nyckelord:
Långsam handläggning
Processledning

title: Långsam handläggning av ett dispositivt tvistemål vid en tingsrätt

text: Anmälan

text: AA begärde, i egenskap av förvaltare för BB, att JO skulle granska handläggningstiden i ett tvistemål vid Stockholms tingsrätt i vilket BB var kärande. Målet var anhängiggjort 1995 och hade, när anmälan kom in till JO i november 2000, ännu inte satts ut till huvudförhandling.

text: Utredning

text: Dagboksbladet och akten i målet infordrades och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades också från tingsrätten. Vid granskningen framkom bl.a. följande.

text: I en ansökan om stämning, som kom in till tingsrätten den 10 november 1995 och som därefter kompletterades, yrkade BB att CC och DD skulle utge vissa belopp och vissa aktier till henne. Grunden för talan är i huvudsak att CC är skadeståndsskyldig i första hand enligt bestämmelserna i

text: 18 kap.

text: handelsbalken

text: , på grund av att han inte hade fullgjort sin redovisningsskyldighet för ett sysslomannauppdrag avseende förvaltning m.m. av ett dödsbo, och i andra hand på grund av brottslig gärning. Beträffande DD är grunden för talan i första hand att hon enligt allmänna rättsgrundsatser är återbetalningsskyldig för kontanter respektive återbäringsskyldig för aktier som hon uppburit eftersom hon inte haft någon fordran som berättigat henne att erhålla pengarna respektive aktierna. I andra hand har framförts påstående om skadeståndsskyldighet på grund av brott.

text: Tingsrätten utfärdade stämning den 1 mars 1996. Svarandena bestred käromålet och åberopade bl.a. att kärandens talerätt var preskriberad. I april 1997 hölls en muntlig förberedelse. Därefter hade skriftväxling förekommit mellan parterna, och tingsrätten meddelade i juli 1998 beslut i frågor om mellandom och redovisningsskyldighet. Skriftväxlingen hade sedan fortsatt. I november 2000 meddelade tingsrätten beslut i frågor beträffande mellandom, deldom och edition.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten med begäran om upplysningar och yttrande över anledningen till att målet ännu inte var avgjort.

text: Tingsrätten (lagmannen EE) inkom med ett yttrande till vilket var fogat yttranden från nuvarande rotelinnehavaren rådmannen FF och chefsrådmannen på avdelningen GG.

text: I ett beslut den 29 maj 2001 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Rätten har skyldighet att se till att handläggningen av ett mål inte i onödan drar ut på tiden. Enligt

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: (RB) skall rätten driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Bestämmelsen är en kodifiering av en redan tidigare gällande princip om att ansvaret för att målets handläggning fortskrider ligger på rätten (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 42:22). Rätten fullgör sina förpliktelser i detta hänseende genom formell processledning som består i olika åtgärder för att styra processens yttre förlopp.

text: Under förberedelsen skall rätten allt efter målets beskaffenhet verka för att tvistefrågorna blir klarlagda och att parterna anger allt som de vill åberopa i målet. Rätten skall genom frågor och påpekanden försöka avhjälpa otydligheter och ofullständigheter i parternas framställningar (

text: 42 kap. 8 § andra stycket

text: RB). Rätten får vidare bestämma att olika frågor eller olika delar av målet skall behandlas var för sig under förberedelsen (

text: 42 kap. 8 § tredje stycket

text: RB). När ett skriftligt svaromål har kommit in till rätten, skall sammanträde hållas så snart som möjligt, om det inte med hänsyn till målets beskaffenhet är lämpligare med fortsatt skriftväxling (

text: 42 kap. 9 § tredje stycket

text: RB). Presumtionen är alltså att förberedelsen skall vara muntlig sedan skriftligt svaromål inkommit.

text: För att kunna fullgöra sin skyldighet att driva målet till ett snabbt avgörande har rätten till sitt förfogande ett flertal verktyg. Här kan nämnas reglerna om frågeförteckning, om s.k. stupstocksföreläggande och om sammanfattning av parternas ståndpunkter (42 kap. 14, 15 och 16 §§ RB). Sedan den 1 juli 2000 har rätten vidare enligt

text: 42 kap. 15 a §

text: RB möjlighet att meddela parterna att förberedelsen skall anses avslutad vid en viss senare tidpunkt och att parterna därefter kan åberopa nya omständigheter och nya bevis endast under vissa särskilda förutsättningar.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att det är av stor vikt att en domare agerar med fasthet vid utövandet av den formella processledningen och att han eller hon hela tiden är aktiv under förberedelsen (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 3, s. 42:22).

text: Handläggningen av det här aktuella målet vid tingsrätten har nu pågått i fem och ett halvt år. Under förberedelsen har endast ett sammanträde hållits. I övrigt har förberedelsen varit skriftlig. Denna har i flertalet fall bestått i att tingsrätten har sänt över inkomna inlagor från det ena ombudet till motpartsombudet med föreläggande att inkomma med skriftligt yttrande inom viss angiven tid.

text: FF, som tog över handläggningen av målet den 1 januari 1999, har upplyst att målet inte är utsatt till huvudförhandling eftersom rätten har haft att ta ställning till vissa handläggningsfrågor rörande redovisningsskyldighet, edition och mellandom.

text: Beslut i frågor om edition, deldom och mellandom meddelades den 24 november 2000. Samtidigt förelades kärandeombudet att senast den 15 december 2000 inkomma med slutlig bevisuppgift. Det har vidare upplysts att kärandeombudet nu har drabbats av allvarlig sjukdom och därför begärt sitt entledigande som rättshjälpsbiträde för käranden.

text: FF har anfört att handläggningen av målet har varit tidsödande på grund av dettas omfattning och vad målet rör. Ombuden har vid flera tillfällen ändrat sina yrkanden i handläggningsfrågor, varvid kommunikation har varit nödvändig. De anstånd som förekommit har enligt FF beviljats på goda grunder, bl.a. sjukdom. Det som enligt hans uppfattning har varit den enskilt största bidragande orsaken, utöver anstånden, till tidsåtgången är att ett stort antal inlagor har getts en utformning som medfört ett tidsödande arbete bara för att man överhuvudtaget skulle kunna förstå dem.

text: EE har framhållit att målet är omfattande och komplicerat och inrymmer olika processuella frågor som först behövt lösas. Hon har vidare anfört att det är svårt att se att någon försummelse skulle ligga tingsrätten till last.

text: Som har framhållits i det föregående ankommer det på rätten att se till att målen förs fram till avgörande. Vilka krav som härvid ställs på domarens formella processledning beror bl.a. på målets karaktär och på det sätt på vilket parterna utför sin talan. I fråga om det här aktuella målet framgår att parternas inlagor inte har varit helt lättillgängliga, att ombuden vid flera tillfällen har ändrat sina yrkanden i handläggningsfrågor och att ett stort antal anstånd har begärts. Det är uppenbart att en omfattande och komplicerad tvist kräver särskilda insatser i fråga om processledning för att förberedelsen skall kunna drivas snabbt, koncentrerat och effektivt. Enligt min mening har tingsrätten inte uppfyllt detta krav. Det finns anledning att anta att handläggningstiden hade kunnat förkortas i förhållande till vad som nu blivit fallet, om rätten i större utsträckning hade tillämpat en ordning med muntlig förberedelse i syfte bl.a. att få klarhet om parternas ståndpunkter.

text: Det förhållandet att ett ombud insjuknar är ägnat att fördröja handläggningen. Detta är emellertid självfallet någonting som tingsrätten inte kan lastas för.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Interimistiskt beslut
Umgänge
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot Hägersten-Liljeholmens stadsdelsnämnd för att domstols beslut om umgängesstöd inte verkställts

org: jo

sammanfattning: Tingsrätten hade med stöd av 6 kap. 15 c § föräldrabalken beslutat om umgänge mellan dotter och far i närvaro av en person utsedd av stadsdelsnämnden (umgängesstöd). På grund av att fadern var dömd för misshandel av barnets mor valde nämnden att inte utse någon person att utföra uppdraget. JO konstaterar att nämnden haft en rent verkställande roll och att nämnden agerat i uppenbar strid med bestämmelsen om umgängesstöd i föräldrabalken. I beslutet framhålls att det är av grundläggande betydelse att det som domstol har bestämt följs av de myndigheter som ska verkställa beslutet. Nämnden får allvarlig kritik för att tingsrättens beslut inte verkställts.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Hägersten-Liljeholmens stadsdelsnämnd i Stockholms kommun. Klagomålen rörde att nämnden vägrat att verkställa ett beslut från domstol om umgänge mellan AA och hans dotter BB, född 2009. Skälet till nämndens vägran var att AA dömts för misshandel av sin f.d. hustru (barnets mor).

type: stycke

text: Till anmälan var fogat vissa handlingar, bl.a. ett protokoll från Södertörns tingsrätt daterat den 27 april 2011. I protokollet var intaget ett interimistiskt beslut enligt vilket BB skulle ha rätt till umgänge med AA två timmar varje onsdag i förvaltningens ”barnrum” i närvaro av en person utsedd av stadsdelsnämnden (umgängesstöd). Vidare framgick att nämnden dessförinnan hade yttrat sig angående förutsättningarna för umgänge med umgängesstöd.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades skriftliga upplysningar från stadsdelsförvaltningen. Vidare inhämtades förvaltningens utredning i fråga om vårdad, boende och umgänge samt förvaltningens yttranden till tingsrätten i fråga om umgängesstöd.

text: Därefter anmodades nämnden att inkomma med utredning och yttrande över vad som anförts i anmälan. Nämndens sociala delegation beslutade att som sitt yttrande översända en skrivelse upprättad av biträdande enhetschefen CC. Av skrivelsen framgick bl.a. följande.

text: - - - Familjerätten vid Hägersten Liljeholmens stadsdelsförvaltning fick 2011-03-16 begäran om yttrande gällande umgängesstöd FB

text: 6 Kap.

text: 15 § av Södertörns Tingsrätt. Socialtjänsten skall i dessa inte göra någon bedömning av lämpligheten av umgänge utan, enligt den nya lagstiftningen FB

text: 6 Kap 15 c § 2

text: st, endast yttra sig om de praktiska förutsättningarna som finns för genomförandet av umgänget t.ex. tid, plats och personalresurser. Hägersten Liljeholmens Stadsdelsförvaltning uppgav i yttrande till Tingsrätten 2011-03-28 de generella förutsättningar som förvaltningen har gällande umgängesstöd. Utifrån att det av handlingarna framgick att våld förekommit, informerades Tingsrätten också om, att i ärenden där det förekommit våld eller hot om våld har förvaltningen inga möjligheter att tillsätta umgängesstöd. Detta utifrån svårigheter att rekrytera någon som åtar sig ett sådant uppdrag och utifrån förvaltningens ansvar för uppdragstagares säkerhet. Tingsrätten fattade trots förvaltningens yttrande beslut om umgänge på Stadsdelsförvaltningens kontor. Biträdande enhetschef var då, 2011-04- 29 i kontakt med Tingsrätten och framförde att förvaltningen inte hade möjlighet att verkställa ett sådant beslut med ovan angivna skäl. Tingrätten uppgav i samtal per telefon 2011-05-06 att de ej kom att ändra beslutet utan hänvisade socialtjänsten till att kontakta parternas ombud och informera dem om att verkställighet ej var möjlig. Tingsrätten menade att parterna ånyo fick vända sig till Tingsrätten om de eller någon av dem var missnöjda med beskedet. 2011-05-09 meddelades faderns ombud om detta. Fadern vände sig då till Tingsrätten och menade att förvaltningen vägrade verkställighet. Tingsrätten inhämtade åter yttrande från förvaltningen vilken svarade 2011-06-14. I detta yttrande tydliggjordes att förvaltningen inte vägrade verkställighet men att det som tidigare påtalats inte fanns möjlighet att verkställa ett sådant beslut. Vidare tydliggjordes det att då det gäller ärenden/mål där det förekommit våld eller hot om våld är det inte möjligt att hitta umgängesstödjare som åtar sig ett sådant uppdrag samt benämnde också att förvaltningen har ansvar för uppdragstagarens säkerhet. Tilläggas skall att familjerätten under samma tidsperiod också fått i uppdrag av Tingsrätten att genomföra vårdnad-, boende- och umgängesutredning enligt

text: FB 6:20

text: vilken avslutades 2011-08-22 och där utredare kom fram till bedömningen att avvakta med umgänge mellan far och dotter. I Stockholms stads föreslagna reviderade riktlinjer "Vårdnad, boende, umgänge och namn", vilka för närvarande är ute på remiss, framgår att; "En generell förutsättning är även att umgängesstöd inte är vare sig lämpligt eller möjligt att verkställa när det förekommit våld, hot om våld eller övergrepp mot barnet eller någon annan familjemedlem". De nya reviderade riktlinjerna är framarbetade av Stockholms stads juridiska avdelning tillsammans med Socialtjänstförvaltningen Stockholm stad. Handläggningen vid Hägersten Liljeholmens stadsdelsförvaltning är således i linje med de nya föreslagna riktlinjerna.

text: Mot bakgrund av uppgifterna i nämndens yttrande hemställde JO att socialförvaltningen i Stockholms kommun skulle inkomma med synpunkter rörande de principiella frågorna om socialtjänstens skyldighet att verkställa domstols beslut om umgängesstöd och hur socialtjänsten bör arbeta för att ett förordnande om umgängesstöd ska kunna verkställas.

text: Socialförvaltningen, avdelningen för stadsövergripande sociala frågor, kom in med ett yttrande upprättat av tf. avdelningschefen DD och utredaren EE. Av yttrandet framgick följande.

text: JO har begärt ett yttrande från förvaltningen angående de principiella frågorna om socialtjänstens skyldighet att verkställa domstols beslut om umgängesstöd och hur socialtjänsten bör arbeta för att ett förordnande om umgängesstöd ska kunna verkställas. Lagstiftaren har uttryckt att det är barnets intresse av umgänge med en förälder som ska styra domstolens behovsbedömning. Den nya bestämmelsen innebär en skyldighet för socialnämnden att verkställa domstolens beslut och avses tydliggöra ansvarsfördelningen mellan domstol och socialnämnd. Umgängesstöd ska begränsas till situationer när det ur barnets synvinkel är befogat. Om behovet av umgängesstöd är ett behov som en förälder har ska det även fortsättningsvis prövas enligt

text: socialtjänstlagen

text: efter en sedvanlig utredning. Situationer där behovet av stöd förväntas kvarstå lång tid ska inte ingå. Domstolens beslut ska inte överprövas av socialtjänsten. En utgångspunkt för de föreslagna riktlinjerna är att säkerställa att staden följer de grundläggande principerna i FN:s Barnkonvention och säkerställer att barnets bästa är styrande i all handläggning och alla beslut. När socialtjänsten får ett yttrande från domstolen med en fråga om umgängesstöd kan erbjudas förutsätter detta att barnets behov av stöd i umgänget på något sätt är känt för socialtjänsten. Att enbart yttra sig om själva resurstillgången är knappast ändamålsenligt. Att vara ett stöd vid umgänge är ett kvalificerat uppdrag som kräver specialkompetens och dessa personer rekryteras vanligtvis för varje särskilt uppdrag och barn. Stadsdelsförvaltningarna har svårigheter med att rekrytera kontaktpersoner till alla typer av uppdrag och har inte något förråd av kontaktpersoner. Trots att socialtjänsten vid besvarandet av ett yttrande om umgängesstöd inte har att yttra sig om lämpligheten kräver ett svar på en sådan fråga en viss kännedom om barnet och föräldern. En person som utses av stadsdelsförvaltningen måste vara kvalificerad för att kunna vara ett stöd för det specifika barnet och dess förälder. Att inte i någon mån bedöma lämpligheten hos den person som ska utses samt tidsåtgång, lokalfrågan och säkerheten för uppdragstagaren vore oansvarigt. Det framkommer av förarbetena att umgängesstöd alltid ska utgå från barnets behov och rätt till umgänge, inte förälderns rätt och behov av sitt barn. Det framkommer även att umgängesstöd inte ska användas i situationer när det kan förekomma övergrepp eller hot om bortförande. Detta har staden i riktlinjerna tolkat genom ett principiellt ställningstagande att när vi har kännedom exempelvis genom en tidigare utredning enligt

text: 11 kap

text: l, 2§§ SoL om att barnet har levt med våld kan det anses utgöra hinder för verkställighet. Det är ofrånkomligt att bedömningen av vad som är barnets bästa kan skilja sig åt. När familjerätten på tingsrättens begäran har gjort en utredning av hur umgänget bäst kan utformas utifrån barnets bästa bör det inte uppstå några större svårigheter. Däremot har det visat sig att domstolarna ofta beslutar om umgängesstöd i interimistiska situationer då barnet inte är tidigare känt hos socialnämnden vilket inte lagstiftaren har förutsett. Det har därför uppstått ett behov av att tydliggöra socialtjänstens gränser gentemot domstolen. Socialnämnden ska rätta sig efter domstolens beslut och verkställa det. Samtidigt är resurserna inte oändliga och vid uppenbara tveksamheter om beslutet är för barnets bästa måste socialtjänsten göra en egen bedömning. I dessa fall krävs att socialtjänsten omedelbart vänder sig till domstolen för en diskussion om möjligheten att verkställa beslut. De föreslagna riktlinjerna avser att förtydliga socialtjänstens mandat och underlätta en likartad handläggning över hela staden.

text: AA kommenterade förvaltningens yttrande.

text: Tingsrättens dom den 20 februari 2012 i tvistemålet rörande vårdnad och umgänge inhämtades.

text: Bedömning

text: Nämnden har inte verkställt tingsrättens interimistiska beslut att BB skulle ha umgänge med AA med umgängestöd. Som skäl för detta har nämnden hänvisat till

text: det stadsgemensamma ställningstagandet att inte tillhandahålla umgängesstöd när det förekommit hot eller våld mot barnet eller någon annan familjemedlem. Vidare har nämnden åberopat praktiska besvär med att hitta någon som kan fullgöra uppdraget att medverka vid umgänget.

text: Rättslig reglering Jag vill till en början uppehålla mig något vid den rättsliga regleringen av umgängesstöd samt domstolens respektive socialnämndens roller vid handläggning av och beslut i sådana frågor.

text: Bestämmelsen om umgängesstöd finns i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: och har följande lydelse. När rätten beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får rätten, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten inhämta yttrande från socialnämnden. Socialnämnden ska efter rättens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Socialnämnden ska följa upp hur umgänget fungerar och verka för att stödet inte består längre än nödvändigt. En viktig utgångspunkt är att bestämmelsen innebär att domstolens beslut om umgängesstöd är en del av beslutet om umgänge. När domstolen har förordnat om umgängesstöd är det därför nödvändigt att en av socialnämnden utsedd person medverkar för att umgänge mellan barnet och föräldern ska komma till stånd.

text: Det är domstolen som bestämmer om umgänge ska ske med umgängesstöd. Barnets bästa ska var avgörande vid domstolens prövning. I det yttrande som rätten ska inhämta från socialnämnden ska nämnden ange om det tänkta umgänget är praktiskt genomförbart, men inte sin inställning i fråga om lämpligheten av umgänget. Domstolen är inte bunden av det som nämnden anför (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: När domstolen har förordnat om umgängesstöd är socialnämnden skyldig att utse en person att medverka vid umgänget. I förarbetena beskrivs nämndens befattning med saken som en ”ren verkställighetsåtgärd” i enlighet med vad domstolen har bestämt (se

text: a. prop. s. 14

text: Genom regleringen i

text: föräldrabalken

text: har lagstiftaren således skapat en tydlig ansvarsfördelning: Domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut. Bestämmelsen gäller oavsett om det är fråga om ett interimistiskt eller ett slutligt avgörande i umgängesfrågan.

text: Nämndens handläggning i det aktuella fallet Uppgifter om hot eller våld ska naturligtvis ges tillräcklig uppmärksamhet i frågor som rör barn. Om ett barn riskerar att utsättas för skadliga åtgärder från

text: en förälder är umgängesstöd inte något alternativ. Det har emellertid varit en fråga för tingsrätten ensam att pröva om umgänge med umgängesstöd varit förenligt med BB:s bästa. Tingsrätten har kommit fram till att så var fallet. Det har inte funnits något utrymme för nämnden att i sin verkställande roll låta sin egen uppfattning om lämpligheten av rättens beslut styra frågan om en person skulle utses för att medverka vid umgänget. Nämnden skulle i stället ha respekterat tingsrättens beslut och utsett en sådan person.

text: Det är alltså en skyldighet för nämnden att verkställa domstolens beslut om umgängesstöd, dvs. utse en viss person att fungera som sådant stöd. Av detta följer att nämnden måste organisera sin verksamhet så att nödvändiga resurser kan tillhandahållas oavsett skälet till att rätten funnit att umgängesstöd är nödvändigt. Bestämmelsen om umgängesstöd trädde i kraft den 1 augusti 2010. Jag kan i och för sig ha förståelse för att det inledningsvis kan ha varit svårt att rekrytera personer till sådana uppdrag. Vid tiden för nu aktuellt umgänge borde dock eventuella sådana problem ha varit lösta.

text: Nämnden har pekat på sitt ansvar för säkerheten för de personer som åtagit sig att medverka vid umgänget. Ett umgängestillfälle ska naturligtvis inte äga rum om det finns grund för att anta att umgänget skulle vara förenat med risker för den personens säkerhet. I det här fallet har nämnden emellertid inte lagt fram någon omständighet som tyder på att AA skulle uppträda våldsamt eller olämpligt mot den som hade uppdraget. Enbart den omständigheten att AA var dömd för misshandel mot sin tidigare hustru utgör givetvis inte ett skäl för nämnden att inte verkställa domstolens beslut om umgängesstöd. Jag tvingas konstatera att det som nämnden anfört i denna del är svårbegripligt och ger intryck av att nämnden inte insett innebörden av det uppdrag som nämnden har när det gäller att verkställa ett beslut eller en dom. Det finns skäl att se allvarligt på nämndens agerande att inte ens försöka verkställa tingsrättens förordnande. Avslutande synpunkter Det är av grundläggande betydelse att det som domstol har bestämt följs av de myndigheter som ska verkställa beslutet. I det här fallet har nämnden i uppenbar strid med vad som följer av regleringen i

text: föräldrabalken

text: valt att inte verkställa tingsrättens beslut. En beklaglig följd av detta är att BB:s bästa inte har tillgodosetts. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för att den inte verkställt tingsrättens beslut.

text: Mot bakgrund av de uttalanden som jag gjort ovan kan det finnas anledning för berörda instanser att se över de riktlinjer om umgängesstöd som nämnden beaktat vid sitt ställningstagande i det här fallet.

text: Den fråga som behandlats i ärendet kan vara av visst allmänt intresse när det gäller socialtjänstens arbete. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Sollefteå kommun för att i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet ha lämnat över skriftligt material till den ena parten i en tvist mellan enskilda

sammanfattning: En kommun tog kontakt med ett privat bolags juridiska ombud efter att ha fått del av en dom i ett tvistemål mellan bolaget och en enskild. Kommunen lämnade över ett mejl och en skrivelse till bolaget, som bolaget sedan åberopade i samband med att domen överklagades. Den överlämnade skrivelsen får enligt JO förstås som att kommunen ifrågasatte den enskildes anspråk mot bolaget. Även om kommunen ansåg sig berörd av de förhållanden som domen gällde kan JO inte se att det var en uppgift för kommunen att engagera sig i tvisten mellan de enskilda parterna. Enligt JO kunde överlämnandet av materialet lätt uppfattas som att kommunen försåg bolaget med bevismaterial och därmed tog ställning för det. Åtgärden var dessutom ägnad att påverka den pågående civilrättsliga processen som kommunen inte var part i. JO anser att överlämnandet av handlingarna stod i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet och kritiserar kommunstyrelsen för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 8 april 2025 klagade AA, genom sitt ombud advokaten BB, på Sollefteå kommun. Enligt anmälan hade kommunen på eget initiativ lämnat över skriftligt material till den ena parten i ett pågående tvistemål mellan två kommunmedlemmar, i syfte att påverka utgången i målet. BB förde fram i huvudsak följande.

text: Genom en dom den 15 juli 2024, i ett mål mellan käranden AA och svaranden Junsele Promotion AB (JP), förklarade tingsrätten att AA har dels bättre rätt än JP till en viss fastighet, dels rätt till ersättning från JP för värdet av den del av fastigheten som bolaget tidigare hade avyttrat till Sollefteå kommun. JP överklagade domen och åberopade i hovrätten ny bevisning i form av ett mejl som AA hade skickat till kommunen i november 2017. I den efterföljande skriftväxlingen förde bolaget fram att dess ombud hade blivit kontaktade av kommunens näringslivsutvecklare och tillväxtchef, som på eget initiativ översänt AA:s mejl till dem. JP kompletterade sin talan med en skrivelse från kommunen, daterad den 27 november 2024. I den anfördes att kommunen

text: kontaktade JP:s ombud då domen på intet sätt speglade de uppgifter om äganderätt som kommunen erhållit från AA. I skrivelsen framfördes också att det pågick en hotelletablering som kunde påverka marken avseende den omtvistade fastigheten, att de oklara äganderättsförhållandena innebar att kommunen inte kunde fastställa en ny detaljplan för området samt att kommunen inte kontaktat JP för att bistå med bevisning utan agerat helt i sitt eget intresse av att kunna gå vidare med den pågående etableringen. Kommunens agerande ifrågasattes utifrån bl.a.

text: regeringsformens

text: krav på objektivitet och den kommunala likställighetsprincipen.

text: BB bifogade bl.a. kopior av de handlingar som kommunen lämnat till bolaget.

text: Utredning

text: JO begärde att Kommunstyrelsen i Sollefteå kommun skulle yttra sig och särskilt beröra hur kommunens agerande förhöll sig till bestämmelserna om saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Kommunstyrelsen yttrade bl.a. följande.

text: Kommunen förvärvade delar av den aktuella fastigheten från JP 2018. Under arbetet med att förbereda förvärvet informerade JP om att det fanns en pågående tvist gällande campingverksamheten där. Kommunen kontaktade därför AA, via hans juridiska ombud, för att försäkra sig om att JP var rättmätig ägare till fastigheten. Kommunen fick då beskedet att tvisten inte avsåg fastigheten, varvid kommunen fullföljde förvärvet. För närvarande pågår det en hotelletablering på kommunens mark, innefattande delar av den aktuella fastigheten. Att äganderättsförhållandena är oklara medför bl.a. att kommunen inte kan fastställa en ny detaljplan för området. Detaljplaneprocessen pågår fortfarande.

text: Efter att kommunen i juli 2024 fick del av tingsrättens mellandom från AA:s advokat kontaktade kommunen JP:s ombud. Anledningen till kontakten var att det som AA uppgett i tingsrätten inte överensstämde med den information han gett kommunen inför förvärvet. Av AA:s mejl till kommunen i november 2017 framgår att han då inte ansåg sig vara delägare till fastigheten utan endast arrenderade campingen. AA ansåg sig inte ha någon äganderätt i fastigheten förrän kommunen hade förvärvat den från JP 2018. Först i april 2021 ansökte han om stämning beträffande bättre rätt till fastigheten. Det var vidare viktigt för kommunens detaljplanearbete att ägarförhållandena blev utredda.

text: Kommunen har inte haft för avsikt att favorisera JP utan har helt sett till sina egna intressen. Kommunens agerande rör inte några AA:s rättigheter eller skyldigheter, inte heller utgör agerandet myndighetsutövning mot enskild i lagens mening eller rättstillämpning. Agerandet bryter inte mot vare sig likställighetsprincipen eller objektivitetsprincipen.

text: BB kommenterade yttrandet och invände bl.a. mot påståendet att AA inte gjort gällande någon äganderätt till fastigheten förrän 2018.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska en myndighet i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet (objektivitetsprincipen).

text: Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur en myndighets eller en tjänstemans agerande kan uppfattas är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot bestämmelsen. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, [2023, JUNO], s. 57 och t.ex. JO 2025 s. 456, dnr 2257-2025 och JO:s beslut den 16 mars 2026, dnr

text: JO har uttalat att en företrädare för en kommunal eller statlig myndighet allmänt sett bör vara mycket återhållsam med att ta kontakt med en enskild som är part i ett ärende där det allmänna, t.ex. en kommun, har intresse av utgången (se t.ex. JO:s beslut den 14 november 2023, dnr

text: , och JO 2010/11 s. 558, dnr

text: ). Detta får även anses gälla kontakter rörande civilrättsliga tvister som myndigheten inte själv är part i. Myndigheten måste i en sådan situation förhålla sig både saklig och opartisk. Enskildas rätt att driva ett rättsligt anspråk och få saken prövad av domstol måste givetvis respekteras.

text: Av utredningen framgår att två tjänstemän vid kommunen – efter att ha fått del av tingsrättens dom i målet mellan AA och JP – tog kontakt med bolagets ombud och lämnade över ett mejl och senare även en skrivelse. I skrivelsen angavs att domen på intet sätt speglade de uppgifter om äganderätt som kommunen erhållit från AA.

text: Kommunens skrivelse till JP får enligt min mening förstås som att kommunen ifrågasatte det äganderättsanspråk som AA drev mot bolaget. Kommunstyrelsen har även i sitt yttrande till JO gett uttryck för en sådan inställning.

text: Även om kommunen ansåg sig berörd av ägandeförhållandena kan jag inte se att det var en uppgift för kommunen att redovisa en uppfattning rörande AA:s anspråk mot JP eller att över huvud taget engagera sig i tvisten dem emellan.

text: Kommunstyrelsen har uppgett att kontakten med JP skedde helt i eget intresse och inte i syfte att gynna bolaget. Det har samtidigt inte kommit fram annat än att man från myndighetens sida var införstådd med att handlingarna som lämnades över skulle komma att användas av bolaget i tvisten med AA. Överlämnandet av materialet kunde lätt uppfattas som att kommunen försåg JP med bevismaterial och därmed tog ställning för bolaget. Åtgärden var dessutom ägnad att påverka den pågående civilrättsliga processen, som kommunen inte var part i, till nackdel för AA. Det är anmärkningsvärt att kommunstyrelsen i sitt remissvar inte har redovisat en mer nyanserad analys av hur agerandet förhållit sig till objektivitetsprincipen.

text: Överlämnandet av handlingarna till bolaget var inte förenligt med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Kommunstyrelsen kritiseras för det. Det som i övrigt har kommit fram föranleder inte några ytterligare uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Madeleine Sjödin har föredragit ärendet och tf. byråchefen Charlotte Håkansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot en kommunal nämnd som på olika sätt förhaIat utlämnandet av en allmän handling i ett tillsynsärende

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA och BB klagomål mot Plan- och byggnämnden i Strängnäs. De uppgav bl.a. följande.

text: Den 9 juli 2007 fick de ett brev från samhällsbyggnadskontoret i Strängnäs kommun. Av brevet framgick att det kommit till samhällsbyggnadskontorets kännedom att oro fanns för att inte tillräckliga säkerhetsanordningar användes för poolen på deras fastighet. Boverkets regler för skydd mot drunkning bifogades brevet. Eventuella frågor skulle besvaras av bygglovschefen CC. Samma dag kontaktade AA CC för att få klarhet i vad oron berodde på och på vilket sätt det skulle brista i säkerheten kring poolen. AA frågade också om underlaget för anmälan och bad att få ta del av det med stöd av offentlighetsprincipen. Han fick till svar att det kunde bli svårt att få fram detta med en gång eftersom det var semestertider. CC trodde att det rörde sig om en tjänsteanteckning, men han skulle höra av sig.

text: Då de inte hörde något från kommunen påminde de den 19 juli om sin begäran. Den 25 juli kontaktades CC på telefon. Han uppgav att han fått deras meddelande, men på grund av semestertider och arbetsbörda hade han inte kunnat kontakta dem. CC uppgav att underlaget skulle komma att skickas till dem då bygglovshandläggaren DD återkommit från sin semester.

text: Den 13 augusti kontaktade de DD per telefon och bad att få ut den begärda handlingen. Hon uppgav att hon skulle prata med sin chef, CC. Den 20 augusti ringde de återigen till kommunen, men fick inget besked. Efter ett flertal fruktlösa försök att nå CC, ringde de den 22 augusti till DD som uppgav att underlaget ”egentligen är en polisanmälan, där personen vill vara anonym, men ändå skriver under med sitt namn”. De begärde att få ta del av handlingen. Hon hänvisade till polisen. Den 24 augusti ringde de återigen till DD och begärde att få ta del av handlingen. Den 27 augusti lämnades den slutligen ut.

text: AA och BB är kritiska till den långa handläggningstiden och till kommunens tjänstemäns ovilja att kontakta dem per telefon när de begärt detta vid ett flertal tillfällen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Plan- och byggnämnden i Strängnäs kommun för utredning och yttrande. I sitt remissvar beslutat vid sammanträde den 17 oktober

text: 2007 uppgav nämnden bl.a. följande.

text: AA och BB:s fråga om vad som föranlett byggsektionen att skicka skrivelsen med formuleringen att ”det har kommit till vår kännedom” blev aktuell när bygglovchef CC träffade AA för att denne önskade redovisa vilka säkerhetsåtgärder som uppgavs finnas på tomten. Detta möte ägde rum den 9 juli 2007. AA frågade då om kommunen fått in en anmälan, och önskade i så fall ta del av denna. CC svarade att det troligen varit fråga om ett anonymt telefonsamtal, och den dokumentation som i så fall fanns var då troligen endast en tjänsteanteckning angående en anonym anmälan om misstänkt bristande poolsäkerhet. AA insisterade på att få ta del av all dokumentation i ärendet. Då det var semestertider fanns det ingen möjlighet att kontakta CC:s medarbetare DD, som skrivit kommunens förfrågan. Vidare hade CC själv semester v. 31 och 32. Så snart både CC och DD var tillbaka från ledigheten undersökte CC vad som föranlett kommunens skrivelse. Det stod omedelbart klart för CC att det som föranlett skrivelsen till AA var ett dokument som felaktigt blivit skickat till Strängnäs kommun från polismyndigheten i Södermanland. – – – Det aktuella dokumentet är ett utskrivet e-postmeddelande som brevledes kommit till Strängnäs kommun från polismyndigheten. I detta e-postmeddelande framgår tydligt att meddelandet är direkt ställt till polisen, samt att frågeställaren inte önskar att dennes namn ska nämnas i de fall polisen tar kontakt med poolägaren. I kontakter med polisen är det fullt möjligt att få vara anonym i en anmälan, trots att man uppger sitt namn i kontakt med polisen. I det aktuella fallet var det dessutom inte frågan om en regelrätt polisanmälan, utan om en allmän förfrågan om huruvida poolsäkerhet kan vara ett polisärende. – – – Enligt kontorets odelade uppfattning var det inte på något sätt självklart att handlingen omedelbart kunde lämnas ut, en prövning av om handlingen omfattades av sekretessen med anledning av att det fanns fog för antagandet att handlingen felaktigt skickats till kommunen, var för handen. CC ringde dock upp personen som skrivit förfrågan till polisen och förklarade att det tyvärr fanns stor sannolikhet att kommunen skulle komma att bli skyldig att lämna ut den skrivelse som aldrig var avsedd att komma till kommunen. Detta skulle innebära att dennes önskan att få vara anonym inte skulle kunna uppfyllas. CC beklagade uppriktigt detta, och förklarade att detta var följden av ett förbiseende från polismyndighetens sida. Frågeställaren blev upprörd och ledsen över detta. CC lovade att vidare kontrollera saken med polisen för att se om det fanns någon lösning. En första telefonkontakt med polismyndigheten togs under v. 33. Då var närpolischefen i Strängnäs på semester och dennes vikarie kunde bara bekräfta att det föreföll som om meddelandet felaktigt var skickat till Strängnäs kommun, men denna kunde inte tala om hur man skulle kunna lösa problemet på ett korrekt sätt. CC ombads återkomma när ordinarie närpolischef var tillbaka från sin semester. Under vecka 34 nådde CC närpolischef EE och redogjorde för problemet. Närpolischefen konstaterade direkt att polismyndigheten gjort fel som skickat vidare utskriften av e-postmeddelandet utan att ha insett att handlingen i och med detta skulle komma att bli offentlig, och frågeställarens önskan att vara anonym i kontakten med poolägaren inte skulle kunna uppfyllas. CC hävdade att polisen enligt Plan- och byggnämnden i Strängnäs kommun skulle raderat frågeställarens namn och telefonnummer innan utskriften av e-postmeddelandet skickades till Strängnäs kommun. Alternativt skulle polismyndigheten själv tagit de erforderliga direkta

text: kontakterna med Strängnäs kommun, exempelvis genom ett telefonsamtal eller ett e-postmeddelande där det framgår att någon är bekymrad för säkerheten vid nämnda pool utan att nämna något namn. Närpolischef EE var helt enig med CC om att ärendet skulle ha hanterats på detta sätt samt att skickandet av det ursprungliga e-postmeddelandet till Strängnäs kommun var fel. I diskussionen med närpolischef EE förklarade CC vidare att man måste hitta en lösning som är i enlighet med gällande lagstiftning. Även om ”sunt förnuft” säger en sak är det av yttersta vikt att man har lagstöd för en eventuell lösning på en delikat fråga. Offentliga handlingar ska lämnas ut. CC nämnde att en tänkbar lösning på den uppkomna situationen vore ett officiellt återtagande av brevet från polisen. En annan lösning skulle vara att utreda frågan om det vore möjligt att med stöd av sekretess enbart radera frågeställarens namn och telefonnummer från brevet. Brevet skulle då omedelbart ha kunnat lämnas ut till AA. Det väsentliga för AA borde inte vara att prompt få reda på namnet på den som gjort ”anmälan”, utan det viktiga vore i stället att få ta del av den oro och de frågor som frågeställaren hade om den aktuella poolen. Vem frågeställaren är borde vara oviktigt. EE ställde sig inte avvisande till att formellt återta skrivelsen, men förklarade att hon först avsåg kontakta de inblandade parterna för att personligen redogöra för omständigheterna. – – – I och med att AA fått information om vem som föranlett kommunens skrivelse lät CC saken därefter bero i tron att ärendet är utagerat. I synnerhet eftersom den person som skrev brevet förklarat att polisen nu ringt och pratat med båda parter, grannen hade fått reda på att det var de som skrivit ett brev till polisen samt att frågan nu var avklarad. I efterhand är det enkelt att konstatera att detta var fel bedömning. Handlingen skulle lämnats ut.

text: I remissvaret bemötte nämnden även ett antal frågor som ställts av anmälaren. Nämnden framförde bl.a. att kommunens tjänstemän har en mycket god kunskap om offentlighetsprincipen och att de alltid försöker att så fort som möjligt ta kontakt med någon som önskar detta. Det aktuella ärendet hade dock handlagts under semestertider, då bemanningen inte är lika hög som under resten av året.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 27 juni 2008 anförde JO Axberger följande.

text: Rättslig reglering

text: Regler om säkerhet kring simbassänger finns såväl i

text: ordningslagen

text: som i bygglagstiftningen. Polismyndigheten utövar tillsynen enligt

text: 3 kap. 5 § ordningslagen

text: . Kommunens byggnadsnämnd eller motsvarande nämnd utövar tillsyn enligt

text: 3 kap.

text: 17 §§

text: och

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: . Sådan tillsyn utgör myndighetsutövning. Den som är föremål för tillsyn har i egenskap av part rätt till insyn i ärendet,

text: 16 § förvaltningslagen

text: och 14 kap. 5 § sekretesslagen. Parters rätt till insyn är en elementär princip i förvaltningsförfarandet, se vidare Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2007, s. 172. Parts insynsrätt kan gälla även uppgifter och handlingar som annars omfattas av sekretess.

text: Part äger självfallet även samma rätt som envar enligt reglerna om allmänna handlingars offentlighet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, och sekretesslagen. En handling är enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller

text: 7 §

text: är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet. En handling anses enligt

text: 6 §

text: inkommen till en myndighet, när den har anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare tillhanda.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart som möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del denna får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i utlämnandefrågan bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig.

text: En begäran att få ta del av allmän handling ska göras hos den myndighet som förvarar handlingen,

text: 2 kap. 14 §

text: TF. Av 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen framgår att om en viss befattningshavare vid en myndighet enligt arbetsordningen eller ett särskilt beslut svarar för vården av en handling, är det den befattningshavaren som i första hand ska pröva frågan om handlingens utlämnande. Av det övergripande skyndsamhetskravet följer, att om den som på det sättet svarar inte är på plats, t.ex. på grund av sjukdom eller semester, åligger det myndigheten att se till att någon annan tjänsteman finns tillgänglig för att pröva framställningar från allmänheten (jfr Bohlin, Offentlighetsprincipen, sjunde upplagan 2007, s. 159). I tveksamma fall ska den som svarar för handlingen hänskjuta frågan till myndigheten, om det kan ske utan att det tar för lång tid. Vägrar handläggaren att lämna ut en handling eller lämnas handlingen ut med förbehåll, som inskränker sökandens rätt att berätta om dess innehåll eller annars förfoga över den, ska handläggaren, om sökanden begär det, hänskjuta frågan till myndigheten. En myndighets beslut att inte lämna ut en handling får i princip grundas endast på att handlingen inte är allmän eller, om handlingen är allmän, att den innehåller uppgifter som omfattas av sekretess enligt någon bestämmelse i sekretesslagen.

text: Om en framställning att få ta del av en handling inte kan tillmötesgås fullt ut ska, enligt 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen, den som begär handlingen underrättas om detta. Han eller hon ska också underrättas om möjligheten att begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas. Myndighetens avslagsbeslut kan överklagas enligt 15 kap. 7 § sekretesslagen.

text: Bedömning

text: Kommunens skrivelse till AA och BB utgjorde ett led i myndighetsutövning. Åtgärden var som framgått motiverad av de uppgifter som hade inkommit angående eventuellt bristfälliga säkerhetsanordningar kring den simbassäng som finns på makarna AA och BB:s fastighet. Dessa uppgifter fanns dokumenterade i en skrivelse som enligt vad som beskrivs i nämndens yttrande till JO tillställts kommunen. Skrivelsen var således en allmän – inkommen – handling som hörde till det ärende som påbörjats. När AA den 9 juli begärde att få ta del av handlingarna i ärendet ålåg det kommunen att skyndsamt ta ställning till om handlingen skulle lämnas ut. Det enda hinder som skulle ha kunnat föreligga mot

text: ett utlämnande vore att någon del av handlingen skulle ha omfattats av sekretess. Sekretessen skulle vidare ha varit av sådant slag att den gällde även gentemot part.

text: En uppgiftslämnares identitet kan i vissa fall vara skyddad av sekretess. Det kan vara fallet exempelvis i brottsutredande sammanhang (9 kap. 17 § sekretesslagen) och även i delar av den kommunala verksamheten (7 kap. 6 § sekretesslagen). Huvudregeln är dock, här som i övrigt beträffande allmänna handlingar, att sekretess inte gäller. Frågor om hanteringen av anonyma anmälningar i kommunala sammanhang är belyst i JO 2006/07 s. 366:

text: Den muntliga information som inhämtas och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras. Dokumentationen skall vara permanent utförd samt daterad och signerad. För vissa fall framgår denna dokumentationsskyldighet direkt i lag. I

text: 15 § förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ett ärende skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Denna lagstadgade dokumentationsskyldighet skall trygga parters rätt enligt

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: att få del av uppgifter i ett ärende. Det är från rättssäkerhetssynpunkt av största vikt att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten. Detta utgör en förutsättning för att ärendet i den ordinarie handläggarens frånvaro skall kunna handläggas, för att det beslutande organet inom myndigheten skall kunna få ett betryggande beslutsunderlag samt för att en granskning av ärendet i efterhand skall kunna ske. Har anmälaren själv uppgett sitt namn eller är hans eller hennes identitet bekräftad på annat sätt är namnet enligt min mening en uppgift som omfattas av den här redovisade dokumentationsskyldigheten. Jag vill understryka att detta gäller oavsett vad anmälan rör. Om namnet finns intaget i en allmän handling (se

text: 2 kap.

text: och

text: 7 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF) kan namnet inte hemlighållas utan stöd i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Antecknas uppgifterna direkt i diariet innebär detta att de redan genom anteckningen blir del av en allmän handling (se

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF). Om dokumentationen sker i en separat handling blir denna i och för sig normalt inte allmän förrän handlingen har expedierats eller ärendet har slutbehandlats (se

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF). I den sist nämnda situationen medför dock rätten till partsinsyn att det krävs stöd i

text: sekretesslagen

text: för att hindra att den som anmälan riktar sig emot får reda på anmälarens namn. När uppgiften om en anmälares namn är känd för myndigheten kan anmälaren alltså inte själv bestämma om uppgiften skall lämnas ut eller inte. Eftersom frågan om sekretess för en uppgift skall prövas vid varje enskilt tillfälle som ett utlämnande av uppgiften aktualiseras, kan en handläggare inte heller lova att uppgiften inte kommer att lämnas ut.

text: I det nu aktuella ärendet hade det relativt enkelt kunnat konstateras, att någon hos plan- och byggnämnden i ärendet tillämplig sekretessregel inte finns. Handlingen skulle således omgående ha lämnats ut.

text: Att den person som förvarade handlingen inte var på plats saknar som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen betydelse. Jag noterar för övrigt att i skrivelsen till makarna AA och BB var bygglovschefen CC angiven som den person till vilken frågor skulle riktas, vilket får tolkas som att det var han som var ansvarig handläggare, ett antagande som vinner stöd av vad som i övrigt framkommit. I den egenskapen borde han ha varit bekant med ärendet. Den fråga han fick om vad som föranlett nämndens skrivelse var förutsebar och han borde

text: omgående ha kunnat besvara den korrekt. I alla händelser har det ålegat honom att skyndsamt undersöka vilket underlag som fanns och ge ett besked i utlämnandefrågan. Detta dröjde nu i stället till slutet av augusti, vilket är långtifrån godtagbart. Detsamma gäller underlåtenheten att besvara makarna AA och BB:s försök att nå kontakt per telefon, oavsett om kommunens tjänstemän ansett sig ha något att tillföra eller inte (jfr

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen

text: Nämndens utgångspunkt för handläggningen synes ha varit att polismyndigheten gjort fel som skickat över skrivelsen till kommunen. Jag har svårt att förstå detta. Som framgått har kommunen ett tillsynsansvar. Om polismyndighetens bedömning var att ärendet i första hand borde handläggas av kommunen var åtgärden att översända skrivelsen adekvat. Eftersom nämnden inledde ett ärende i anledning av skrivelsen kan den inte heller ha betraktat denna som något nämnden inte hade med att göra. Möjligen menar nämnden att polisen borde ha nöjt sig med att muntligen upplysa om skrivelsens innehåll. Bortsett från att detta hade varit ett mindre ändamålsenligt sätt att hos kommunen anhängiggöra saken, skulle det i så fall likväl ha ålegat nämnden att i en tjänsteanteckning dokumentera informationen, inklusive uppgiften att det fanns en skrivelse om saken hos polisen. Eftersom skrivelsen var av sådant slag att den torde ha varit tillgänglig för AA och BB redan hos polisen skulle en muntlig underrättelse inte heller ha gjort någon skillnad från offentlighetssynpunkt.

text: I detta ärende är det tydligt att kommunens företrädare inte ansåg det lämpligt att lämna ut den aktuella handlingen. Rätten att utfå allmänna handlingar ger emellertid inget utrymme för överväganden av det slag som förekom. Det som redovisas i den vägen i nämndens yttrande till JO är från offentlighetssynpunkt tvivelaktigt; planerna på att den aktuella skrivelsen på ett eller annat sätt borde återsändas till polisen förefaller direkt lagstridiga. Nämnden har i sitt yttrande till JO uppgivit att kommunens tjänstemän har en mycket god kunskap om offentlighetsprincipen. Det som framkommit i detta fall ger inte stöd för den bedömningen. Nämnden förtjänar tvärtom kritik för den okunnighet om gällande regler som handläggningen av ärendet uppvisar.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Beslut Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder Underrättelse

title: Kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Borås, för hanteringen av pengar som först togs i beslag och sedan i förvar m.m.

sammanfattning: I en utredning om narkotikabrott togs kontanta medel motsvarade cirka 50 000 kr i beslag vid en husrannsakan. Det beslutades senare att pengarna i stället skulle tas i förvar. Åtal väcktes och samtidigt framställdes ett yrkande om värdeförverkande om 150 000 kr samt ett yrkande om kvarstad. Tingsrätten biföll yrkandena. De förvarstagna pengarna kom sedan inte att avräknas på skulden till staten. – Jag konstaterar i beslutet att hanteringen av pengarna vid polisens beslagsenhet var bristfällig. Pengar sattes inte in på räntebärande konto utan glömdes i stället bort under lång tid i ett kassaskåp. När de sedan väl sattes in på konto så skedde det på ett konto där medlen gottskrivs statsbudgeten. Polisen missuppfattade också innebörden av åklagarens beslut om förvar, vilket borde ha dokumenterats på ett mer fullständigt sätt. Vidare konstateras i beslutet att det ankommer på åklagaren att ansöka om verkställighet av kvarstadsbeslut, vilket inte skedde i fallet. Detta fick till följd att Kronofogdemyndigheten inte kände till att det fanns pengar i förvar. Jag riktar därför kritik mot såväl polisen som inblandade åklagare.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Västra Götaland (polisområde Älvsborg, polisenhet Borås) och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Borås. Han ifrågasatte hanteringen av ett beslag av kontanta medel om drygt 50 000 kr som gjordes i samband med att han greps för narkotikabrott. I den efterföljande domen blev han även ”dömd till 150 000 :- i så kallad kvarstad av domstolen, vilket har gått direkt till Kronofogden” utan att han fick en chans att betala skulden. Enligt AA borde i vart fall de 50 000 kr ha ”dragits ifrån kvarstaden”.

text: Utredning

text: Handlingar begärdes in från polismyndigheten och åklagarkammaren, Borås tingsrätt och Kronofogdemyndigheten. Muntliga upplysningar inhämtades från bl.a. BB och CC, föreståndare respektive handläggare vid polismyndighetens beslagsenhet, kronokommissarien DD, kammar-åklagaren EE och vice chefsåklagaren FF.

text: Av utredningen framgick följande.

text: Under en förundersökning mot AA angående bl.a. narkotikabrott genomfördes den 9 maj 2006 en husrannsakan i hans bostad, varvid bl.a. 42 800 kr och 100 euro i kontanter togs i beslag (beslagspunkt 35). Den 6 juli 2006 beslutade kammaråklagaren GG att häva beslaget av kontanterna och att pengarna i stället skulle tas i förvar. Samma dag väckte hon åtal mot AA för bl.a. grovt narkotikabrott. Hon yrkade också bl.a. att tingsrätten så som värde och vinning av överlåten narkotika skulle förverka 150 000 kr samt förordna om kvarstad på så mycket av AA:s egendom att nämnda fordran kunde antas bli täckt vid utmätning. I stämningsansökan upplystes särskilt att de i beslag tagna kontanterna, i avvaktan på tingsrättens beslut om kvarstad, hade tagits i förvar. Vid tiden för huvudförhandling i målet var GG inte tillgänglig och talan fördes i stället av kammaråklagaren EE.

text: I dom den 18 juli 2006 biföll tingsrätten åtalet och de särskilda yrkandena. AA ålades alltså att såsom förverkat värde av överlåten narkotika utge 150 000 kr och kvarstad förordnades på så mycket av hans egendom att den fordran kunde antas bli täckt vid utmätning. AA avgav nöjdförklaring och domen vann därigenom laga kraft mot honom.

text: BB uppgav om handläggningen vid beslagsenheten bl.a. följande. Vid beslag av kontanta medel tillfrågas i normala fall utredningsmannen om pengarna ska sättas in på ett konto. Inledningsvis brukar dock pengarna läggas i ett kassaskåp för det fall beslut om återlämnade skulle fattas direkt. Om pengarna ska sättas in på ett konto öppnas ett särskilt sådant för beslaget. – I det nu aktuella fallet fanns en notering i beslagsregistret den 23 maj 2006: ”Sätt inte in kontanter enligt HH, nark.avd”. När åklagaren sedan hävde beslaget den 6 juli 2006 och beslutade att pengarna i stället skulle tas i förvar vidtogs inte någon särskild åtgärd. Åklagarens beslut uppfattades som att pengarna hade tagits i förvar enligt stöldgodslagen. Om man hade känt till det rätta förhållandet skulle pengarna ha bevakats på ett annat sätt. Pengarna låg nu kvar i kassaskåpet till den 21 februari 2007, då de sattes in på ett konto som enligt uppgift gottskrivs statsbudgeten.

text: Av DD:s upplysningar jämte handlingar infordrade från Kronofogdemyndigheten framkom i huvudsak följande. Vid myndigheten fanns anhängiggjort ett ärende om verkställighet av särskild rättsverkan, dvs. den ovan nämnda skulden om 150 000 kr. Ärendet hade skickats elektroniskt dit från Domstolsverket via Rikspolisstyrelsen. Tingsrättens dom hade alltså inte kommit in fysiskt till myndigheten. Det hade inte heller till Kronofogdemyndigheten kommit in någon ansökan om verkställighet av kvarstad. Sådana ansökningar brukar göras av åklagare på en särskild blankett. Det var därför inte känt vid myndigheten att det fanns pengar i förvar. Indrivningen avbröts i januari 2007 då ytterligare indrivningsåtgärder framstod som meningslösa.

text: EE uppgav i korthet följande. Han var vid den tidpunkten inte van vid yrkanden om särskild rättsverkan och kvarstad och kände därför inte till om det var åklagarens eller domstolens uppgift att ombesörja verkställigheten i dessa delar. Han

text: diskuterade saken med sin chef men kommer inte ihåg vad som blev resultatet av diskussionerna. Han kontaktade dock inte Kronofogdemyndigheten eller vidtog någon annan åtgärd beträffande verkställigheten av kvarstadsbeslutet.

text: FF uppgav att han kommer ihåg att han diskuterade den aktuella saken med EE men inte exakt vad som sades. Han känner till att det är åklagaren som ska begära verkställighet avseende kvarstad till säkrande av ersättningar till det allmänna.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av de i förvar tagna pengarna samt till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggning av beslaget av pengarna och den efterföljande hanteringen av dessa. Polismyndigheten skulle också särskilt ange anledningen till att pengarna kom att förvaras i kassaskåp fram till i februari 2007 och till att pengarna då sattes in på det aktuella kontot.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren JJ) kom in med ett remissvar, till vilket bl.a. hade fogats upplysningar från BB

text: BB uppgav följande.

text: Första felet i ärendet begicks när pengarna inte sattes in på ett räntebärande konto omedelbart vid beslaget. Eftersom många beslag hävs inom 48 timmar brukar man fråga förhörsledaren vad som kommer att ske med beslaget, innan pengarna sätts in på bank. Man sparar rätt mycket tid på det sättet genom att undvika onödiga bankbesök. Efter vad som nu har hänt har rutinerna ändrats och beslagtagna pengar sätts in på konto i bank utan någon fördröjning. Härom dagen gick han till banken med 150 kronor. Andra felet är att åklagaren borde ha förtydligat sitt beslut om förvar. Hade det stått klart att förvarstagandet hade skett enligt

text: 26 kap. 3 § rättegångsbalken

text: hade beslagsenheten rett ut saken och satt in pengarna på ett räntebärande konto i bank. Tredje felet är att domen inte anger vad som ska ske med beslagspunkt 35. Endast övriga beslagspunkter är uppräknade. Detta gör domen svårläst. Det är ytterst svårt för en handläggare att förstå vad som skall ske med de förvarstagna pengarna. Det är inte säkert att ens BB hade klarat ut detta. Hade han fått frågan hade han sannolikt tvingats vända sig till dåvarande polismästaren KK – numera pensionerad – för att få klarhet. Fjärde felet är att någon vid beslagsenheten sannolikt hittade pengarna i kassafacket i samband med handläggningen av ett annat ärende. Det är oklart vem det var. Den som hittade pengarna har uppenbarligen inte kunnat läsa ut vare sig ur beslagsliggaren eller domen vad som skulle ske med pengarna. Kvar återstod endast att sätta in pengarna på ett konto tillhörande statsverket. De kunde i vart fall inte ligga kvar i kassaskåpet.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Bestämmelser om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar finns i FAP 102-2. Särskilda bestämmelser om pengar finns i 7 kap. 2 §. Där sägs att pengar som t.ex. har tagits i beslag skall sättas in på räntebärande konto i bank utan dröjsmål. Polismyndigheten i Västra Götaland saknar tjänsteföreskrift när det gäller den aktuella hanteringen.

text: Bedömning

text: Som framgår av den angivna föreskriften skall pengar som tas i beslag utan dröjsmål sättas in på ett räntebärande konto i bank. Detta har inte skett i det aktuella ärendet, vilket bl.a. inneburit att pengarna glömts bort i ett kassaskåp. Till följd av den här händelsen har rutinerna i Borås ändrats och pengar sätts utan dröjsmål in på ett bankkonto. Uppenbarligen har personalen vid beslagsenheten inte förstått åklagarens beslut som innebar att de beslagtagna pengarna i stället skulle tas i förvar jämlikt

text: 26 kap. 3 § rättegångsbalken

text: . Åklagaren synes inte heller ha begärt verkställighet av tingsrättens beslut om kvarstad på så mycket av AA:s egendom att statens fordran om 150 000 kr kunde antas bli täckt vid en utmätning. Om de normala rutinerna därvidlag följts torde pengarna i kassaskåpet ha upptäckts och kunnat beläggas med kvarstad av kronofogdemyndigheten. Personalen som sedan fann pengarna i kassaskåpet förstod inte vad åklagaren och domstolen avsåg i sina beslut när det gällde pengarna. I det läget borde personalen vänt sig till någon kunnig person vid myndigheten eller utanför för att få ett klarläggande besked. Pengarna sattes i stället in på ett konto där medlen gottskrivs statsbudgeten. Polismyndigheten kommer att ombesörja att pengarna efter AA tillstyrkan överförs till kronofogdemyndigheten som avbetalning på hans skuld avseende särskild rättsverkan. På så sätt uppnås samma resultat som om ärendet från början hanterats rätt av polismyndigheten och åklagaren. Rikspolisstyrelsen har nyligen inspekterat myndighetens beslagshantering i några avseenden. Efter de påpekanden som kommit myndigheten till del under hand har en arbetsgrupp bildats som bl.a. skall arbeta med en tjänsteföreskrift rörande beslagshanteringen. En förhoppning är att en tjänsteföreskrift jämte utbildningsinsatser skall bidra till att liknande händelser inte inträffar i framtiden. Polismyndigheten vill dock beklaga det obehag denna felaktiga hantering inneburit för AA.

text: Åklagarmyndigheten (dåvarande vice riksåklagaren LL) kom in med ett remissvar, till vilket bl.a. upplysningar från dåvarande chefsåklagaren MM var fogade.

text: MM uppgav bl.a. följande.

text: EE har uppgett i samtal med mig att han beträffande de i förvar tagna pengarna utgått från att domen i sin helhet skulle expedieras till Kronofogde-myndigheten på grund av beslut om värdeförverkande och kvarstad och att KFM då skulle uppmärksammas på att det fanns pengar i förvar. Han utgick också ifrån att polisen skulle bevaka att de i förvar tagna pengarna verkligen togs i anspråk av Kronofogdemyndigheten.

text: Åklagarmyndigheten gjorde, efter att ha redogjort för bl.a. den rättsliga regleringen, följande bedömning.

text: Vid husrannsakan hos AA – såsom misstänkt för narkotikabrott – den 9 maj 2006 beslagtogs 42 800 kronor i svensk valuta samt 100 euro (beslagsprotokoll BOR 606- 06 p 35). Inledningsvis beslagtogs pengarna för att dessa skulle undersökas och även för att det eventuellt skulle kunna bli fråga om att framställa ett förverkande-yrkande avseende de beslagtagna kontanterna. Inför åtalsbeslutet ansåg den åklagare som var förundersökningsledare att det inte längre fanns skäl att ha pengarna i beslag. Eftersom hon hade för avsikt att framställa ett yrkande om förverkande av värdet och vinningen av överlåten narkotika (hädanefter värdeförverkande) samt kvarstad hävde hon den 6 juli 2006 beslaget av pengarna och fattade samtidigt beslut om att dessa skulle tas i förvar. I stämningsansökan yrkade åklagaren att tingsrätten dels skulle förverka skäliga 150 000 kronor såsom värde och vinning av överlåten narkotika, dels förordna om

text: kvarstad på så mycket av AA:s egendom att fordran avseende yrkandet om värdeförverkande kunde antas bli täckt vid utmätning. Vidare antecknades i stämningsansökan att de nu aktuella pengarna tagits i förvar med stöd av

text: 26 kap. 3 §

text: RB. Det finns i lag inte några formella krav på ett beslut om förvar. I doktrin har anförts att som grundläggande krav som kan ställas på ett sådant beslut är att det ska framgå vem som har fattat beslutet, när detta skedde, vilket brott som beslutet grundandes på, mot vem åtgärden riktades samt vilken egendom som tagits i förvar (Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas? s. 339). JO har även uttalat att det av beslutet även bör framgå för vilken fordran egendomen har tagits i förvar (JO 1997/98 s. 72 f.). Som nämnts saknas det bestämmelser i lag om hur beslut om förvar ska utformas. Riksåklagarens föreskrifter (

text: ÅFS 2005:30

text: ) om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel gäller dock även sådana beslut. Utöver vad som följer av dessa föreskrifter bör beslut om förvar enligt

text: rättegångsbalken

text: innehålla de uppgifter som angetts i doktrinen. Enligt min uppfattning bör också grunden för åtgärden anges. Därmed bör det av beslutet framgå att egendomen tas i förvar inför ett beslut om kvarstad och vilken betalningsskyldighet som åtgärden avser att säkra. I det aktuella ärendet har åklagaren i allt väsentligt gjort vad som ankommit på henne. Åklagaren dokumenterade sitt förvarsbeslut på åklagarens exemplar av beslagsprotokollet. Av beslutet på beslagsprotokollet framgår inte grunden för åtgärden. Denna framgår dock av stämningsansökan. Beslutet om förvar expedieras samma dag till beslagsavdelningen i Borås. Åklagaren har även kontaktat den ansvarige utredningsmannen hos polisen och underrättat denne om att hon beslutat att ta pengarna i förvar i syfte att säkerställa betalning av det yrkade värdeförverkandet. Åklagaren har även skickat en kopia av stämningsansökan till utredningsmannen, vilket inte framgår av diariet. Om åklagarens avsikt var att på detta sätt sörja för att informationen nådde beslagsavdelningen borde hon ha gjort detta tydligt för utredningsmannen samt dokumenterat åtgärden. Eftersom åklagaren som var förundersökningsledare gått på semester när huvudförhandling skulle hållas i målet utförde en annan åklagare talan vid tingsrätten. Tingsrätten biföll åklagarens yrkande om värdeförverkande och kvarstad. Vid beslut om kvarstad ska domstolen som regel inte ange vilken egendom som ska beläggas med kvarstad. I den aktuella domen meddelade rätten inte heller några föreskrifter rörande verkställandet av kvarstaden med stöd av

text: 26 kap. 8 §

text: RB. Domen innehåller därtill inte något uttalande om de förvarstagna pengarna. Genom rättens beslut om kvarstad får dock tingsrätten, enligt

text: 26 kap. 4 §

text: sista stycket RB, anses ha beslutat rörande den egendom som tidigare tagits i förvar av åklagaren. Beslutet har inneburit att egendom ska kvarbli i polisens vård till dess verkställighet har skett. Enligt min mening hade det varit lämpligt att rätten i sitt domslut uppmärksammat att egendom tagits i förvar. Ett beslut om kvarstad verkställs av Kronofogdemyndigheten. Det finns ingen angiven tidsfrist för när ett kvarstadsbeslut ska befordras till verkställighet. Det bör dock naturligtvis ske snarast möjligt. Det är särskilt viktigt att kvarstadsbeslutet verkställs omedelbart om egendom har tagits i förvar (Lindberg, a.a. s. 357 och JO 1963 s. 112 f.). Kronofogdemyndigheten avgör självständigt vilken egendom som ska tas i anspråk för att verkställa kvarstaden. Kronofogdemyndigheten är alltså inte skyldig att använda förvarstagen egendom för verkställigheten. Om den egendom som har tagits i förvar inte tas i anspråk vid verkställigheten av kvarstaden ska den återställas. Hur återställande ska gå till är inte reglerat (Lindberg, a.a. s. 356). I aktuellt fall har Kronofogdemyndigheten inte haft kännedom om att tingsrätten fattat beslut om kvarstad utöver den elektroniska avisering som skett från Rikspolisstyrelsen. Kronofogdemyndigheten har inte heller haft kännedom om att pengar funnits i förvar. Fråga är då vem som skulle ha ansökt om verkställighet. Det är inte reglerat vem som ska befordra ett beslut eller en dom med beslut om kvarstad till verkställighet. De principer som anses gälla är att åklagaren ska ansöka

text: om verkställighet om det är fråga om ersättning till det allmänna, målsäganden ska ansöka om verkställighet för egen räkning samt domstolen ska överlämna saken för verkställighet om den på eget initiativ har beslutat om kvarstad. Att åklagaren anses ha detta ansvar rörande säkrande av ersättningar till det allmänna får anses ligga i åklagarens roll som företrädare för det allmänna och dess straffanspråk (Lindberg, a.a. s 356 f. och JO 1963 s. 112 f.). Genom att domen eller beslutet rörande kvarstad befordras för verkställighet uppmärksammas Kronofogdemyndigheten också på att egendom tagits i förvar. Eftersom åklagaren som handla målet vid huvudförhandlingen inte var van vid värdeförverkande- och kvarstadsyrkanden rådgjorde han med en annan åklagare om hur han skulle förfara. Den handläggande åklagaren minns i dag inte vad som då sades. Samtalet föranledde dock honom inte att ta kontakt med Kronofogdemyndigheten eller vidta någon annan åtgärd i verkställighetsfrågan eftersom han utgick från att tingsrätten ombesörjde att domen översändes dit. I enlighet med de principer som redogjorts för ovan borde åklagaren hos Kronofogdemyndigheten ha ansökt om verkställighet av beslutet eftersom det avsåg ersättning till det allmänna. Att åklagare bör förfara på detta sätt är dock inte reglerat. Åklagaren har försökt ta reda på vad som gällde på området genom att diskutera med en kollega, men har tydligtvis inte lyckats bringa klarhet i frågan. I sammanhanget kan noteras att arbetsbelastningen vid tillfället var hög vid kammaren på grund av rådande semestertid. Att åklagaren inte ansökte om verkställighet av kvarstadsbeslutet förefaller därför bero på ett missförstånd. Kammarchefen har uppgett att det inte har funnits några rutiner vid kammaren rörande bevakning och underrättelse till Kronofogdemyndigheten beträffande förvar jämlikt

text: 26 kap. 3 §

text: RB. Det har inte heller varit allmänt känt bland åklagarna att tingsrättens skyldighet att skicka brottmålsdomar till Kronofogdemyndigheten endast rör mål med enskild person som målsäganden. Jag noterar med tillfredsställelse att en genomgång av rättsläget kommer att ske med all personal vid kammaren för att förhindra en upprepning. Avslutningsvis kan nämnas att Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten är i färd med att ge ut en handbok som bl.a. behandlar frågor kring förvar och kvarstad.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaren, varvid han kom in med en skrift, huvudsakligen fylld med ordet ”tack”.

text: Rättslig reglering

text: Förverkande m.m. Förverkande är en särskild rättsverkan av brott och kan ske genom sakförverkande eller värdeförverkande. Medan innebörden av ett sakförverkande är att viss egendom förklaras förverkad och ägaren eller rättighetsinnehavaren förlorar sin rätt till den avser förverkandeförklaringen vid värdeförverkande i stället värdet av viss egendom eller vissa förtjänster. Ett värdeförverkande har formen av en förpliktelse för den enskilde att betala ett angivet belopp (

text: prop. 2007/08:68 s. 36

text: De grundläggande reglerna om förverkande finns i

text: 36 kap.

text: brottsbalken

text: . Av

text: 36 kap. 1 § brottsbalken

text: framgår att utbyte av brott enligt

text: brottsbalken

text: ska förklaras förverkat, om det inte är uppenbart oskäligt. När det, som i det aktuella fallet, är frågan om misstanke om narkotikabrott finns särskilda bestämmelser om förverkande i

text: 6 § narkotikastrafflagen (1968:64)

text: . Av dessa bestämmelser följer att narkotika som varit föremål för brott enligt lagen ska förklaras förverkad, om det inte är uppenbart oskäligt. Detsamma gäller värdet av narkotikan eller utbyte av sådant brott.

text: För att säkerställa verkställigheten av ett meddelat eller kommande förverkandebeslut finns det möjligheter att använda vissa tvångsmedel. Vad gäller sakförverkande kan beslag tillgripas. För att säkerställa ett värdeförverkande kan i stället kvarstad och förvar komma i fråga. Beslag Föremål, som skäligen kan antas ha betydelse för utredning av brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott, får tas i beslag (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB). Finns det inte längre skäl för ett beslag, ska det, enligt

text: 27 kap. 8 §

text: RB, omedelbart hävas.

text: Pengar kan tas i beslag exempelvis för spårsökning eller kontroll av sedelnummer. Det är då fråga om ett beslag som kan antas ha betydelse för utredning om brott. Vid utredning av narkotikabrott kan pengar behöva undersökas med avseende på bl.a. fingeravtryck och spår av narkotika (se vidare i. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas, 2 uppl., s. 380 f).

text: Pengar kan däremot inte hållas kvar i beslag om det enda skälet är att säkerställa ett eventuellt kommande yrkande om värdeförverkande. När det i en utredning står klart att ytterligare undersökning av kontanterna inte ska ske måste åklagaren således ta ställning till om beslaget ska hävas eller om kontanterna ska tas i förvar.

text: Förvar och kvarstad För att säkerställa statens krav på t.ex. förverkat utbyte av narkotikabrott enligt

text: 6 § narkotikastrafflagen

text: ska kvarstadsinstitutet användas. Bestämmelser om kvarstad i brottmål finns i

text: 26 kap.

text: RB.

text: För att beslut om kvarstad ska kunna fattas krävs att någon är skäligen misstänkt för brott, att den misstänkte kan antas komma att ådömas betalningsskyldighet gentemot det allmänna – t.ex. genom förverkande av narkotikas värde – och att det skäligen kan befaras att den misstänkte undandrar sig betalningsskyldigheten. Är dessa förutsättningar uppfyllda får kvarstad förordnas på så mycket av hans egendom att fordringen kan antas bli täckt vid utmätning (26 kap. 1 § första stycket). Beslut om kvarstad meddelas av rätten och en sådan fråga får tas upp på yrkande av bl.a. åklagaren (26 kap. 2 §).

text: Förvar är en interimistisk åtgärd i avvaktan på ett beslut om kvarstad. Enligt

text: 26 kap. 3 §

text: RB, i dess lydelse före den 1 juli 2008, får bl.a. åklagaren i avvaktan på rättens beslut om kvarstad ta lös egendom i förvar.

text: Bedömning

text: Inledning I maj 2006 genomförde polisen en husrannsakan hos AA under en utredning om narkotikabrott. Vid tillslaget togs, förutom en stor mängd narkotika, kontanta medel motsvarande drygt 50 000 kr i beslag. Pengarna skulle inledningsvis undersökas och därefter kunde det eventuellt bli frågan om att framställa ett förverkandeyrkande beträffande dem. I början av juli 2006 hävde åklagaren

text: beslaget och pengarna togs i stället i förvar, eftersom åklagaren hade för avsikt att framställa ett yrkande om värdeförverkande.

text: Ett sådant yrkande framställdes också i samband med åtalet. I sin dom några veckor senare biföll tingsrätten åtalet för bl.a. narkotikabrott och ålade AA att såsom förverkat värde av överlåten narkotika utge 150 000 kr samt förordnade om kvarstad på så mycket av hans egendom att denna fordran kunde antas bli täckt vid utmätning.

text: Utredningen ger därefter vid handen att Kronofogdemyndigheten i januari 2007 fick avbryta indrivningen av AA:s skuld till staten eftersom denne saknade utmätningsbara tillgångar. Det var nämligen inte känt för myndigheten att det fanns pengar i förvar. Pengarna låg vid denna tidpunkt bortglömda i ett kassaskåp hos polisen och sattes först i februari 2007 in på ett konto, men då på ett konto där medlen gottskrivs statsbudgeten.

text: Det var alltså först sedan AA anmälde saken hit och handläggaren hos JO började undersöka vad som hade hänt med pengarna som de till sist kom till rätta. I remissvaret har polismyndigheten uppgett att den skulle ombesörja att pengarna överförs till Kronofogdemyndigheten som avbetalning på AA:s skuld.

text: Insättning av pengar på räntebärande konto och dokumentation Föremål som tagits i beslag ska vårdas väl (

text: 27 kap. 10 §

text: RB). Detsamma gäller sedan den 1 juli 2008 även föremål som tagits i förvar (

text: 26 kap. 3 a §

text: RB). När det gäller pengar innebär vårdplikten att medlen ska göras räntebärande (

text: prop. 2007/08:68 s. 107

text: och

text: NJA 1965 s. 97

text: II).

text: Rikspolisstyrelsen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om förfarande med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (FAP 102-2). I lydelsen, som gällde vid den i ärendet aktuella tidpunkten (

text: RPSFS 2000:56

text: ), skulle pengar i svensk valuta som t.ex. tagits i beslag efter fastställelse, om pengarna inte behövde företes som bevis i rättegång, utan dröjsmål överlämnas till den som ansvarade för beslagsliggaren. Pengarna skulle utan dröjsmål sättas in på ett räntebärande konto. Bland annat utländsk valuta skulle förvaras i bankfack eller liknande (se 7 kap. 1, 2 och 6 §§ i den dåvarande lydelsen). Liknande föreskrifter finns idag, numera får dock t.ex. belopp upp till högst ett tusen kronor förvaras på annat sätt (se 24, 25 och 29 §§,

text: RPSFS 2009:12

text: Skyldigheten att sätta in pengar på räntebärande konto gäller naturligtvis inte kontanter som tagits i beslag för teknisk undersökning och som kanske sedan också ska användas som bevis i en rättegång.

text: När åklagaren i början av juli 2006 hävde beslaget av pengarna och beslutade att de i stället skulle tas i förvar borde i vart fall kontanterna i svensk valuta ha satts in på ett räntebärande konto. Som framgår av utredningen rådde det emellertid tidigare en ordning vid beslagsenheten innebärande att pengar inte alltid omedelbart sattes in på konto, vilket möjligen kan ha bidragit till att de aktuella pengarna glömdes bort i kassaskåpet. Jag noterar att rutinerna vid beslagsenheten har ändrats.

text: En ytterligare bidragande orsak till att pengarna inte sattes in på konto kan också ha varit att personalen på beslagsenheten inte riktigt förstod åklagarens beslut om förvar. Åklagaren hade visserligen skickat en kopia av sitt beslut till beslagsenheten men grunden för åtgärden framgick inte av beslutet. Jag delar här Åklagarmyndighetens bedömning att grunden för åtgärden borde ha angetts (vad gäller kraven på dokumentation, se vidare t.ex. Gunnel Lindberg, a.a. s. 348 f., se även Förverkande och andra åtgärder mot ekonomiska fördelar av brott – En handbok, utgiven av Åklagarmyndigheten och Ekobrottsmyndigheten i februari 2008, uppdaterad i juli 2008, s. 34 och Riksåklagarens föreskrifter om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel,

text: ÅFS 2005:30

text: ). – Numera finns i

text: 26 kap. 3 b §

text: RB bestämmelser om dokumentation av verkställighet av förvar (se

text: prop. 2007/08:68 s. 107

text: Eftersom grunden för beslutet inte framgick borde personalen på beslagsenheten ha vänt sig till åklagaren, eller i vart fall rådfrågat någon kunnig person vid myndigheten, för att få ett klarläggande besked om vilken sorts förvar det var frågan om. I stället gjorde de en egen felaktig tolkning och antog att pengarna hade tagits i förvar enligt stöldgodslagen. Det har upplysts att bevakningen av pengarna hade skett på ett annat sätt om man känt till det rätta förhållandet.

text: Åklagaren borde självfallet också ha sett till att relevant information om beslutet nådde beslagsenheten. Hon hade i och för sig kontaktat utredningsmannen och underrättat honom om sitt beslut samt skickat en kopia av stämningsansökan till honom av vilken grunden för förvarsbeslutet framgick. Denna information nådde emellertid uppenbarligen inte beslagsenheten. Jag delar därför Åklagarmyndighetens uppfattning att åklagaren, om hon avsåg att på det sättet se till att informationen om beslutet nådde beslagsenheten, också borde ha klargjort sin avsikt för utredningsmannen samt dokumenterat åtgärden.

text: När tingsrättens dom sedan kom in till polisens beslagsenhet i augusti 2006 vidtogs inte heller någon åtgärd med pengarna, till synes beroende på att dessa inte hade omnämnts i domslutet. Stämningsansökan var dock bilagd domen och av den framgick tydligt att pengarna hade tagits i förvar enligt

text: 26 kap. 3 §

text: RB. Det är vanligt förekommande att stämningsansökningar innehåller information om beslag och förvar som förekommit i ett ärende. Det är därför enligt min mening både rimligt och nödvändigt att personalen vid en beslagsenhet, särskilt om inte samtliga beslag i ärendet behandlas i domslutet, även tar del av stämningsansökan.

text: Polisen hade således i detta skede kunnat upptäcka det tidigare misstaget och omedelbart ha satt in pengarna på konto. Så skedde inte utan i stället kom pengarna att ligga kvar bortglömda i kassaskåpet. Jag instämmer i polismyndighetens förhoppning att förbättrade föreskrifter jämte utbildningsinsatser ska bidra till att liknande händelser inte inträffar i framtiden.

text: Begäran om verkställighet av ett beslut om kvarstad Ett beslut om kvarstad ska verkställas omedelbart (

text: 30 kap. 12 § första stycket 3

text: RB). Verkställigheten utförs av Kronofogdemyndigheten.

text: I det nu aktuella ärendet har kommit fram att statens fordran – värdeförverkandet om 150 000 kr – blev restförd vid Kronofogdemyndigheten genom att uppgifter om saken skickades dit elektroniskt från Domstolsverket via Rikspolisstyrelsen. Enligt DD gjordes det emellertid inte någon skriftlig ansökan om verkställighet av kvarstadsbeslutet varför det inte blev känt för Kronofogdemyndigheten att det fanns pengar i förvar. Han har också uppgett att sådana ansökningar brukar göras av åklagare på en särskild blankett.

text: Som Åklagarmyndigheten anfört är det inte reglerat vem som ska ansöka om att ett beslut eller dom med ett beslut om kvarstad verkställs. I praxis har det emellertid ansetts ligga i åklagarens roll, som företrädare för det allmänna och dess straffanspråk, att se till att beslut om kvarstad till säkrande av ersättningar till det allmänna – t.ex. beslut om värdeförverkande – befordras till verkställighet (se Lindberg, a.a., s. 363). Åklagaren ska även informera Kronofogdemyndigheten om egendom tagits i förvar (se ovan nämnda handbok s. 35 f.). – Jag anser även för min del att det är naturligt att denna uppgift vilar på åklagaren.

text: Som Åklagarmyndigheten konstaterat borde åklagaren således rätteligen ha ansökt om verkställighet av kvarstadsbeslutet hos Kronofogdemyndigheten. Om så hade skett hade Kronofogdemyndigheten uppmärksammats på att det fanns pengar i förvar. Slutligen noterar jag att saken har diskuterats vid kammaren för att förhindra en upprepning av det inträffande och att det numera, som framgått, finns en handbok som behandlar bl.a. dessa frågor.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att såväl polisens som åklagarnas handläggning av ärendet har varit behäftad med brister varför de följaktligen förtjänar kritik.

text: Vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kritik mot Försäkringskassan för långsam handläggning av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i annat land inom EES

sammanfattning: Lagen om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom EES trädde i kraft den 1 oktober 2013. Lagen omfattar både planerad och nödvändig vård samt vård hos privata vårdgivare i andra länder och gör det möjligt att få ersättning för hälso- och sjukvård, tandvård, läkemedel m.m. Enligt lagen ska beslut om ersättning fattas så snart som möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. I beslutet konstateras att Försäkringskassan i över 2 000 ärenden har överskridit den lagstadgade tiden på 90 dagar. Försäkringskassan anger som förklaring till den långa handläggningstiden samverkande orsaker som att kassan inledningsvis missbedömde hur många ansökningar som skulle komma in och att det också varit svårt att få in användbara yttranden från de berörda landstingen. I beslutet uttalar JO att det inte är acceptabelt att handläggningstiden har blivit så utdragen när det i lagtexten uttryckligen anges att Försäkringskassan ska fatta beslut inom 90 dagar och JO kritiserar därmed kassan för den långa handläggningstiden.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 juli 2014 klagade AA på Försäkringskassans långa handläggningstid av ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Han anförde bl.a. följande: Han är ombud för över 2 000 personer som har sökt ersättning. Ansökningarna har skickats in till Försäkringskassan från i november 2013 och framåt. Inte i något fall har Försäkringskassan fattat beslut inom den lagstadgade tidsfristen på 90 dagar. I förra veckan hade Försäkringskassan fattat beslut i ca 500 fall varav de flesta hade en handläggningstid på sex månader. För närvarande är det således över 1 500 fall där tidsgränsen på 90 dagar har passerats utan att Försäkringskassan har fattat beslut. Vissa av dessa ärenden kom in till Försäkringskassan redan i november 2013. Redan på ett tidigt stadium försåg han kassan med ett omfattande underlag och med information om vårdprogram och prislistor för att göra det möjligt för kassan att fatta ett beslut utan dröjsmål. I de fall som rör ca 500 patienter från Region Skåne har kassan uppgett att Region Skåne inte inkommit med ett yttrande inom den föreskrivna tiden, vilket är förklaringen till att kassan inte fattat beslut inom 90 dagar. Till anmälan bifogades

text: bl.a. ett antal exempel på ansökningar om ersättning för kostnader till följd av vård i annat land inom EES.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I ett remissvar den 19 september 2014 anförde Försäkringskassan följande:

text: Relevanta regler

text: Samtliga ärenden som anmälan till JO avser gäller rätt till ersättning för planerad gränsöverskridande vård. Vårdkostnader som uppkommit efter den 1 oktober 2013 prövas enligt lagen (

text: ) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (ersättningslagen). Enligt 15 § ersättningslagen ska beslut om ersättning fattas så snart som möjligt och senast 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Om det finns särskilda skäl får tiden överskridas. Ett exempel på en situation då särskilda skäl kan anses föreligga är när Försäkringskassan i ett komplicerat ärende behöver inhämta utredning från en annan myndighet än ett landsting, till exempel Socialstyrelsen eller Läkemedelsverket (

text: prop. 2012/13:150 s. 72

text: ). Enligt 12 § ersättningslagen ska det landsting som enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: har ansvar för patientens vård i Sverige yttra sig i ärenden om ersättning eller förhandsbesked enligt lagen. Av paragrafen följer också att det endast är i de fall det är uppenbart obehövligt som Försäkringskassan kan underlåta att inhämta yttrande från ett landsting. Ett exempel på en sådan situation är när Försäkringskassan klart kan konstatera att en ansökan om ersättning inte kommer att kunna bifallas (

text: prop. 2012/13:150 s. 74

text: Försäkringskassans utredning och slutsatser

text: I samtliga aktuella ärenden har handläggningstiden överskridit 90 dagar. Försäkringskassan kan konstatera att den utdragna handläggningstiden berott på flera samverkande omständigheter. Dessa utgör inte sådana särskilda skäl som gör det möjligt att överskrida 90-dagarstiden varför de inte kan ursäkta utan endast förklara att Försäkringskassan överskridit tiden. Försäkringskassans har dock inom ramen för den nu aktuella remissen inte haft möjlighet att granska varje enskilt ärende för att på så vis kunna utröna om det i något ärende funnits något särskilt skäl. Ikraftträdandet av den nya lagen har lett till svårigheter för Försäkringskassan att uppskatta storleken på ärendeinflödet. Det kan konstateras att ärendeinflödet har varit mycket högt. Handläggningstiden har påverkats av att arbetsrutinerna kring hanteringen av ärenden enligt den nya lagstiftningen inte var tillräckligt upparbetade och beprövade. Eftersom Försäkringskassan enligt den nya lagen har en skyldighet att samråda med det landsting som enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: har ansvar för patientens vård i Sverige har det varit nödvändigt att upparbeta ett nytt arbetssätt och nya arbetsrutiner även i förhållande till landstingen. Försäkringskassan har inte haft möjlighet att fatta beslut innan respektive landsting har yttrat sig i varje enskilt ärende. Försäkringskassan har vidare, trots påminnelser, i ett stort antal ärenden, haft svårigheter att få in yttranden av tillräckligt god kvalitet i tid från landstingen. Att Försäkringskassan haft svårigheter att få in yttranden av tillräckligt god kvalitet har medfört att Försäkringskassan i många ärenden behövt tillfråga landstingen flera gånger. Sammantaget konstaterar Försäkringskassan att handläggningstiden gått utöver vad sökanden i de nu aktuella ärendena med fog kunnat förvänta sig.

text: Detta är givetvis inte acceptabelt. Försäkringskassan ser mycket allvarligt på det inträffade och beklagar de olägenheter som det har medfört för de enskilda patienterna. Vad gäller läget för pågående ärenden arbetar Försäkringskassan aktivt med att påskynda beslutsprocessen. Genom nyanställningar och hjälpinsatser över avdelningsgränserna inom Försäkringskassan har bemanningen av gruppen som arbetar med ansökningar gällande planerad gränsöverskridande vård ökat. En särskild arbetsgrupp har tillsatts för att fatta beslut om ersättning i resterande ärenden. Vidare pågår en stor övertidsinsats. Samverkan mellan Försäkringskassan och landstingen har även medfört att svarstiderna har kortats ner. Av de totalt 2 000 ärenden som anmälan avser har beslut fattats i cirka 1 762 ärenden. Att beslut ännu inte har fattats i samtliga ärenden som anmälan avser beror på att Försäkringskassan inte fått yttranden från landstingen i samtliga ärenden. Det kan tilläggas att när det gäller de ansökningar om ersättning för planerad gränsöverskridande vård som har kommit in från ombudet från och med juni månad år 2014 fattar Försäkringskassan beslut inom de lagstadgade 90 dagarna. AA kommenterade remissvaret och uppgav bl.a. att den genomsnittliga handläggningstiden för de beslut som han erhållit fortfarande är ca sex månader.

text: Bedömning

text: Lagen (

text: ) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) trädde i kraft den 1 oktober 2013. Lagen omfattar både planerad och nödvändig vård samt vård hos privata vårdgivare i andra länder. Den gör det möjligt att få ersättning för hälso- och sjukvård, tandvård, läkemedel m.m. Enligt

text: 15 §

text: i lagen ska beslut om ersättning fattas så snart som möjligt och senast inom 90 dagar från det att en fullständig ansökan har kommit in till Försäkringskassan. Om det finns särskilda skäl får denna tid överskridas.

text: Av remissvaret framgår att handläggningstiden i samtliga av de aktuella ärendena har överskridit 90 dagar. Försäkringskassan har som förklaring till den långa handläggningstiden angett samverkande orsaker. Inledningsvis missbedömde kassan hur många ansökningar som skulle komma in, vilket ledde till problem med brister i arbetsrutinerna. Det har också varit svårt att, trots påminnelser, få in användbara yttranden från de berörda landstingen.

text: Det är självfallet inte acceptabelt att handläggningstiden har blivit så utdragen när det i lagtexten uttryckligen anges att Försäkringskassan ska fatta beslut inom 90 dagar, om inte särskilda skäl föreligger. Som kassan har anfört i remissvaret kan inte något av det som kassan angett som förklaring anses som särskilda skäl.

text: Jag konstaterar att Försäkringskassan uppgett att den i nu pågående ärenden arbetar aktivt med att påskynda beslutsprocessen.

text: Försäkringskassan förtjänar kritik för den långa handläggningstiden.

text: Ärendet avslutas.