title: Initiativärende rörande handläggningen av vissa ärenden vid Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Sundsvall och Polismyndigheten i Västernorrlands län

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Sundsvall, och Polismyndigheten i Västernorrlands län för långsam handläggning av flera ärenden.

text: Justitiekanslern gör vidare vissa uttalanden om Åklagarmyndighetens ansvar att på en lämplig ledningsnivå hantera övergripande problem i ärendehanteringen i fall av t.ex. otillräcklig bemanning.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 21 och 22 maj 2007 inspekterade Justitiekanslern Åklagarkammaren i Sundsvall. Vid inspektionen granskades vissa öppna ärenden där de tidsfrister som framgår av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FUK) och

text: 4 § lagen (1964:167)

text: om unga lagöverträdare (LUL) (s.k. ”ungdomsärenden”) hade aktualiserats, de 30 äldsta öppna ärendena som inte rörde ekonomisk brottslighet, de 30 äldsta öppna ärendena – utöver de som redan har nämnts – som rörde misstanke om antingen stöld eller bedrägeri samt de 30 senast avslutade ärendena där förundersökningen hade lagts ned på grund av att preskription hade inträtt.

text: De iakttagelser som gjordes vid inspektionen redovisades i ett protokoll den 26 juni 2007 i ärende nr

text: , som biläggs detta beslut. De ärenden där handläggningen kunde ifrågasättas delades i protokollet in i ungdomsärenden, övriga ärenden där den utdragna handläggningstiden kunde ifrågasättas samt ärenden där förundersökningen hade lagts ned på grund av preskription. Av protokollet framgår att liknande observationer gjordes i ett flertal ärenden som inte redovisades separat i protokollet.

text: Utredningen

text: Åklagarkammaren förelades att yttra sig över handläggningen av samtliga de ärenden som nämndes särskilt i inspektionsprotokollet med undantag för ärende nr 704A-4698-06. Vidare förelades Polismyndigheten i Västernorrlands län att yttra sig beträffande sin handläggning av motsvarande ärenden där med undantag för de ärenden som motsvarar Åklagarmyndighetens ärenden nr 704A-3452-05-2, 704A-231-04, 704A-232-04-01, 704A-119-04, 704A-2109-03-1 och 704A-2109-03-2.

text: Åklagarmyndigheten anförde genom chefsåklagaren CK i sitt yttrande bl.a. följande.

text: ”I samband med JK:s besök på kammaren beskrev jag bl a kammarens arbetssituation från ett historiskt perspektiv och nuläget. Vidare beskrev jag de problemställningar vilka föranleds av att polisen har delvis andra utgångspunkter för sin verksamhet än åklagarkammaren. De enskilda åklagarnas yttrande rörande sin handläggning följer väsentligen dessa linjer. De hänför sig till en stor och ofta betungande arbetsbörda bestående i personalbrist på kammaren som förklaring i olika hänseenden. En annan återkommande förklaring är att åklagarna trots påstötningar hos polisen – såväl skriftliga som muntliga – inte alltid fått de åtgärder utförda som de begärt. Bägge förhållandena torde ytterst bottna i förhållanden som rör resursens storlek och hur den används hos såväl åklagarkammaren som polisen.

text: Det är ytterst angeläget att handläggningen av enskilda ärenden handläggs objektivt på en kvalitativt hög nivå, det senare inkluderar även kravet på skyndsamhet, allt med beaktande av de prioriteringar som är nödvändiga. Jag anser att kammaren – främst genom de rekryteringar som gjorts – nu är väl rustad att möta dagens arbetsbelastning och kan också notera att åklagarna har en mer rimlig arbetsbörda. Från myndighetens sida har därutöver vidtagits en rad åtgärder som syftar till en god rotelvård. Föreskrifter för denna har framtagits. Vidare vidtar nu myndigheten åtgärder som syftar till att komma till tals med fristerna i ungdomsärenden och ärenden enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen

text: . Jag har vidare en dialog med polisledningen i dessa frågor, vilka ytterst syftar till kortare handläggningstider.”

text: Till yttrandet hade fogats upplysningar om de enskilda ärendena, bl.a. från åklagare som hade varit ansvariga för ärendenas handläggning. Genom redogörelserna, som utelämnas här, bekräftades i allt väsentligt de iakttagelser som Justitiekanslern hade antecknat i inspektionsprotokollet.

text: Polismyndigheten i Västernorrlands län anförde genom tf. polismästaren GW i sitt yttrande bl.a. följande.

text: ”Sammanfattningsvis konstaterar polismyndigheten att handläggningstiderna i flera fall är oacceptabelt långa.

text: Det är förundersökningsledarens ansvar att driva utredningen. I flera fall går det dock inte att följa utredningens gång på grund av att dokumentation över vidtagna åtgärder och/eller kommunikation med förundersökningsledaren saknas. Det är enligt polismyndighetens mening en allvarlig brist och den måste åtgärdas genom intern utbildning/information.

text: Vidare saknas noteringar om när s.k. ärendegenomgångar gjorts och vilka prioriteringar som detta i förekommande fall resulterat i.”

text: Till yttrandet hade fogats upplysningar om de enskilda ärendena, som utelämnas här.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och i FUK.

text: Förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Han skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: I fråga om förundersökningar i vilka målsäganden vid tiden för anmälan är under 18 år finns det i 2 a § FUK ett särskilt krav på skyndsamhet. En sådan förundersökning skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: En förundersökning mot den som inte har fyllt arton år och som gäller brott på vilket fängelse kan följa skall enligt 4 § LUL bedrivas med särskild skyndsamhet. Förundersökningen skall avslutas och beslut i åtalsfrågan fattas så snart det kan ske och senast inom sex veckor från dagen för delgivning av brottsmisstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB. Tidsfristen får överskridas endast om det är nödvändigt med hänsyn till att den misstänkte skall delta i medling enligt lagen (

text: ) om medling med anledning av brott eller utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Åklagarkammaren

text: I samtliga nu berörda brottsutredningar har åklagare varit förundersökningsledare och haft det primära ansvaret för förundersökningarnas bedrivande.

text: Det bör framhållas att i samtliga de ungdomsärenden som har gåtts igenom har de lagstadgade frister som framgår av 2 a § FUK och 4 § LUL i väsentlig mån överskridits. Utredningarna av dessa ärenden synes inte ha varit så omfattande eller komplicerade att tidsutdräkten av den anledningen har varit motiverad.

text: I två fall (dnr 704A-2000-04 och 704A-255-02-1) har lång tid förflutit sedan anmälan har inkommit till dess beslut har fattats i frågan om förundersökning skall inledas.

text: Av Åklagarkammarens remissvar och de enskilda åklagarnas redogörelser för ärendenas handläggning har framkommit att de huvudsakliga orsakerna till tidsutdräkterna i ärendena har varit problem med att få de utredningsåtgärder som har begärts vidtagna av Polisen samt den personal- och arbetssituation som under de senaste åren har rått på kammaren.

text: Vad beträffar kontakterna med polismyndigheten kan konstateras att det måste ställas krav på aktiva åtgärder från åklagarens sida för att driva förundersökningen framåt. Särskilt angeläget är detta naturligtvis i de fall då det finns lagstadgade frister för förundersökningens bedrivande. Det inte är godtagbart att en åklagare efter det att utredningsdirektiv har lämnats till Polisen underlåter att ta vidare kontakt med Polisen, i vart fall sedan någon tid har förflutit. Ett sådant krav på aktivitet efter senast tre månader framgår numera uttryckligen av Åklagarmyndighetens föreskrifter (

text: ÅFS 2007:5

text: ). Även för det fall aktiva åtgärder i form av t.ex. upprepade påminnelser till Polisen inte leder till någon åtgärd bör det ställas krav på åklagaren att agera. Justitiekanslern ansluter sig härvidlag till den redogörelse för lämpliga åtgärder från åklagarens sida som Riksdagens ombudsmän (JO) har lämnat (se JO 2003/04 s. 82 och

text: JO 2004/05 s. 85

text: ). Vidare kan numera hänvisas till Åklagarmyndighetens nämnda föreskrifter.

text: Rörande vissa ärenden har det framkommit att åklagare har haft muntliga kontakter med Polisen utan att dessa har dokumenterats. Justitiekanslern har i och för sig ingen erinran mot ett sådant muntligt förfarande men vill påpeka det angelägna i att direktiv och påminnelser till Polisen dokumenteras på ett tillfredsställande sätt. Sådan dokumentation inte bara gagnar en efterhandsgranskning av handläggningen utan underlättar även för eventuella nya handläggare av ett ärende att sätta sig in i vad som tidigare har förevarit.

text: Vad därefter beträffar personal- och arbetssituationen på kammaren har det framkommit att denna under en längre tid var problematisk och att den rentav var kritisk under en period 2005 och 2006, vilket återverkade på handläggningen av kammarens ärenden. Det har genom den samlade information som har erhållits från kammaren framgått att de enskilda åklagarna tidvis var mycket arbetsbelastade och att kammaren är medveten om de problem som personalsituationen medförde för ärendehandläggningen och möjligheterna att uppfylla de lagstadgade kraven på skyndsamhet.

text: Det bör framhållas att handläggningen av vissa av de granskade ärendena sträcker sig mer än fem år tillbaka i tiden. Även om personalsituationen vid kammaren under en längre tid har varit ansträngd är det givetvis oacceptabelt att handläggningen av vissa ärenden har avstannat helt, vilket synes ha varit fallet i vissa av de ärenden där preskription sedermera har inträtt. Vid hård arbetsbelastning kan det visserligen vara nödvändigt med en viss prioritering bland de arbetsuppgifter som skall utföras. Vid behov är det angeläget att dessa prioriteringar inte enbart överlåts till enskilda åklagare att utföra utan att åklagarkammaren eller myndigheten i stort bidrar till att arbetet kan genomföras på ett sätt som innebär att ärendehanteringen blir kvantitativt och kvalitativt godtagbar. Detta gäller särskilt i de fall då arbetsbelastningen kan anses hänförlig till myndighetens eller kammarens resurstilldelning eller i övrigt beror på en bemanning som är otillräcklig i förhållande till arbetsuppgifterna. Problem med anledning därav är av sådant slag att de primärt bör hanteras på en lämplig ledningsnivå. I fråga om ungdomsärendena utgör varken personalbrist eller förekomsten av ett stort antal ärenden av förturskaraktär tillräckliga skäl för att överskrida de lagstadgade tidsfristerna (jfr

text: SOU 2000:42 s. 85

text: f. och 91 samt

text: prop. 1994/95:12 s. 96

text: f.).

text: Några av åklagarna har angett att de – till följd av arbetssituationen – har haft mindre god kontroll över sina rotlar. I två fall (dnr 704A-231-04 och 704A-232-04) har den utdragna handläggningstiden av åklagaren förklarats med att de aktuella ärendena hade ”tappats bort”. Det kan inte uteslutas att en bristfällig rotelkontroll i enskilda ärenden har bidragit till tidsutdräkterna. Justitiekanslern erinrar om vikten av god ordning inte bara i myndighetens akter utan även på rotlarna, vilket befrämjas av t.ex. regelbundna rotelgenomgångar.

text: Sammantaget får handläggningstiden i de granskade ärendena betraktas som oacceptabelt lång. Samtidigt noterar Justitiekanslern att personalsituationen på kammaren numera synes ha förbättrats och att kammaren har vidtagit åtgärder syftande till kortare handläggningstider beträffande såväl ärenden i allmänhet som de ärenden där särskilda frister gäller. Vidare har åtgärder vidtagits som syftar till en god rotelvård. Justitiekanslern utgår ifrån att dessa innefattar rutiner för påminnelser i t.ex. de fall där ärenden avvaktar Polisens vidare åtgärder.

text: Polismyndigheten

text: Framför allt JO har i ett stort antal ärenden kritiserat Polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten. I en skrivelse till Justitiedepartementet (JO 2002/03 s. 98) gjorde JO också vissa principiella uttalanden om polisens brottsutredande verksamhet. Dessa uttalanden, som Justitiekanslern ansluter sig till, innebär bl.a. följande. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för Polisen. Många människor får sin första kontakt med Polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostads- eller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på Polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att Polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver.

text: Vad beträffar flera av de brottsutredningar som granskades närmare vid Åklagarkammaren i Sundsvall är det uppenbart att Polisens handläggning inte har varit förenlig med kravet i

text: 23 kap. 4 §

text: RB att en förundersökning skall bedrivas skyndsamt eller med de särskilda frister som gäller i ungdomsmål. Det är naturligtvis särskilt allvarligt att vissa ärenden har blivit liggande utan åtgärd under sådana tidsrymder att de misstänkta brotten har preskriberats.

text: Visserligen har åklagare varit förundersökningsledare i de nu aktuella fallen och har därför haft det primära ansvaret för att driva förundersökningen framåt. Att en förundersökning är åklagarledd fritar emellertid inte Polisen från ansvaret att handlägga sina ärenden med vederbörlig skyndsamhet. Det bör i princip inte komma i fråga att utan vidare åtgärder lämna påminnelser från åklagare rörande t.ex. utredningsdirektiv obesvarade.

text: Den omständigheten att Justitiekanslern enbart vid en genomgång av vissa av åklagarkammarens ärenden har kunnat konstatera dröjsmål med handläggningen av flera av polismyndighetens ärenden tyder på att dröjsmål kan föreligga även beträffande polismyndighetens handläggning av andra liknande fall. Någon närmare insikt härvidlag kan emellertid inte vinnas utan någon mer ingående granskning av polismyndighetens verksamhet. Justitiekanslern noterar emellertid att polismyndigheten i sitt yttrande inte har påtalat några övergripande orsaker till tidsutdräkterna med handläggningen av de ärenden som nu är i fråga. För det fall dröjsmålen kan förklaras med att verksamheten inte är ändamålsenligt ordnad eller att rutinerna för ärendehanteringen i något avseende är bristfällig, utgår Justitiekanslern från att myndighetsledningen vidtar erforderliga åtgärder för att i görligaste mån komma till rätta med problemen. Härvid kan hänvisas till att ansvaret för en polismyndighet enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: ytterst vilar på länspolismästaren i egenskap av myndighetens chef. Det ankommer enligt

text: 7 § första stycket verksförordningen

text: på honom att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Slutligen har det genom polismyndighetens yttrande hit framkommit att Polisens dokumentation av vidtagna åtgärder och kommunikation med förundersökningsledaren i flera fall har brustit. Av samma skäl som ovan har angetts beträffande åklagares dokumentation av åtgärder är det naturligtvis angeläget att även Polisen dokumenterar vidtagna åtgärder i sina ärenden. Justitiekanslern utgår från att de informations- och utbildningsåtgärder som planeras i detta avseende leder till förbättringar.

text: Samarbetet mellan Polismyndigheten och åklagarkammaren

text: Genom åklagarkammarens yttrande samt de uppgifter som lämnades vid Justitiekanslerns inspektion har framkommit att det förs en fortlöpande dialog mellan polis och åklagare rörande deras samarbete i den brottsutredande verksamheten samt att åklagarkammaren bedömer samarbetet som mycket gott. Det är av stor betydelse att ett sådant samarbete förekommer även vid sidan av det krav på samråd som kan finnas beträffande särskilda ärendekategorier (se t.ex. 2 § tredje stycket FUK), vilket torde gagna en samsyn beträffande vilka ärenden som bör prioriteras och därigenom kunna bidra till kortare handläggningstider.

text: Avslutning

text: Justitiekanslern kommer vid en senare tidpunkt att överväga att följa upp om de åtgärder som har vidtagits av åklagarkammaren och polismyndigheten har varit tillräckliga.

text: Med den kritik som framgår av det anförda avslutas ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten i anledning av anstalten Kalmars användning av tjänstedräkt vid permission

org: jk

text: 1. Justitiekanslern avslår PG:s skadeståndsanspråk mot staten.

type: stycke

text: 2. Justitiekanslern riktar kritik mot Kriminalvården, anstalten Kalmar, för handläggningen av permissionsärenden när det gäller frågan om personal som åtföljer den intagne vid permissioner ska bära tjänstedräkt eller inte.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Anspråket

text: PG har begärt skadestånd av staten med ett obestämt belopp och som skäl för anspråket i huvudsak anfört följande.

text: Kriminalvården, anstalten Kalmar, har vid upprepade tillfällen kränkt hans personliga integritet på allmän plats.

text: Han har inom ramen för det fängelsestraff han avtjänar rätt till permissioner. Han ansökte och beviljades sådana permissioner den 17 april, 22 maj, 23 juni och 4 augusti 2014. Permissionerna villkorades av att han åtföljdes av personal från Kriminalvården. Det har alltså varit fråga om s.k. tillsynspermissioner. Vid samtliga permissioner bar Kriminalvårdens personal tjänstedräkt. Till följd av personalens klädsel uppmärksammade allmänheten att han kom från en anstalt. Denna uppmärksamhet har kränkt hans personliga integritet.

text: Vid permissionen den 17 april 2014 besökte han en gymnasieskola för att utföra en kemilaboration, vilket var ett moment i den utbildning han genomgick på anstalten. På grund av personalens klädsel uppmärksammade personal och elever på skolan att han kom från anstalt. Han ifrågasatte redan i samband med permissionen riktigheten i att personalen bar tjänstedräkt. Efter permissionen skrev han ett brev till Kriminalvården, huvudkontoret, för att få besked om vilka regler som gällde vid tillsynspermissioner. Han fick svar från Kriminalvårdens chefsjurist den 25 april 2014. Av brevet framgick att utgångspunkten är att personalen ska bära civila kläder vid tillsynspermissioner.

text: I ansökan den 9 maj 2014 om permission den 22 maj 2014 beskrev han vilka aktiviteter han tänkte genomföra under permissionen och uppmanade anstalten att tillämpa föreskrifterna om tjänstedräkt korrekt. Han hänvisade till och bifogade brevet från Kriminalvårdens chefsjurist.

text: Efter permissionen den 22 maj 2014 skrev han ett brev till kriminalvårdschefen på anstalten Kalmar där han ifrågasatte riktigheten i att han vid permissionerna hade åtföljts av personal i tjänstedräkt. Den 3 juni 2014 fick han svar från kriminalvårdschefen. Hon anförde att Kriminalvårdens personal är under tjänsteutövning vid permissioner och att de därmed, i enlighet med de administrativa föreskrifterna, ska bära tjänstedräkt. Enbart i undantagsfall bör personalen bära civila kläder.

text: Även inför permissionerna den 23 juni och 4 augusti 2014 begärde han att personalen skulle bära civila kläder. Vid båda permissionerna, vilka beviljades för att han skulle fiska och bada på allmän badplats, hade dock personalen tjänstedräkt.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Kriminalvården, huvudkontoret. Av detta framgår bl.a. följande.

text: Om anstalten Kalmars rutin i frågan om tjänsteklädsel vid permission

text: Avseende klädsel vid permission, bevakad eller tillsyn, tillämpar anstalten Kalmar följande rutin. Personal som medföljer vid en permission bär i normalfallet tjänstedräkt. Om en intagen, inför en permission, framför önskemål om att medförande personal ska bära civila kläder prövar anstalten detta i samband med att den intagnes hemställan behandlas och beslut fattas. Avsteg från att bära tjänstedräkt prövas i relation till den säkerhetsbedömning som görs inför varje utevistelse. Vidare framgår att det bör föreligga tydliga skäl till varför tjänstedräkt inte ska bäras under en tillsynspermission för att anstalten ska besluta om att medföljande personal ska bära civil klädsel. I vissa situationer då det är uppenbart att den intagne kan lida men eller att det på annat sätt kan ses som besvärande för såväl den intagne som för verksamheten att medföljande personal bär tjänstedräkt på allmän plats kan undantag göras. Så länge en intagen är placerad i anstalt i säkerhetsklass 2 och ännu inte beviljats permission på egen hand föreligger, enligt anstalten, ett grundläggande säkerhetsbehov att beakta.

text: Anstalten Kalmar framhåller att man vid de nu aktuella permissionstillfällena övervägt huruvida säkerheten kräver att medföljande personal bär tjänstedräkt. Varje beslut om permission har förenats med de villkor som bedömts vara nödvändiga och permissionsvillkoren är individuellt utformade utifrån aktuell riskbedömning och omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: När det gäller frågan huruvida personal, som medföljer under en permission som är förenad med villkor om åtföljande personal, ska bära tjänstedräkt eller inte är det främst två intressen som står mot varandra, å ena sidan den intagnes intresse av att slippa den uppmärksamhet som personal i tjänstedräkt är ägnad att tilldra sig, å andra sidan personalens intresse av att de vid t.ex. rymningsförsök uppfattas som myndighetspersoner med befogenhet att ingripa.

text: Kriminalvården har påbörjat en översyn av tjänstedräktsföreskrifterna eftersom föreskrifterna i sin nuvarande form inte är tillräckligt tydliga avseende huruvida personal som medföljer under en tillsynspermission ska vara iklädd tjänstedräkt. JO ansåg i beslut meddelade den 23 juni 2009 (dnr 4794-2008) och den 17 april 2009 (dnr 4986-2007, 4987-2007), att medföljande personal bör bära civila kläder vid permissioner om inte säkerhetsskäl motiverar tjänstedräkt. Vidare anförs att utgångspunkten, när det gäller andra permissioner än bevakade, ska vara att den intagnes intresse av att inte utsättas för onödig uppmärksamhet har företräde.

text: Av utredningen har framkommit att anstalten Kalmar tillämpar en rutin varigenom man utgår från att tjänstedräkt alltid ska bäras av personal vid såväl permission som genomförs med bevakning som med tillsyn. Detta förfarande är inte i enlighet med JO:s ovan nämnda ståndpunkt. Enligt myndigheten bör anstalten vid varje permission noggrant överväga om säkerheten kräver att den medföljande personalen bär tjänstedräkt och den intagnes intresse av att inte utsättas för onödig uppmärksamhet i samband med utevistelsen bör beaktas. Följaktligen ska den intagne inte behöva hemställa om att personal ska bära civil klädsel vid permission utan detta ska prövas av anstalten vid varje permissionstillfälle.

text: Anstalten Kalmar framhåller att man inför PG:s permissioner övervägt huruvida medföljande personal ska bära uniform eller inte. Enligt Kriminalvården borde anstalten i permissionsbesluteten angett att medföljande personal ska bära tjänstedräkt och skälen därtill. Detta dels för att klargöra för P.G. hur permissionerna kommer att genomföras och dels för att möjliggöra för honom att begära omprövning av anstaltens beslut.

text: Justitiekanslern har tagit del av Kriminalvårdenes beslut om permission den 28 mars, 21 maj, 24 maj och 7 juli 2014. Viss kompletterande information har inhämtats från Kriminalvården.

text: PG har tagit del av Kriminalvårdens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tillämplig lagstiftning

text: Europakonventionen m.m.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Den närmare gränsen för det skyddade området är svårdefinierad. Av Europadomstolens praxis framgår dock att det skyddande området i och för sig, under vissa förutsättningar, kan omfatta även ett skydd mot ingrepp från det allmänna i den personliga integriteten.

text: De rättigheter som skyddas av

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: är inte absoluta utan får inskränkas med stöd av lag om det är nödvändigt med hänsyn till bl.a. den allmänna säkerheten eller till förebyggande av oordning eller brott (artikel 8.2). En sådan inskränkning får inte gå längre än vad som är nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet.

text: I

text: 1 kap.

text: fängelselagen (2010:610)

text: finns vissa allmänna bestämmelser. Där framgår bl.a. att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet (4 §). Verkställigheten ska vidare utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att de negativa följderna av frihetsberövandet motverkas (5 §).

text: Verkställigheten får vidare inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (

text: 6 §

text: ). Detta innebär en kodifiering av den proportionalitetsprincip som ska tillämpas vid varje åtgärd som innebär kontroll eller tvång mot den intagne (se

text: prop. 2009/10:135, s. 66

text: Om permissioner

text: En intagens möjlighet till permission och hur dessa ska genomföras regleras bl.a. i

text: 10 kap.

text: fängelselagen (2010:610)

text: fängelseförordningen (2010:2010)

text: och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: ). Bestämmelser om när Kriminalvårdens personal ska bära tjänstedräkt finns i Kriminalvårdens administrativa föreskrifter om tjänstedräkt (KVAF 2007:2).

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § fängelselagen

text: får en intagen, för att underlätta hans eller hennes anpassning till samhället, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalten en viss kort tid. Av

text: 31 § fängelseförordningen

text: framgår att en intagen som vistas utanför anstalten under Kriminalvårdens övervakning inte ska utsättas för onödig uppmärksamhet.

text: Av förarbetena framgår att ett tillstånd till permission i varje enskilt fall ska föregås av en individuell riskbedömning samt att en viss risknivå bör tolereras för att den intagnes anpassning i samhället ska underlättas (

text: prop. 2009/10:135 s. 97

text: ). I 10 kap.

text: KVFS 2011:1

text: finns närmare föreskrifter om hur den individuella riskbedömningen ska göras.

text: Det framgår av

text: 10 kap. 5 § fängelselagen

text: att en permission ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl ska den intagne stå under bevakning.

text: Av

text: KVFS 2011:1

text: framgår att villkoren ska vara individuellt utformade utifrån den riskbedömning som har gjorts och omständigheterna i det enskilda fallet. Där finns även en exemplifiering på de villkor som kan ställas, t.ex. att den intagne ska åtföljas av personal under permissionen.

text: Permissioner där villkoret ställts upp om att den intagne åtföljs av personal brukar kallas tillsynspermissioner . Dessa permissioner ska skiljas från dem där den intagne står under bevakning, s.k. bevakade permissioner .

text: Enligt

text: 14 kap. 1 § fängelselagen

text: får ett beslut om permission överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Beslutet får dock inte överklagas innan det har överprövats av Kriminalvården (2 §).

text: Om tjänstedräkt

text: Enligt 2 § KVAF 2007:2 ska tjänstedräkt bäras vid transport av intagna och häktade mellan anstalter, häkten och polismyndigheter samt i samband med inställelse till domstolsförhandlingar. Tjänstedräkt ska även bäras vid andra transporter, vid sjukhusbevakning och vid bevakad permission om det är motiverat av säkerhetsskäl.

text: Riksdagens ombudsmän (JO) har i två beslut meddelade den 17 april 2009 (dnr 4986-2007 och 4987-2007) och den 23 juni 2009 (dnr 4794-2008) behandlat frågan om tjänstedräkt. I besluten konstaterade JO att utgångspunkten, när det gäller andra permissioner än bevakade, ska vara att den intagnes intresse av att inte utsättas för onödig uppmärksamhet har särskilt företräde när det gäller bedömningen av personalens klädsel. Personal från Kriminalvården som medföljer en intagen på en permission bör i enlighet härmed bära civila kläder om inte säkerhetsskäl motiverar att tjänstedräkt istället bör användas.

text: Överväganden

text: Inledning

text: Justitiekanslern har till uppgift att på frivillig väg reglera vissa skadeståndsanspråk som framställs mot staten. Till Justitiekanslerns uppgifter hör även att granska att de som utövar offentlig makt efterlever lagar och författningar och även i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Justitiekanslern kommer först att granska anstalten Kalmars handläggning av aktuella permissionsärenden och därefter bedöma om något skadeståndsansvar har uppkommit till följd av anstaltens handläggning och beslut.

text: Tillsyn

text: Av utredningen framgår att anstalten Kalmar tillämpar en presumtion enligt vilken all personal som medverkar vid en permission ska bära tjänstedräkt. Endast om den intagne begär en annan ordning och motiverar sig kan det komma ifråga att personalen bär civila kläder. Enligt Justitiekanslerns mening är anstalten Kalmars handläggning av frågan om tjänstedräkt varken förenlig med de föreskrifter som finns på området eller de allmänna principer som bär upp fängelselagstiftningen.

text: Av förskrifterna om tjänstedräkt framgår att medföljande personal ska bära civila kläder vid permissioner om inte säkerhetsskäl motiverar tjänstedräkt. Ordalydelsen ger vid handen att det råder en presumtion för att åtföljande personal ska bära civila kläder vid en permission. Denna tolkning av föreskrifterna är väl förenlig med de allmänna värden som ligger till grund för fängelselagstiftningen. I enlighet härmed ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde, vilket bl.a. innebär att han eller hon inte bör utsättas för onödig uppmärksamhet vid en utevistelse. Att personalen som regel ska bära tjänstedräkt vid permissioner kan inte heller anses vara förenligt med permissionens grundläggande syfte – att hjälpa den intagne att återanpassa sig till samhället.

text: Av fängelselagstiftningen framgår även att varje ingrepp i den intagnes frihet ska föregås av en individuell riskbedömning. En permission får därför inte förenas med andra villkor än som är nödvändiga för att tillgodose andra krav, t.ex. när det gäller säkerhet. Det är svårt att se hur en sådan individuell riskbedömning kunnat företas vid anstalten Kalmar när det tillämpats en presumtion för att all personal som medverkar vid permissioner ska bära tjänstedräkt.

text: Såsom Kriminalvården, huvudkontoret, påpekat i sitt remissyttrande har frågan om personalens klädsel behandlats i två JO-beslut, vilka meddelades under 2009 (som refereras till ovan). Det måste med utgångspunkt i dessa beslut ha stått klart för anstalten Kalmar att dess tolkning av föreskrifterna om tjänstedräkt inte var förenlig med hur bl.a. JO såg på frågan. Att även Kriminalvården, huvudkontoret, haft en annan syn än anstalten på hur föreskrifterna ska tolkas framgår bl.a. av yttrandet i detta ärende.

text: Anstalten Kalmar har emellertid påpekat att det – trots den presumtion som har tillämpats – inför varje permissionsbeslut har gjorts en bedömning av behovet av tjänstedräkt i varje enskilt fall. Frågan är då hur denna individuella prövning har gått till när det gäller PG:s permissioner.

text: Av utredningen framgår att PG under lång tid varit kritisk till hur anstalten Kalmar tillämpat reglerna om tjänstedräkt. Han har bl.a. skrivit till Kriminalvårdens chefsjurist för att få vägledning samt haft en diskussion med anstaltens kriminalvårdschef. I vart fall inför permissionen den 22 maj 2014 angav han tydligt i ansökan att kan önskade att den åtföljande personalen skulle bära civila kläder samt angav skälen varför detta var viktigt för honom.

text: Av de permissionsbeslut som Justitiekanslern tagit del av framgår inte att någon individuell bedömning i frågan om personalens klädsel gjordes inför PG:s permissioner. Av besluten inför permissionerna den

text: 22 maj och 23 juni 2014 framgår att PG skulle åtföljas av personal från Kriminalvården. Det finns emellertid inte angivet att personalen skulle bära tjänstedräkt. Av beslutet inför permissionen den 4 augusti 2014 framgår att PG skulle åtföljas av personal som bar tjänstedräkt. Det framgår dock inte varför detta var nödvändigt.

text: Det är naturligtvis viktigt ur rättssäkerhetssynpunkt att de beslut som fattas avspeglar den prövning som föregått besluten. I annat fall finns det ingen möjlighet att i efterhand kontrollera om den bedömning som legat till grund för besluten varit riktig eller inte. Vidare bör det av ett permissionsbeslut klart och tydligt framgå vilka villkor som gäller för permissionen samt skälen för den säkerhetsbedömning som gjorts. Det gäller särskilt i ett fall som detta, när den intagne visat att en viss fråga var av stor betydelse för honom eller henne.

text: PG har i de inledande permissionsbesluten inte fått något besked om att han under permissionerna skulle åtföljas av personal i tjänstedräkt. Han har därmed inte haft någon möjlighet att reagera på besluten före permissionernas genomförande, t.ex. genom att begära omprövning. Det beslut som innehållet villkoret om att personalen skulle bära tjänstedräkt har inte innehållet skälen till varför detta ansågs nödvändigt.

text: Justitiekanslern är sammanfattningsvis kritisk till anstalten Kalmars handläggning av permissionsärenden när det gäller frågan om personalens klädsel vid permission. Det saknas, enligt Justitiekanslerns bedömning, stöd i lag eller författning för den presumtion för tjänstedräkt som tillämpats av anstalten. Vidare har Justitiekanslern kunnat konstatera att det föreligger brister i de beslut om permission som har granskats inom ramen för detta ärende.

text: Justitiekanslern utgår från att Kriminalvården, på sätt som anförts i remissyttrandet till Justitiekanslern, nu ser över föreskrifterna om tjänstedräkt samt även i övrigt ser till att reglerna om tjänstedräkt tillämpas enhetligt på anstalterna. När det gäller anstalten Kalmar förutsätter Justitiekanslern att anstalten följer de uttalanden som Justitiekanslern gjort i detta ärende.

text: Skadestånd

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdel-ser av Europakonventionens bestämmelser. Ersättning för ideell skada kan om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen utgå utan särskilt lagstöd.

text: PG har inte preciserat vilken grund han åberopar till stöd för sitt anspråk. Det ligger dock närmast till hands att pröva det både utifrån de krav som Europakonventionen ställer och den interna skadeståndsrätten.

text: Det enskildes rättigheter enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: är inte skyddade mot alla typer av åtgärder från det allmänna, utan skyddet gäller intrång som på grund av sin intensitet, omfattning eller andra omständigheter innebär ett betydande ingrepp i den enskildes privata sfär. Att vid en permission behöva åtföljas av personal som bär tjänstedräkt på sätt som skett i detta fall innebär enligt Justitiekanslerns bedömning inte att PG:s rättigheter enligt artikel 8.1 har aktualiserats. On artikel 8.1 skulle anses vara tillämplig innebär åtgärden i vart fall inte en sådan inskränkning i den personsliga integriteten i den mening som avses i artikel 8.2. Något skadestånd enligt Europakonventionen ska därför inte utgå.

text: För att skadestånd ska utgå för ideell skada enligt

text: skadeståndslagen

text: krävs det den skadelidande har utsatts för ett typisk sett integritetskränkande brott. Så är inte fallet här. Något skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: ska därför inte heller utgå.

text: Sammanfattningsvis ska anspråket avslås.

type: avgorande


title: Promemorian Högskolestiftelser – en ny verksamhetsform för ökad handlingsfrihet (Ds 2013:49)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta.

text: Justitiekanslern har tidigare – i remissvaret över betänkandet Självständiga lärosäten (

text: SOU 2008:104

text: ) – uttalat att myndighetsformen enligt Justitiekanslerns uppfattning är mindre lämpad för de speciella förhållanden som gäller för universitet och högskolor (se Justitiekanslerns ärende dnr

text: ). Justitiekanslern konstaterade dock även i samma remissvar att den nya associationsform som då föreslogs, självständiga lärosäten, väckte en rad frågor av komplicerad juridisk natur som inte var tillräckligt utredda.

text: Det nu framlagda förslaget som innebär tillskapandet av en ny stiftelseform – högskolestiftelser – vilket i sin tur öppnar för möjligheten att bedriva del av eller hela högskolans eller universitetets verksamhet genom ett eller flera helägda aktiebolag har naturligtvis delvis ideologiska förtecken. Det som Justitiekanslern har att beakta och också denna gång vill betona är emellertid att frågan om universitet och högskolor bör kunna ombildas från myndigheter till någon annan associationsform, oavsett hur man ser på saken politiskt, är i grunden av så central betydelse för utvecklingen av vårt lands högre utbildning i framtiden att det inte bör komma i fråga att fatta beslut i frågan utan ett mycket grundligt och fullständigt underlag. Den departementspromemoria som nu har lagts fram och som utmynnar i förslaget om införandet av högskolestiftelser ger enligt Justitiekanslerns uppfattning inte tillräckligt underlag för att bedöma om sådana stiftelser kan vara ett fullgott alternativ till den myndighetsform som gäller idag. En så genomgripande förändring som det är fråga om här bör inte genomföras utan att konsekvenserna tydligt kan överblickas. Justitiekanslern efterfrågar därför en mera fullständig utredning innan lagstiftningsarbetet går vidare.

text: På ett mera konkret plan kan också konstateras att om ett universitet eller en högskola ombildas från att vara en myndighet till en stiftelse så påverkar detta det allmännas tillsyn och kontroll av verksamheten. Det är visserligen i första hand Universitetskanslersämbetet som utövar tillsyn över universitet och högskolor, men även Justitiekanslern har i sin egenskap av extraordinär tillsynsinstans idag möjlighet att granska de universitet och högskolor som är myndigheter enligt lagen (

text: ) om justitiekanslerns tillsyn. Denna möjlighet synes med det nu framlagda förslaget begränsas, jfr här

text: 3 § första stycket 3 lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn. Om en ombildning sker skulle dessutom universitetet eller högskolan inte längre vara skyldig att årligen ge in en ärendeförteckning till Justitiekanslern, enligt

text: 29 § myndighetsförordningen (2007:515)

text: . Justitiekanslern skulle därmed inte längre utöva denna form av tillsyn över lärosätet. Vidare kan en ombildning komma att påverka enskildas möjlighet att komma till sin rätt om eventuella krav inte längre omfattas av Justitiekanslerns möjligheter att reglera skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till fel eller försummelser vid universitetet eller högskolan (jfr JK:s beslut i ärende dnr

text: ). Promemorian innehåller inte någon beskrivning eller analys av dessa förväntade följder av förslaget. Frågan om högskolestiftelserna i någon del kommer att ägna sig åt myndighetsutövning berörs överhuvudtaget inte. Det är därför, inte minst ifråga om studenters och anställdas rättssäkerhet, nödvändigt att mer ingående belysa dessa frågor innan ett förslag läggs på riksdagens bord.

text: Sammanfattningsvis anser Justitiekanslern att konsekvenserna av att öppna möjligheten för universitet och högskolor att ombildas från myndigheter till högskolestiftelser inte är tillräckligt utredda för att det nu framlagda förslaget ska kunna tillstyrkas.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av en kammarrätts handläggning av ett skattemål.

text: Justitiekanslern avslår JE:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Skatteverket beslutade den 20 juni 2007 att höja JE:s underlag för förmögenhetsskatt och avkastningsskatt taxeringsåret 2006 eftersom han inte hade tagit upp en utländsk kapitalförsäkring till beskattning. Ytterligare avkastningsskatt att betala med anledning av beslutet blev 371 736 kr.

text: JE överklagade Skatteverkets beslut till Länsrätten i Stockholms län och yrkade att han skulle beskattas i enlighet med till Skatteverket ingiven självdeklaration. Överklagandet av beslutet den 20 juni 2007 behandlades av länsrätten samtidigt med överklaganden från JE och 17 andra personer av beslut av Skatteverket gällande höjning av inkomst av tjänst och påförande av skattetillägg taxeringsåren 2002 – 2006 på grund av inlösen av s.k. syntetiska optioner. Länsrätten avslog genom en dom den 17 februari 2009 (mål nr 11785-07 m.fl.) samtliga överklaganden och uttalade, såvitt avser frågorna om förmögenhetsskatt och avkastningsskatt på grund av utländsk kapitalförsäkring, att rätten inte fann skäl att göra någon annan bedömning än den Skatteverket hade gjort.

text: JE överklagade länsrättens dom till Kammarrätten i Stockholm. I den skrift som anhängiggjorde överklagandet, som lämnades in gemensamt för JE och de 17 personer vars taxeringar hade prövats av länsrätten, yrkande JE följande: ” […] att kammarrätten undanröjer länsrättens dom, Skatteverkets beslut om eftertaxering och Skatteverkets beslut om skattetillägg samt att kammarrätten fastställer Klagandenas taxeringar i enlighet med inlämnade deklarationer”. Kammarrätten avslog i dom den 2 juni 2010 (mål nr 2832--2835-09) JE:s överklagande avseende inkomsttaxering och skattetillägg taxeringsåren 2003 – 2005. I domen beslutade kammarrätten också att avskriva mål nr 2835-09 som gällde 2006 års taxering. Som skäl för detta beslut angavs följande:

text: Eftersom JE, såsom hans talan slutligen bestämts, inte fullföljer överklagandet i den del det avser 2006 års taxering ska mål nr 2835-09 avskrivas.

text: Kammarrättens dom överklagades till Regeringsrätten som den 1 december 2010 (mål nr 5029 -- 5032-10) beslutade att inte meddela prövningstillstånd.

text: JE begärde i skrivelse som kom in till Skatteverket den 8 juni 2011 bl.a. att underlaget för förmögenhetsskatt och avkastningsskatt avseende utländsk kapitalförsäkring skulle sättas ned taxeringsåret 2006. Skatteverket beslutade den 21 januari 2013 att i huvudsak avvisa JE:s yrkanden och angav som skäl att Skatteverket enligt

text: 4 kap. 8 § taxeringslagen (1990:324)

text: var förhindrad att pröva frågan om underlaget för förmögenhetsskatt och avkastningsskatt taxeringsåret 2006 eftersom Länsrätten i Stockholms län i mål nr 11785-07 slutligen hade avgjort dessa frågor.

text: Anspråket

text: JE har begärt skadestånd av staten med 371 736 kr jämte ränta från och med den 14 februari 2007 till dess betalning sker. Till stöd för sitt anspråk har han anfört i huvudsak följande.

text: När han överklagade länsrättens dom i mål nr 11785-07 m.fl. yrkade han att hans taxeringar för de aktuella åren skulle fastställas i enlighet med inlämnade deklarationer, vilket innefattade också det förhållandet att han inte skulle påföras någon avkastningsskatt. Eftersom hans mål var en del av en stor serie mål, s.k. sambandsmål, som i huvudsak gällde frågan om beskattning av syntetiska optioner skulle ske i inkomstslaget tjänst eller inkomstslaget kapital, beslutade kammarrätten att hålla muntlig förhandling i ett mål som avsåg en annan skattskyldig. Den muntliga förhandlingen syftade till att utveckla frågan om de syntetiska optionernas värdepappersegenskaper. Frågan om avkastningsskatt behandlades inte utöver att yrkandena i dessa delar upprepades vid förhandlingen. I protokollet från den muntliga förhandlingen påstås advokat SÅB ha justerat JE:s yrkanden. Påståendet i protokollet är direkt felaktigt eftersom yrkandena framfördes av advokat NS vid förhandlingen. Det är korrekt som anges i protokollet att yrkandet om att taxeringarna skulle fastställas i enlighet med inlämnande deklarationer kvarstod.

text: Kammarrätten upprättade två tjänsteanteckningar som har betydelse för vilka yrkanden som har framställts. I den ena anteckningen fanns angivet att en tjänsteman på kammarrätten den 19 april 2010 kontaktade advokat MN med en fråga om tolkningen av framställda yrkanden och att en biträdande jurist på advokatbyrån återkom med en justering gällande beskattning av optionerna. Något besked lämnades inte i frågan om yrkandena avseende förmögenhetsskatt och avkastningsskatt kvarstod. Detta anges uttryckligen i tjänsteanteckningen. Tjänsteanteckningen diariefördes i målet först den 31 maj 2010 trots att den var upprättad den 19 april 2010. Den andra tjänsteanteckningen daterades den 2 juni 2010, samma dag som dom i målet meddelades, och är inte heller diarieförd hos kammarrätten. I denna tjänsteanteckning uppges SÅB ha bekräftat att de av domstolstjänstemannen upplästa yrkandena är riktiga, dock att de ska anpassas till respektive klagande.

text: I samband med att JE under våren 2011 gick igenom konsekvenserna av domarna som vann laga kraft genom Regeringsrättens beslut att inte bevilja prövningstillstånd blev han uppmärksammad på att han bl.a. hade debiterats för mycket avkastningsskatt med 371 736 kr taxeringsåret 2006. Han begärde därför omprövning hos Skatteverket. Skatteverket meddelade honom att man i sak delade hans uppfattning att avkastningsskatten skulle sättas ned men att verket var förhindrat på grund av res judicata (det fanns redan en rättskraftigt avgörande) att ändra sitt beslut.

text: Kammarrättens försumliga handläggning av hans ärende medförde att Skatteverket såg sig förhindrad att återbetala den skatt som han och Skatteverket var överens om hade förts på honom felaktigt.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Kammarrätten i Stockholm som har avstyrkt att ersättning utgår till JE och anfört bl.a. följande.

text: 3 Åberopade felaktigheter vid kammarrättens hantering

text: JE har i sin begäran om skadestånd angripit kammarrättens handläggning av målet i flera olika delar. Kammarrätten behandlar nedan dessa var för sig.

text: 3.1 Upptagning av yrkanden vid den muntliga förhandlingen

text: JE har anfört att kammarrättens anteckning av yrkandena i protokollet från den muntliga förhandlingen inte är korrekt. Han har även anfört att kammarrätten har kontaktat fel person med förfrågan om riktigheten i de antecknade yrkandena.

text: Kammarrätten kan inledningsvis konstatera att samtliga tre lagfarna domare i målet har signerat protokollet, vilket innebär att de har granskat innehållet och inte haft något att erinra mot det som anges. Kammarrätten har därmed att utgå från att det som har antecknats i protokollet motsvarar det som har framförts vid förhandlingen. Enligt kammarrätten finns också ytterligare underlag som ger stöd för att rätten inte har agerat försumligt i samband med upptagningen av yrkandena i sambandsmålen. JE:s befullmäktigade ombud SÅB har vid kontakt med kammarrätten bekräftat att antecknade yrkanden är riktiga. Vidare resonemang kring detta framgår nedan. Av JE:s överklagande med komplettering till Högsta förvaltningsdomstolen framgår också att inga invändningar har framförts mot de yrkanden som återgetts i kammarrättens dom.

text: Beträffande JE:s invändning om att fel person har angetts som adressat av yrkandena vill kammarrätten tillägga följande.

text: Även om fel person skulle ha angetts som adressat borde det sakna betydelse för frågan om skadestånd. Både SÅB och NS har uppträtt som ombud i sambandsmålen och båda har närvarat vid den muntliga förhandlingen. Efter förhandlingen har en kontakt tagits med SÅB. Kontakten har tagits for att säkerställa att de yrkanden som framställts vid den muntliga förhandlingen har antecknats på ett korrekt sätt. Kontakten har också inneburit en möjlighet för SÅB, som har haft fullmakt att företräda JE, att invända om det upplästa yrkandet inte motsvarat den talan som hans klient har uppdragit honom att föra. Någon sådan invändning har inte gjorts.

text: Oavsett vem som har framställt yrkandena vid den muntliga förhandlingen har alltså SÅB haft befogenhet att för JE:s räkning bekräfta eller dementera att de yrkanden som har antecknats i protokollet motsvarar hans talan. SÅB bar haft möjlighet att hänvisa till NS om han ansett att det förelegat oklarheter som han inte själv har kunnat reda ut. Han har också haft möjlighet att be att få återkomma till kammarrätten. Ingen sådan hänvisning eller begäran har lämnats. Kammarrätten har därmed haft att utgå från att de yrkanden som JE:s befullmäktigade ombud har bekräftat som riktiga har motsvarat den talan han har fått i uppdrag att driva for JE:s räkning. Kammarrätten anser därmed att rätten inte har agerat försumligt i denna del.

text: 3.2 Dagbokföring av tjänsteanteckningar

text: JE har anfört att kammarrätten har underlåtit att korrekt dagbokföra eller antedaterat tjänsteanteckningar.

text: Det är riktigt att dagboksföringen inte har skötts korrekt i JE:s mål.

text: Tjänsteanteckningen från den 2 juni 2010 har endast aktbilagerats i det mål i vilket muntlig förhandling har hållits och har alltså inte aktbilagerats eller tillförts akten i JE:s mål.

text: Detta kan visserligen föranleda kritik mot kammarrättens dagbokföring, men kammarrätten kan svårligen se att hanteringen kan grunda ett skadeståndsansvar. Tjänsteanteckningen, som uppenbart gäller även JE:s mål, har beaktats i målet. Det är alltså endast fråga om en bristande dagbokshantering, vilken inte har haft någon betydelse för målets utgång.

text: Inte heller tjänsteanteckningen från den 19 april 2010 har aktbilagerats i JE:s mål, vilket även det har varit felaktigt.

text: Beträffande dateringen av tjänsteanteckningen vill kammarrätten kommentera följande.

text: Det datum som anges i händelsebladet är det datum då tjänsteanteckningen har upprättats i domstolarnas datasystem Vera. Från den tidpunkten kan ändringar inte längre göras i dokumentet. Av händelsebladet framgår dock inte när ett dokument har skapats i Vera. Det är inte ovanligt att ett dokument skapas och anteckningar förs in vid ett tillfälle och att dokumentet upprättas vid ett annat, i synnerhet när en kontakt tagits med en person som har lovat att återkomma med en uppgift som efterfrågas i målet.

text: När det gäller den aktuella tjänsteanteckningen kan konstateras att den borde ha upprättats i Vera så snart FB återkommit till referenten i målet. Det är också en brist i anteckningen att det inte framgår vid vilken tidpunkt som samtalet har förts. Enligt kammarrätten har det dock inte framkommit någonting som ger anledning att ifrågasätta innehållet i den anteckning som referenten i målet har gjort, eller att anteckningen har gjorts innan den muntliga förhandlingen. Såvitt framgår av JE:s begäran om skadestånd finns det inte heller någon konkret invändning mot innehållet i tjänsteanteckningen. Kammarrätten anser därmed att det inte heller i denna del finns grund för ett skadeståndsansvar för staten.

text: 3.3. Upptagning av yrkanden i domen

text: Kammarrättens inställning är, som framgår ovan, att rätten har haft grundad anledning att ta upp de yrkanden som antecknats i protokollet till prövning. JE menar dock att dessa yrkanden, även om de godtas, endast kan ses som ett komplement till det yrkande som har framställts i överklagandet, nämligen att taxering ska ske i enlighet med inlämnade deklarationer. Till stöd for sin inställning har JE bland annat anfört att den muntliga förhandlingen endast syftade till att utveckla frågan om de syntetiska optionernas värdepappersegenskaper.

text: Kammarrätten konstaterar att det inte i någon av de inlagor som har getts in i JE:s mål eller i mål nr 2842-09 m.fl. har begärts eller angetts att den muntliga förhandlingen enbart ska beröra frågan om de syntetiska optionernas värdepappersegenskaper. Den enda begränsning som har meddelats rätten är, såvitt framgår av handlingarna, att de processuella yrkanden med grunder som framställts i aktbilaga 42 (mål nr 2842-09 m.fl.) respektive aktbilaga 39 (JE:s mål) inte kommer att tas upp vid den muntliga förhandlingen. Rätten har därmed haft grundad anledning att anta att de yrkanden som framställts vid den muntliga förhandlingen har avsett samtliga delar av målet. Rätten har också haft fog för antagandet att de yrkanden som framställts motsvarar den talan som JE och övriga klaganden har velat föra. En hänvisning har gjorts till den aktbilaga som innehållit processuella yrkanden medan någon motsvarande hänvisning inte har gjorts till överklagandet. I sammanhanget ska också återigen noteras att JE inte har gjort några invändningar mot hur hans yrkanden har återgetts i kammarrättens dom i sitt överklagande till Högsta förvaltningsdomstolen. Den omständigheten talar för att kammarrättens antagande har varit korrekt. Kammarrätten anser därmed att det saknas grund for att anse att rätten har förfarit försumligt på ett sätt som kan grunda skadeståndsansvar vid återgivandet av JE:s yrkanden i domen.

text: JE har kommit in med synpunkter på kammarrättens yttrande. Justitiekanslern har beslutat att inhämta ett yttrande från Skatteverket som, i likhet med kammarrätten, har avstyrkt att ersättning ska utgå. Skatteverket har i sitt yttrande anfört bl.a. följande.

text: Bestämmelser m.m.

text: Skatteverket får inte ompröva beslut i frågor som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol, se

text: 66 kap. 3 § första stycket skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: , tidigare

text: 4 kap. 8 § taxeringslagen

text: Skatteverket får dock på begäran av den som beslutet gäller ompröva en fråga som har avgjorts av förvaltningsrätt eller kammarrätt genom beslut som har vunnit laga kraft om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett avgörande från Högsta förvaltningsdomstolen som har meddelats senare, se

text: 66 kap. 3 § andra stycket skatteförfarandelagen

text: , tidigare

text: 4 kap. 12 § taxeringslagen

text: Staten ska ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten ansvarar för, se

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: Högsta förvaltningsdomstolen fann i

text: RÅ 2008 ref. 54

text: att ett avtal som ingåtts med ett försäkringsföretag i Bermuda och som angetts avse en kapitalförsäkring med en årligavgift på 1,2 procent och ett riskinnehåll på 0,1 procent inte skulle bedömas vara ett avtal om en livförsäkring. Avgörandet omfattade inkomst-och förmögenhetstaxering 2001 – 2003.

text: Bedömning

text: Skatteverkets uppgift är att verkställa domar från allmän förvaltningsdomstol, inte att ifrågasätta domarnas riktighet. Skatteverket får i regel inte ompröva beslut i frågor som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol. En begäran om omprövning ska då avvisas. De undantag som finns är inte aktuella här, eftersom

text: RÅ 2008 ref. 54

text: meddelades innan länsrätten och kammarrätten meddelade sina domar.

text: JE anser att han och Skatteverket är överens om att han betalat in för mycket skatt taxeringsår 2006 och att Skatteverket är förhindrat att korrigera denna felaktighet. JE har som stöd för sitt påstående i begäran om skadestånd hänvisat till bilaga1, som är kammarrättens dom vari målet avskrevs i den del det avsåg taxeringsår 2006 och avslogs i övrigt. Troligen grundar JE sitt påstående om att vi är överens på de två utdragen av hans skattekonto från den 2 april 2013 som han bifogat sin begäran om skadestånd och en anteckning av Skatteverkets handläggare, om att det inte är materiellt rätt att avkastningsskatt ännu är påförd, skriven på Skatteverkets omräkningsbeslut den 22 december 2011 i omprövningsärendet.

text: Av det första kontoutdraget, som avser avstämningsdag den 6 januari 2012, framgår att 371 736 kr krediterats kontot genom omräkning av slutlig skatt 2006. Av det andrakontoutdraget, som avser avstämningsdag den 4 februari 2012, framgår att 371 726 kr debiterats kontot genom omräkning av slutlig skatt 2006. Omräkningarna gjordes samma dag, den 22 december 2011, men eftersom en kreditering går in på skattekontot direkt och en debitering tidigast efter en förfallotid på minst en månad har beloppen inte tagit ut varandra vid samma avräkningsdag. Eftersom den första omräkningen var felaktig tog Skatteverket bort den senare samma dag.

text: Skatteverket har, efter överklagande av JE, tagit bort underlaget för avkastningsskatt taxeringsåret 2007 genom beslut den 6 maj 2010.

text: Trots nämnda anteckning på omräkningsbeslutet den 22 december 2011 kan Skatteverket inte dela JE:s bedömning att vi är överens om att han betalat in för mycket skatt taxeringsår 2006. Vi är dock överens om att Skatteverket inte kan ompröva beslutet i frågan. Det spelar ingen roll vad Skatteverket har för uppfattning i sakfrågorna och att vi har uttalat vår uppfattning kan i sig inte anses ha någon betydelse för frågan om JE har orsakats någon skada eller inte.

text: Skatteverket anser att vårt beslut den 20 juni 2007 att höja JE:s underlag för förmögenhetsskatt och avkastningsskatt var materiellt riktigt och att det skedde på ett formellt korrekt sätt. Skatteverket utgår från att länsrätten beaktade

text: RÅ 2008 ref. 54

text: när den gjorde sin bedömning. Eftersom JE fått en domstolsprövning av sakfrågorna och länsrätten, såvitt framkommit, inte kan anses ha gjort en uppenbart oriktig bedömning anser Skatteverket att det inte har begåtts något sådant fel som kan grunda skadeståndsansvar för staten.

text: Skatteverket delar kammarrättens bedömning att kammarrätten inte kan anses ha handlat fel eller försumligt på ett sätt som kan grunda skadeståndsansvar for staten. Även för det fall kammarrätten kan anses ha handlat fel eller försumligt bedömer Skatteverket att JE inte har rätt till skadestånd av staten på grund av bristande orsakssamband.

text: Eftersom både Skatteverket och länsrätten tidigare bedömt att det varit rätt att höja JE:s taxering 2006 avseende underlag för förmögenhetsskatt och avkastningsskatt kan det inte anses föreligga ett orsakssamband mellan kammarrättens senare handlande och den skada som JE anför att han orsakats. Att JE skulle betala 371 736 kr i skatt är ingen direkt följd av kammarrättens handlande. Även om kammarrättens prövning skulle ha omfattat taxeringsår 2006 är det inte säkert att JE skulle ha befriats från skatt med 371 736 kr. 2008 ref. 54 är ett avgörande i det enskilda fallet och en bedömning måste alltid ske från de särskilda avtalsvillkor som finns för varje specifik situation och för varje år.

text: Det är inte kammarrättens handläggning av JE:s taxering 2006 som medfört att Skatteverket varit förhindrat att på nytt ta upp taxeringen till omprövning. Det är i stället den omständigheten att länsrätten har avgjort frågorna om förmögenhetsskatt och avkastningsskatt genom lagakraftvunnen dom som gör att Skatteverket därefter inte får ompröva beslut i frågorna.

text: Mot bakgrund av ovanstående anser Skatteverket att staten inte har orsakat JE någon skada som är skadeståndsgrundande. Det föreligger därmed inte någon ersättningsskyldighet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kammarrättens handläggning av och beslut i ärenden av nu aktuellt slag är sådan verksamhet.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen. (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skade-ståndsgrundande fel eller en försummelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: Överväganden

text: De omständigheterna att det eventuellt var ett annat ombud, än det som finns antecknat i protokollet, som framförde de aktuella yrkandena vid den muntliga förhandlingen i kammarrätten och protokollet därför kommit att innehålla en oriktig uppgift samt att kammarätten dröjde med diarieföringen av upprättade tjänsteanteckningar kan inte anses innefatta fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Detta gäller även frågan om i vilket mål tjänsteanteckningar diariefördes och när en tjänsteanteckning upprättades.

text: När det gäller kammarrättens tolkning av JE yrkanden framgår av protokollet från den muntliga förhandlingen att uttrycket ”att taxeringarna fastställs i enlighet med inlämnade deklarationer” angavs i anslutning till ett yrkande att ”vinsten vid avyttring av de syntetiska optionerna taxeringsåren 2002 - 2004 ska beskattas som inkomst av kapital”. I protokollet angavs vidare att ombudet uppgav att ”[f]ör taxeringsåren 2005 och 2006 yrkas att vinsten undantas från beskattning”. Enligt Justitiekanslerns mening kan dessa justerade yrkanden inte anses ge uttryck för att överklagandet gällande förmögenhetsskatt och avkastningsskatt som framställdes i den ursprungliga överklagandeskriften kvarstod. Utredningen ger vid handen att kammarrätten vid två tillfällen genom kontakter med JE:s ombud försökte klargöra yrkandena i målet, inbegripet frågan om överklagandena skulle innefatta överklaganden av länsrättens beslut angående förmögenhetsskatt och avkastningsskatt. Att kammarrätten sökte ett klargörande i frågorna om förmögenhetsskatt och avkastningsskatt framgår tydligast av kammarrättens tjänsteanteckning den 19 april 2010. Vid dessa kontakter har i och för sig inte uttryckligen angetts att JE frånföll överklagandet gällande förmögenhetsskatt och avkastningsskatt, men ombuden har lämnat tydliga besked om samtliga klagandens aktuella yrkanden. Vid dessa förhållanden finner Justitiekanslern att kammarrättens tolkning av JE:s yrkanden inte kan anses vara uppenbart felaktig.

text: Utredningen ger sammanfattningsvis inte stöd för bedömningen att det i kammarrättens handläggning har förekommit något sådant fel eller sådan försummelse som är en förutsättning för statens skadeståndsansvar.

text: Det finns anledning också att framhålla att även om kammarrättens handläggning skulle anses innefatta fel eller försummelse kan den för skadeståndsskyldighet grundläggande förutsättningen om adekvat kausalitet inte anses uppfylld i detta fall. Att kammarrättens tolkning av yrkandena i målet skulle ha orsakat den tillkommande avkastningsskatt som JE yrkar ersättning för bygger på antagandet att kammarrätten vid en prövning i sak av frågan om avkastningsskatt skulle ha gjort en annan bedömning än Skatteverket och länsrätten som innebar att JE befriades från avkastningsskatt. JE har inte argumenterat för att så skulle vara fallet och vad som framkommit i ärendet ger inte heller stöd för bedömningen att det förhåller sig på det sättet. De påstådda skadorna kan således inte anses på ett adekvat sätt vara orsakade av kammarrättens handläggning.


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen när den ersättningssökande delvis har frikänts från de misstankar som frihetsberövandet avsåg

text: Ersättning skall utgå till HÖ med 59 280 kr för förlorad arbetsförtjänst, 40 000 kr för lidande och 2 640 kr för ombudskostnader.

text: Ersättningen skall betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ersättning för förlorad arbetsförtjänst utgör skattepliktig inkomst.

text: Anspråk m.m.

text: HÖ var såsom anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 4 augusti 2006 – 3 april 2007 på grund av misstanke om grovt narkotikabrott. Under en tid var han även häktad för smugglingsbrott. Förundersökningen gällande smugglingsbrott lades ner genom s.k. förundersökningsbegränsning. HÖ åtalades för grovt narkotikabrott bestående i att han skulle ha bearbetat och förpackat 8 200 kapslar narkotika, förmedlat kontakter mellan säljare och köpare samt även befordrat vederlag för försäljningen. Falu tingsrätt fann i dom den 12 april 2007 (mål nr B 2054-06) det endast styrkt att HÖ hade bearbetat och förpackat 2 300 kapslar narkotika. Övriga delar av åtalet ansågs inte vara styrkta. Brottet rubricerades som narkotikabrott och HÖ dömdes för brottet till fängelse i sex månader. Fängelsestraffet ansågs helt verkställt genom den tid som han hade suttit anhållen och häktad. Domen har vunnit laga kraft.

text: HÖ har begärt ersättning för lidande med 80 000 kr, för förlorad ersättning från Försäkringskassan med 74 000 kr och för ombudskostnader med 2 112 kr exklusive mervärdesskatt. Som grund för yrkandet har han gjort gällande att han, med beaktande av reglerna om villkorlig frigivning, suttit frihetsberövad fyra månader mer än han borde ha gjort med hänsyn till det utdömda straffet.

text: Åklagarmyndigheten har avgett yttrande.

text: HÖ har fått del av yttrandet och kommenterat detta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Föreligger det någon rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen?

text: HÖ har delvis frikänts från de brottsmisstankar som låg till grund för beslutet om frihetsberövande.

text: Av 2 § första stycket 2 samt andra stycket frihetsberövandelagen följer att den som har varit häktad eller anhållen under minst 24 timmar i sträck på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om det för en viss del av brottsligheten meddelas frikännande dom, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningen avslutas utan att åtal väcks och det är uppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endast för den övriga brottsligheten. Under samma förutsättning föreligger en rätt till ersättning om någon viss gärning har hänförts under en mildare straffbestämmelse.

text: Som exempel på en sådan situation där det kan anses uppenbart att ett frihetsberövande inte skulle komma till stånd nämns i förarbetena den situationen att en person häktas som på sannolika skäl misstänkt för mord och sedermera fälls till ansvar för vållande till annans död (se

text: prop.1997/98: 105 s. 49

text: Bestämmelsen innebär att det i efterhand måste göras en bedömning av om den brottslighet som den frihetsberövade slutligen dömts för är av sådan art och sådant allvar att den i sig kunde ha medfört frihetsinskränkningen. Det gäller med andra ord att sätta sig in i hur den myndighet som beslutade frihetsinskränkningen skulle ha ställt sig om den brottslighet som senare har hänförts till en mildare straffbestämmelse hade bedömts enligt denna straffbestämmelse redan när beslutet fattades (se

text: a. prop. s. 49

text: f.).

text: Falu tingsrätt ogillade åtalet för grovt narkotikabrott. HÖ dömdes dock för delar av den brottslighet som han hade varit frihetsberövad för. Det kan enligt Justitiekanslerns bedömning inte anses vara uppenbart att HÖ inte skulle ha frihetsberövats om misstankarna mot honom från början enbart hade rört de gärningsmoment som han senare dömdes för.

text: Det kan hävdas att en tillämpning av den berörda bestämmelsen efter ordalydelsen skulle innebära att det därmed i princip inte föreligger någon rätt till ersättning i ett fall som detta. Justitiekanslern tillämpar dock bestämmelsen på ett mer generöst sätt. Enligt praxis utges ersättning för en del av frihetsberövandet om det är uppenbart att detta har varat längre än som skulle ha varit fallet om man från början hade bedömt brottsligheten på det sätt som slutligen skedde. I sådana fall utges ersättning i den utsträckning tiden bedöms ha varit uppenbart för lång, dvs. för den ”överskjutande” tiden.

text: Tilläggas kan att det förhållandet att häktningstiden av utredningsskäl eller andra liknande orsaker undantagsvis kan bli längre än ett fängelsestraff som den misstänkte senare döms till, och alltså inte i sin helhet kan avräknas på fängelsestraffet, inte i sig berättigar till ersättning enligt frihetsberövandelagen (jfr

text: prop. 1979/80:121 s. 8

text: ). Någon generell rätt till ersättning finns alltså inte bara för att ett straffprocessuellt frihetsberövande blir längre än straffet (jfr Stockholms tingsrätts, avd. 3, dom den 8 september 2000 i mål T 2808-00).

text: Det anförda leder i HÖ:s fall sammanfattningsvis till följande. HÖ har varit frihetsberövad i sammanlagt 243 dagar, men dömdes till fängelse i sex månader (180 dagar). Om HÖ hade varit häktad endast för det brott som han sedermera dömdes för hade häktningstiden uppenbarligen blivit kortare än som nu blev fallet. Justitiekanslern, som även beaktar reglerna om villkorlig frigivning, bedömer att han är berättigad till ersättning för ca fyra månaders frihetsberövande.

text: Lidande

text: När det gäller att beräkna storleken på ersättningen för lidande bör som har nämnts viss hänsyn tas till att HÖ skulle ha varit villkorligt frigiven under en tid som kommit att beröras av frihetsinskränkningen. Hänsyn tas då dels till det ingrepp som prövotiden under villkorlig frigivning i sig innebär, dels till att den villkorligt medgivna friheten kan komma att förklaras förverkad på grund av senare brottslighet.

text: Det framgår också av utredningen att HÖ tidigare har avtjänat fängelsestraff. Enligt Justitiekanslerns praxis medför detta att ersättningen bör begränsas eftersom lidandet i sådana fall får anses mindre påtagligt.

text: Att ett frihetsberövande har uppmärksammats i massmedia är en omständighet som kan leda till förhöjd ersättning för lidande. För detta krävs emellertid att det genom artiklar eller annat är visat att publiceringarna har lett till att frihetsberövandet blivit känt i en vidare krets. Något sådant har inte visats i det här ärendet.

text: Justitiekanslern bestämmer ersättningen för lidande till skäliga ansedda 40 000 kr.

text: Förlorad arbetsförtjänst

text: HÖ har yrkat ersättning med 74 000 kr avseende förlorad arbetsförtjänst i form av fyra månaders utebliven ersättning från Försäkringskassan. HÖ var sjukskriven när han frihetsberövades. Han har gett in handlingar från Försäkringskassan av vilka framgår att han inte uppbar någon sjukpenning under tiden som han var frihetsberövad. Av handlingarna går att utläsa att han vid tiden före frihetsberövandet uppbar en sjukpenning om 494 kr per dag. HÖ skall därför tillerkännas ersättning med 59 280 kr, motsvarande fyra månaders ersättning från Försäkringskassan.

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader godtas.


title: Ersättning för inkomstförlust under viss tid efter ett frihetsberövande

text: Ersättning skall utgå till ML med 41 393 kr för förlorad arbetsförtjänst och 3 750 kr för ombudskostnader.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: ML var som anhållen och häktad berövad friheten under tiden den 11 oktober 2003 – 10 juni 2004 på grund av misstanke om mord. Han dömdes den 1 april 2004 av Helsingborgs tingsrätt för mord till livstids fängelse. Den 23 juni 2004 frikändes han genom en dom av Hovrätten över Skåne och Blekinge. Hovrättens dom vann laga kraft.

text: Genom ett beslut av Justitiekanslern den 12 november 2004 (dnr

text: ) tillerkändes ML ersättning med anledning av frihetsberövandet med bl.a. 300 000 kr för lidande och 170 000 kr för förlorad arbetsförtjänst. Ersättningen för förlorad arbetsförtjänst avsåg sådant inkomstbortfall som ML hade drabbats av under själva frihetsberövandet. Justitiekanslern avslog ML:s anspråk på ersättning för inkomstbortfall under viss tid efter det att han hade försatts på fri fot med motiveringen att anspråket till stor del avsåg uppskattade framtida inkomstförluster samt att utredningen inte gav underlag för bedömningen att ML efter frigivandet hade förlorat någon inkomst på grund av själva frihetsberövandet. Justitiekanslern uttalade vidare att det stod ML fritt att återkomma i den delen men att han, för att få bifall till sitt anspråk, då måste dels åberopa utredning som styrker inkomstförlusten, dels göra troligt att de minskade inkomsterna hade orsakats av frihetsberövandet.

text: Anspråket

text: ML har nu återkommit i saken. Han har begärt ersättning med 177 354 kr för förlorad arbetsförtjänst och med 3 750 kr för ombudsarvode. Han har anfört bl.a. följande.

text: När han frihetsberövades arbetade han som säljare av kontorsmaterial på företaget Ekofekt AB. Han hade arbetat på företaget sedan den 1 juni 2003 och i samma bransch sedan två år. Han hade en väl inarbetad krets med kunder och andra kontakter. Då hans lön är helt provisionsbaserad är han för sin försörjning helt beroende av sina kundkontakter. Från första dagen av frihetsberövandet stod han helt utan inkomster.

text: Han hade kvar sin anställning efter frigivandet. Av naturliga skäl hade dock hans kunder skaffat sig andra kontakter för sina inköp och med ett fåtal undantag fick han börja från början och försöka återuppbygga en kundstock. Detta visade sig svårare än befarat. Efter att han hade arbetat fram till juni 2005 med mycket knappa inkomster, kunde både han och hans arbetsgivare konstatera att frihetsberövandet hade medfört så stora svårigheter att det inte gick att få någon lönsamhet i arbetet. Arbetsgivaren tvingades därför säga upp hans anställning. Han är i dag arbetslös.

text: Anspråket avser utebliven inkomst under ett år efter det att han försattes på fri fot, d.v.s. till och med juni månad 2005. Beloppet har räknats fram genom att den inkomst som han faktiskt har erhållit under det aktuella året har dragits från den bruttoinkomst om 19 180 kr per månad som han hade före frihetsberövandet.

text: ML har åberopat ett intyg från arbetsgivaren samt lönebesked under tiden från och med september 2004 till och med juni 2005. Av lönebeskeden framgår att han har haft följande bruttoinkomster:

text: September 2004 – 18 444 kr Oktober 2004 – 7 329 kr November 2004 – 5 327 kr December 2004 – 4 227 kr Januari 2005 – 1 216 kr Februari 2005 – 5 059 kr Mars 2005 – 3 707 kr April 2005 – 1 845 kr Maj 2005 – 1 656 kr Juni 2005 – 3 996 kr

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Som Justitiekanslern anförde i det tidigare beslutet utgår ersättning för förlorad arbetsförtjänst med stöd av lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) med ett belopp som motsvarar den skada som kan visas ha uppkommit i varje särskilt fall som en direkt följd av själva frihetsberövandet. Det som ersätts är alltså i första hand ett sådant inkomstbortfall som blir följden av att den frihetsberövade inte kan utföra sin vanliga sysselsättning under den tid då han eller hon är berövad friheten. I vissa speciella fall och i skälig omfattning kan ersättning utgå även för en sådan inkomstförlust som hänför sig till viss tid efter frihetsberövandet.

text: En förutsättning för att ersättning skall utgå med stöd av frihetsberövandelagen är att det har visats att skadan har vållats av själva frihetsberövandet. I den mån en skada beror på något annat, t.ex. brottsmisstanken, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet, är den inte ersättningsgill.

text: ML har gjort gällande att han under det långa frihetsberövandet förlorade de flesta av sina kunder och att han till stor del fick ”börja om från början” när han försattes på fri fot. Det är inte osannolikt att det åtminstone delvis förhåller sig på det sättet. Det kan emellertid finnas flera förklaringar till de minskade inkomsterna. Av intyget från ML:s arbetsgivare framgår att frihetsberövandet påverkade ML negativt ”då det gäller att genomföra ett bra säljjobb ute på fältet”. I intyget anges vidare följande: ”Då uppehållet var en längre tid så förlorade ML och Ekofekt en stor del av kundunderlaget och att ta tillbaks detta visade sig svårt då rykte hade spridits att ML hade suttit inne anklagad för mord, och att vissa kunder slutade handla av den anledningen och givetvis så mår man inte bra av att höra sånt som säljare.” Detta ger närmast vid handen att det var brottsmisstankarna och inte frihetsberövandet som medförde att kundunderlaget minskade för ML:s del samt att den omständigheten att han hade varit misstänkt för brott medförde att han inte kunde utföra sitt arbete på samma sätt som tidigare. Till detta kommer följande. Om det hade varit enbart själva frihetsberövandet som hade orsakat det minskade kundunderlaget borde ML rimligen ha kunnat återuppbygga kundstocken inom ramen för det år som hans ersättningsanspråk avser. I stället har hans inkomster snarare minskat under årets gång. Detta tyder på att de uteblivna inkomsterna åtminstone en viss tid efter det att ML försattes på fri fot har haft andra orsaker än själva frihetsberövandet.

text: Det föreligger alltså en betydande osäkerhet vad gäller orsaken till inkomstförlusterna. Med hänsyn till att det, som nämnts ovan, ändå inte framstår som osannolikt att inkomstförlusten åtminstone delvis beror på ett minskat kundunderlag som en direkt följd av själva frihetsberövandet finner Justitiekanslern att det är rimligt att tillgodoräkna ML en viss bevislättnad i detta hänseende. Justitiekanslern godtar därför att förlusten under en tid efter frihetsberövandet har berott, helt eller delvis, på frihetsberövandet.

text: Vid bedömningen av för vilken tidsperiod ersättning skall utgå anser Justitiekanslern att en utgångspunkt måste vara att ju längre tid som har passerat efter frigivningen desto större anledning finns det att utgå från att ML:s svårigheter att arbeta har berott på brottsmisstankarna snarare än på själva frihetsberövandet. Bedömningen av vid vilken tidpunkt det kan antas att inkomstförlusten beror på det ena snarare än det andra måste göras från fall till fall. I det här fallet godtar Justitiekanslern att inkomstförlusten fram till årsskiftet 2004 – vilket motsvarar drygt ett halvår – får anses ha berott på frihetsberövandet. Den inkomstförlusten bör ML således ersättas för. Någon ersättning för tiden därefter kan dock inte utgå.

text: Justitiekanslern har tidigare godtagit att ML före frihetsberövandet hade en genomsnittlig inkomst om 19 180 kr brutto per månad. För juni – augusti har inte ingivits några lönebesked. Det framgår alltså inte att han har förlorat någon inkomst under dessa månader. För tiden september – december skall avdrag göras för den bruttoinkomst som ML enligt de ingivna lönebeskeden har erhållit, sammantaget 35 327 kr. Ersättning bör således utgå med (19 180 x 4 =) 76 720 ./. 35 327 = 41 393 kr.

text: Om ML kan visa att han har förlorat inkomster på grund av frihetsberövandet även under juni – augusti 2004 är jag beredd att bevilja honom ytterligare ersättning i den delen.

text: Den begärda ersättningen för ombudskostnader får anses skälig och godtas.


title: Handläggningen av ett dispositivt tvistemål som bl.a. i Högsta domstolen vid prövningen av en fråga om taleändring har dragit ut på tiden har ansetts inte innefatta en överträdelse av artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår LP:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I juli 2005 väckte LP talan vid Stockholms tingsrätt (mål nr T 20458-05) mot två banker och yrkade att de solidariskt skulle förpliktas att utge skadestånd till honom med 3 311 909 kr. Som grund för talan anförde han att bankerna hade varit försumliga i vissa hänseenden och att de därför skulle ersätta honom för den skada som vissa utförda options- och terminsaffärer resulterat i liksom för utebliven vinst av två icke utförda affärer med Ericsson- och ABB-aktier under 2004. Han åberopade bl.a. ett kundavtal från november 2002 enligt vilket han lämnat uppdrag till banken att för hans räkning placera ett kapitalbelopp om ca 1 500 000 kr i olika värdepapper.

text: Under tingsrättens handläggning av målet förekom sedvanlig skriftväxling mellan parterna. Vidare avhandlades ett antal processuella frågor i huvudsak enligt följande.

text: LP:s ombud framställde i februari 2006 en begäran om att tingsrätten skulle hänskjuta en fråga i målet till prövning av Högsta domstolen (s.k. hissdispens). Tingsrätten avslog begäran i april 2006. I maj 2006 yrkade LP:s ombud att tingsrätten skulle meddela mellandom i målet. Tingsrätten höll sammanträde för muntlig förberedelse i januari 2007. I februari 2007 frånträdde LP:s två ombud sina uppdrag. LP ingav ett förslag till mellandomstema till tingsrätten i maj 2007. I mars 2008 anlitade LP nya ombud. I april 2008 beslutade tingsrätten att lämna yrkandet om mellandom utan bifall.

text: I juni 2008 justerade LP sitt yrkande till att avse ett sammanlagt belopp om 4 355 855 kr och hänförde sig härvid även till utebliven vinst från icke utförda affärer under 2002 med aktier i Ericsson, ABB, WM-Data, Skandia och Boss Media. Den 16 oktober samma år beslutade tingsrätten att avvisa hans nya yrkande med motiveringen att det utgjorde en otillåten ändring av talan då det enligt tings rätten inte kunde anses stödja sig på väsentligen samma grund som hans ursprungliga talan i målet. Tingsrätten framhöll bl.a. att LP inte lagt några uteblivna köp av aktier i WM-Data, Skandia eller Boss Media till grund för beräkningen av det ursprungligen yrkade beloppet och inte heller vid skadeberäkningen hade gjort gällande att aktier i Ericsson eller ABB skulle ha köpts vid någon tidigare tidpunkt än 2004.

text: LP överklagade tingsrättens avvisningsbeslut till Svea hovrätt, som avslog överklagandet i beslut den 4 mars 2009 (mål nr Ö 8755-08). Hovrätten ansåg för sin del att den skada som LP yrkade ersättning för, till skillnad från det ursprungliga yrkandet, inte grundade sig på de avtal som träffats mellan parterna och därför inte kunde anses stödja sig på väsentligen samma grund.

text: LP överklagade till Högsta domstolen (mål nr

text: Ö 1586-09

text: ). Prövningstillstånd i målet meddelades den 31 maj 2010. Den 28 oktober 2011 beslutade Högsta domstolen att med ändring av hovrättens beslut undanröja avvisningsbeslutet. Högsta domstolen konstaterade att det förhöjda yrkandet baserades på en skadeståndsberäkning där det verkliga händelseförloppet var oförändrat men det hypotetiska händelseförloppet ändrats till att avse de affärer som LP ursprungligen önskade få utförda men som till följd av bankens rådgivning inte utfördes. Fråga var emellertid om samma uppdragsförhållande, vilket inbegripit såväl rådgivning som placeringar, och det rörde sig om förvaltning av samma kapital och denna förvaltning hade oförändrat påståtts varit oaktsam i olika hänseenden och därmed skadeståndsgrundande. De nya påståendena om det hypotetiska händelseförloppet kunde därför inte, om de beaktades, anses förändra talans identitet.

text: Efter att målet återlämnats till tingsrätten sattes det ut till förnyat sammanträde för muntlig förberedelse den 30 mars 2012. Vid sammaträdet träffade parterna förlikning och LP återkallade sin talan. Tingsrätten skrev av målet från vidare handläggning. Beslutet har vunnit laga kraft.

text: Anspråket

text: LP har begärt skadestånd av staten utan att ange något preciserat belopp. Till stöd för sitt anspråk har han, som Justitiekanslern uppfattar honom, anfört att hans rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har kränkts genom den långa handläggningstiden. LP har lämnat en redogörelse för målets handläggning och har givit in utskrifter av Högsta domstolens respektive Stockholms tingsrätts dagboksblad.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Högsta domstolen och från Stockholms tingsrätt.

text: Högsta domstolen, ordföranden ML, har anfört bl.a. följande:

text: Målet har i enlighet med domstolens interna regler inte handlagts som ett förtursmål. Enligt domstolens dåvarande riktlinjer skulle mål som inte var förtursklassade normalt föredras för frågan om prövningstillstånd inom 6 mån från ankomstdagen och föredras för slutligt avgörande inom ett år från beslut om prövningstillstånd, förutsatt att skriftväxlingen i målet var avslutad då.

text: Målet kom in till HD den 3 april 2009 och föredrogs för frågan om prövningstillstånd dels den 12 november 2009 för en ledamot som hänsköt målet till prövning av tre ledamöter och dels den 31 maj 2010 då sådant tillstånd meddelades. Ingen skriftväxling skedde före beslutet. Svarsskrivelser inkom till HD den 30 juni 2010. Målet omfördelades till ny rotel och föredragande i december 2010. Viss skriftväxling m.m. skedde varpå målet var klart för inläsning och föredragning för avgörande i mitten av maj 2011. Målet föredrogs för avgörande den 28 september 2011. Slutligt beslut meddelades den 28 oktober 2011.

text: Den sammanlagda handläggningstiden för målet i HD uppgår således till ca 2 år 6 mån.

text: Målet rörde bl.a. frågan om ändring av talan. Reglerna kring detta spörsmål är inte helt lätta att tillämpa. Detta framgår även av HD:s och underrätternas skilda bedömningar i detta mål.

text: Hög arbetsbelastning hos föredraganden i kombination med målets svårighetsgrad är de främsta förklaringarna till att målet dragit ut på tiden fram till dess att målet lottades om till annan rotel. Därefter föreligger inte någon egentlig tidsutdräkt. Den nye föredraganden anmälde målet till föredragning när skriftväxlingen var klar i maj 2011 men fick inte tid förrän till början av hösten på grund av anhopning av andra mål som prioriterades.

text: Högsta domstolen avstår från att göra en bedömning av om Europakonventionens krav på rätt till rättegång inom skälig tid har upprätthållits i detta fall. Anledningen är att fråga kan komma upp i ett mål i domstolen. Det är därför inte lämpligt att domstolen ger uttryck för en uppfattning i förväg.

text: Stockholms tingsrätt, chefsrådmannen ML till vars överväganden lagmannen AE har anslutit sig, har anfört bl.a. följande:

text: Vad gäller den första tidsperioden har under denna aktualiserats frågor om s.k. hissdispens till Högsta domstolen, mellandom och ändring av talan. I alla dessa frågor har skriftväxling ägt rum och tingsrätten fattat beslut. Tingsrätten har även inför prövningen av frågan om mellandom skulle meddelas hållit ett sammanträde för muntlig förberedelse. I februari 2007 avträdde också kärandens ombud vilket medförde att LP begärde och fick anstånd under våren att komma in med yttrande. Nytt ombud anmälde sig sedan i mars 2008. Förutom en period under tiden maj till oktober 2007,vilket var under den tid som käranden saknade ombud, har jag inte kunnat se att det förevarit några omotiverade längre uppehåll i handläggningen. Målet får, som SA [ansvarig rådman för målet sedan oktober 2009; Justitiekanslerns anmärkning] påpekat, sägas ha varit såväl komplicerat som omfattande. Ett förhållandevis stort antal anstånd har begärts och beviljats under skriftväxlingen. Den omständigheten att tingsrätten tillmötesgått parterna när de begärt anstånd, främst LP och dennes ombud, kan enligt min mening inte åberopas mot tingsrätten till stöd för att LP:s rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid åsidosatts.

text: När det sedan gäller handläggning efter det att akten återkom från Högsta domstolen i november 2011 kan jag konstatera att tingsrätten några dagar därefter kontaktade ombuden och bokade in ett sammanträde för muntlig förberedelse att äga rum den 30 mars 2012. Till sammanträdet skulle advokater från tre advokatbyråer bokas. I sådana fall erbjuds advokaterna flera olika tider och det kan ibland vara visst bekymmer att hitta en tid som passar samtliga inblandade. Sekreterarens minnesbild är att fem olika tider erbjöds under huvudsakligen februari och mars, eventuellt någon tid redan under januari. Den 30 mars var den tidigaste tid då samtliga advokater kunde närvara. I tiden fram till sammanträdet, under december och januari, ägde också viss skriftväxling rum. Vid sammanträdet förliktes parterna. Mot den nu beskrivna handläggningen anser jag inte att det kan framföras några invändningar.

text: LP har i sin skrivelse till JK uppgett att målet i bl.a. Stockholms tingsrätt under långa perioder skulle ha blivit liggande utan att något hänt. Som framgått ovan har jag vid min genomgång endast kunnat finna ett uppehåll som inte kan förklaras, från maj till oktober 2007. Det är givetvis beklagligt men ändå en förhållandevis kort tid, under till stor del sommaren, när LP saknade ombud.

text: Sammanfattningsvis anser jag målet på grund av sin komplexitet, de preliminärfrågor som väckts och bl.a. ombudsbyte fortlöpande handlagts på ett sådant sätt att det inte finns grund för kritik mot domstolens handläggning och att LP:s rätt till en rättvis rättegång inom skälig tid således inte åsidosatts.

text: LP har kommenterat domstolarnas yttranden och har anfört sammanfattningsvis att handläggningen av målet i Högsta domstolen har präglats av perioder av inaktivitet samt att handläggningstiden har varit oacceptabelt lång.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse för brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Artikel 6.1 i konventionen är tillämplig i ärendet.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Den totala handläggningstiden har i detta fall uppgått till knappt sju år och har innefattat handläggning i tre instanser såvitt avser frågan om taleändring. Handläggningstiden har sammantaget sett blivit klart längre än önskvärt. Fråga har emellertid varit om ett förhållandevis komplext mål. Bland annat har flera processuella frågor prövats i målet. Målet i huvudsaken har inte varit av den karaktären att skyndsam handläggning har varit påkallad. Även om rätten bär ett övergripande ansvar för att processen drivs framåt måste, i dispositiva tvistemål, parternas eget agerande – t.ex. i form av vidlyftig processföring – tillmätas betydelse vid bedömningen av om rätten till rättegång inom skälig tid har upprätthållits eller inte. I Europadomstolens praxis finns också exempel på att även totalt sett mycket långa handläggningstider i sådana mål inte har innefattat någon kränkning av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se t.ex. Ciricosta and Viola v. Italy [Application no. 19753/92] där en total handläggningstid om 15 år inte ansågs innefatta ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid trots att målet i det läget alltjämt var pågående).

text: När det gäller sådana längre perioder av inaktivitet som Europadomstolen lägger särskild vikt vid ger Europadomstolens praxis inte stöd för att en inaktivitetsperiod ensam kan innebära att

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts med mindre än att det är fråga om en verkligt substantiell period av inaktivitet. För svensk del bedömde Europadomstolen i målet Martin Denev v. Sweden (Application no. 25419/94) att en kränkning av artikel 6.1 i konventionen hade förekommit då det hade tagit dåvarande Regeringsrätten nästan två år att ta ställning till frågan om prövningstillstånd. Målet var okomplicerat och dröjsmålet hade inte föranletts av sökanden. Särskild vikt lades dock vid att det rörde sig om ett mål om mönsterskydd där skyddstiden – om ansökan bifalls – endast gäller under fem år från ansökningstidpunkten. Den totala handläggningstiden uppgick till drygt tre år och nio månader.

text: Justitiekanslern har inom ramen för statens frivilliga skadereglering, med beaktande av Europadomstolens avgörande i Denev-ärendet samt bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2005 s. 726

text: och

text: RÅ 2006 ref. 43

text: , stannat för att en inaktivitetsperiod som har varat i två år kan föranleda slutsatsen att en kränkning har förekommit (Justitiekanslerns beslut den 15 april 2008 i ärendena med dnr

text: , 7913-07-40 och 7914-07-40 samt de omkring fyrahundrafemtio ytterligare anspråk hänförliga till dröjsmål i dåvarande Regeringsrätten som Justitiekanslern med utgångspunkt i detta ställningstagande därefter har prövat). Justitiekanslern nådde dock denna slutsats med viss tvekan och då mot bakgrund av det konstaterade problem med långa handläggningstider som under den aktuella perioden hade förelegat i Regeringsrätten. Frågan om inaktivitetsperiodens längd har därefter inte prövats i domstol. Som framgår av t.ex.

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2005 s. 726

text: är det dock tydligt att varje period av inaktivitet inte innebär att det har skett en överträdelse av rätten till rättegång inom skälig tid utan att det måste röra sig om längre sådana perioder. I det sistnämnda fallet hade det förekommit en period av inaktivitet på ca ett år vid hovrättens handläggning av ett brottmål, men denna inaktivitetsperiod ansågs inte innebära att det hade skett en överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Som framgår av tingsrättens yttrande har det inte förekommit några sådana längre perioder av inaktivitet vid tingsrättens handläggning som kan föranleda slutsatsen att LP:s rätt enligt artikel 6.1 i Europakonventionen har åsidosatts. Handläggningstiden i hovrätten framstår också som rimlig. Detsamma kan inte sägas avseende Högsta domstolens handläggning. Det kan konstateras att såväl frågan om prövningstillstånd som prövningen i sak väsentligen har överstigit Högsta domstolens egna riktlinjer för handläggningstid för mål av aktuellt slag. Därtill kommer att även om målet inte i formell mening varit av förturskaraktär, det ligger i sakens natur att prövningen av frågor om t.ex. tillåtligheten av en taleändring vilka inte innebär att målet i huvudsaken slutligen avgörs, måste ges prioritet. Anledningen till att prövningen i Högsta domstolen har dragit ut på tiden synes främst vara att målet inte har givits den prioritet det borde ha fått, med följd att det blivit liggande utan åtgärd under vissa perioder. I enlighet med vad Justitiekanslern uttalade i dnr

text: är detta i högsta grad otillfredsställande. Till skillnad från vad som var fallet i det nyss nämnda ärendet är här emellertid inte fråga om handläggningen av ett brottmål. Den samlade inaktivitetsperiod som kan bedömas har förekommit i Högsta domstolen är enligt Justitiekanslern mening inte heller så lång att den ensam ska föranleda slutsatsen att en överträdelse är för handen.

text: Vid en helhetsbedömning av de omständigheter som har kommit fram i ärendet stannar Justitiekanslern därmed för att LP:s rätt till rättegång inom skälig tid

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: inte har åsidosatts. Hans begäran om ersättning av staten ska därför avslås.