avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
Umgänge

title: Kritik mot Malmö tingsrätt för bl.a. utformningen av beslut om umgänge med umgängesstöd

sammanfattning: JO har i ett initiativärende granskat om Malmö tingsrätts utformning av beslut om umgänge med umgängesstöd stått i överensstämmelse med bestämmelserna i 6 kap. 15 c § föräldrabalken. I JO:s beslut konstateras att tingsrätten har en slags överenskommelse med socialnämnden om att det normalt inte behöver hämtas in något yttrande innan tingsrätten beslutar om umgänge med umgängesstöd. Det har resulterat i en ordning där tingsrätten endast sporadiskt begär yttranden från socialnämnden innan beslut fattas, vilket inte är förenligt med den skyldighet som föreskrivs i föräldrabalken att inhämta ett yttrande inför varje sådant beslut. Vidare förordnar tingsrätten regelmässigt att umgänge ska ske i en umgängeslokal kallad Umgåsen, i stället för att ett umgängesstöd ska medverka vid umgänget. I endast ett av de granskade besluten har tingsrätten tidsbegränsat umgängesstödet. Tingsrätten har i de flesta av de granskade avgörandena förordnat att umgänget ska ske på viss tid eller den tid som bestäms i samråd mellan Umgåsens personal och parterna. JO understryker att det är rättens uppgift att bestämma tid för umgänget och att det inte finns något författningsstöd som gör det möjligt för rätten att delegera beslutsfattandet kring utformningen av umgänget till socialnämnden. JO är mot denna bakgrund kritisk till hur tingsrätten har utformat förordnandet om umgängesstöd i de granskade avgörandena. I sitt beslut gör JO också vissa uttalanden om ansvarsfördelningen mellan tingsrätten och socialnämnden i mål där ett sådant umgänge aktualiseras.

text: Bakgrund

text: Den 22 januari 2020 genomförde JO Thomas Norling en inspektion av Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun med anledning av nämndens handläggning av ärenden om umgänge med umgängesstöd (dnr 9247-2019).

text: Vid inspektionen tog JO och hans medarbetare del av domar och beslut om umgänge i Malmö tingsrätts mål T 3868-18, T 6038-18, T 1717-19, T 1746-19, T 4469-19, T 5219-19 och T 6280-19. Av betydelse för detta ärende antecknades i protokollet från inspektionen följande om JO:s iakttagelser:

text: – Tingsrätten hämtade generellt sett inte in något yttrande från socialnämnden innan den meddelade beslut om umgänge med umgängesstöd (se

text: 6 kap. 15 c § andra stycket

text: FB). Tingsrätten förordnade inte heller i sina domar och beslut om umgänge med umgängesstöd att socialnämnden skulle utse en viss person att medverka vid umgänget (se

text: 6 kap. 15 c § första stycket

text: FB). – Nämnden hade inte i något fall beslutat att utse en viss person att medverka vid umgänget. – I några ärenden hade tingsrätten beslutat att barnet skulle ha umgänge vid Umgåsen [umgängeslokalen i Malmö, JO:s anm.] två gånger per vecka. Trots domstolens beslut erbjöds barnet umgänge vid Umgåsen endast en gång i veckan. I de ärendena uppgav socialtjänsten i sin återrapportering till tingsrätten att Umgåsen bara kan ge varje barn plats för umgänge en gång per vecka och att det innebär att domstolens beslut av den anledningen inte verkställts i sin helhet. I något fall motiverades detta med att ett mer omfattande umgänge inte var förenligt med vad som var bäst för barnet. – Socialtjänstens återrapportering till tingsrätten fungerade bra och yttrandena var generellt sett detaljerade och välskrivna.

text: Vid det avslutande mötet med JO uppgav företrädare för socialtjänsten enligt protokollet följande:

text: Även om tingsrätten i sina beslut och domar inte uttryckligen förordnar om umgänge med umgängesstöd utgår socialtjänsten från att det rör sig om umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB. Företrädare för socialtjänsten har regelbundna möten med tingsrätten om den verksamhet som bedrivs vid Umgåsen. I samtalen med tingsrätten har de diskuterat vad socialtjänsten kan erbjuda i fråga om umgängesstöd och de har då kommit överens om att i de fall tingsrätten dömer till umgängesstöd är det verksamheten vid Umgåsen som i första hand är aktuell. Mot denna bakgrund är det klart för socialtjänsten att tingsrättens domar och beslut rör umgänge med umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB. Det stämmer att tingsrätten inte hämtar in yttranden från nämnden innan domstolen meddelar beslut om umgänge med umgängesstöd. Orsaken till det är att umgänge med umgängesstöd bara kan ske på Umgåsen. Socialtjänsten har inga synpunkter på att något yttrande inte hämtas in av tingsrätten. Det är vidare något som myndigheterna kommit överens om. Tingsrätten känner väl till de möjligheter till umgängesstöd som socialtjänsten kan erbjuda vid Umgåsen. Om tingsrätten skulle hämta in ett yttrande skulle svaret från socialtjänstens sida endast vara en upprepning av vilka möjligheter som erbjuds vid Umgåsen. Efter tingsrättens beslut om umgänge med umgängesstöd utser inte socialtjänsten en viss person att medverka vid umgänget. Anledningen är främst resursbrist och socialtjänsten har inte haft möjlighet att anställa en person som bara ska vara umgängesstöd. Umgåsen kan erbjuda varje barn umgänge vid endast ett tillfälle per vecka. I de fall tingsrätten beslutat att ett barn har rätt till umgänge med en förälder med umgängesstöd vid fler tillfällen verkställs inte domstolens beslut fullt ut. Anledningen till det är bristande ekonomiska resurser och att den nuvarande verksamheten vid Umgåsen inte skulle gå att bedriva om barnen hade rätt till umgänge fler än en gång per vecka. Myndigheten har också bedömt att ett tätare umgänge inte är förenligt med barnens bästa. Socialtjänsten har uppfattat att tingsrätten är nöjd med den nuvarande lösningen där Umgåsen kan erbjuda umgänge vid ett tillfälle per vecka.

text: Initiativet mot Malmö tingsrätt och den inledande utredningen

text: Med anledning av det som framgick i protokollet om Malmö tingsrätts hantering av mål där en fråga kommit upp om förordnande av ett umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB, beslutade jag den 20 februari 2020 att ta upp saken till utredning i ett särskilt ärende.

text: De tidigare nämnda avgörandena liksom dagboksbladen i dessa mål togs in i detta ärende. Av dessa framgick i relevanta delar följande:

text: Mål T 3868-18

text: Beslut den 6 juli 2018

text: 2. För tiden till dess frågan har avgjorts genom dom eller beslut som vunnit laga kraft, eller parterna träffat avtal om frågan som godkänts av socialnämnden, eller tingsrätten beslutar annat, ska följande gälla. AA ska ha rätt till umgänge med BB på lördagar udda veckor kl. 13.30–15.30 på Umgåsen i Malmö, eller på en dag eller tid som Umgåsen kan erbjuda och parterna kommer överens om.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: Parternas relation framstår som konfliktfylld och det kan inte bortses från påståenden om våld och hot. Mot bakgrund av detta finner tingsrätten att AA har behov av att umgängesstöd medverkar vid umgänget. Umgänge ska därför äga rum på Umgåsen i Malmö.

text: Mål T 6038-18

text: Dom den 28 maj 2019

text: 1. AA och BB ska ha rätt till umgänge med CC enligt följande. b) Onsdagar var fjärde vecka mellan kl.16.00 och kl.18.00 på Umgåsen i Malmö, med start den 5 juni 2019. Umgänget kan ske på annan dag och tidpunkt som Umgåsen bestämmer i samråd med parterna. Umgänget på Umgåsen ska pågå längst till och med den 28 maj 2020.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: Det som parterna har kommit överens om gällande umgänge […] på Umgåsen får anses vara förenligt med AA:s och BB:s bästa. […] Det finns därför förutsättningar att meddela dom i enlighet med deras överenskommelse. Det antecknas att tingsrätten under huvudförhandlingen haft telefonkontakt med Umgåsen och Familjerätten, och fått information om att familjen beviljats bistånd för umgänge på Umgåsen och att uppstartsmöte hållits.

text: Mål T 1717-19 I protokollet från ett sammanträde för muntlig förberedelse den 9 april 2019 angavs bl.a. följande:

text: Rätten meddelar att den muntliga förberedelsen tar paus för att utreda möjligheterna för socialtjänsten att bistå med umgänge. Sedan den muntliga förberedelsen återupptagits konstateras att sådant umgänge är möjligt att genomföra på Umgåsen.

text: Beslut den 17 april 2019

text: 1. För tiden till dess att frågan avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden ska

text: b) AA har rätt till umgänge med BB en timme per vecka på Umgåsen i Malmö. Umgänget ska ske på söndagar klockan 13–14 eller på den andra tid som bestäms av Umgåsen och parterna i samråd.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: Parterna är ense om att AA ska ha rätt till umgänge med BB på Umgåsen. Det har inhämtats besked från Umgåsen om att sådant umgänge går att genomföra. Tingsrätten bedömer att det framstår som bäst för AA att hon tillerkännas rätt till umgänge med BB en gång per vecka, med en timme per umgängestillfälle.

text: Mål T 1746-19

text: Beslut den 8 april 2019

text: 1. Till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, eller föräldrarna träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden, eller domstol har beslutat annat, ska AA ha rätt till umgänge med BB enligt följande. a) Varje lördag, under fem veckor, på Umgåsen i Malmö, kl. 13.30–15.30 eller under annan tid som parterna tillsammans med Umgåsen kommer överens om. b) Därefter, varje onsdag och lördag på Umgåsen i Malmö, kl.16–18 (onsdag) respektive 13.30– 15.30 (lördag), eller under andra tider som parterna tillsammans med Umgåsen kommer överens om.

text: Arbetsmarknads- och socialnämnden uppgav bl.a. följande i ett skriftligt yttrande till tingsrätten den 4 september 2019:

text: AA har sedan 20190625 varit aktuell på Umgåsen för umgängestöd med [BB] enligt ett beslut från tingsrätten daterat 20190408. Enligt beslutet har AA rätt till umgänge med [BB] varje lördag kl. 13.30–15.30 under fem veckor på Umgåsen och därefter varje onsdag kl.16.00–18.00 och varje lördag kl. 13.30–15.30 på Umgåsen. Då Umgåsen enbart erhåller varje barn plats för umgänge en gång i veckan har beslutet inte kunnat genomföras i sin helhet. AA och [BB] har enligt överenskommelse haft plats för umgänge på Umgåsen varje lördag kl. 13.30– 15.30.

text: Beslut den 4 november 2019

text: 1. Till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, eller föräldrarna träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden, eller domstol har beslutat annat, ska AA ha rätt till umgänge med BB varje lördag på Umgåsen i Malmö, kl. 13.30–15.30 eller under annan tid som parterna tillsammans med Umgåsen kommer överens om. 2. Tingsrättens interimistiska beslut från den 8 april 2019 ska inte längre gälla.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: Tingsrätten konstaterar att AA (drygt 1,5 år) har haft umgänge med BB på Umgåsen flertalet lördagar sedan den 29 juni 2019, och att umgänget verkar ha fungerat bra. Tingsrättens bedömning blir därför att det i avvaktan på mer utredning inte bör göras någon ändring i det som nu gäller. AA bör således även fortsättningsvis ha rätt till umgänge med BB två timmar per vecka på Umgåsen i Malmö, och företrädesvis på lördagar kl. 13.30–15.30.

text: Mål T 4469-19

text: Beslut den 28 juni 2019

text: 2. Till dess frågan har avgjorts genom dom eller slutligt beslut som vunnit laga kraft eller parterna träffat ett avtal om frågan som har godkänts av socialnämnden eller annat beslutats ska följande gälla.

text: b) AA ska ha rätt till övervakat umgänge med BB på Umgåsen i Malmö på tisdagar under jämna veckor mellan kl. 16.00–18.00.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: Även med beaktande av att ett umgängestillfälle på Umgåsen i slutet av maj fungerade väl enligt umgängesstödet anser tingsrätten med hänsyn till vad som i övrigt har framkommit i målet att det även fortsättningsvis är till AA:s bästa att han har umgänge med sin pappa på Umgåsen i Malmö. Med beaktande av AA:s ålder anser tingsrätten att det är till hans bästa att ha umgänge med BB under två timmar varannan vecka. Detta är i enlighet med den omfattning av umgänget som framgår av Umgåsens förslag på umgängestider.

text: Mål T 5219-19 I protokollet från ett sammanträde för muntlig förberedelse den 29 juli 2019 angavs bl.a. följande:

text: AA har uppgett att hon motsätter sig ett umgänge mellan BB och CC på Umgåsen eftersom BB kan försäga sig om var de bor, vilket kan resultera i att de på nytt behöver flytta och hitta en ny skola till BB. Hon har vidare uppgett att hon inte har några synpunkter på dagar eller tider för ett umgänge. CC har i frågan uppgett i huvudsak följande. Han har inte någon intention att ta reda på var AA och BB bor och att det saknas anledning till att umgänget ska behöva ske på Umgåsen. Ett umgänge på Umgåsen innebär att umgänget blir mycket begränsat. Det överlämnas dock till tingsrätten att göra bedömning avseende detta.

text: Beslut den 5 augusti 2019

text: 2. Till dess frågan har avgjorts genom dom eller slutligt beslut som vunnit laga kraft eller parterna träffat ett avtal om frågan som har godkänts av socialnämnden eller annat beslutats ska b) BB ha rätt till umgänge med CC på Umgåsen i Malmö varje fredag kl. 14.30 till kl. 16.30 eller den dag och tid som Umgåsen i samråd med föräldrarna bestämmer.

text: I skälen angavs bl.a. följande:

text: I målet har inte framkommit någonting som tyder på att CC försökt ta reda på var AA och BB befinner sig. Risken för att BB vid umgänge med fadern skulle råka försäga sig om sin nya bostadsort måste vägas mot BB:s behov av en nära och god relation med båda sina föräldrar. Även om parternas uppgifter går isär i frågan om de under de senaste åren varit sammanboende eller inte står det i vart fall klart att BB haft en omfattande kontakt med sin pappa, antingen genom att han bott tillsammans med honom eller genom att han bott växelvist mellan föräldrarna. Tingsrätten bedömer därför att det är angeläget att BB får tillgång till sin pappa, vilket alltså inte skett på flera månader. Om BB inte ges en sådan chans bedömer tingsrätten att det allvarligt skulle försvåra för honom att återfå sin relation med CC. Tingsrätten bedömer således att det är till BB:s bästa att han tillerkänns umgänge med CC.

text: Mot bakgrund av att det gått flera månader sedan BB träffade sin pappa och BB gett uttryck för viss oro bedömer tingsrätten att det i nuläget är till BB:s bästa att umgänget sker i begränsad omfattning samt på Umgåsen i Malmö. Umgänget ska ske en gång i veckan under två timmar.

text: Mål T 6280-19

text: Beslut den 17 september 2019

text: För tiden till dess frågan har avgjorts genom dom eller slutligt beslut som vunnit laga kraft eller parterna träffat ett avtal om frågan som har godkänts av socialnämnden eller annat beslutats ska AA ha rätt till umgänge med BB enligt följande 1. sex tillfällen på Umgåsen i Malmö varje fredag från kl. 14.30–16.30 eller den dag och tid som Umgåsen i samråd med föräldrarna bestämmer och därefter, 2. sex tillfällen varje helg, antingen lördag eller söndag, med hämtning och lämning på Umgåsen i Malmö, från kl. 9.15–16.30 eller den tid som Umgåsen i samråd med föräldrarna bestämmer och därefter, 3. varannan helg med hämtning och lämning på Umgåsen i Malmö från fredag kl. 16.45 till söndag kl. 17.00 eller den tid som Umgåsen i samråd med föräldrarna bestämmer.

text: JO:s remiss och tingsrättens remissvar

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över hur handläggningen av sådana familjemål där umgänge med umgängesstöd aktualiserades och hur utformningen av de ovan angivna domarna och besluten förhöll sig till regleringen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB. Berörda befattningshavare skulle ges tillfälle att lämna synpunkter, och det skulle framgå av remissvaret att så hade skett.

text: Malmö tingsrätt (dåvarande lagmannen DD) lämnade den 26 maj 2020 följande remissvar:

text: De mål som är aktuella är T 3868–18 (tingsfiskalen EE), T 6038–18 (tingsfiskalen FF), T 1717–19 (rådmannen GG), T 1746–19 (rådmannen HH), T 4469-19 (tingsfiskalen II), T 5219-19 (tingsfiskalen JJ) och T 6280-19 (rådmannen KK).

text: Allmänt om handläggningen vid Malmö tingsrätt av mål med frågor om umgängesstöd

text: Malmö tingsrätts domkrets omfattar kommunerna Burlöv, Malmö och Vellinge. Tingsrätten har ett nära och gott samarbete med familjerätterna i samtliga kommuner. Efter införandet av bestämmelsen om umgängesstöd i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: meddelade familjerätterna i Malmö och Vellinge kommun att de avsåg att erbjuda umgängesstöd i särskilt anpassade lokaler i kommunen med utbildad personal på plats för att stötta barn och föräldrar vid umgänget där. Umgängesverksamheten i Malmö går under benämningen ”Umgåsen” och är anpassad för barn i åldrarna ett till tolv år. Av Malmö kommuns hemsida framgår också att det är på Umgåsen som umgänge med umgängestöd kan erbjudas. Enligt Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö behöver inte tingsrätten inhämta något yttrande enligt 15 c § andra stycket innan tingsrätten beslutar om umgänge med umgängesstöd på Umgåsen. Enligt tingsrättens uppfattning kan det diskuteras om den form av umgängesverksamhet som Umgåsen utgör omfattas av bestämmelsen om umgängesstöd där nämnden är skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget. Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö har dock återkommande och konsekvent informerat tingsrätten om att kommunen som regel saknar möjlighet att erbjuda umgängesstöd på annat sätt än genom Umgåsens verksamhet. I de fall tingsrätten har skickat en förfrågan om kommunens möjlighet att erbjuda umgänge med umgängesstöd utanför Umgåsens verksamhet, har tingsrätten fått till svar att socialtjänsten i Malmö

text: endast kan erbjuda umgänge med umgängesstöd på Umgåsen och att umgänget endast kan äga rum en gång i veckan (se exempel i yttranden, bilaga 1 och 2 [här utelämnade, JO:s anm.]). Endast när det är uteslutet med umgänge på Umgåsen, t.ex. om barnet är yngre än ett år eller äldre än 12 år eller det finns funktionsnedsättningar eller annat som omöjliggör umgänge på Umgåsen, skulle annan form av umgängesstöd kunna erbjudas. Sektionscheferna vid tre av socialtjänsterna/avdelningarna i Malmö har i oktober 2019 vid möte hos tingsrätten uppgett att umgänge med umgängesstöd endast kan erbjudas i form av umgänge på Umgåsen och att kommunen inte har resurser att särskilt utse enskilda personer att vara umgängesstöd. Enligt förarbetena till bestämmelsen om umgängesstöd i

text: föräldrabalken

text: ligger det i sakens natur att domstolen tar intryck av ett besked från socialnämnden om att den inte kan utse någon person att medverka vid umgänget i önskvärd omfattning (

text: prop. 2009/10:192 s. 13

text: ). Att domstolen låter bli att förordna om umgängesstöd för att socialnämnden angett att den inte kan verkställa beslutet måste, enligt propositionen, förutsättas bli en undantagssituation. Tingsrätten har vid något tillfälle, trots socialnämndens yttrande, beslutat om umgänge med umgängesstöd utanför Umgåsens verksamhet, se bl.a. tingsrättens mål T 3160–16. I domskälen uttalade tingsrätten att ett umgänge vid kommunens umgängesverksamhet Umgåsen inte uppfyllde barnets behov av stöd och inte heller tillgodosåg syftet att låta barnet bekanta sig med sin mors hemmiljö. Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö meddelade då föräldrarna att domen inte gick att verkställa i fråga om umgängesstöd och angav att umgänget kunde ske vid Umgåsen. JO har kritiserat nämndens handläggning av ärendet. Trots kritik från JO och återkommande förfrågningar från tingsrätten har beskedet från Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö fortsatt vara att nämnden som regel inte kan erbjuda umgänge med umgängesstöd utanför Umgåsen. Tingsrätten kan därför inte räkna med att ett beslut om umgänge med umgängesstöd på annat sätt än på Umgåsen kommer att erbjudas av nämnden. För att barnets behov av umgänge ska kunna tillgodoses har därför tingsrätten i de flesta fall fortsatt att besluta om umgängesstöd på Umgåsen. Såvitt tingsrätten känner till har det inte framförts någon kritik mot Umgåsens verksamhet annat än att det kan ta lång tid från tingsrättens beslut till dess att umgänget kan påbörjas. Inför beslut om umgänge på Umgåsen får parterna regelmässigt information om vad umgänge där innebär och när det kan ske. Ombuden som uppträder vid Malmö tingsrätt är oftast väl medvetna om situationen och det är inte ovanligt att det framställs yrkanden om ”umgänge med umgängesstöd på Umgåsen”. Det ska också tilläggas att Hovrätten över Skåne och Blekinge har godtagit tingsrättens beslut och domar om umgängesstöd på Umgåsen.

text: Domarna som handlagt de aktuella målen

text: De enskilda domare som handlagt de mål som är föremål för JO:s granskning har beretts möjlighet att lämna synpunkter. De har anfört: KK: Parterna kom överens om det umgänge som framgår av beslutet och den upptrappning med hjälp av Umgåsen som parterna enades om föreföll lämplig med hänsyn till den historik som fanns. GG: Angående mål T 1717-19 kan jag ange följande. Målet inleddes genom att modern till en då cirka fyra månader gammal flicka yrkade att hon, även interimistiskt, skulle tillerkännas ensam vårdnad om dottern. I skriftligt svaromål bestred fadern yrkandet. Han medgav att flickan hade sitt stadigvarande boende tillsammans med modern och yrkade för egen del att han interimistiskt skulle tillerkännas rätt till ”bevakat” umgänge med dottern varje söndag kl. 13–15 ”i en av socialtjänsten utsedd lokal”.

text: Vid muntlig förberedelse, som hölls när flickan var 6 månader gammal, medgav modern övervakat umgänge varannan söndag under en timme. Båda parter företräddes av ombud som är vana att föra talan i Malmö tingsrätt. Det var för mig uppenbart att vad som avsågs med angivet yrkande och inställning var umgänge i Malmö stads verksamhet Umgåsen. Eftersom det var fråga om ett barn som var yngre än ett år tog jag särskild kontakt med Malmö stad för att efterhöra om umgänge med umgängesstöd kunde anordnas för ett så litet barn. Jag fick beskedet att umgänge på Umgåsen kunde genomföras med ett sex månader gammalt barn och förmedlade den informationen till parterna. De förklarade då att de var ense om att umgänge skulle ske på Umgåsen, men de var oense om frekvensen och längden på umgängestillfällena. I skälen för det beslut som jag fattade anförde jag följande. Parterna är ense om att […] ska ha rätt till umgänge med […] på Umgåsen. Det har inhämtats besked från Umgåsen om att sådant umgänge går att genomföra. Det finns inte några lagregler som anger i vilken omfattning ett barn bör ha rätt till umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med. Skälet är att umgängesrättens omfattning i det enskilda fallet är beroende av flera faktorer. Till exempel har barnets ålder och mognadsgrad samt barnets anknytning till umgängesföräldern stor betydelse. Omfattningen av umgänget bör inte bestämmas utifrån några schabloner, utan med utgångspunkt i vad som är bäst för barnet i varje enskilt fall (se Singer, Barnets bästa, s. 140). När det gäller mycket unga barn finns det särskilda hänsyn som bör tas. Ett mycket ungt barn som ska utveckla en relation till en förälder som barnet inte bor tillsammans med, bör träffa föräldern ofta. Frekvensen av träffarna är av större vikt än umgängestillfällenas längd. Dessutom bör små barn helst inte vara åtskilda från den person som de har den starkaste anknytningen till, under alltför lång sammanhängande tid. Tingsrätten bedömer att det framstår som bäst för […] att hon tillerkänns rätt till umgänge med […] en gång per vecka, med en timme per umgängestillfälle.

text: Beslutet har utformats på det sätt som sedan lång tid är gängse i Malmö tingsrätt och som grundar sig på de besked om möjligheter att anordna umgänge med umgängesstöd som Malmö stad lämnat till tingsrätten. Eftersom det var fråga om ett interimistiskt beslut ligger det i sakens natur att det var tidsbegränsat. Det har saknats skäl att särskilt ange att villkoret om att umgänge skulle ske på Umgåsen skulle gälla för samma tid som det interimistiska beslutet i sin helhet. EE: Jag instämmer i tingsrättens yttrande vad gäller föreskrifterna i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: om att yttrande från socialnämnden ska inhämtas och att rätten ska förordna att socialnämnden ska utse en viss person att medverka. Eftersom det har funnits en överenskommelse mellan socialnämnden och tingsrätten som innebär att yttrande inte behöver inhämtas och att det varit en etablerad praxis att socialnämnden inte utser en viss person, menar jag att mitt beslut har varit korrekt. Jag noterar också att mitt beslut kan anses otydligt i förhållande till

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , på det sättet att beslutet anger att umgänge ska äga rum på Umgåsen. Det hade varit tydligare att ange i beslutet ”att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd)”. Umgåsen var en etablerad form för umgängesstöd när beslutet fattades. Av skälen för beslutet framgår att det är umgänge med umgängesstöd som avses och i skälen hänvisas till

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: . Mot bakgrund av detta anser jag att beslutet inte kan tolkas på något annat sätt än att det avser att umgängesstöd ska medverka vid umgänget enligt 6 kap. 15 c §.

text: Jag noterar även att beslutet inte är tidsbegränsat. Enligt

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: första stycket ska ett beslut om umgängesstöd gälla för en viss tid. Eftersom det är fråga om ett interimistiskt beslut som upphör att gälla då tingsrätten förordnar annat i målet eller slutligt avgör målet, är min uppfattning att beslutet är i överensstämmelse med

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: . HH, JJ, II och FF har instämt i tingsrättens skrivningar.

text: Tingsrättens bedömning

text: Inledningsvis några ord om barnkonventionen. Barnkonventionen är en juridiskt bindande överenskommelse som ger alla barn upp till 18 år egna rättigheter. Konventionen omfattar såväl medborgerliga och politiska rättigheter som sociala, ekonomiska och kulturella rättigheter. De medborgerliga och politiska rättigheterna är absoluta till sin karaktär och staten är skyldig att garantera sådana rättigheter så snart konventionen är ratificerad. De sociala, ekonomiska och kulturella rättigheterna syftar till att säkerställa grundläggande behov hos barnet och genomförandet av dessa rättigheter är beroende av de resurser och förutsättningar som en stat har. Principen om barnets bästa finns i artikel 3 och anger att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet. Barnet ska tillförsäkras sådant skydd och sådan omvårdnad som behövs för dess välfärd, med hänsyn tagen till de rättigheter och skyldigheter som tillkommer barnets föräldrar, vårdnadshavare eller andra personer som har lagligt ansvar för barnet. Det åligger dessutom konventionsstaterna att säkerställa att institutioner, tjänster och inrättningar som ansvarar för vård eller skydd av barn uppfyller sådana normer som ställts upp av behöriga myndigheter, särskilt vad gäller säkerhet, hälsa, personalens antal och lämplighet samt behörig tillsyn. Principen om barnets bästa består av flera olika dimensioner. Det är en materiell rättighet, som innebär att barnets bästa ska sättas i främsta rummet när olika intressen vägs mot varandra. Principen är också en grundläggande rättslig tolkningsprincip. Om en rättsregel är öppen för fler än en tolkning ska den tolkning som tillgodoser barnets bästa mest verkningsfullt ha företräde. Dessutom är principen ett tillvägagångssätt i beslutsprocesser. När ett enskilt barn eller en grupp barn kommer att påverkas av ett beslut, måste beslutsprocessen innehålla en utvärdering av eventuella positiva eller negativa konsekvenser för barnet eller barnen. Omsorgen om barnets bästa genomsyrar även bestämmelserna om vårdnad, boende och umgänge i

text: föräldrabalken

text: . Barnets bästa ska vara avgörande för tingsrätten vid ställningstagande till yrkanden om bland annat frågan om rätt till umgänge. Med hänsyn till att Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun inte har kunnat erbjuda någon annan form av umgängesstöd än umgänge på Umgåsen anser tingsrätten att det skulle vara utsiktslöst att förordna om någon annan form av umgängesstöd. Allt såvida det inte i målet visat sig finnas någon person som skulle vara beredd att ta på sig att vara umgängesstöd och även varit lämplig för uppdraget. Någon sådan person ser inte ut att ha kunnat uppbringas i något av målen. Barnets bästa måste styra och tingsrätten har i samtliga mål bedömt det som mest förenligt med det bästa för barnen i respektive mål att med umgängesstöd få umgänge med sin förälder. Den enda möjligheten att i praktiken åstadkomma detta inom Malmö kommun har, som ovan redovisats, varit att förordna om umgänge vid Umgåsen. Vid utformningen av regleringen i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: har ett umgänge liknande det som sker på Umgåsen sannolikt inte varit den typ av umgänge som avsågs. Nu har denna umgängesform utvecklats och i princip blivit den enda formen av umgänge med umgängesstöd som kunnat erbjudas i Malmö kommun. Ett förordnande om ett sådant umgänge måste därmed anses vara det bästa för barnet eftersom det i realiteten kan komma till

text: stånd. Vid detta förhållande anser jag att domarna i de olika målen handlat korrekt när de förordnat om umgänge på Umgåsen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Domstolarnas självständighet och prövning av rättstvister mellan enskilda I

text: regeringsformen

text: , RF, finns bestämmelser som reglerar domstolarnas självständighet i den rättskipande verksamheten och deras ställning till andra myndigheter. Sålunda får ingen myndighet, inte heller riksdagen, bestämma hur en domstol ska döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt ska tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall (

text: 11 kap. 3 §

text: RF). Domstolarna ska följaktligen följa gällande författningar i sin dömande verksamhet och får inte ta emot anvisningar från någon annan myndighet om hur ett enskilt fall ska bedömas (jfr. Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, Juno version 4, s. 258 f.) Vidare får inte rättstvister mellan enskilda utan stöd av lag avgöras av andra myndigheter än domstolar (

text: 11 kap. 5 §

text: RF). Detta ger enskilda en grundläggande rätt att få sina rättstvister lösta av en domstol om inte annat anges i lag och ska verka som ett skydd mot att dömande uppgifter överförs till organ som inte har samma starka ställning som domstolar (se a.a. s. 260.)

text: Principen om barnets bästa Sedan den 1 januari 2020 är Förenta nationernas konvention om barnets rättigheter, den s.k. barnkonventionen, svensk lag (SFS 2018:1197). Av

text: artikel 3.1 i barnkonventionen

text: följer att det vid alla åtgärder som rör ett barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndigheter eller lagstiftande organ, ska i första hand beaktas vad som bedöms vara barnets bästa.

text: Det är allmän domstol som prövar tvister om ett barns rätt till umgänge med den förälder som barnet inte bor tillsammans med. Vid beslut om umgänge ska barnets bästa alltid vara avgörande. Vid bedömningen ska domstolen särskilt fästa avseende vid barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna men också risken för att barnet eller någon annan i familjen utsätts för övergrepp, att barnet olovligen förs bort eller hålls kvar, eller att barnet annars far illa. Hänsyn ska även tas till barnets vilja med beaktande av hans eller hennes ålder och mognad (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB). I förarbetena understryks att domstolen ska beakta samtliga omständigheter som finns i det specifika fallet vid sitt ställningstagande till vad som utgör barnets bästa i den aktuella tvisten (se t.ex.

text: prop. 2005/06:99 s. 40

text: Barnets rätt till umgänge och behov av umgängesstöd Ett barn ska ha rätt till umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med (

text: 6 kap. 15 §

text: FB). En förälder som vill umgås med sitt barn kan därför väcka talan vid en domstol som då får besluta om umgänget mellan barnet och föräldern (

text: 6 kap. 15 a §

text: FB).

text: När rätten beslutar om umgänge får den, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget, s.k. umgängesstöd (

text: 6 kap. 15 c §

text: FB). Syftet med ett umgängesstöd är att barnet ska slippa uppleva konfliktfyllda konfrontationer mellan föräldrarna vid hämtning och lämning. Barnet kan också behöva umgängesstöd om barnet av någon anledning känner oro över umgänget, t.ex. för att ett umgänge inte har ägt rum under en lång tid. Ytterligare situationer där ett barn kan ha behov av umgängesstöd kan vara att det finns anledning att anta att umgängesförälderns omsorgsförmåga i något avseende är bristande. (Se

text: prop. 2009/10:192 s. 10

text: f. och 29.)

text: Ett umgänge med umgängesstöd ska vara en tillfällig åtgärd för att få relationen mellan barnet och umgängesföräldern att fungera. Domstolens beslut om umgängesstöd ska därför gälla för en viss tid, och den tiden ska anges i beslutet (se

text: 6 kap. 15 c § första stycket

text: FB,

text: prop. 2009/10:192 s. 29

text: ). När domstolen ska bestämma hur lång tid som umgängesstödet ska pågå måste den därför göra en prognos över framtiden och hur länge barnet förväntas ha ett sådant behov. Det har ansetts att ett riktmärke för domstolens bedömning är att det måste kunna förväntas att umgänget kan normaliseras inom det närmaste året. Domstolen bör därför inte besluta om umgänge med umgängesstöd för längre tid än ett år. Det kan dock finnas enskilda fall där särskilda omständigheter medför att umgängesstödet bör pågå något längre. (Se

text: prop. 2009/10:192 s. 12

text: och

text: f.)

text: Om det behövs får rätten besluta om umgänge med umgängesstöd för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden (

text: 6 kap. 20 §

text: FB). Ett sådant interimistiskt beslut ska alltid omprövas i samband med att ett mål avgörs.

text: Om en förälder inte följer domstolens beslut om umgänge kan den andra föräldern ansöka om att avgörandet ska verkställas. Det kan t.ex. ske när boendeföräldern inte lämnar ut barnet för umgänge på det sätt som anges i domstolens beslut och umgängesföräldern därför ansöker om verkställighet för att genomföra umgänget i praktiken. Bestämmelserna om verkställighet av domar och beslut om umgänge finns i

text: 21 kap.

text: FB. Utgångspunkten är att det som har beslutats om umgänget ska gälla. Domstolens uppgift är således främst att pröva om det finns något hinder mot att barnet överlämnas för umgänge. Men även vid verkställighet ska barnets bästa komma i främsta rummet, och hänsyn ska tas till barnets vilja i förhållande till ålder och mognad.

text: Rättens utredningsskyldighet i familjemål Rätten ska se till att frågor om vårdnad, boende eller umgänge blir utredda i den omfattning som krävs. Innan rätten avgör sådana frågor ska socialnämnden ges tillfälle att lämna upplysningar, och om nämnden har tillgång till upplysningar som kan vara av betydelse för att göra en bedömning i frågan ska nämnden lämna rätten den

text: informationen. Om rätten bedömer att det behövs en utredning utöver detta, får rätten ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att utse någon att verkställa den. Den som verkställer utredningen ska, om det inte är olämpligt, försöka klarlägga barnets inställning och redovisa den samt lämna förslag till beslut (

text: 6 kap. 19 §

text: FB).

text: Innan ett interimistiskt beslut fattas kan rätten hämta in upplysningar från socialnämnden i frågan. Om det är lämpligt ska nämnden höra föräldrarna och barnet innan den lämnar sådana upplysningar. (

text: 6 kap. 20 §

text: FB) Den utredningsverksamhet som nämnden på detta stadium ska bedriva är inte avsedd att bli omfattande utan yttrandet torde regelmässigt endast grundas på en kontroll av olika myndighetsregister samt samtal med parterna och, om det är möjligt, även med barnet. Om nämnden kommer fram till att en viss lösning av t.ex. en vårdnadsfråga i förhållande till andra alternativ framstår som klart mindre lämplig eller rentav direkt olämplig från barnets synpunkt är dock nämnden oförhindrad att ge uttryck för sin uppfattning till domstolen (se

text: prop. 1981/82:168 s. 55

text: f.).

text: Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten hämta in yttrande från socialnämnden (

text: 6 kap. 15 c § andra stycket

text: FB). Även om det inte finns något uttryckligt krav på att det yttrandet ska vara skriftligt är det vad lagstiftaren utgått ifrån (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). Den formen torde också vara mest vanligt förekommande och dessutom ge de bästa förutsättningarna för att omständigheterna ska kunna belysas i det enskilda fallet.

text: Socialnämndens yttrande inför domstolens beslut om umgängesstöd och nämndens skyldighet att utse ett sådant stöd Syftet med socialnämndens yttrande enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB i frågor om umgängesstöd är att nämnden, innan ett beslut om umgängesstöd meddelas, ska ha möjlighet att meddela domstolen vilka praktiska förutsättningar som finns för att genomföra ett kommande beslut, t.ex. i fråga om tid, plats och personalresurser. Yttrandet ska därför innehålla sådana uppgifter. Däremot ska socialnämnden inte ange sin inställning till om ett umgänge med umgängesstöd är lämpligt eller inte. Som nyss framgått kan i vissa fall ett sådant ställningstagande lämnas i samband med att yttrande eller upplysningar enligt 6 kap. 19 § respektive

text: 20 §

text: FB lämnas till domstolen. Om domstolen har fattat ett interimistiskt beslut och överväger att förordna om ett fortsatt sådant umgänge när målet avgörs, bör domstolen hämta in ett nytt yttrande från socialnämnden (se

text: prop. 1981/82:168 s. 13

text: och

text: Även om domstolen inte är bunden av socialnämndens besked om vilka förutsättningar som finns för att tillgodose behovet av umgängesstöd har yttrandet stor betydelse för rättens bedömning. Att domstolen låter bli att förordna om ett umgängesstöd för att socialnämnden angett att den inte kan verkställa beslutet har av lagstiftaren emellertid förutsatts vara en undantagssituation. Det kan således förekomma att det mot bakgrund av barnets bästa

text: hade varit lämpligast att förordna om ett umgänge med umgängesstöd men att ett sådant umgänge inte kan äga rum på grund av vad som framkommit i socialnämndens yttrande. Enligt förarbetena bör det i så fall komma till uttryck i domstolens beslut eftersom det ger en signal till parterna och socialnämnden om att det kan finnas skäl för ett ändrat ställningstagande från domstolens sida, t.ex. om och när personal kan frigöras eller rekryteras för nämndens räkning. (Se

text: prop. 1981/82:168 s. 13

text: och

text: Socialnämnden ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget (

text: 6 kap. 15 c § tredje stycket

text: FB). Bestämmelsen innebär alltså en skyldighet för socialnämnden att utan dröjsmål verkställa domstolens beslut om umgängesstöd. Detta innebär att det finns en klar ansvarsfördelning mellan domstolen och socialnämnden.

text: Tidigare beslut och uttalanden av bl.a. JO När det gäller domstolens skyldighet att bestämma tid och plats för ett umgänge med umgängesstöd har JO understrukit att domstolen löser en rättstvist mellan föräldrarna när den avgör en fråga om umgänge och att sådana rättstvister inte utan stöd av lag får avgöras av andra myndigheter än domstolar (

text: 11 kap. 5 §

text: RF). Det finns inte några lagregler som gör det möjligt för en domstol att delegera beslutsfattandet om umgänge till någon annan person eller myndighet. Förordnanden som innebär att domstolen överlämnar till socialförvaltningen att bestämma tidpunkten för umgänget eller lämnar öppet under vilka dagar eller på vilka platser umgänget ska äga rum – eller där detta ska bestämmas i samråd med föräldrarna och umgängesstödet – har därför inte ansetts lagligen grundade (se t.ex. JO 2015/16 s. 86 och protokollen från JO:s inspektioner av Eksjö tingsrätt den 5–7 april 2016, dnr 1677-2016, respektive Lunds tingsrätt den 19– 21 november 2019, dnr 7403-2019; se även

text: RH 1984:110

text: och protokoll från JK:s inspektion av Umeå tingsrätt den 3–4 maj 2018, dnr 2777-18).

text: Vidare har JO vid ett flertal tillfällen uttalat sig om domstolens skyldighet att hämta in ett yttrande från socialnämnden inför beslut om umgänge med umgängesstöd. JO har i det sammanhanget fört fram att regleringen innebär att beslutet om umgängesstöd även ska innehålla en uppgift om vilken socialnämnd som har ansvaret för att utse ett umgängesstöd och därmed är skyldig att verkställa domstolens beslut (se t.ex.

text: JO 2014/15 s. 41

text: , JO:s beslut den 21 juni 2018, dnr

text: , och JO 2019/20 s. 563 samt det nyss nämnda protokollet från JO:s inspektion av Lunds tingsrätt i november 2019; se även Hovrätten för Västra Sveriges beslut den 17 september 2012 i mål nr Ö 4027-12).

text: I

text: JO 2014/15 s. 41

text: riktade JO kritik mot en rådman vid en tingsrätt för utformningen av två interimistiska beslut i ett familjemål. I ett av besluten hade rätten förordnat att ”umgänge mellan AA och BB ska efter den 26 november 2011 genomföras med umgängesstöd. Umgänget ska ske i så stor omfattning som möjligt.” JO ansåg att beslutet inte var så preciserat att det kunde

text: verkställas, och det innehöll inte heller någon sådan begränsning av umgängesstödet för viss en tid som

text: 6 kap. 15 c §

text: FB föreskriver.

text: Förordnandet om umgängesstöd är en del av själva umgängesbeslutet. Utformningen har därmed stor betydelse för socialnämndens möjlighet till verkställighet. Som tidigare redovisats ska socialnämnden utse en person som medverkar för att ett beslutat umgänge mellan ett barn och umgängesföräldern ska bli av. Genom regleringen i FB finns det alltså en tydlig ansvarsfördelning mellan myndigheterna; domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut eller dom (se

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: JO 2013/14 s. 430

text: ). JO har uttalat sig tidigare även i denna fråga, och bl.a. har Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun kritiserats för att den inte hade verkställt ett domstolsbeslut, vilket innefattade att utse ett umgängesstöd som skulle medverka vid det beslutade umgänget. Trots att Malmö tingsrätt hade bedömt att ett umgänge vid umgängesverksamheten Umgåsen inte uppfyllde det aktuella barnets behov av stöd och inte heller tillgodosåg behovet av att låta barnet bekanta sig med umgängesförälderns hemmiljö hade socialnämnden meddelat föräldrarna att umgänget endast kunde ske på Umgåsen. Detta ledde till att barnet under drygt åtta månader hade gått miste om det umgänge som tingsrätten hade beslutat om i sin dom. (Se JO 2019/20 s. 563.) Noggrannhet vid utformningen av ett umgängesbeslut med umgängesstöd möjliggör vidare att ett sådant förordnande kan verkställas i enlighet med bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: FB (se

text: JO 2014/15 s. 41

text: Som inledningsvis nämnts inspekterade JO Thomas Norling i januari 2020 Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun och dess verksamhet på umgängeslokalen Umgåsen. Granskningen ingick i en undersökning som han genomförde av hur socialtjänsten verkställer domstolarnas beslut om umgänge med umgängesstöd (JO:s dnr 9119-2019). I sitt beslut den 30 juni 2020 konstaterade Thomas Norling bl.a. att en sådan lokallösning som den på Umgåsen inte uppfyller de formella krav som bestämmelserna i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB ställer på en socialnämnd när den ska verkställa ett domstolsbeslut om umgängesstöd. Enligt honom finns det inte heller någon laglig möjlighet för en socialnämnd att erbjuda ett umgängesstöd endast under förutsättning att umgänget förläggs till en sådan umgängeslokal.

text: Bedömning

text: Inledning Det huvudsakliga syftet med min utredning har varit att bedöma om Malmö tingsrätts utformning av de granskade avgörandena om umgänge med umgängesstöd stått i överensstämmelse med bestämmelserna i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB. I detta sammanhang är principen om barnets bästa av särskild betydelse. Jag har också haft anledning att bl.a. granska ansvarsfördelningen mellan tingsrätten och Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun (hädanefter kallad socialnämnden).

text: Tingsrätten har inte konsekvent hämtat in yttranden från socialnämnden Tingsrätten har inför några av de granskade avgörandena tagit in yttranden enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB genom muntlig kontakt med socialnämnden, se mål T 6038-18 inför domen den 28 maj 2019, mål T 1717-19 inför beslutet den 17 april 2019 och mål T 5290-19 inför beslutet den 5 augusti 2019. I målen T 3868-18, T 1746-19 och T 6280-19 framstår det som att tingsrätten inte har hämtat in skriftliga yttranden från socialnämnden och inte heller haft muntlig kontakt med socialnämnden innan det förordnades om umgänge med umgängesstöd.

text: Enligt remissyttrandet ska socialnämnden ha förklarat att tingsrätten inte behöver hämta in något yttrande i den aktuella måltypen. Jag kan inte dra någon annan slutsats av utredningen i mitt ärende än att det finns en slags överenskommelse mellan socialnämnden och tingsrätten om att något yttrande normalt inte begärs in när frågan om förordnande om umgänge med umgängesstöd uppkommer. Även om jag kan ha viss förståelse för att socialnämndens organisation av verksamheten med umgängesstöd har påverkat tingsrättens uppfattning av värdet av och förväntningar på innehållet i sådana yttranden är jag kritisk till att tingsrätten åsidosatt kravet i

text: föräldrabalken

text: om att ett yttrande ska hämtas in innan ett beslut om umgängesstöd meddelas. Det är inte acceptabelt att en föreskrift i lag sätts ur spel på detta sätt.

text: Jag vill framhålla att syftet med ett yttrande från socialnämnden är att säkerställa att det finns förutsättningar för att ett umgänge med umgängesstöd kan genomföras i enlighet med domstolens bedömningar av vad som kan anses mest förenligt med barnets bästa i det enskilda fallet. Om tingsrätten t.ex. bedömer att ett visst umgänge med umgängesstöd under en inledande period ska äga rum en gång per vecka för att sedan öka till ett par gånger per vecka och tiden för varje umgängestillfälle i samband med det ska bli längre, bör det vara förutsättningarna för detta som yttrandet ska avse. Genom yttrandet ska en domstol sålunda kunna få del av socialnämndens bedömning av i vilken omfattning det finns möjlighet för socialnämnden att utse ett umgängesstöd som är lämpligt för det enskilda barnet. Vidare bör yttrandet behandla om det finns några särskilda omständigheter som domstolen behöver känna till. Det kan röra språkkunskaper och när ett sådant umgängesstöd därmed är tillgängligt eller särskilda behov hos umgängesföräldern eller barnet. Även andra arrangemang kring umgänget kan behöva belysas och hanteras, t.ex. vid skyddade personuppgifter hos någon av de berörda personerna. Som tidigare redovisats har lagstiftaren utgått från att det endast är i undantagsfall som en domstol låter bli att förordna om ett visst umgänge på grund av att en socialnämnd förklarat sig inte kunna verkställa beslutet. Enligt förarbetena bör ett sådant förhållande komma till uttryck i domstolens beslut. Även detta bör tingsrätten enligt min mening väga in vid handläggningen av de aktuella målen.

text: Den ordning som sålunda tycks gälla vid tingsrätten med sporadiskt begärda yttranden från socialnämnden är därmed inte förenlig med kravet i

text: 6 kap. 15 c § andra stycket

text: FB på att en domstol ska hämta in ett yttrande inför varje enskilt beslut. Det finns visserligen inte något formellt krav i

text: föräldrabalken

text: på att yttrandet ska vara skriftligt. Lagstiftaren har dock utgått från detta. Ett skriftligt yttrande bör vidare ge bäst förutsättningar för att omständigheterna i det enskilda fallet allsidigt ska kunna belysas.

text: Besluten har varit bristfälliga och delvis saknat laglig grund Rätten får alltså med stöd av regleringen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB i samband med ett förordnande om umgänge besluta, om ett barn har behov av det, att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstödet). Ett beslut om umgängesstöd ska bara gälla för en viss tid. Domstolen ska ange tiden i beslutet, och den bör som utgångspunkt uppgå till högst ett år.

text: I de åtta avgöranden som jag har granskat i detta ärende hade tingsrätten förordnat om att umgänget skulle ske ”på Umgåsen i Malmö” eller liknande, dvs. att umgänget skulle äga rum i den verksamhetslokal som socialnämnden tillhandhåller. Det saknades följaktligen genomgående förordnande om att ett umgängesstöd skulle medverka vid umgänget. Vidare hade tingsrätten i endast ett mål tidsbegränsat sitt beslut, T 6038-18.

text: Tingsrätten har i sitt remissyttrande medgett att det umgänge som socialnämnden tillhandahåller genom verksamheten på Umgåsen sannolikt inte motsvarar det umgänge som lagstiftaren haft i åtanke vid utformningen av bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB, men menat att den enda möjligheten att åstadkomma ett umgänge med umgängesstöd har varit att förordna på det sätt som skett i de granskade avgörandena. Jag ifrågasätter inte att domstolen har avsett att besluta om umgängesstöd och att socialnämnden har uppfattat domarna och besluten på det sättet. Som framgått används emellertid i lagtexten begreppet umgängesstöd för att uttrycka en medverkan av en person som – efter beslut av domstol – ska utses av en socialnämnd. Det är uppenbart att lagstiftaren har tänkt sig att umgängesstödet ska vara en person och inte en verksamhet i en lokal.

text: Det finns anledning att framhålla att det enligt förarbetena normalt är lämpligt att socialnämnden utser en person för hela den tid som beslutet om umgängesstöd gäller, men att inget hindrar att i vissa fall en person utses för ett visst tillfälle. Socialnämnden kan också besluta att personen ska bytas ut, utan att domstolens beslut behöver omprövas och i undantagsfall kan två personer utses att medverka vid umgänget (se

text: prop. 2009/10:192 s. 31

text: ). Som jag tidigare varit inne på tydliggör skyldigheten för socialnämnden att verkställa domstolens beslut om umgängesstöd ansvarsfördelningen mellan socialnämnden och domstolen. Att ett beslut om umgänge med umgängesstöd utgör en del av

text: umgängesbeslutet har betydelse också för möjligheten till verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB.

text: Ett umgängesstöd utgör en tillfällig åtgärd för att få relationen mellan barnet och umgängesföräldern att fungera. Det är därför ett sådant förordnande ska tidsbegränsas. Tiden ska bestämmas utifrån hur länge det enskilda barnet kan ha behov av stödet, men ett umgänge som bedöms behöva pågå under en längre tid än ett år med ett umgängesstöd har generellt ansetts inte vara till barnets bästa (se

text: prop. 2009/10:192 s. 12

text: och s. 29 f.). I domstolens överväganden ingår alltså en skyldighet att göra en prognos för framtiden och pröva förutsättningarna för att umgänget ska kunna övergå till att äga rum utan umgängesstöd.

text: Jag kan konstatera att utformningen av de granskade avgörandena i de avseenden jag nu berört har varit klart bristfälliga.

text: Härtill kommer att tingsrätten i samtliga mål, utom i mål T 4469-19, med lite olika skrivningar förordnat att det beslutade umgänget skulle ske i umgängeslokalen Umgåsen antingen på en viss tid eller på en annan tid som skulle bestämmas i samråd mellan verksamhetens personal och parterna. Rättstvister mellan enskilda får inte utan stöd av lag avgöras av andra myndigheter än domstolar (

text: 11 kap. 5 §

text: RF). Det är rättens uppgift att bestämma tiden för umgänget, och det finns inte något författningsstöd som gör det möjligt för tingsrätten att delegera beslutsfattandet om utformningen av umgänget till socialnämnden. Tingsrättens beslut i denna del har inte varit lagligen grundade. Jag är kritisk till detta.

text: Avslutande synpunkter Malmö tingsrätt har i sitt remissvar förklarat att den enda formen av umgänge med umgängesstöd som kan erbjudas i Malmö kommun i princip är umgänge på Umgåsen. Eftersom ett förordnande om ett sådant umgänge i realiteten kan genomföras måste sådana avgöranden enligt tingsrätten anses vara det bästa för barnet. Jag har förståelse för tingsrättens strävan att se till att umgängen mellan barn och umgängesföräldrar verkligen blir av men kan, liksom tingsrätten har varit inne på, konstatera att den umgängesverksamhet som bedrivs på Umgåsen inte är vad som avses med umgängesstöd enligt

text: 6 kap. 15 c §

text: FB.

text: Jag har inte tillsyn över socialtjänsten men vill ändå passa på att understryka att jag givetvis inte ifrågasätter att umgänge i en umgängeslokal kan fungera bra och stabiliserande för ett barn och en umgängesförälder. Det förhållandet att det finns anställd och utbildad personal där liksom andra barn kan säkert medföra en trygghet för enskilda barn, och kanske i vissa fall också för föräldrarna. Men det kan inte uteslutas att möjligheten för det enskilda barnet och umgängesföräldern att utveckla en egen relation påverkas av att det finns andra i lokalen och att ett barn lockas att leka med andra barn snarare än att vara med sin förälder. Av den utredning som jag tagit del av i mitt ärende kan jag vidare konstatera att det finns en överhängande risk för att en sådan verksamhet

text: kommer att bygga på generella lösningar och bristande flexibilitet när det t.ex. gäller omfattningen av ett umgänge, i stället för vad som domstolen bedömer vara det mest lämpliga i det enskilda fallet. Vidare ska ett umgänge med umgängesstöd vara en tillfällig åtgärd för att få relationen mellan barnet och umgängesföräldern att fungera, och syftet med ett sådant stöd är dessutom att barnet och umgängesföräldern ska kunna utveckla en trygg och normal relation. För att kunna göra det måste de också få tillfälle att umgås i den hemmiljö där det framtida umgänget är avsett att äga rum. Detta behov tillgodoser uppenbarligen inte ett umgänge i en umgängeslokal. Och som jag tidigare konstaterat uppfyller inte ett förordnande i beslut eller dom om umgänge på Umgåsen vad som föreskrivs i den nyss nämnda bestämmelsen i

text: föräldrabalken

text: Till detta kommer att ansvaret för att besluta om ett närmare umgänge med umgängesstöd enbart vilar på domstolen, och det saknas författningsstöd för domstolen att delegera beslutsfattande om umgänge till någon annan (11 kap. 3 och 5 §§ RF). Den ansvarsfördelning mellan domstol och socialnämnd som är avsikten med regleringen om umgängesstöd upprätthålls inte heller genom den praxis som tycks ha utvecklats vid Malmö tingsrätt. Jag vill alltså understryka rättens ansvar för att utreda umgängesfrågor och för att avgöra hur ett barns umgänge med en umgängesförälder i det enskilda fallet lämpligen ska genomföras. Det är den domare som i enlighet med

text: 15 § förordningen (1996:381)

text: med tingsrättsinstruktion är ansvarig för målet, såväl under beredningen som vid prövningen i sak, som är ansvarig för detta. Principen om barnets bästa ska vara vägledande för rättens samtliga överväganden och beslut. I de fall rätten bedömer att ett visst umgängesstöd behöver medverka i umgänget ska givetvis avgörandet innehålla ett tydligt och avgränsat sådant förordnande, och det ska anpassas till barnets behov och de aktuella förhållandena. Tingsrättens prövning av vad som i det enskilda fallet är mest förenligt med barnets bästa får inte bli eller ens framstå som illusorisk.

text: Enligt min mening finns det vidare skäl för tingsrätten att i det enskilda fallet begära ett yttrande innan den meddelar ett beslut om umgängesstöd. Bestämmelsen i

text: 6 kap. 15 c §

text: FB förutsätter helt enkelt det. Jag menar dessutom att det annars kan framstå som om tingsrätten accepterat en ordning där socialnämnden sällan utser ett umgängesstöd utan i princip endast tillhandahåller en verksamhet i en umgängeslokal. Även i detta avseende har den enskilda domaren ett eget ansvar. Jag har uppfattat att tingsrättens företrädare och domare med viss regelbundenhet träffar sektionschefer och tjänstemän vid socialförvaltningen i Malmö kommun. Jag utgår från att man då tar upp och diskuterar de svårigheter som socialnämndens lösning av umgängesverksamheten på Umgåsen medför för tingsrätten att fatta beslut i enlighet med det enskilda barnets bästa. Ett sådant sammanhang ger också tingsrätten möjlighet att fråga efter vilka åtgärder från domstolens sida som socialnämnden anser sig behöva för att kunna fullgöra uppdraget som verkställande organ till domstolens avgöranden.

text: Till följd av mina uttalanden i detta beslut finner jag skäl att skicka en kopia av beslutet till regeringen för kännedom. Myndigheten för familjerätt och föräldraskapsstöd har i uppdrag att bedriva och främja ett kunskapsbaserat arbete och ansvarar för kunskapsförmedling i frågor som rör socialnämndens familjerättsliga ärenden om bl.a. barns umgänge. Mot denna bakgrund finns det enligt min mening skäl att skicka en kopia av beslutet även till den myndigheten för kännedom. Även om jag inte har tillsyn över Arbetsmarknads- och socialnämnden i Malmö kommun berör jag i detta beslut frågor som angår nämndens verksamhet. Jag skickar därför en kopia också dit för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: På JO:s initiativ upptagen fråga om bemyndigande förelegat för Arbetsmarknadsstyrelsen att utfärda vissa föreskrifter till förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten

org: jo

text: lnitiativet

type: rubrik

text: I ett tidigare ärende hos JO (dnr 2389-1997) behandlades klagomål mot arbetsförmedlingen i Vansbro, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Dalarnas län. Saken gällde arbetsförmedlingens rätt att meddela arbetslöshetskassan att en person på grund av missbruksproblem enligt förmedlingens bedömning inte kunde anses stå till arbetsmarknadens förfogande. Klagomålen remitterades till Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) för utredning och yttrande. Av yttrandet skulle särskilt framgå med stöd av vilka bestämmelser integritetskänsliga uppgifter kunde lämnas från arbetsförmedlingen till arbetslöshetskassan.

type: stycke

text: AMS hänvisade i sitt remissvar till

text: 4 § lagen (1973:370)

text: om arbetslöshetsförsäkring (numera 9 § lagen, 1997:238, om arbetslöshetsförsäkring),

text: 12 § förordningen (1987:405)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten samt AMS föreskrifter för verkställighet av förordningen.

text: AMS angav att 12 § förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten hade följande lydelse. Om en arbetssökande som får eller begär ersättning från en arbetslöshetskassa eller kontant arbetsmarknadsstöd avvisar lämpligt arbete eller en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som erbjuds sökanden, skall länsarbetsnämnden underrätta arbetslöshetskassan och AMS. Detsamma gäller om sökanden på annat sätt genom sitt uppträdande uppenbarligen har vållat att en anställning inte kommit till stånd. Av AMS föreskrifter för länsarbetsnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet framgick att meddelande till arbetslöshetskassa skulle lämnas även – då förmedlingen har anledning att förmoda att sökanden inte vill eller kan anta något som helst arbete

text: I beslut i ärendet den 30 mars 1999 förklarade stf. JO Ekberg att – mot bakgrund av hur AMS hade utformat sina föreskrifter för länsarbetsnämnderna – någon kritik

text: inte kunde riktas mot handläggaren på arbetsförmedlingen för det till arbetslöshetskassan lämnade meddelandet. I beslutet anfördes vidare.

text: Jag vill i detta sammanhang nämna att jag finner det tveksamt om AMS föreskrifter i frågan om uppgiftslämnande håller sig inom de ramar som anges i

text: 12 § förordningen (1987:405)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Jag avser att ta upp denna fråga till bedömning i ett särskilt ärende här.

text: Sedan ett sådant ärende lagts upp (dnr 1328-1999) inhämtades yttrande från AMS, som i svar den 17 maj 1999 anförde bl.a. följande (bilagorna här utelämnade).

text: Den aktuella föreskriften har inget uttalat stöd i förordningen. Den har däremot stöd i praxis. I Råd och anvisningar utfärdade av Kungl. Socialstyrelsen 1944 anges att arbetsförmedlingen skall avge rapport till arbetslöshetskassan i den beskrivna situationen (bilaga 1). Det finns anledning tro att anvisningarna inte var nya 1944 utan hade gällt även dessförinnan. Rapport skulle avges på en särskild blankett, s.k. grönt kort. Avvisande av lämpligt arbete skulle rapporteras på en annan blankett. Nästan identiska anvisningar finns också i en handledning för arbetsförmedlingen utgiven 1952 av Arbetsmarknadsstyrelsen (bilaga 2). 1968 återfinns den aktuella föreskriften i en handbok för arbetsförmedlingen (bilaga 3). – – – I en utgåva av AMS-handboken från 15 juni 1982 finns föreskriften i samma ordalydelse som den ovan citerade (bilaga 4). I Af handboken finns den i en utgåva från 1 juli 1990 (bilaga 5). I Af handboken från 1990 är den aktuella föreskriften inplacerad under 12 § förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten (SFS 1987:405) som en AMS föreskrift till denna. Vilket bemyndigande som utgjort stöd för föreskrifterna, anvisningarna etc. finns dock inte angivet i någon av de ovannämnda publikationerna. Ett särskilt dokument med föreskrifter för länsarbetsnämnderna – där den aktuella föreskriften ingår under punkt 9 – beslöts först den 19 juni 1995 (bilaga 6). Rubriken är ”Arbetsmarknadsstyrelsens föreskrifter för länsarbetsnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet”. Föreskrifterna innehåller dels föreskrifter om arbetslösa ersättningssökandes anmälan och kontakter med arbetsförmedlingen, dels om meddelande till arbetslöshetskassa resp. länsarbetsnämnd om avvisande av lämpligt arbete m.m. Det anges att föreskrifterna utges med stöd av

text: 29 § förordningen (1988:1400)

text: om arbetslöshetsförsäkring och

text: 13 § förordningen (1994:933)

text: om kontant arbetsmarknadsstöd. Enligt AMS mening är detta korrekt vad avser den del som rör anmälan på arbetsförmedlingen. Denna fråga regleras nämligen i lagen (

text: ) om arbetslöshetsförsäkring

text: 4 § första stycket 3.

text: och lagen (

text: ) om kontant arbetsmarknadsstöd

text: 4 § första stycket 4.

text: När det gäller den del som rör meddelande om avvisat arbete m.m. borde

text: 23 § förordningen (1987:405)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten ha angivits som stöd. Det är riktigt att den situation som beskrivs i den aktuella föreskriften inte finns i

text: 12 § förordningen (1987:405)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Samma gäller beträffande förordningens föregångare Kungl. Maj:ts kungörelse om den offentliga arbetsförmedlingen Nr 983 1947 (bilaga 7) och Kungl. Maj:ts Arbetsmarknadskungörelse nr 368 1966 (bilaga 8). Ursprunget och stödet för den ovan beskrivna praxisen har inte kunnat beläggas. Det kan dock konstateras att den är fast, klar och långvarig. Enligt AMS mening har den därmed fått en dignitet jämbördig med stadgandet i

text: 12 §

text: förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Den kan inte utan vidare frångås. Avstängningar med anledning av meddelanden avgivna enligt den beskrivna praxisen har flera gånger överklagats. Som exempel bifogas fyra domar från Försäkrings-

text: överdomstolen. Domstolen har inte haft några invändningar av formellt slag mot meddelandena. AMS har aktualiserat frågan om författningsstöd för den beskrivna praxisen hos den arbetsgrupp inom Näringsdepartementet som skall se över vissa frågor beträffande arbetslöshetsförsäkringen. I beslut den 15 februari 2000 anförde stf. JO Ekberg följande.

text: Förordningen (1987:405)

text: om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten innehåller allmänna föreskrifter för den arbetsmarknadspolitiska verksamheten inom Arbetsmarknadsverket. Bland dessa återfinns i

text: 12 §

text: föreskrifter för länsarbetsnämnden/arbetsförmedlingen att underrätta arbetslöshetskassan när en arbetssökande avvisat lämpligt arbete eller en arbetsmarknadspolitisk åtgärd som erbjuds sökanden eller när en sökande på annat sätt genom sitt uppträdande uppenbarligen har vållat att en anställning inte kommit till stånd. I

text: 23 §

text: föreskrivs att AMS får meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att tillämpa förordningen.

text: Med stöd av bemyndigandet i 23 § har AMS utfärdat föreskrifter för länsarbetsnämnderna om ekonomiskt stöd vid arbetslöshet den 19 juni 1995, vilka senare ersatts med nya föreskrifter den 2 januari 1998. Vid båda tillfällena har AMS förbisett att i ingressen till föreskrifterna hänvisa till bemyndigandet i 23 § förordningen. AMS har i sitt remissvar angivit att så borde ha skett. Jag utgår från att AMS kommer att rätta till denna brist så snart som möjligt.

text: I föreskrifterna har AMS dels återgivit innehållet i eller innebörden av de i 12 § förordningen intagna anmälningsfallen, dels lagt till åtminstone ett ytterligare anmälningsfall, nämligen det fall då arbetsförmedlingen har anledning att förmoda att sökanden inte vill eller kan anta något som helst arbete. Anledningen till tillägget är att en arbetssökande i en sådan situation inte anses stå till arbetsmarknadens förfogande och därigenom inte uppfyller ett av de grundläggande kraven för rätt till arbetslöshetsersättning.

text: Som framgår av remissvaret har en anmälningsskyldighet av sistnämnda slag i praktiken förelegat sedan mycket lång tid tillbaka och kan anses ha goda sakliga skäl för sig. Icke desto mindre uppkommer frågan huruvida en sådan anmälningsskyldighet kan grundas endast på en föreskrift utfärdad i administrativ ordning med stöd av ett bemyndigande i en förordning att utfärda verkställighetsföreskrifter. Det skulle vara invändningsfritt att göra så om man kan uppfatta föreskriften som en utfyllnad av bestämmelserna i 12 § förordningen med uteslutande syfte att närmare beskriva hur dessa bestämmelser skall tillämpas. Vissa av AMS föreskrifter skulle kunna anses vara av den karaktären, t.ex. föreskriften att meddelande skall sändas om sökanden lämnat förmedlingen eller på annat sätt hindrat förmedlaren från att ge en fullständig anvisning till arbete eller arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Genom ett sådant beteende kan det sägas att sökanden visat att han/hon inte vill – åtminstone för stunden – anta något arbete.

text: Annorlunda förhåller det sig med föreskriften att anmälan också skall göras när en sökande enligt förmedlingens mening inte vill eller kan anta något som helst arbete. Dit hör bl.a. det fallet där sökanden på grund av missbruksproblem inte kan

text: anses stå till arbetsmarknadens förfogande. Tillämpningen av den föreskriften är mer komplicerad eftersom den kräver en bedömning i sak av en sökandes arbetskapacitet och inte – som i övriga anmälningsfall – endast ett konstaterande att en viss faktisk händelse inträffat. Denna föreskrift kan som jag ser det knappast uppfattas som ett utflöde av de ganska preciserade anmälningsfall som anges i 12 § förordningen och ses som en reglering av den praktiska tillämpningen av dessa. Närmast till hands är att uppfatta föreskriften som en fristående komplettering, innebärande en utvidgad anmälningsskyldighet för länsarbetsnämnderna. Till de fall som anges i förordningen läggs således ytterligare ett fall i AMS föreskrifter. En föreskrift med sådan inriktning kan inte uppfattas som en verkställighetsföreskrift. AMS har därför inte haft stöd i 23 § förordningen för att utfärda föreskriften.

text: I sammanhanget vill jag erinra om uttalandet i den av Statsrådsberedningen utgivna Handboken i författningsskrivning Myndigheternas föreskrifter att en myndighetsförfattning i princip bara skall innehålla myndighetens egna föreskrifter. Något återgivande av innehållet i den aktuella lagen eller förordningen skall inte ske. Hade AMS följt denna anvisning – vilket AMS inte har gjort – hade AMS säkerligen vid utarbetandet av sina föreskrifter uppmärksammat att den – såvitt nu är i fråga – gått utöver sitt bemyndigande i förordningen.

text: Av AMS yttrande framgår att sakliga skäl kan finnas för att bibehålla den nuvarande anmälningsskyldigheten fullt ut i enlighet med vad AMS har föreskrivit. Detta måste i så fall ske på annat sätt än genom en myndighetsförfattning. I första hand kan man tänka sig en komplettering av 12 § förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. Med anledning härav överlämnar jag en kopia av detta beslut till Regeringskansliet (Näringsdepartementet).

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Anonymitet Barn/ungdom Omhändertagande

title: En anonym anmälan om att ett barn eventuellt utsatts för ett sexuellt övergrepp inkom till en socialnämnd; fråga bl.a. om det förelåg skäl för att omedelbart omhänderta barnet enligt 6 § LVU

text: AA var under sommaren 1999 på semester i Turkiet tillsammans med sina barn BB och CC samt en manlig bekant. Den 3 augusti 1999 inkom en anonym anmälan till Socialnämnden i Hörby kommun. Anmälaren uppgav att hon hört BB (född 1988) bli utsatt för sexuella övergrepp på ett hotellrum i Turkiet.

text: Den 6 augusti 1999 gjorde socialnämnden en polisanmälan om saken. Socialnämndens ordförande beslöt den 6 september 1999 att omedelbart omhänderta BB och hennes bror jämlikt

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Barnen placerades samma dag tillsammans med modern på HVB-hemmet Luzerngården i Lund för utredning.

text: Beslutet underställdes länsrätten som den 15 september 1999 anmodade socialnämnden att komplettera utredningen med läkarutlåtande avseende BB. En rättsmedicinsk undersökning kom till stånd den 21 september 1999. Av ett utlåtande från undersökningen framgick bl.a att undersökningsfynden inte gav stöd för att BB varit utsatt för sexuellt övergrepp, men inte heller uteslöt att övergrepp hade skett. Omhändertagandebeslutet upphävdes samma dag som läkarutlåtandet avgavs, dvs. den 23 september 1999.

text: I en anmälan till JO begärde AA att socialnämndens handläggning av ärendet rörande barnen skulle granskas. I anmälan anfördes bl.a. att ett anonymt telefonsamtal knappast kan anses vara en tillräcklig grund för ett ingripande och att någon kontakt inte togs med henne före omhändertagandet. Vidare gjordes gällande att nämnden dröjt med att läkarundersöka BB. AA önskade även upprättelse, ”känslomässigt och ekonomiskt”.

text: De aktuella personakterna infordrades och granskades. Därefter anmodades Socialnämnden i Hörby kommun att inkomma med utredning och yttrande, särskilt rörande vad som framfördes i anmälan om underlåtenheten att låta utföra en läkarundersökning före beslutet om omhändertagande. Socialnämnden skulle även yttra sig över vilken bedömning som gjordes rörande BB:s behov av skydd under

text: tiden från det att anmälan kom in till nämnden fram till omhändertagandet samt när beslutet att omhänderta barnen fattades.

text: Socialnämndens arbetsutskott antog ett tjänstemannayttrande, upprättat av förste socialsekreteraren DD och socialsekreteraren EE, som sitt eget remissvar. I remissvaret anfördes i huvudsak följande.

text: 1. Vad i anmälan från modern, AA, daterad 000330, anförs om underlåtenheten att utföra en läkarundersökning före beslutet om omhändertagandet? Svar: I samband med det omedelbara omhändertagandet begärde socialsekreterarna att en läkarundersökning av BB skulle göras. BB förhördes av polisen i Lund, 990906. Hon medgav då inte att något sexuellt övergrepp skulle ha skett. Polisen bedömde i det läget att det fanns otillräckligt underlag för att begära en läkarundersökning av flickan. Eftersom Rättsmedicinska kliniken vid Universitetssjukhuset i Lund krävde att remissen skulle komma från polisen kunde vi inte få till stånd en läkarundersökning förrän modern via sina advokater till Länsrätten framförde krav på en sådan. Under de samtal som fördes med modern var hon till en början tveksam till en läkarundersökning. Vi pratade bland annat med henne om vad en läkarundersökning innebar för BB och vad den eventuellt kunde visa. Vi framförde att läkarundersökning inte kunde bevisa att ett övergrepp inte hade skett utan bara visa att mödomshinnan var oskadad. Modern samtyckte till en läkarundersökning, 990914. I utlåtande som läkaren, FF gör 990923 framkommer inget som tyder på att ett övergrepp har skett. Detta kan dock, enligt läkaren inte heller helt uteslutas. Utlåtandet föranleder att det omedelbara omhändertagandet upphör genom beslut av Socialnämndens ordförande, GG samma dag. 2. Vilken bedömning gjordes rörande flickans behov av skydd under tiden från anmälan till omhändertagandet? Svar: Den anonyma anmälan kom till oss, 990803. Den handlade om en händelse som skulle ha inträffat, 990702. I det läget bedömde vi att det var bättre att försöka göra ett omhändertagande som var synkroniserat med polis och andra myndigheter och som skulle kunna leda till ett ev. erkännande istället för att rusa ut för snabbt. Anledningen till dröjsmålet var främst att polisen hade svårighet att hitta tid och personal tidigare. Det var även viktigt för polisen att kartlägga den misstänktes vardag, så att de skulle kunna hämta in honom för polisförhör i samband med förhöret av BB, om det framkom uppgifter som kunde tyda på att ett brott begåtts. 3. När fattades beslut om att omhänderta barnen? Svar: Socialnämndens ordförande informerades 990831, beslutet fattades 990906. Anteckningen i journalen 990831 har tyvärr blivit felaktigt formulerad.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 14 maj 2002 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Vid tidpunkten för de i ärendet aktuella händelserna gällde

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: . Jag kommer dock nedan att hänvisa till

text: socialtjänstlagen

text: i dess nuvarande lydelse (

text: ), eftersom tillämpliga bestämmelser är i sak oförändrade.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , SoL, skall en socialnämnd verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden skall i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas

text: ogynnsamt får det skydd och det stöd de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet.

text: Enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL bör var och en som får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd anmäla detta till nämnden. Enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL skall nämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt, t.ex. genom en anmälan enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL, kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden.

text: Socialnämndens insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berörda enskildas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli fråga om vård utan samtycke. Regler härom finns i lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU).

text: Vård enligt LVU skall bl.a. beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (

text: 2 §

text: LVU). Beslut om vård med stöd av LVU meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden.

text: Enligt

text: 6 §

text: LVU får socialnämnden besluta att den som är under 20 år omedelbart skall omhändertas, om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. Om inte nämndens beslut kan avvaktas får enligt paragrafen omhändertagandebeslut fattas av nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat.

text: Nämndens beslut att på grund av en anonym anmälan inleda en utredning och göra en polisanmälan Socialnämnden beslöt den 3 augusti 1999 att inleda en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL angående barnens förhållanden. Beslutet grundades på en anonym anmälan. Det ligger i sakens natur att en sådan anmälan måste behandlas med särskild försiktighet. Någon grund för att avfärda en anmälan bara därför att den är anonym finns inte, utan det är själva innehållet i anmälan som måste vara avgörande för hur nämnden skall hantera den. Även en anonym anmälan kan således ligga till grund för en utredning.

text: Uppgifterna i den anonyma anmälan var förhållandevis detaljerade. Uppgifterna var ägnade att inge stor oro för BB:s förhållanden. Socialförvaltningen tog anmälan på allvar. Jag finner inte anledning att kritisera socialnämnden för att den fann skäl att inleda en utredning för att klarlägga behovet av åtgärder från nämndens sida när det gällde BB. Jag finner inte heller anledning att kritisera nämnden för att den ville utreda BB:s yngre brors förhållanden.

text: Med utgångspunkt i socialtjänstens skyldighet att värna om barns säkerhet och trygghet får det i allmänhet anses åligga socialnämnden att snarast polisanmäla misstänkta övergrepp mot barn. Vad som i detta fall kommit fram angående

text: nämndens beslut att göra en polisanmälan föranleder inte något särskilt uttalande från min sida. Utredningen och beslutet om omedelbart omhändertagande Den 6 september 1999 omhändertogs barnen omedelbart i enlighet med

text: 6 §

text: LVU efter ett beslut av nämndens ordförande. Som skäl för ingripandet angavs att det var sannolikt att barnen behövde vård enligt LVU och att rättens beslut om sådan vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa/utveckling och för att utredningen kunde försvåras.

text: Tillämpningen av

text: 6 §

text: LVU bygger på en sannolikhetsbedömning rörande den unges behov av vård med stöd av lagen. Det måste på goda grunder kunna antas att sådan vård är nödvändig för att ett omhändertagande skall kunna ske. Vidare måste man göra en prövning av om rättens beslut kan avvaktas. Om det är fråga om misstanke om sexuella övergrepp gör sig därvid barnets behov av skydd naturligen starkt gällande. Endast om barnets säkerhet på annat sätt kan garanteras kan nämnden, om förutsättningarna för omhändertagande i övrigt är uppfyllda, underlåta att fatta beslut härom.

text: Skyldigheten att se till att barnet får erforderligt skydd får inte stå tillbaka för andra hänsynstaganden. Den omständigheten att en polisanmälan har gjorts och att en polisutredning skall påbörjas fritar inte nämnden från dess skyldighet att på egen hand bilda sig en uppfattning om barnets behov av skydd. En annan sak är att nämnden under sin utredning självfallet måste ta viss hänsyn till att en polisutredning pågår. I detta ärende hade polisen inte resurser att omedelbart höra de inblandade personerna. Detta var sannolikt anledningen till att det kom att dröja drygt en månad från det att anmälan kom in till förvaltningen till dess omhändertagandet av barnen ägde rum. Några faktiska utredningsåtgärder tycks inte ha vidtagits förrän i samband med beslutet om tvångsomhändertagande. Under denna tid togs inte heller någon kontakt med AA. Nämndens passivitet vad gäller frågan om barnens eventuella skyddsbehov i detta skede måste enligt min mening starkt ifrågasättas.

text: Samma dag som barnen omhändertogs enligt

text: 6 §

text: LVU hördes modern och BB av polis. Modern tillbakavisade uppgifterna om att den manlige bekanten skulle ha förgripit sig sexuellt mot BB. Inte heller förhöret med BB gav något belägg för att övergrepp hade förekommit. Vid bedömningen av frågan om det fanns skäl för ett omedelbart omhändertagande enligt LVU, är det givetvis varken lämpligt eller möjligt att dra några egentliga slutsatser av vad som kommit fram vid ett första polisförhör. Så gjordes uppenbarligen inte heller i förevarande fall. Rent faktiskt innebar detta att det vid tidpunkten för det omedelbara omhändertagandet inte hade tillförts beslutsunderlaget något utöver den anonyma anmälan. Härav torde man kunna sluta sig till att anmälan tillmätts en avgörande betydelse för beslutet att omedelbart omhänderta barnen. Eftersom anmälan inte bedömdes kunna leda till ett omhändertagande redan när den kom in till nämnden, uppkommer givetvis frågan varför uppgifterna i anmälan ansågs tillräckliga för ett omhändertagande en månad senare trots att det inte framkommit något ytterligare som gav stöd åt dem.

text: Enligt min bedömning borde nämnden ha vidtagit ytterligare utredningsåtgärder i ärendet tidigare än vad som blev fallet, och nämnden borde således ha sett till att den hade ett bättre underlag för beslutet att omedelbart omhänderta barnen.

text: Frågan om läkarundersökning När ett omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU aktualiseras måste utredningen bedrivas med särskild skyndsamhet. I ett sådant fall finns det begränsade möjligheter att inhämta ett fullständigt underlag för beslutet. Hänsynen till en polisutredning kan också påverka nämndens handlingsutrymme. När ett ärende hos socialnämnden gäller misstanke om misshandel av eller sexuellt övergrepp mot barn är en läkarundersökning ofta nödvändig för att socialnämnden skall kunna bedöma den unges behov av vård. En läkarundersökning av en underårig bör i första hand ske i samråd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare. Om detta inte är möjligt och nämnden finner det nödvändigt med en sådan undersökning, kan nämnden med stöd av

text: 32 §

text: LVU besluta om läkarundersökning och utse läkare för undersökningen.

text: Såvitt kommit fram avsåg inte polis eller åklagare att ta initiativ till en läkarundersökning. Den 21 september 1999 genomfördes dock en rättsmedicinsk undersökning av BB. Enligt läkarutlåtandet skedde den på uppdrag av polismyndigheten. Undersökningen kom till stånd efter att modern den 14 september 1999 hade lämnat sitt medgivande till en läkarundersökning. Undersökningen gav inte stöd för att BB hade utsatts för något sexuellt övergrepp. På grund av vad som kom fram beslutades att omhändertagandet skulle upphöra.

text: Resultatet av den rättsmedicinska undersökningen tillmättes stor betydelse. Den utfördes dock först drygt två veckor efter beslutet om omhändertagande. Om den hade utförts i anslutning till omhändertagandet ger utredningen här vid handen att omhändertagandet hade upphört långt tidigare än som blev fallet. Som nämnden anfört ansåg polisen att den inte kunde föranstalta om en läkarundersökning. Socialnämnden har dock haft ett självständigt ansvar för att klarlägga förutsättningarna för behovet av vård enligt LVU och därvid själv kunnat fatta ett beslut om läkarundersökning av flickan. Jag konstaterar att länsrätten tycks ha ansett att en sådan undersökning var nödvändig för att kunna ta ställning till det omedelbara omhändertagandet. Enligt vad som kommit fram synes nämnden dock inte ens ha övervägt att för egen del fatta ett beslut om undersökning av BB. Detta är enligt min mening anmärkningsvärt.

text: Samtycke till placering I sammanhanget bör påpekas att socialnämnden bör överväga om barnets behov av skydd kan tillgodoses på något annat sätt än genom ett omhändertagande enligt LVU. Huvudregeln är att socialtjänstens insatser beträffande barn skall ske i samråd med föräldrarna. Detta gäller även om ett ingripande enligt LVU aktualiseras. Anser nämnden att ett barn behöver skiljas från föräldrarna för vidare utredning eller för att bereda barnet skydd skall nämnden undersöka om föräldrarna frivilligt går med på att barnet placeras utanför hemmet (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1986/87 s. 145). Den omständigheten att vårdnadshavarna

text: samtycker till att barnet bereds sådan vård utesluter inte alltid en tillämpning av LVU. Om vårdnadshavarna inte kan antas godkänna den planerade vården i dess helhet eller kan antas ingripa i denna, kan vård enligt LVU beslutas trots att vårdnadshavarna har samtyckt till en placering. Om tillräckliga säkerhetsåtgärder således inte kan vidtas inom ramen för en frivillig placering, måste tvångsåtgärder enligt LVU övervägas.

text: Huruvida nämnden, efter det att anmälan inkommit i början av augusti 1999, övervägt möjligheten att få AA:s samtycke till att placera barnen i ett utredningshem eller att läkarundersöka BB är oklart. Möjligheten att diskutera sådana frågor med vårdnadshavaren är naturligtvis mer begränsad när grunden för omhändertagandet är att den fortsatta utredningen rörande barnets behov av vård inte allvarligt skall försvåras. Den omständigheten att barnen senare kom att placeras på ett utredningshem tillsammans med AA medför enligt min mening att utredningsintresset knappast motiverade att ingripandet skedde utan föregående kontakt med AA.

text: Övriga frågor

text: Avslutningsvis vill jag påpeka att det i BB:s personakt finns en handräckningsbegäran från den 14 september 1999 om att BB skulle hämtas till läkarundersökning. Begäran var undertecknad av en socialsekreterare. Huruvida BB fördes till undersökningen genom polisens försorg är oklart. Eftersom AA samtyckt till läkarundersökningen har jag inte funnit skäl att granska frågan. Jag vill dock erinra om att en begäran om polishandräckning för att genomföra en läkarundersökning utgör en sådan fråga som inte får delegeras till en anställd vid nämndens förvaltning (jfr

text: 43 §

text: LVU och

text: 10 kap. 4 §

text: SoL).

text: AA har begärt ekonomisk upprättelse. Det ankommer inte på JO att pröva frågor om skadestånd.

text: Sammanfattningsvis måste jag konstatera att socialnämndens handläggning i förevarande fall inte kan anses uppfylla de höga krav som måste ställas när det gäller ärenden enligt LVU vilka ytterst rör frihetsberövande av enskild person.

text: Jag finner dock inte anledning att nu gå vidare i saken utan nöjer mig med den kritik som framgår av det anförda.


nyckelord:
Långsam handläggning
Tillsyn

title: Anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Ekerö kommun för dröjsmål med att ingripa mot olovligt byggande

text: Anmälan

text: Som ombud för makarna N.N. anförde A.M. i en anmälan den 4 april 2001 mot Miljö- och byggnadsnämnden i Ekerö kommun i huvudsak följande.

text: Ekerö kommun har trots många skriftliga anmälningar och många telefonsamtal inte tagit upp frågan om påföljd eller ingripande i anledning av överträdelse av plan- och bygglagen och inte givit något formligt beslut. Bakgrunden till N.N:s anmälningar till och samtal med byggnadsnämnden är att deras granne, [fastigheten] 28:1 i Ekerö kommun, uppfört byggnader, bastu och plank, som till viss del är belägna på N.N:s fastighet, [fastigheten] 10:23. Frågan gäller alltså inte bara om byggnaderna är bygglovspliktiga eller ej, vilket kommunen fortfarande synes tro, utan om byggnader på annans mark. Makarna N.N. anmälde ärendet till Ekerö kommun första gången 1995. Kommunen ställde då en förfrågan till ägaren av [fastigheten] 28:1 och gjorde besök på platsen, men fattade aldrig något beslut. Makarna N.N. hade därefter viss telefonkontakt med kommunen, men kommunen var inte intresserad av att driva frågan. Under våren 1999 tog makarna N.N. kontakt med undertecknad, då de fann situationen hopplös, och den 4 juni 1999 ställdes ett brev till kommunen. Kommunen återkommer med ett svar den 13 juli 1999 som anger att de kommer att återuppta ärendet. Den 16 september 1999 skickades ett brev till kommunen där svar önskades när handläggningen kommer att upptas. Kommunen svarade med ett brev per den 11 oktober 1999 att de besökt platsen och att de kontrollerat att något bygglov inte finns. De uppgav även att nästa steg skulle bli att skicka en skrivelse till fastighetsägaren på [fastigheten] 28:1. Vår uppfattning var vid detta tillfälle att kommunen hade börjat agera och att de äntligen skulle ta upp frågan. Då inget hänt, trots många telefonsamtal där kommunen varje gång lovade att ärendet var ”på gång”, skickades ett brev den 14 december 1999. Den 28 juni 2000 skickar kommunen ett brev till fastighetsägaren till [fastigheten] 28:1, och vid telefonsamtal med kommunen uppges att ärendet snart kommer att behandlas vid sammanträde i byggnadsnämnden. Den 25 september 2000 skickar vi ytterligare ett brev till kommunen, där vi uppmanar dem att ta upp ärendet vid sammanträde i byggnadsnämnden. Vid samtal med X.X. på byggnadsnämnden i december 2000 förstod vi att kommunens uppfattning var att de skulle kunna ge bygglov i efterhand och att det var därför ärendet dröjde. Vi uppgav då att det inte är möjligt att ge bygglov för byggnad på

text: annans fastighet när fastighetsägaren motsätter sig detta. Då X.X. fann att detta argument inte stämde överens med plan- och bygglagen skickades ett brev till byggnadsnämnden den 17 december 2000. Sammanfattningsvis kan sägas att vi fortfarande inte erhållit något beslut från kommunen och att anledning till att vi inte tidigare anmält kommunen är att vi hela tiden lovats att saken ”snart” skulle tas upp.

text: Utredning

text: Sedan anmälan remitterats uttalade miljö- och byggnadsnämnden följande.

text: Nämnden konstaterar att det aktuella ärendet haft en oacceptabelt lång handläggningstid. Nämnden finner att följande förhållanden bör framhållas. Enligt brev från stadsarkitektkontoret till [ägaren till fastigheten 28:1] 1995-09-13 om uppförande av plank och tillbyggnad – – – skulle frågan om bygglov i efterhand tas upp för behandling på samhällsbyggnadsnämndens möte den 13 december 1995, om tillbyggnaden och planket fanns kvar den 15 november. Tillbyggnaden och planket fanns kvar den 15 november. Enligt brev från stadsarkitektkontoret 1999-07- 13 till advokatfirma L.S. gjorde vissa ledamöter i byggnadsnämnden besök på platsen 1995, dock utan att något beslut fattades. Av brev från stadsarkitektkontoret till [ägaren till fastigheten 28:1] 2000-06-28 i samma ärendet framgår att denne i svarsbrev till stadsarkitektkontoret 1995-10-03 redogjort för hur de bygglovpliktiga åtgärderna tillkommit. Om påtalade bygglovpliktiga åtgärder finns kvar 2000-09-15 skulle frågan tas upp vid miljö- och byggnadsnämndens sammanträde i oktober år 2000. De fanns kvar den 15 september, men ärendet togs inte upp i nämnden. Den nuvarande nämnden fick kännedom om ärendet i samband med att JO-anmälan togs upp som ett ärende vid miljö- och byggnadsnämndens beredningsmöte 2001- 05-30 och behandlades den 13 juni 2001 i miljö- och byggnadsnämnden. Nämnden kan konstatera att JO-anmälan kom kommunen tillhanda 2001-04-10 och att miljöoch byggnadsnämnden haft två möten mellan 2001-04-10 och 2001-05-30 utan att det anmälts för nämnden. Att ärendet dragit ut på tiden har av stadsarkitekten förklarats med personalomsättning och sjukfrånvaro. Nämnden anser det främst vara en ledningsfråga att se till att ärenden inom kontoret behandlas i sådan ordning att tidsutdräkt som i föreliggande fall inte uppstår. Nämnden kommer att följa det aktuella ärendet särskilt uppmärksamt och avser att driva det till ett skyndsamt avslut.

text: A.M. kommenterade remissvaret. Han kom därefter in med en kopia av en skrivelse daterad den 13 augusti 2001 och ställd till miljö- och byggnadsnämnden. I skrivelsen poängteras att det inte endast är ett plank utan även byggnader (bastu och dusch) som är byggda på makarna N.N:s fastighet.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, skall en byggnadsnämnd se till att rättelseåtgärder vidtas så snart det finns anledning att anta att någon överträdelse av bestämmelserna om byggande skett. Ett ingripande får dock i vissa fall underlåtas när lov till byggnadsåtgärden sannolikt kan komma att meddelas i efterhand. Det förtjänar att påpekas att en sakägare (t.ex. en granne) som har påkallat ett ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL har rätt att inom rimlig tid få ett formligt beslut som han, om det går honom emot, kan överklaga. Vidare är det viktigt att nämnden följer upp sina ärenden. Har man utfärdat ett föreläggande om rättelse inom en viss tid måste ärendet följas upp och lämpliga åtgärder vidtas när denna frist gått ut om

text: någon rättelse inte har skett. Myndigheten bör undvika att förutskicka åtgärder som sedan inte blir av.

text: Ärendet om olovligt byggande anmäldes av makarna N.N. hos miljö- och byggnadsnämnden i september 1995 och hade vid tiden för remissvaret, dvs efter nästan sex år, ännu inte avgjorts. Det är självfallet inte godtagbart att ett av enskilda personer anhängiggjort ärende inte slutligt prövas under så lång tidrymd. De skäl som angetts – personalomsättning och sjukfrånvaro – kan enligt min mening inte tillfredsställande förklara den långa handläggningstiden. Såvitt framgår av utredningen vidtogs över huvud taget inte några handläggningsåtgärder i ärendet under tiden vintern 1995-våren 1999 och då inte förrän A.M. tillskrivit nämnden. Jag är därför klart kritisk till den passivitet som har präglat handläggningen.

text: Jag delar den uppfattning som uttryckts i remissvaret, nämligen att det är en ledningsfråga att se till att ärenden där någon enskild är part handläggs med den skyndsamhet som föreskrivs (jfr

text: 7 § förvaltningslagen

text: , 1986:223). Nämnden har således alltid det yttersta ansvaret för att ärenden handläggs och avgörs inom rimlig tid.

text: Nämnden har uttalat att man avser att följa ärendet särskilt uppmärksamt och driva det till ett snabbt avslut. Jag nöjer mig därför med den uttalade kritiken och avslutar