kvar kravet på avelsvärdering kan de metoder som hittills använts föras in i organisationens egna reglementen”. Verkets remissvar innefattar, trots JO:s uttryckliga anmodan, ingen närmare redovisning av de överväganden som lett fram till denna tvärsäkra ”information” om ”domens följdverkningar”.

text: Jag finner förfarandet anmärkningsvärt. Oavsett om en medlemsstat kan hållas ansvarig för åtgärder vidtagna av privaträttsliga subjekt är det enligt min mening oacceptabelt, att en central förvaltningsmyndighet verkar för att förmå sådana subjekt att upprätthålla ett system, som befunnits stå i strid med Sveriges förpliktelser enligt gemenskapsrätten.

text: Jag överlämnar ett exemplar av detta beslut till regeringen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Migrationsverket angående utformningen av ett ställningstagande i en fråga om hinder mot verkställighet av ett utvisningsbeslut

text: Anmälan

text: Legitimerade psykologen AA, Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Falkenberg, anmälde Migrationsverket med anledning av utformningen av ett ställningstagande i en tjänsteanteckning den 12 november 2007 angående hinder mot verkställighet av ett utvisningsbeslut.

text: Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande. Migrationsverkets ställningstagande avsåg en familj, bestående av bl.a. fyra barn, som enligt ett lagakraftvunnet beslut skulle utvisas till Serbien. I ärendet åberopade familjen ett av AA den 22 oktober 2007 utfärdat intyg angående hälsotillståndet för tre av barnen. Migrationsverket bedömde i ställningstagandet att det inte hade kommit fram några omständigheter som innebar hinder mot att verkställa avlägsnandebeslutet.

text: I sin anmälan anförde AA att verket i ställningstagandet helt ignorerat de uppgifter som han lämnat i intyget. Han pekade på att verket anfört att ”det för att klargöra ett sjukdomstillstånd krävs ett intyg utfärdat av en legitimerad läkare”. Detta överensstämde enligt AA inte med vedertagen praxis. AA ansåg att verket hade underlåtit att beakta barnens bästa.

text: Utredning

text: Migrationsverket anmodades att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan.

text: I ett yttrande den 26 februari 2008 anförde Migrationsverket, generaldirektören BB, bl.a. följande. Den familj som det är fråga om består av två vuxna och fyra barn. Migrationsverket beslutade den 24 september 2006 att samtliga i familjen skulle utvisas till Serbien. Beslutet vann laga kraft. I en skrivelse som inkom till Migrationsverket den 26 oktober 2007 gjorde familjen gällande att det fanns verkställighetshinder beträffande deras utvisningsbeslut samt begärde att verket skulle besluta att utvisningsbeslutet

text: tills vidare inte fick verkställas. Grunden för att det fanns verkställighetshinder var enligt skrivelsen att tre av barnen led av s.k. uppgivenhetssyndrom. En fråga om huruvida det finns verkställighetshinder i ett ärende om avvisning eller utvisning prövas enligt bestämmelserna i

text: 12 kap.

text: och

text: 19 §§

text: utlänningslagen (2005:716)

text: . I detta fall aktualiserades framför allt bestämmelsen i 18 § första stycket 3, eftersom det gjordes gällande att barnen var sjuka. Enligt den bestämmelsen får Migrationsverket bevilja uppehållstillstånd, om det i ett ärende om verkställighet av ett beslut om avvisning eller utvisning som vunnit laga kraft kommer fram nya omständigheter som innebär att det finns medicinska hinder eller annan särskild anledning att beslutet inte bör verkställas. Ett ställningstagande av Migrationsverket enligt den nyss nämnda bestämmelsen kan inte överklagas. I en tjänsteanteckning av Migrationsverket den 12 november 2007 angav verket bl.a. följande. ”Migrationsverket konstaterar att det för att klargöra ett sjukdomstillstånd krävs ett intyg utfärdat av legitimerad läkare. Vidare skall ett sådant intyg innehålla noggranna uppgifter om de undersökningar, upplysningar, journalhandlingar och andra handlingar som ligger till grund för bedömningen (se

text: SOSFS 2005:29

text: ). Migrationsverket konstaterar också att det är föräldrarnas ansvar att uppsöka läkare om barnen är sjuka. Migrationsverket finner att det i avsaknad av medicinsk dokumentation avseende CC, DD samt EE:s hälsotillstånd saknas skäl för att förordna förtroendeläkare. Enligt Migrationsverkets uppfattning har det inte kommit fram några omständigheter som innebär att det finns hinder mot att verkställa avlägsnandebeslutet som avses i

text: 12 kap. 18 § utlänningslagen

text: . Åtgärderna för att verkställa beslutet ska därmed fortsätta. Migrationsverket har vid bedömningen beaktat vad hänsynen till barnets hälsa och utveckling samt barnets bästa i övrigt kräver enligt

text: 1 kap. 10 § utlänningslagen

text: .” Av tjänsteanteckningen framgår att Migrationsverket vid prövningen av om det fanns hinder mot att verkställa utvisningsbesluten vägt in att det hade getts in ett intyg angående barnens hälsotillstånd. Av anteckningen framgår att verket ansåg att det inte fanns någon medicinsk dokumentation avseende barnens hälsotillstånd. Det har i tjänsteanteckningen vidare angetts att Migrationsverket vid sin bedömning vägt in att ärendet gällde barn (jfr

text: 1 kap. 10 § utlänningslagen

text: ). Jag anser att Migrationsverket har handlagt ärendet angående eventuellt verkställighetshinder i enlighet med

text: utlänningslagens

text: och

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser.

text: Migrationsverket anmodades i en remiss den 17 april 2008 att på nytt yttra sig i ärendet. I en promemoria som låg till grund för remissen angavs bl.a. att verkets ställningstagande i tjänsteanteckningen den 12 november 2007 kunde uppfattas som att uppgifterna i AA:s intyg inte hade beaktats då intyget inte bedömts utgöra medicinsk dokumentation och att Migrationsverket skulle redovisa sina synpunkter angående detta.

text: I ett yttrande den 10 juni 2008 anförde Migrationsverket, BB, bl.a. följande.

text: Inom ramen för den fria bevisprövningen har Migrationsverket en skyldighet att pröva alla omständigheter och framförda uppgifter i ett ärende och att värdera samma omständigheter och uppgifter. Som redan påpekats i verkets yttrande till JO den 26 februari 2008 har AA:s intyg sålunda beaktats inför verkets ställningstagande i verkställighetsärendet. Vid värderingen av intyget har verket inte kunnat dra några säkra slutsatser om barnens medicinska tillstånd som skulle ha föranlett verket att ändra sin bedömning och fatta ett beslut om inhibition. Verket har alltså med utgångspunkt bl.a. i det åberopade intyget kommit fram till att det inte fanns några verkställighetshinder. Ett intyg från legitimerad psykolog utgör de facto medicinsk dokumentation och intyget omfattas av Socialstyrelsens föreskrifter 2005:29 om utfärdande av intyg

text: inom hälso- och sjukvården m.m. Utifrån denna ståndpunkt kan jag konstatera att formuleringarna i den tjänsteanteckning som upprättades den 12 november 2007 med anledning av inhibitionsansökan är något missvisande. Det berörda verksamhetsområdet har dock försäkrat mig om att AA:s uppgifter i intyget har beaktats och legat till grund för bedömningen i ärendet. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta verksamhetsområdets förklaring. Jag håller alltså fast vid slutsatsen i mitt förra yttrande till JO. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Som Migrationsverket har anfört i remissyttrandet har myndigheten skyldighet att beakta alla uppgifter i ett ärende och att värdera detta material. Vad som angavs i det aktuella ställningstagandet talar emellertid för att verket underlät att ta hänsyn till innehållet i AA:s intyg.

text: Migrationsverket har i sitt yttrande framfört att myndigheten beaktade uppgifterna i intyget. Jag har inte underlag för att påstå motsatsen. Om uppgifterna har beaktats kan det dock konstateras att Migrationsverkets ställningstagande formulerats på ett missvisande sätt.

text: I sitt andra yttrande till JO har Migrationsverket uttalat att ett intyg från legitimerad psykolog utgör medicinsk dokumentation och ska beaktas på det sätt anmälaren anfört. Med detta klargörande avslutas ärendet.