title: Kritik mot Domstolsverket för ett dröjsmål med att på begäran lämna ut allmänna handlingar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Domstolsverket för ett dröjsmål med att på begäran lämna ut allmänna handlingar.

text: Ärendet

text: LH gjorde den 29 juni 2007 en anmälan till Justitiekanslern angående Domstolsverkets hantering av en begäran som han den 30 maj 2007 hade gjort om att få ta del av allmänna handlingar. Av anmälan framgick att han hade begärt att få ta del av de handlingar som låg till grund för ett lönebesked avseende honom själv. Det framgick vidare att han den 14 juni 2007 hade skickat en påminnelse till Domstolsverket i vilken han också preciserade sin begäran till att avse de uppgifter om hans person som Domstolsverket hade hämtat in från Svea Hovrätt för att användas vid de fackliga förhandlingar mellan verket och Jusek som ledde fram till det då aktuella löneavtalet. Han begärde också att få ett diariebevis som utvisade att Domstolsverket hade mottagit hans påminnelse. Vid tidpunkten för LH:s anmälan till Justitiekanslern hade hans framställningar ännu inte besvarats.

text: Justitiekanslern inhämtade mot bakgrund av uppgifterna i anmälan ett yttrande från Domstolsverket. I yttrandet, som var daterat den 11 juli 2007 och även tillställdes LH i form av ett brevsvar på hans begäran att utfå allmänna handlingar, hävdade handläggande tjänsteman att det material som verket hade hämtat in från Svea hovrätt var att anse som arbetsmaterial i löneförhandlingarna och därför inte kunde lämnas ut. Därefter vidtog en omfattande skriftväxling med yttranden från LH och verket. Av yttrandena framgick bl.a. att LH dagen innan han begärde att få ut ovan nämnda handlingar hade begärt att få ut bilaga 6 till lönenämndens protokoll, som var nämndens förslag till nya löner. Den efterfrågade bilagan skickades till LH dagen efter att begäran kom in till verket.

text: LH begärde med anledning av brevsvaret den 11 juli 2007 i en skrivelse till Domstolsverket daterad den 18 juli 2007 att bl.a. få en överklagandehänvisning. Verket fann i beslut den 19 juli 2007 att ställningstagandet den 11 juli 2007 inte var överklagbart, varför frågan om utlämnande av handlingarna hänsköts till myndigheten. Därvid fann verket att handlingarna var att anse som allmänna, men att det kunde antas att Domstolsverkets ställning som förhandlingspart skulle försämras om handlingarna lämnades ut till LH. Därmed avslogs LH:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar med stöd av

text: 6 kap. 5 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: . LH begärde omprövning av beslutet, men verket vidhöll i beslut den 31 juli 2007 sitt ställningstagande.

text: LH överklagade Domstolsverkets beslut till Kammarrätten i Jönköping, som i dom den 20 september 2007 fann att verkets ställning som förhandlingspart kunde antas försämras om de efterfrågade uppgifterna lämnades ut. För uppgifterna gällde således sekretess enligt

text: . Kammarrätten beaktade emellertid att de uppgifter som LH hade begärt att få ta del av endast avsåg honom själv och att lönerevisionen såvitt gällde hans löneförmåner var avslutade. Därför bedömde kammarrätten att de begärda uppgifterna med stöd av

text: 14 kap. 9 § första stycket sekretesslagen

text: borde kunna lämnas ut till honom med förbehåll, om vilket kammarrätten också förordnade.

text: Domstolsverket lämnade den 25 september 2007 ut åtminstone delar av de begärda handlingarna till LH. LH ifrågasatte i ett yttrande till Justitiekanslern den 30 november 2007 om samtliga handlingar hade lämnats ut i enlighet med kammarrättens förordnande.

text: Domstolsverket har i sina yttranden till Justitiekanslern anfört bl.a. följande om handläggningen av LH:s framställningar.

text: ”LH:s skrivelse daterad den 29 maj tolkades av MI som ett utfående av bilaga 6 till nämndens protokoll, vilket var nämndens förslag till nya löner och som Domstolsverket också följde, d.v.s. de handlingar som låg till grund för den nya lönen. Den innehöll kommentarer för varje individ i fråga om vilka fakta som hade framkommit och som hade åberopats av arbetsgivaren eller den enskilde i fråga om kriterierna. Denna bilaga innehöll, vad gäller fakta om individer, det material som Domstolsverket presenterat i lönenämnden. Denna begäran hanterades mycket skyndsamt och redan dagen efter skickades ett svar med den efterfrågade bilagan bifogad. Att notera är att förhandlingarna aldrig ledde till något löneavtal (jfr LH:s formulering) utan endast till arbetsgivarbeslut utifrån lönenämndens rekommendation.

text: När det sedan gäller skrivelse nr. 2, daterad den 14 juni, begärde LH ”att få ut de uppgifter om sin person som DV inhämtat från Svea hovrätt för att av DV användas vid de fackliga förhandlingar som lett fram till det aktuella löneavtalet”. De uppgifter som Domstolsverket fått från Svea hovrätt och som användes vid förhandlingarna framgick av bilaga 6. Denna handling hade redan expedierats. Handläggande tjänsteman tolkade därmed detta som att uppgifterna redan var utlämnade och någon vidare åtgärd vidtogs inte. Domstolsverket borde i detta skede ha tagit kontakt med LH för att försäkra sig om att de begärda uppgifterna hade kommit honom till handa. Hade så skett hade det troligen uppmärksammats att vad LH efterfrågade var det av Svea hovrätt lämnade underlaget till Domstolsverket.

text: Vid en mer nogsam genomläsning och i belysning av den efterföljande skriftväxlingen framgår att vad LH egentligen syftar på är de uppgifter i den handlingen som Domstolsverket fått från Svea hovrätt inför förhandlingarna. Vad Domstolsverket därefter använt i förhandlingarna och presenterat för vår motpart och därefter i nämnden och som legat till grund för lönerna är vad som framgår av bilaga 6 till lönenämndens protokoll. Det fick också LH del av. Någon diskussion på individnivå ville inte Jusek föra och därmed efterfrågades inte heller ytterligare kommentarer på individnivå i förhandlingarna eller nämnden.

text: Att Domstolsverket inte har tolkat LH:s begäran på det sätt som var hans avsikt blev tydligt i samband med LH:s skrivelse den 29 juni. I samband härmed bad Domstolsverket om ursäkt för att inte tillräckligt skyndsamt ha uppmärksammat den utvidgning av önskemålen som LH gjorde i denna skrivelse.

text: Efter denna händelse har rutiner kring hantering av skrivelser gåtts igenom med all personal på enheten i syfte att förebygga att något liknande ska hända igen. Vidare har frågan även uppmärksammats på avdelningsnivå och information lämnats till Domstolsverkets ledning i syfte att uppmärksamma frågeställningen och inskärpa vikten av en noggrann hantering i samband med interna utbildningar kring hantering av handlingar och sekretessfrågor.

text: Den bedömning som Domstolsverket gjorde inför den första förfrågan om utfående av det underlag som vi fått från domstolar ansåg vi då var riktig. Vi bedömde att det var ett arbetsmaterial och därmed inte en allmän handling. Kammarrätten har gjort en annan bedömning, vilket Domstolsverket därefter har rättat sig efter. Den bedömning som Domstolsverket gjorde framstod som riktig vid tidpunkten för bedömningen.”

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut på begäran "genast eller så snart det är möjligt" på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Bestämmelsens andra stycke innebär att det finns en begränsning i en myndighets skyldighet att göra undersökningar för att finna sådana handlingar som inte har angetts tillräckligt tydligt i begäran om att få ta del av dem. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en fråga om utlämnande bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: LH har den 30 maj 2007 begärt att Domstolsverket ”tillställer mig de handlingar som ligger till grund för” hans lönebesked. Begäran är i och för sig relativt allmänt hållen. Att de efterfrågade handlingarna inte var desamma som de handlingar han dagen innan hade begärt att få ut, och också fick sig tillsända den 30 maj 2007, har emellertid bort stå klart. För det fall Domstolsverket inte har kunnat bedöma vilka handlingar LH närmare bestämt velat få ut, hade verket bort kontakta honom om detta. Om Domstolsverket har menat att handlingarna inte kunde lämnas ut på grund av sekretess, har ett beslut med detta innehåll bort fattas. LH har emellertid inte fått något som helst svar på sin framställan. Två veckor senare, den 14 juni 2007, har LH skickat en påminnelse till Domstolsverket i vilken han också har preciserat sin begäran. Inte heller denna skrivelse har han fått något svar på förrän verket den 11 juli 2007 har svarat på Justitiekanslerns remiss med anledning av LH:s anmälan hit.

text: Det måste förutsättas att ett statligt verk har erforderliga rutiner för att även i fall då en begäran att utfå allmänna handlingar uppfattas som i viss mån oklar tillse att TF:s föreskrifter om handlingsoffentlighet kan uppfyllas utan en sådan tidsutdräkt som har följt på LH:s begäran om att få ta del av de aktuella handlingarna. Justitiekanslern har noterat att det inträffade har lett till en översyn av Domstolsverkets rutiner för utlämnande av allmänna handlingar.

text: För Domstolsverkets handläggning av LH:s begäran om utfående av allmän handling förtjänar verket kritik.

text: Kammarrätten i Jönköping har i dom den 20 september 2007 funnit att de aktuella handlingarna visserligen omfattades av sekretess, men att de kunde utlämnas till LH med förbehåll. Av vad LH har anfört och vad som har framkommit i ärendet framstår det som osäkert om Domstolsverket fullt ut har efterkommit kammarrättens dom. Justitiekanslern har inte begärt något yttrande från Domstolsverket i den delen. För det fall inte samtliga handlingar som omfattas av kammarrättens dom har lämnats ut har Domstolsverket att omedelbart se till att LH får del av alla handlingar. Justitiekanslern emotser ett besked från verket senast den 12 januari 2009 i frågan om LH har fått del av samtliga berörda handlingar.

text: Med den kritik som ligger i det anförda avslutas ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende

org: jk

text: Justitiekanslerns beslut

type: rubrik

text: Justitiekanslern avslår MG:s begäran om ersättning.

type: stycke

text: Bakgrund

text: MG har varit anhållen och häktad under tiden den 24 augusti – 1 december 2015 på grund av misstanke om grov våldtäkt.

text: MG har tillsammans med sju andra personer åtalats för en grov våldtäkt. Han åtalades även i andra hand för underlåtenhet att avslöja grov våldtäkt. Åtalet prövades av Falu tingsrätt (mål nr B 2573-15) som dömde en person för grov våldtäkt och frikände två personer helt. MG och fyra andra personer frikändes från åtalet för grov våldtäkt men dömdes för underlåtenhet att avslöja grov våldtäkt.

text: Målet överklagades av samtliga som fälldes till ansvar i tingsrätten. Svea hovrätt fastställde i fråga om ansvar tingsrättens dom (mål nr B 11137-15). MG dömdes därmed även i hovrätten för underlåtenhet att avslöja grov våldtäkt.

text: MG och tre av de andra personerna som dömdes för underlåtenhet att avslöja grov våldtäkt överklagade till Högsta domstolen där de friades från ansvar (mål nr

text: B 1519-16

text: Begäran m.m.

text: MG har begärt ersättning för lidande med 100 000 kr och för ombudskostnader med 3 356 kr.

text: Åklagarmyndigheten har lämnat ett yttrande.

text: Justitiekanslern har tagit del av Falu tingsrätts dom den 8 december 2015 (mål nr B 2573-15), Svea hovrätts dom den 29 februari 2016 (mål nr B 11137-15) och Högsta domstolens dom den 15 juni 2017 (mål nr B 1519‑16).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Av 2 § första stycket 1 och andra stycket frihetsberövandelagen följer att den som har varit berövad friheten som anhållen under en tid av minst 24 timmar i sträck eller häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning bl.a. om det meddelas frikännande dom.

text: MG har friats från den brottsmisstanke som låg till grund för frihetsberövandet. Han är därför som utgångspunkt berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom.

text: Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det bör övervägas om det finns skäl att vägra eller sätta ned ersättningen.

text: Nedsättning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen

text: Enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen kan ersättning vägras eller sättas ner om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsinskränkning eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Ersättning får emellertid inte vägras eller sättas ned enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan är klarlagd.

text: Ersättning ska kunna vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådant förhållande till brottet att ett ingripande mot honom eller henne varit klart motiverat eller om den skadelidande handlat på ett sådant sätt att personen har dragit misstankarna till sig. I förarbetena exemplifieras detta bl.a. med situationen att ett skyltfönster krossats av någon i ett större stökigt gäng varefter polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid något brott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning nedsatt, om personen genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till misstankar (

text: prop. 1997/98:105 s. 55

text: f.).

text: Ett annat exempel där nedsättning kan vara aktuellt är den situation som förelåg i det s.k. Lindomefallet där en misstänkt person har varit på brottsplatsen tillsammans med en annan person och där det stod klart att ett grovt brott hade begåtts, men det inte kunde utredas vem som begått det aktuella brottet (se

text: SOU 1993:55 s. 214

text: , jfr

text: RH 1991:51

text: ). I förarbetena framhålls även situationen där en person som har avtjänat straff för rån, och som har varit närvarande vid rånet men efter resningsprövning bedömts inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han eller hon ska dömas för brott kan sakna rätt till ersättning (

text: a. prop. s. 55

text: f.).

text: Enligt vad Högsta domstolen uttalat i sitt avgörande

text: NJA 2013 s. 1003

text: måste emellertid de omständigheter som läggs till grund för att sätta ner ersättning med hänvisning till "eget beteende" avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen, dvs. brottspåståendet. Vidare sägs det att anledningen till den frikännande domen saknar betydelse för rätten till ersättning.

text: Det är staten som måste visa att förutsättningarna för jämkning är uppfyllda. Jämkning bör endast ske i klara fall av oskälighet och eftersom det rör sig om ett undantag från en grundläggande rättsstatsprincip är det påkallat med en restriktiv tillämpning av bestämmelsen (se

text: a. prop. s. 25

text: f. och s. 55 f.).

text: Bedömningen i detta fall

text: Högsta domstolen har funnit att följande är utrett om händelsen:

text: ”Målsäganden utsattes under kvällen för grov våldtäkt i köket i en lägenhet. Flera män deltog och hon hölls fast och tvingades till samlag och andra sexuella handlingar. Övergreppen pågick under en inte obetydlig tid, i vart fall under längre än en halvtimme. Målsäganden skrek högt och försökte värja sig mot övergreppen. Samtliga tilltalade har tittat in i köket eller befunnit sig där någon gång under den tid som övergreppen pågick. Inga andra personer än de åtta männen och målsäganden var i lägenheten under den aktuella kvällen.”

text: Enligt Högsta domstolen är det vidare ställt utom rimligt tvivel att MG var medveten om att målsäganden utsattes för ett allvarligt övergrepp och att han inte har vidtagit någon åtgärd för att avslöja detta.

text: MG är frikänd från de gärningar han har åtalats för och ska betraktas som oskyldig. Han har emellertid genom att befinna sig på platsen för ett uppenbart brottsligt övergrepp som varat en längre tid, och där det funnits möjlighet att avlägsna sig, handlat på ett sådant sätt att han har dragit misstankar till sig. Han har därmed genom sitt eget agerande försatt sig i en situation där han löpt en överhängande risk att bli misstänkt för brott och således i väsentlig omfattning själv föranlett att han har blivit frihetsberövad.

text: Som angetts ovan har Högsta domstolen uttalat att de omständigheter som läggs till grund för att sätta ned ersättning med hänvisning till "eget beteende" måste avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen, dvs. brottspåståendet.

text: MG var frihetsberövad på grund av misstanke om grov våldtäkt. Det handlande som här läggs till grund för nedsättning utgör – även om det i sig har lett till att misstankar riktats mot honom – annat än det brottspåstående som lagts till grund för frihetsberövandet. MG:s närvaro har av nödvändighet varit en del av gärningsbeskrivningen och brottspåståendet, men har inte ensam lagts till grund för påstående om brott. Det handlande som här läggs till grund för nedsättning kan redan av det skälet inte anses stå i strid med Högsta domstolens uttalanden i

text: NJA 2013 s. 1003

text: Vidare anges det dessutom tydligt i förarbetena att jämkning ska kunna ske i s.k. Lindomesituationer, dvs. där en person genom t.ex. sin närvaro stått i ett sådant nära samband till ett brott att det framstår som oskäligt att utge ersättning. Även med hänsyn till övriga exempel på jämkningssituationer i förarbetena framstår det som klart att lagstiftaren avsett att jämkning ska kunna ske i situationer där den frihetsberövade har varit närvarande vid ett brott även om närvaron i sig inte har varit brottslig. Avgörandet

text: NJA 2013 s. 1003

text: bör av denna anledning inte förstås på det sättet att omständigheter som i och för sig av nödvändighet har omfattats av ett brottspåstående, men som i sig inte utgjort det påstående om brott vilket har lagts till grund för frihetsberövandet, inte kan läggas till grund för jämkning.

text: Sammantaget är MG:s agerande av ovan angivna skäl sådant att han inte kan tillerkännas någon ersättning. Hans begäran om ersättning för lidande ska därför avslås. Vid denna bedömning finns inte heller förutsättningar att utge någon ersättning för ombudskostnader.

type: avgorande


title: Justitiekanslern beslutar att inte inleda förundersökning eller vidta någon annan åtgärd med anledning av affischer och banderoller som satts upp i Östermalms tunnelbanestation (kampanj från Sverigedemokraterna)

text: De anmälda uttalandena kan inte antas innefatta något som utgör tryckfrihetsbrott. Justitiekanslern inleder därför inte någon förundersökning.

text: Justitiekanslern är inte behörig att utöva tillsyn över AB Storstockholms lokaltrafik (SL) och vidtar inte heller i övrigt någon ytterligare åtgärd.

text: Ärendet

text: Justitiekanslern har tagit emot ett stort antal anmälningar riktade mot affischer och banderoller som satts upp i Östermalms tunnelbanestation. Dessa ingår som del i en kampanj som drivs av Sverigedemokraterna. På en av affischerna avbildas en person som sover utomhus tillsammans med texten ”Sweden should do better than this!”.

text: På banderollerna finns bl.a. följande text.

text: ”SORRY ABOUT THE MESS HERE IN SWEDEN.” “WE HAVE A SERIOUS PROBLEM WITH FORCED BEGGING!” “INTERNATIONAL GANGS PROFIT FROM PEOPLE’S DESPERATION.” “OUR GOVERMENT WON’T DO WHAT’S NEEDED.” “BUT WE WILL! AND WE’RE GROWING AT RECORD SPEED.” “WE ARE THE OPPOSITION AND WE PROMISE REAL CHANGE!” “WE ARE THE SWEDEN DEMOCRATS!” “WELCOME BACK TO A BETTER SWEDEN IN 2018!”

text: I de inkomna anmälningarna uttrycker anmälarna sin ilska, bestörtning och oro över innehållet i kampanjmaterialet. Många anmälare ställer allmänna frågor om gränserna för vad som är tillåtet. Flera anmälare gör gällande att uttalandena innefattar tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp. Några anmälare begär att Justitiekanslern ska utöva tillsyn över AB Storstockholms lokaltrafik (SL). Andra vill att Justitiekanslern ska fatta beslut för att påverka bolagets hantering av kampanjen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: De uttalanden som görs på anmälda affischer och banderoller innefattar inte något tryckfrihetsbrott

text: Justitiekanslern är åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. De anmälda affischerna och banderollerna är av allt att döma tryckta och det är därmed Justitiekanslern som ska pröva frågan om de uttalanden som finns på affischerna och banderollerna kan antas utgöra brott.

text: Det tryckfrihetsbrott som det skulle kunna vara fråga om är hets mot folkgrupp. Det brottet innebär att någon hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: Den i våra grundlagar fastlagda principen om yttrandefrihet är en grundpelare i vår demokrati och en förutsättning för fri debatt och åsiktsbildning. När Justitiekanslern ska pröva frågan om ett uttalande kan vara ett tryckfrihetsbrott ska också den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen

text: särskilt beaktas. Där sägs bl.a. att den som har att vaka över efterlevnaden av grundlagarna ska tänka på att tryckfriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick.

text: Att det finns olika åsikter om det befogade i ett uttalande eller att ett visst påstående är osakligt eller direkt felaktigt saknar betydelse för frågan om yttrandet är straffbart. Även för yttranden om en viss grupp som av en bred allmänhet uppfattas som stötande eller direkt missvisande finns det ett vidsträckt utrymme (jfr Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s. 16:36 f., och Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 209 f.). Alla förnedrande eller nedsättande uttalanden är därför inte att bedöma som hets mot folkgrupp. Yttrandefriheten innebär att sådana yttranden istället ska bemötas med motargument i en öppen och fri debatt.

text: Bedömningen av om ett yttrande eller något annat meddelande utgör straffbart hets mot folkgrupp ska också göras med tillämpning av de principer och bedömningar som Europadomstolen har utvecklat i sin praxis (jfr

text: NJA 2007 s. 805

text: I och II). Ett uttalande kan inte anses brottsligt om detta skulle innebära ett oproportionerligt intrång i yttrandefriheten. Och yttrandefriheten kan då innefatta även rätten att framföra sådan information och sådana åsikter och tankar som kränker, chockerar eller stör.

text: Vid en prövning mot den här bakgrunden gör jag följande bedömning.

text: Det är tveksamt om de uttalanden som finns på affischerna och banderollerna kan anses riktade mot en viss folkgrupp eller grupp av personer i den mening som straffstadgandet kräver. Även om så skulle vara fallet når uttalandena, med beaktande av de yttrandefrihetsrättsliga hänsyn som beskrivits ovan, inte upp till en sådan nivå av missaktning som krävs för att brott ska föreligga.

text: De aktuella affischerna och banderollerna innefattar således inte något straffbart hets mot folkgrupp. De kan inte heller, såvitt kan bedömas, innefatta något annat tryckfrihetsbrott. Förundersökning ska därför inte inledas.

text: Någon tillsyn eller annan åtgärd från Justitiekanslern är inte aktuell

text: SL är inte en myndighet och frågor om vilken reklam eller annan information som ska få anslås i tunnelbanan har inte samband med någon myndighetsutövning. Justitiekanslern kan därför inte utöva någon tillsyn över SL. Justitiekanslern har inte heller någon behörighet att besluta om bolagets hantering av Sverigedemokraternas kampanj. Det anmälarna begärt i dessa avseenden kan alltså inte föranleda någon åtgärd här.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av utdragen handläggningstid hos Kemikalieinspektionen

text: Justitiekanslern avslår N GmbH:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: N GmbH:s (N) växtskyddsmedel Clinic används för bekämpning av ogräs i yrkesmässig odling. Produkten har varit godkänd i Sverige sedan år 2009.

text: N ansökte den 3 april 2013 hos Kemikalieinspektionen om ändring av produktgodkännandet. Produktens användningsområde skulle enligt ansökan utvidgas till att omfatta även nedvissning av oljeväxter före skörd.

text: Kemikalieinspektionen remitterade ansökan till Livsmedelsverket och Jordbruksverket. Livsmedelsverket och Jordbruksverket yttrade sig i oktober 2013 respektive januari 2014. Inspektionen gjorde bedömningen att ansökan inte var fullständig och gav N möjlighet att komplettera den. Bolaget inkom med kompletteringar den 30 december 2013, 16 januari och 17 mars 2014.

text: Kemikalieinspektionen beslutade den 4 maj 2016 att bevilja bolagets ansökan.

text: Anspråket

text: N har begärt skadestånd av staten med 11 534 euro jämte ränta enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen

text: med utgångspunkt i den 18 september 2016 till dess betalning sker. Till stöd för sitt anspråk har bolaget anfört bl.a. följande.

text: Kemikalieinspektionen har underlåtit att handlägga bolagets ansökan om ändring av produktgodkännandet för växtskyddsmedlet Clinic inom den tidsfrist som föreskrivs i

text: artikel 37.1 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1107/2009 av den 21 oktober 2009

text: om utsläppande av växtskyddsmedel på marknaden och om upphävande av

text: rådets direktiv 79/117/EEG

text: och

text: (växtskyddsmedelsförordningen). Kemikalieinspektionen har därigenom ådragit staten skadeståndsskyldighet gentemot N på unionsrättslig grund. För det fall Justitiekanslern skulle finna att växtskyddsmedelsförordningens regler om tidsfrister inte är direkt tillämpliga på ansökningar om ändring av produktgodkännande anser bolaget att Kemikalieinspektionen har ådragit staten skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Skadan består i utebliven vinst under tre år (2014 – 2016) och uppgår till sammanlagt 11 534 euro.

text: Artikel 37.1 i växtskyddsmedelsförordningen innehåller en klar och preciserad regel om tidsfrist för handläggning av ansökningar om bl.a. ändring av produktgodkännande. Syftet med tidsfristen är att skapa en rättighet för den enskilde att få sin sak prövad inom viss tid. Det finns inget utrymme för olika bedömningar av den aktuella bestämmelsen. Kemikalieinspektionens oförmåga att upprätthålla de lagstadgade fristerna i sina ärenden har varit känt länge och har bl.a. föranlett Justitiekanslern att rikta allvarlig kritik mot myndigheten. Inspektionen har varit väl medveten om överträdelsen.

text: För det fall Justitiekanslern gör bedömningen att skadeståndsskyldighet inte föreligger på unionsrättslig grund, anser N att statens skadeståndsansvar i andra hand bör bedömas enligt

text: skadeståndslagen

text: . Kemikalieinspektionens handläggning av bolagets ansökan utgör myndighetsutövning mot enskild och inspektionen är skyldig att följa

text: 7 § förvaltningslagen

text: . Det rörde sig om ett ärende av en förhållandevis enkel karaktär. En rimlig tid för handläggning skulle ha varit mellan fyra och åtta månader. Mot denna bakgrund står det klart att handläggningstiden som pågått i drygt tre år var oskäligt lång. Inga handläggningsåtgärder vidtogs i ärendet under drygt två år. Kemikalieinspektionens agerande och tidsutdräkten utgör fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: N:s produkter säljs i Sverige av distributören DLA. I oktober 2012 meddelade DLA N att konkurrerande växtskyddsmedel innehållande samma verksamma ämne som Clinic och med samma användningsområden som Clinic, till skillnad från Clinic var godkända även för nedvissning av oljeväxter. Clinic var inte längre ett attraktivt alternativ eftersom det saknade ett för användarna viktigt användningsområde. DLA avslutade därför avtalet med bolaget och slutade att köpa in Clinic. Till dess Clinic täckte samma användningsområden som andra motsvarande produkter, såg DLA ingen marknad för Clinic utan valde andra leverantörer och produkter. Därmed upphörde bolagets försäljning av Clinic i Sverige till dess en villkorsändring genomförts. Bolaget började omedelbart ta fram en ändringsansökan.

text: Distributörer av växtskyddsmedel träffar avtal med producenter och köper in den absoluta merparten av sina produkter under årets första kvartal, så även DLA. Om Kemikalieinspektionen hade fattat beslut i ärendet i den tid som följer av svenska regler och EU-rättsakter hade bolaget kunnat sälja Clinic fr.o.m. säsongen 2014. Kemikalieinspektionens åsidosättande av tidsfristen i artikel 37.1 i växtskyddsförordningen innebar att försäljning kunde ske först säsongen 2017. Bolaget har gått miste om tre säsongers försäljning till följd av Kemikalieinspektionens försumliga handläggning. Skadeståndsanspråket avser utebliven försäljningsvinst för åren 2014 – 2016. Den uteblivna vinsten har uppskattats till 11 534 euro och är baserad på beräknad försäljning av Clinic avseende perioden 2014 – 2016.

text: Utredningen

text: Kemikalieinspektionen har avstyrkt att N beviljas skadestånd samt anfört bl.a. följande.

text: Vid en ansökan om ändring av ett produktgodkännande enligt bestämmelserna i artikel 45 i växtskyddsmedelsförordningen ska samma regler tillämpas som vid en ansökan om ett nytt produktgodkännande. Prövningen av en ansökan ska vara genomförd inom tolv månader. Denna period kan förlängas med högst sex månader.

text: N:s ansökan kom in till Kemikalieinspektionen den 3 april 2013. Inspektionen kontrollerade i augusti 2013 om ansökan var fullständig samt remitterade ärendet till Jordbruksverket och Livsmedelsverket. Då ansökan inte ansågs komplett fick bolaget möjlighet att komplettera sin ansökan.

text: Den första kompletteringsperioden startade den 7 oktober 2013 och avslutades 30 december 2013 (84 dagar). Den andra kompletteringsperioden startade den 10 januari 2014 och avslutades den 16 januari 2014 (6 dagar). Den tredje kompletteringsperioden startade den 11 februari 2014 och avslutades den 17 mars 2014 (34 dagar). Den tid som bolaget använt för kompletteringar uppgick till sammanlagt 124 dagar. Dessa dagar ska läggas till datumet den 3 april 2014 som var den dag då ärendet senast skulle ha avgjorts utan behov av kompletteringar (slutdatum). Det ger i detta fall datumet den 5 augusti 2014, ca fyra månader efter nämnda slutdatum. Kemikalieinspektionen fattade beslut i ärendet den 4 maj 2016.

text: Bolaget har gjort gällande att en rimlig tid för handläggning skulle ha varit fyra till åtta månader. Av artikel 37.1 i växtskyddsmedelsförordningen framgår dock att prövningsperioden för utvärdering av ansökan omfattar högst tolv månader med möjlighet till sex månaders förlängning. I ärendet behövde en riskbedömning från bolaget utvärderas, vilket innebar att prövningen av ansökan var tämligen omfattande.

text: N har anfört att DLA avslutade avtalet med bolaget. Detta skedde sannolikt innan ärendet anhängiggjordes hos Kemikalieinspektionen. Mot denna bakgrund samt med hänsyn till att distributören framställde som krav att produkten också skulle ha det nya användningsområdet, hade bolaget redan förlorat försäljning för säsongen år 2013 och därmed de marknadsandelar som produkten hade dessförinnan. Det framgår inte vilka åtgärder bolaget vidtog för att behålla de redan vunna marknadsandelarna för det redan etablerade användningsområdet. Frågan är om det hade varit möjligt att finna nya distributörer när DLA valde att inte längre vara bolagets distributör. Det kan vidare ifrågasättas huruvida DLA, efter att inköpen från N upphörde 2013, skulle ha återupptagit distributörskapet för Clinic för säsongerna 2015 respektive 2016 om ett beslut om godkännande hade fattats inom den lagstadgade tidsfristen.

text: Den användning som ansökan om ändring avser innebär att produkten ska användas sent på säsongen. Om Kemikalieinspektionen fattat beslut inom tidsfristen hade det funnits en teoretisk möjlighet att lansera produkten för höstsäsongen 2014 med det nya användningsområdet tillagt. Man kan dock fråga sig hur stor sannolikheten skulle ha varit för att produkten hade kunnat konkurrera på marknaden den säsongen, då det redan fanns ett stort antal produkter godkända för det aktuella användningsområdet. Det är av samma skäl svårt att bedöma vilka möjligheter bolaget skulle ha haft för att ta sig in på marknaden säsongerna 2015 och 2016. Visserligen fattades beslutet innan användningssäsongen 2016 men relativt sent för att en produkt ska kunna lanseras med framgång. Vidare kan man med utgångspunkt från underlag till statistik för åren 2014 och 2015 dra slutsatsen att det fanns dubbelt så många godkända produkter för det aktuella användningsområdet än vad det fanns sådana som rent faktiskt hade nått användarna. Det finns därför inte ett adekvat orsakssamband mellan handläggningen av ärendet och den skada som bolaget har begärt ersättning för.

text: Beräkningen av utebliven vinst saknar en tydlig redovisning av de antaganden som gjorts för att ta fram beräkningarna. Med hänsyn till den skillnad som noterats vad avser sålda kvantiteter för 2012 och de uppgifter som förekommer i bolagets inlaga synes bolaget ha överskattat utebliven försäljning under perioden 2014 – 2016. Härtill kommer att storleken på beloppet i sig är avhängig av antagandet att produkten verkligen skulle ha tagit marknadsandelar i förhållande till övriga redan godkända produkter, varvid endast hälften av dessa faktiskt har tagit marknadsandelar.

text: N har med anledning av Kemikalieinspektionens yttrande instämt i inspektionens bedömning att tidsfristen i artikeln 37 i växtskyddsmedelsförordningen bör förlängas med 124 dagar på grund av de kompletteringar som ingetts i ärendet. Kemikalieinspektionen har överskridit tidsfristen med ca ett år och nio månader. Under perioden mars 2014 – maj 2016 företogs inga som helst handläggningsåtgärder i ärendet.

text: I fråga om Kemikalieinspektionens synpunkter på beräkningen av det yrkade skadeståndet, har N anfört bl.a. följande. Det yrkade beloppet grundas på en realistisk uppskattning av försäljning för åren 2014 – 2016. Distributörernas marknadsandelar var stabila och det finns inte någon anledning att tro att Clinic, när det återinfördes i sortimentet, inte skulle nå nått samma försäljningsnivåer som år 2012. Beräkningen om ca 230 000 liter per år under åren 2014 – 2016 är mer konservativ än DLA s egen bedömning att försäljningen skulle uppgå till 240 000 liter per år.

text: Det är orimligt att hävda att N hade kunnat reducera skadan genom att hitta en ny distributör för Clinic under åren 2014 – 2016. Övriga distributörer hade redan motsvarande produkter i sitt sortiment som var godkända även för nedvissning av oljeväxter före skörd. Det fanns därför inga utsikter att sälja Clinic genom någon annan distributör.

text: Att distributionsavtalet avslutades redan innan N ingav ansökan om ändring av produktgodkännandet för Clinic saknar betydelse vid bedömningen av bolagets rätt till skadestånd. Avtalet upphörde i avvaktan på inspektionens kommande handläggning av bolagets ansökan om ändring av produktgodkännandet. Skadeståndsanspråket avser tiden från det att bolagets ansökningsärende hos Kemikalieinspektionen rätteligen skulle ha avslutats. DLA och bolaget var överens om att avtalet skulle återupptas.

text: Den rapporterade försålda mängden av Clinic avseende år 2012 (229 520 liter) var felaktig. Den rätta mängden är den som N har anfört i sin begäran om skadestånd (246 480 liter). Bolaget har nu sett över sina rapporteringsrutiner och gett in en rättelse till Kemikalieinspektionen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kemikalieinspektionens handläggning av och beslut i ärenden avseende produktgodkännande av växtskyddsmedel enligt växtskyddsmedelsförordningen är sådan verksamhet.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Staten kan även bli skadeståndsskyldig på unionsrättslig grund. Enligt den så kallade Francovich-doktrinen kan skadeståndsskyldighet uppstå för staten vid överträdelser av unionsrätten under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: Bedömningen i detta fall

text: Vilket regelverk ska i första hand tillämpas?

text: N har gjort gällande att Kemikalieinspektionen har agerat i strid med växtskyddsmedelsförordningen. Enligt bolaget har Kemikalieinspektionen underlåtit att handlägga bolagets ansökan om ändring av produktgodkännandet för växtskyddsmedlet Clinic inom den tidsfrist som föreskrivs i förordningens

text: artikel 37.1

text: . Justitiekanslern prövar därför i första hand om någon skadeståndsskyldighet föreligger på unionsrättslig grund.

text: Har staten genom Kemikalieinspektionen överträtt en unionsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda?

text: Växtskyddsmedelsförordningen innehåller bestämmelser avseende bl.a. prövning av ansökan om produktgodkännande av växtskyddsmedel för utsläppande på marknaden och användning. Ett växtskyddsmedel får inte släppas ut på marknaden eller användas om det inte har produktgodkänts i den berörda medlemsstaten i enlighet med växtskyddsmedelsförordningen (

text: artikel 28

text: ). Den som önskar släppa ut ett växtskyddsmedel på marknaden ska ansöka om produktgodkännande eller ändring av ett produktgodkännande i varje medlemsstat där växtskyddsmedlet ska släppas ut på marknaden (

text: artikel 33

text: ). Ansökan ska prövas av den medlemsstat som sökanden föreslår om inte en annan medlemsstat i samma zon går med på att göra det. Den medlemsstat som ska pröva ansökan ska underrätta sökanden. På begäran av den medlemsstat som prövar ansökan ska de andra medlemsstaterna i samma zon samarbeta för att säkerställa en rättvis fördelning av arbetsbördan. De andra medlemsstaterna i den zon som ansökan skickats till ska inte handlägga ansökan under den tid som den prövande medlemsstaten gör sin bedömning (

text: artikel 35

text: Den prövande medlemsstaten ska inom tolv månader från mottagandet avgöra om kraven för produktgodkännande är uppfyllda. Om medlemsstaten behöver ytterligare information ska den kräva att sökanden lämnar denna inom en viss tid. I det fallet ska tolvmånadersperioden förlängas med den extra tidsperiod som medlemsstaten medger. Den extra perioden får omfatta högst sex månader och ska omedelbart upphöra när den ytterligare informationen tas emot av medlemsstaten (

text: artikel 37.1

text: Av

text: artikel 45

text: framgår att den som innehar ett produktgodkännande kan ansöka om ändring av det. Av bestämmelsen framgår inte vilka tidsfrister som gäller för handläggning av ansökningar om ändring av ett produktgodkännande. Förfarandereglerna finns istället i

text: artiklarna 33

text: – 39. Att dessa förfaranderegler är tillämpliga inte bara på ansökningar om helt nya produktgodkännanden framgår bl.a. av rubriken på

text: artikel 33

text: ”Ansökan om produktgodkännande eller ändring av ett produktgodkännande”. Som nämnts ovan, framgår av

text: artikel 37.1

text: att medlemsstaten inom högst tolv månader, respektive högst 18 månader om kompletteringar av ansökan varit nödvändiga, ska besluta om kraven för produktgodkännande är uppfyllda.

text: Av EU-kommissionens vägledningsdokument Guidance document on zonal evaluation and mutual recognition under Regulation (EC) No 1107/2009 [1] framgår bl.a. att samma förfarande som tillämpas vid en ansökan om ett nytt produktgodkännande i princip ska gälla även vid en ansökan om ändring av ett beviljat produktgodkännande (se s. 5).

text: Den tidsfrist som anges i

text: artikel 37.1

text: , dvs. att ett beslut ska fattas inom högst ett år respektive högst 18 månader om kompletteringar av ansökan varit nödvändiga, har varit tillämplig i det aktuella ärendet hos Kemikalieinspektionen.

text: Artikel 37.1

text: innehåller alltså en klar och preciserad regel om tidsfrist för handläggning av ansökningar om bl.a. ändring av produktgodkännande. Syftet med tidsfristen är att skapa en rättighet för den enskilde för att få sin sak prövad inom viss tid. Det finns enligt Justitiekanslerns bedömning inget utrymme för olika bedömningar av den aktuella bestämmelsen.

text: Är överträdelsen tillräckligt klar (allvarlig)?

text: Av utredningen framgår att N den 3 april 2013 ansökte om ändring av produktgodkännandet för växtskyddsmedel Clinic. Enligt

text: artikel 37.1

text: skulle Kemikalieinspektionen meddela beslut i ärendet senast den 2 april 2014. Denna tidsfrist kunde utökas med ytterligare sex månader om kompletteringar av ansökan var nödvändiga. Bolaget kompletterade ansökan vid tre tillfällen. Den tid som bolaget använt för kompletteringar uppgick till sammanlagt 124 dagar. Dessa dagar bör läggas till datumet den 2 april 2014 som var den dag då ärendet senast skulle ha avgjorts om det inte hade behövts någon komplettering. Kemikalieinspektionen borde således ha meddelat beslut i ärendet senast den 4 augusti 2014. Beslutet meddelades dock först den 4 maj 2016. Handläggningen har varit synnerligen utdragen och har präglats av passivitet. Det är oacceptabelt att beslutet i ärendet fattades drygt två år efter att den sista kompletteringen inkommit och ärendet blivit klart för avgörande. Under denna period vidtogs inga som helst handläggningsåtgärder i ärendet. Kemikalieinspektionen har alltså överskridit tidsfristen i artikel 37.1 i växtskyddsmedelsförordningen med två år. Det rör sig om en klar och allvarlig överträdelse av den nämnda bestämmelsen. Inspektionen har därigenom ådragit staten skadeståndsskyldighet gentemot N.

text: Finns det ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan?

text: Av utredningen framgår att DLA under hösten 2012 meddelade N att fortsatt distribution av Clinic inte längre var aktuell eftersom Clinic, till skillnad från de konkurrerande växtskyddsmedel som innehöll samma verksamma ämne och med samma användningsområden, inte var godkänt för nedvissning av oljeväxter. DLA avslutade därför avtalet med bolaget och slutade att köpa in Clinic. I slutet av 2012 upphörde försäljningen av Clinic i Sverige. DLA valde i sin tur andra leverantörer och produkter.

text: Utredningen ger alltså vid handen att avtalet avseende distribution av Clinic avslutades på grund av att Clinic saknade produktgodkännande för nedvissning av oljeväxter före skörd. Avtalet sades upp flera månader innan N ansökte om ändring av produktgodkännandet för Clinic. Det står därmed klart att det inte finns något orsakssamband mellan uppsägningen av distributionsavtalet och Kemikalieinspektionens utdragna handläggning av bolagets ändringsansökan. Utredningen ger inte heller vid handen att DLA har åtagit sig att på nytt börja distribuera Clinic i Sverige efter att Clinic godkänts för nedvissning av oljeväxter. Något sådant framstår inte heller som sannolikt eftersom DLA – efter att ha sagt upp avtalet med bolaget – istället valde andra leverantörer och produkter. Övriga distributörer hade redan motsvarande produkter i sitt sortiment som var godkända även för nedvissning av oljeväxter före skörd.

text: Det kan även tilläggas att det under åren 2014 – 2016, bortsett från Clinic, fanns ytterligare 16 produkter som var godkända i fråga om nedvissning av gröna växtdelar i odlingar av oljeväxter. Av dessa 16 produkter hade endast hälften försäljning i Sverige under åren 2014 och 2015. Mot denna bakgrund kan det därför ifrågasättas – även för det fall att handläggningen av Ns ansökan hade skett inom den tidsfrist som föreskrivs i artikel 37.1 i växtskyddsmedelsförordningen – om det fanns förutsättningar för N att på nytt etablera Clinic på den svenska marknaden.

text: Mot denna bakgrund anser Justitiekanslern att det inte finns ett adekvat orsakssamband mellan Kemikalieinspektionens utdragna handläggning av Ns ansökan och den skada som bolaget har gjort gällande. Med hänsyn till att ett adekvat orsakssamband är förutsättning för skadestånd även enligt

text: skadeståndslagen

text: , saknas redan här förutsättningar för skadestånd enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Ns skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: [1] SANCO/13169/2010, rev 9 av den 4 juli 2014.


title: Fråga om en uppgift i det centrala skatteregistret var oriktig enligt 23 § datalagen

text: Justitiekanslern tillerkänner GE ersättning med 3 000 kr och uppdrar åt Skatteverket att se till att beloppet betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Skatteverket förde någon gång under tiden 1996 – den 1 januari 1998 in GE:s privata telefonnummer i det centrala skatteregistret. Numret registrerades som en uppgift om det av henne ägda bolaget Explorator AB. Skatteverket lämnade ut telefonnumret till Statistiska Centralbyrån (SCB). Till följd av detta fick GE motta reklamsamtal gällande företagserbjudanden till sin hemtelefon. Sedan GE anmält saken till Skatteverket i mars 2006 togs numret bort från verkets register.

text: Anspråk m.m.

text: GE har hos Skatteverket begärt skadestånd av staten med 10 000 kr avseende lidande. Hon har till stöd för sitt anspråk anfört bl.a. följande. Det var fel av Skatteverket att föra in hennes privata telefonnummer i registret för det av henne ägda bolaget Explorator AB. Bolaget hade vid den aktuella registreringen, och har fortfarande, två telefonnummer. Att Skatteverket lämnade ut hennes privata telefonnummer till SCB har medfört att hon på sin privata telefon under många år har fått motta stora mängder telefonsamtal rörande företagserbjudanden. Detta har inneburit stora olägenheter för henne och hennes familj. När hon efter en lång tid och stora efterforskningar förstod att det var på grund av uppgifterna i Skatteverkets register som hon fick motta reklamsamtal anmälde hon detta till Skatteverket och verket avregistrerade hennes telefonnummer.

text: GE har åberopat Skatteverkets svar och utredning i ett ärende som har prövats där och som har rört klagomål mot utlämnandet av telefonnumret till SCB (dnr 132 210337-06-1153).

text: Skatteverket har med ett eget yttrande överlämnat anspråket till Justitiekanslern. Verket har avstyrkt att ersättning utges och därvid anfört bl.a. följande.

text: ” Bedömning

text: Ersättning enligt

text: datalagen (1973:289)

text: Av utredningen i ärendet framgår att GE:s privata telefonnummer lämnats ut till Statistiska Centralbyrån (SCB). Det framgår av utredningen som sannolikt att registreringen av hennes privata telefonnummer skett före 1998 men efter 1996 i samband med registrering av en skatte- och avgiftsanmälan avseende bolaget Explorator AB. Registreringsunderlagen har eftersökts men har tyvärr inte återfunnits.

text: Vid den tidpunkt registreringen gjordes gällde skatteregisterlagen, som reglerade vilka uppgifter som fick registreras i beskattningsverksamheten. Av skatteregisterlagens 7§ punkt 11 framgår att det centrala skatteregistret får innhålla uppgift om telefonnummer, särskild adress för skatteförsändelse samt namn, adress och telefonnummer för ombud.

text: Det är uppgifterna om bolaget i skatte- och avgiftsanmälan som ska registreras, men av bestämmelsen i skatteregisterlagen framgår att Skatteverket får registrera även telefonnummer för den kontaktperson som angivits i anmälan. Enligt Skatteverkets uppfattning har således registreringen av GE:s privata telefonnummer inte inneburit att registret innehållit felaktiga uppgifter.

text: Skatteverket avstyrker därför att GE tillerkänns skadeståndsersättning på denna grund.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: Då återstår att bedöma om registreringen av GE:s privata telefonnummer är skadeståndsgrundande enligt

text: skadeståndslagen

text: Av utredningen i ärendet framgår att registreringen av bolagets skatte- och avgiftsanmälan skett i överensstämmelse med skatteregisterlagens bestämmelser. Någon skadeståndsskyldighet enligt

text: skadeståndslagen

text: , på den grunden att registreringen av bolagets skatte- och avgiftsanmälan varit felaktig, har, enligt Skatteverkets bedömning, inte uppkommit för staten.

text: Slutligen återstår att bedöma om utlämnandet av GE:s privata telefonnummer är skadeståndsgrundande enligt

text: skadeståndslagen

text: Av utredningen i ärendet framgår att registreringen av bolagets skatte- och avgiftsanmälan skett i överensstämmelse med skatteregisterlagens bestämmelser. Skatteverket var enligt

text: 4 § i skatteregisterförordningen (1980:556)

text: skyldigt att lämna uppgifter till SCB. Motsvarande bestämmelse finns idag i

text: 8 § förordningen (2001:588)

text: om behandling av uppgifter i Skatteverkets beskattningsverksamhet. Vidare är Skatteverket i enlighet med förordning (

text: ) om det allmänna företagsregistret skyldigt att på begäran lämna uppgifter från beskattningsdatabasen till SCB.

text: Någon skadeståndsskyldighet enligt

text: skadeståndslagen

text: , på den grunden att Skatteverket i enlighet med gällande regler om utlämnande till SCB lämnat uppgift om bla. GE:s telefonnummer, har, enligt Skatteverkets bedömning, inte uppkommit för staten. Utlämnandet av GE:s privata telefonnummer till det allmänna företagsregistret har skett från det allmänna företagsregistret för vilket SCB är registeransvarigt.”

text: GE har beretts tillfälle att inkomma med synpunkter på Skatteverkets yttrande samt i övrigt komplettera utredningen. Hon har därvid lämnat ytterligare upplysningar per telefon.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: respektive

text: datalagen (1973:289)

text: , som gällde fram till dess att

text: personuppgiftslagen

text: trädde i kraft, finns särskilda bestämmelser om skadestånd som tar sikte på skador som uppstår till följd av behandling av personuppgifter.

text: Enligt övergångsbestämmelserna till

text: personuppgiftslagen

text: ska

text: datalagens

text: regler om skadestånd tillämpas om den omständighet som yrkandet hänför sig till har inträffat innan

text: personuppgiftslagen

text: trädde i kraft för den aktuella behandlingen, dvs. den 24 oktober 1998. Den i ärendet aktuella registreringen ägde rum före detta datum och

text: datalagen

text: är alltså tillämplig.

text: I

text: 23 § datalagen

text: anges att den registeransvarige ska ersätta skada som tillfogas en registrerad person genom att ett personregister innehåller en oriktig eller missvisande uppgift om den registrerade. Typiska fel som föranleder ersättning är att en tjänsteman läser fel datum, adress eller namn på ett papper och därför registrerar en felaktig uppgift.

text: Av utredningen i ärendet framgår att GE:s hemtelefonnummer fördes in i Skatteverkets register någon gång under tiden 1996 – den 1 januari 1998. Närmare uppgifter om registreringen saknas i ärendet, vilket har sin grund i att Skatteverket har bytt tekniskt system och inte kan återfinna registreringsunderlagen. Av Skatteverkets svar till GE i klagomålsärendet framgår att underlaget för registreringen sannolikt var en inlämnad skatte- och avgiftsanmälan samt att det i den blanketten finns plats för telefonnummer, dels till det företag som ska registreras, dels till kontaktpersonen i ärendet. Av svaret framgår vidare att det är uppgiften om företagets telefonnummer som ska registreras, och som sedan lämnas ut till SCB, och inte telefonnumret till kontaktpersonen i ärendet. Även Skatteverkets huvudkontor har i sitt yttrande angett att det är uppgifterna om bolaget i skatte- och avgiftsanmälan som ska registreras. Av utredningen i ärendet framgår vidare att bolaget vid den aktuella tidpunkten innehade två telefonnummer.

text: Mot bakgrund av det anförda, och då de oklarheter som beror på Skatteverkets byte av tekniskt system inte bör gå ut över GE, får det antas att en handläggare vid Skatteverket av misstag registrerade kontaktpersonens, dvs. GE:s, hemtelefonnummer i stället för, eller tillsammans med, bolagets nummer, trots att så inte ska ske enligt verkets rutiner. Frågan är då om detta innebär att uppgiften var oriktig enligt

text: 23 § datalagen

text: . I den frågan har Skatteverket hänvisat till en bestämmelse i den då gällande skatteregisterlagen, enligt vilken inte bara bolagets eget utan också kontaktpersonens telefonnummer fick registreras.

text: Skatteverkets registrering av GE:s hemtelefonnummer medförde att uppgiften om detta nummer lämnades ut till SCB. Vidare kom numret hos SCB att behandlas som bolagets nummer, vilket var felaktigt. Det är inte klarlagt i ärendet hur denna felaktighet uppstod, men det måste enligt Justitiekanslerns mening antas att det skedde som en följd av registreringen av uppgiften om numret i det centrala skatteregistret. Denna uppgift får därför anses ha varit oriktig i den mening som avses i

text: 23 § datalagen

text: . Skadeståndsansvar har därmed uppkommit för staten.

text: Vad gäller uppskattningen av skadan gör Justitiekanslern följande bedömning. GE:s hemtelefonnummer har funnits i Skatteverkets register under i vart fall åtta år. Hon har fått motta stora mängder reklamsamtal och har fått ägna inte obetydlig tid åt att efterforska varför reklamsamtalen ringdes till hennes hemtelefon. Justitiekanslern anser med ledning av sin praxis att en skälig ersättning för lidande i detta fall uppgår till 3 000 kr.

text: Mot bakgrund av att GE redan med anledning av den felaktiga registreringen ska tillerkännas ersättning för det lidande som reklamsamtalen har orsakat henne saknas det anledning att också pröva anspråket enligt

text: skadeståndslagens

text: regler.

text: Justitiekanslern vill avslutningsvis beklaga att ärendets avgörande har dragit ut på tiden.


title: Fråga om skadeståndsansvar för staten med anledning av en länsstyrelses hantering av en begäran att få ta del av allmän handling

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden om Länsstyrelsen Östergötlands hantering av en begäran att ta del av allmänna handlingar men avslår NN:s anspråk.

text: Ärendet

text: Anspråket m.m.

text: En anonym person (NN) har genom advokaten KH begärt skadestånd av staten med 4 219 kr. Beloppet avser ersättning för ombudskostnader med anledning av en begäran att få ta del av allmänna handlingar hos Länsstyrelsen Östergötland (länsstyrelsen).

text: Länsstyrelsen har i ett yttrande hit avstyrkt anspråket.

text: Utredningen

text: KH har för NN:s räkning anfört bl.a. följande.

text: ”Den 30-31 maj var [NN] i telefonkontakt med Länsstyrelsen Östergötland. Min klient samtalade då med biträdande lantbruksdirektör AE. Vid detta samtal begärde min klient att få ut de ansökningar/intresseanmälningar som inkommit till länsstyrelsen vad avser personer som meddelat att de kan ställa betesmarker till förfogande.

text: AE efterfrågade då vad min klients namn var. Min klient svarade då att han ville vara anonym i kontakt med myndigheter och därför inte ville uppge sitt namn. AE uppgav då att han ville veta vad min klient hette annars kunde han inte vara behjälplig. Min klient hänvisade då till offentlighetsprincipen och sin rätt att vara anonym men AE:s svar var att det inte spelade någon roll för AE hade en policy att de personer som han talade med skulle uppge sitt namn annars ville han inte hjälpa dem.

text: Ovan beskrivna samtal avslutades och undertecknad blev kontaktad av klienten. Därefter tillskrev undertecknad länsstyrelsen. Länsstyrelsen svarade i ett brev. Undertecknad tillskrev på nytt länsstyrelsen och erhöll svar samt då slutligen de handlingar som ursprungligen begärts ut.

text: Min klients skadeståndsanspråk gentemot staten består i de kostnader han haft då han varit tvungen att anlita undertecknad för att få ut offentliga allmänna handlingar som han – om myndigheten hade agerat korrekt – skulle ha fått ut vid den första kontakten med länsstyrelsen. Därtill följer det allvarliga att länsstyrelsens tjänsteman åsidosatt en av de viktigaste grundlagsskyddade principerna nämligen rätten att få ut allmänna offentliga handlingar och samtidigt vara anonym.”

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande hit anfört följande.

text: ” Bakgrund

text: Länsstyrelsen har i liten skala förmedlat kontakter mellan djurhållare och personer som har betesmarker. Förmedlingen har gått till så att om en person ur den ena kategorin har kontaktat länsstyrelsen har han eller hon fått namn och kontaktuppgifter till några personer ur den andra kategorin. Syftet har varit att bidra till att ur naturvårdssynpunkt värdefulla betesmarker inte lämnas att växa igen. Uppgifter om lämpliga betesmarker kommer dels från länsstyrelsetjänstemän som i tjänsten, exempelvis vid naturinventering eller kontroll av jordbruksstöd, har sett marker som bör betas, dels från muntliga kontakter med markägare. Uppgifter om lämpliga betesmarker fördes in i ett Excelark.

text: Redogörelse för ärendet

text: Advokaten KH:s klient ("Klienten") ringde den 30-31 maj 2006 till lantbrukskonsulenten AE och begärde att få ut uppgifter som den senare betraktade som arbetsmaterial. AE bedömde att det – då det skulle innebära att lämna ut information till en anonym person – var lämpligt att Klienten fick tala med någon av cheferna i stället. Han hänvisade därför Klienten till cheferna för lantbruksenheten, lantbruksdirektören TS och biträdande lantbruksdirektören SBS. Klienten ringde aldrig till dessa. En skrivelse från advokaten KH där denne begärde att få ut kopior på de ansökningar/intresseanmälningar som inkommit till länsstyrelsen inkom den 1 juni. Länsstyrelsen svarade den 2 juni att det inte fanns några inkomna handlingar av det slag som begärdes. En ny skrivelse från advokaten KH inkom den 9 juni där denne i stället begärde att få ut "den dokumentation som finns hos Länsstyrelsen". Länsstyrelsen bedömde att det inte fanns något hinder mot att ge ut det begärda materialet och skrev ut Excelarket och skickade det till advokaten den 16 juni.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Anteckningarna i Excelarket utgjorde varken inkomna eller expedierade handlingar. Fråga är om de möjligen kan anses utgöra något sådant register eller annan förteckning som avses i

text: 2 kap 7 § 2 st 1 p tryckfrihetsförordningen

text: . De har dock inte bedömts så på länsstyrelsen. Den version av Excelarket som skrevs ut och skickades till advokaten KH den 16 juni är dock i vart fall en allmän handling som upprättades den dagen. Om någon i dag skulle begära kopior av den utskriften kommer sådana naturligtvis lämnas ut utan onödigt dröjsmål.

text: Klienten borde inte ha hänvisats att själv ta kontakt med de personer som kunde bedöma om materialet kunde lämnas ut. Den kontakten skulle ha tagits internt och svar sedan lämnats Klienten.

text: Enligt länsstyrelsens bedömning har dock Klienten inte behövt anlita advokat för att tillvarata sin rätt. Klienten valde själv att inte kontakta de namngivna personerna utan valde att anlita ombud för de vidare kontakterna. Detta var inte nödvändigt. Någon skadeståndsskyldighet för staten bör inte enligt länsstyrelsens mening föreligga.

text: Det yrkade beloppet vitsordas såsom skäligt i och för sig.

text: Länsstyrelsen är mycket väl medveten om att identiteten på den som begär att få ta del av en allmän handling inte får efterforskas och kommer att lägga ytterligare vikt vid den frågan vid framtida personalutbildningar.”

text: NN har genom sitt ombud kommit in med synpunkter på länsstyrelsens yttrande och härvid anfört bl.a. följande.

text: ”Redan den 30-31 maj 2006 när min huvudman själv ringde till länsstyrelsen borde det ha stått klart för länsstyrelsen vilka uppgifter min huvudman ville ha ut. Därtill kommer att undertecknad tillskrev länsstyrelsen den 31 maj 2006 och begärde att få ut ansökningarna/intresseanmälningarna som inkommit till länsstyrelsen vad avser personer som meddelat att de kan ställa betesmarker till förfogande. Länsstyrelsen svarade då att det inte fanns några sådana handlingar och att de som meddelat att de kan ställa betesmarker till förfogande gjort detta muntligen. Undertecknad fick då ånyo tillskriva länsstyrelsen och begära kopior på all den dokumentation som finns hos länsstyrelsen i detta avseende. Först därefter erhöll undertecknad det Excelark som är bilagt länsstyrelsens yttrande.

text: Det måste ha varit uppenbart för länsstyrelsen redan när min huvudman ringde myndigheten att det var just detta som min huvudman ville ha. Han kontaktade då undertecknad och även efter mitt första brev erhöll han inte handlingarna. Det krävdes sålunda ett andra brev innan myndigheten skickade över det som min huvudman begärt. Mot denna bakgrund framstår det som klart att min huvudman var i behov av advokat för att få det han ville ha tillika det han hade rätt till.

text: Avslutningsvis kan konstateras att länsstyrelsen – om den agerat rättsenligt – skulle ha lämnat ut den begärda informationen redan vid första kontakten från min huvudman. Vid en genomgång av Excelarket framgår också att anmälningarna ligger i tiden före det att min huvudman kontaktade myndigheten.”

text: Justitiekanslern har tagit del av den handling som länsstyrelsen lämnade ut till NN och den korrespondens mellan NN:s ombud och länsstyrelsen som föregick utlämnandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Offentlighetsprincipens innebörd

text: I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns bestämmelser om medborgarnas rätt att ta del av allmänna handlingar. Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: TF har var och en rätt att ta del av allmänna handlingar hos myndigheter och av

text: 2 kap. 12 §

text: TF framgår att en allmän handling som får lämnas ut genast eller så snart det är möjligt på stället ska tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen (offentlighetsprincipen). Vidare framgår av

text: 15 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: att en myndighet på begäran ska lämna ut uppgifter ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten i den mån hinder inte möter på grund av en bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång.

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF förstås med handling en framställning i skrift eller bild samt en upptagning som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med ett tekniskt hjälpmedel. Vidare föreskrivs att en handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 7 §

text: TF anses en handling upprättad hos en myndighet när den har expedierats. En handling som inte har expedierats anses upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller på annat sätt har färdigställts. När det rör sig om ett diarium, en journal samt ett sådant register eller en annan sådan förteckning som förs fortlöpande anses en handling upprättad när handlingen har färdigställts för anteckning eller införing (se

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF).

text: Ett register eller en annan förteckning förs fortlöpande om registret eller förteckningen är föremål för kontinuerlig uppdatering och har en obestämd livslängd. Ett register som upprättas endast för att användas vid lösandet av en till tiden klart avgränsad uppgift och som har en relativt kort livstid omfattas däremot normalt inte av bestämmelsen i

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF (jfr

text: prop. 1975/76:160 s. 143

text: RÅ 1998 ref 44

text: RÅ 2000 not 31

text: och JO 2003/2004 s. 422).

text: Den som önskar ta del av en allmän handling har enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del som handlingen får lämnas ut. En begäran att få ut en avskrift eller en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt. Innan den begärda avskriften eller kopian kan lämnas ut måste myndigheten emellertid ges skäligt rådrum att ta fram handlingen i fråga och göra en sekretessprövning. Någon eller i vissa fall några dagars väntetid för att få ut en kopia eller en avskrift får som regel anses acceptabelt. Det får dock aldrig bli fråga om ett otillbörligt dröjsmål (jfr Bohlin, Offentlighetsprincipen, 6:e upplagan, s. 128 f.). Sålunda har JO t.ex. kritiserat en myndighet som väntade två månader med att lämna ut en kopia av en allmän handling (se JO 1984/85 s. 273). Justitiekanslern har i ett annat ärende uttalat att mer än någon veckas dröjsmål med att lämna ut en kopia eller en avskrift av en allmän handling endast i undantagsfall torde kunna accepteras (jfr Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: Den som begär att få ta del av en allmän handling ska precisera sin begäran så att myndigheten får klart för sig vilken eller vilka handlingar det rör sig om. En myndighet får dock inte utan vidare avvisa en begäran att få ut vagt angivna handlingar. Myndigheten är i stället skyldig att i viss utsträckning efterforska om handlingarna finns i dess förvar (jfr Justitiekanslerns beslut den 5 februari 2002 i ärendet med dnr

text: Av

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF framgår att en myndighet inte får efterforska identiteten på den som begär ut en allmän handling eller vilket syftet är med att ta del av handlingen i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut.

text: Allmänna utgångspunkter för statens skadeståndsansvar

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: När det gäller en myndighets tillämpning och tolkning av lag räcker det inte för att staten ska bli skadeståndsskyldig att myndigheten har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. För att det i ett sådant fall ska anses röra sig om fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening krävs att myndigheten har gjort en uppenbart oriktig bedömning (se bl.a.

text: NJA 1994 s. 654

text: , 2003 s. 285 och 2007 N 19).

text: För att skadestånd ska utgå krävs – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått och att det föreligger adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och skadan. Det ankommer på den skadelidande att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda.

text: Staten bär alltså inte något strikt ansvar för skador och olägenheter som orsakas av ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Skadeståndsansvaret bygger i stället på principen om ett ansvar för styrkt vållande (culpa).

text: Länsstyrelsens hantering av NN:s begäran att ta del av allmänna handlingar

text: Det är ostridigt att NN i slutet av maj 2006 tog telefonkontakt med en lantbrukskonsulent vid länsstyrelsen. Det är dock oklart vad som exakt sades vid det aktuella telefonsamtalet. Det kan inte anses visat att lantbrukskonsulenten i strid med bestämmelserna i TF efterforskade NN:s identitet.

text: Med anledning av att NN har gjort gällande att den lantbrukskonsulent som han talade med försökte ta reda på NN:s identitet vill jag dock poängtera att – som nämnts – den som begär ut en allmän handling har rätt att vara anonym och att en företrädare för en myndighet inte får efterforska identiteten i större utsträckning än som behövs för att pröva om det föreligger hinder mot att lämna ut handlingen. Det är positivt att länsstyrelsen har för avsikt att lägga ytterligare vikt vid denna princip i kommande personalutbildningar.

text: Av den skriftväxling mellan NN:s ombud och länsstyrelsen som Justitiekanslern har tagit del av framgår att NN den 31 maj 2006 begärde att få kopior på de ansökningshandlingar eller intresseanmälningar som hade kommit in till länsstyrelsen rörande personer som hade meddelat att de kunde ställa betesmarker till förfogande. Länsstyrelsen svarade i ett brev den 2 juni 2006 att det inte fanns några sådana handlingar. Av länsstyrelsens svar framgick att det endast hade gjorts muntliga anmälningar. Den 8 juni 2006 begärde NN:s ombud att få ta del av den dokumentation som fanns rörande de muntliga intresseanmälningarna. Den 16 juni samma år översändes en utskrift av ett Excelark med information angående de personer som hade gjort intresseanmälningar.

text: Länsstyrelsen gjorde bedömningen att Excelarket i fråga inte utgjorde en allmän handling. Jag har tagit del av en utskrift av Excelarket och konstaterar att detta har uppdaterats kontinuerligt under flera år, vilket talar för att det är att anse som ett sådant register som avses i

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF. För en motsatt ståndpunkt kan tala att arket inte innehöll uppgifter hänförliga till länsstyrelsens myndighetsutövning eller till något ärende som var förenat med myndighetens beslutsfattande. Uppgifterna avsåg i stället en oreglerad verksamhet som närmast tycks ha varit av servicekaraktär. Det får bedömas som något osäkert i vilken mån lagstiftaren har avsett att även den sortens förteckningar ska betraktas som register enligt

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF och därmed som allmänna handlingar.

text: Jag anser mig inte på den föreliggande utredningen kunna avgöra med säkerhet hur den angivna frågan ska bedömas. Det är därför osäkert om Excelarket utgjorde en allmän handling innan det expedierades till NN:s ombud och därmed helt klart blev en allmän handling. Under alla förhållanden kan länsstyrelsens bedömning i frågan om handlingens rättsliga status inte anses ha varit uppenbart oriktig i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Vidare ska beaktas att NN slutligen fick ut den handling som han begärde att få ta del av. Den tidsutdräkt som förekom från det att NN uttryckligen begärde att få ta del av handlingen till dess att den lämnades ut kan – oavsett om handlingen var allmän eller inte – inte anses som så lång att länsstyrelsens hantering av ärendet har inneburit att staten har ådragit sig skadeståndsansvar mot NN.

text: Sammantaget finner jag att länsstyrelsens inte har gjort sig skyldig till något skadeståndsgrundande fel mot NN. Anspråket ska redan av denna anledning avslås.

text: Jag vill även framhålla att det är tveksamt om det kan anses föreligga adekvat orsakssamband mellan länsstyrelsens agerande och de ombudskostnader som NN ådrog sig.

text: Det kan i och för sig inte uteslutas att en person som oriktigt förvägras att ta del av en allmän handling kan tillerkännas skadestånd för kostnader som han eller hon har haft för att tillvarata sin rätt. I detta fall synes dock NN ha vänt sig till en advokat efter endast ett telefonsamtal med länsstyrelsen. För att det i ärenden av aktuellt slag ska anses föreligga adekvat orsakssamband mellan myndighetens agerande och ombudskostnader som den enskilde har ådragit sig bör det som regel krävas att den enskilde vidtar ytterligare någon åtgärd på egen hand innan han eller hon anlitar juridisk expertis. Det är inte närmare utrett vilka överväganden som NN gjorde innan han anlitade sitt ombud. Med hänsyn till att staten under alla förhållanden inte har ådragit sig något skadeståndsansvar mot NN har jag inte heller anledning att närmare utreda denna fråga.

text: Avslutningsvis beklagar jag att ärendets avgörande här har dragit ut på tiden.


title: Skadeståndsskyldighet för staten med anledning av polisens upprepade husrannsakningar och kroppsvisitationer

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden blev under perioden 16 mars 2017 – 5 oktober 2019 kontrollerad av polisen vid i vart fall 38 dokumenterade tillfällen. Med något undantag skedde kontrollerna i Nyköpingsområdet. Vid 23 av dessa tillfällen genomfördes kontrollen någon gång mellan kl. 22 och 06. Merparten av kontrollerna omfattade kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen (1984:387)

text: och husrannsakan enligt

text: 20 a § samma lag

text: i det fordon som sökanden – ensam eller tillsammans med annan – då befann sig i. Vid några tillfällen hittade polisen i respektive fordon en kniv eller annat föremål som omfattas av lagen (

text: ) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Vid några tillfällen agerade polisen mot sökanden med anledning av misstanke om ringa narkotikabrott genom eget bruk. I de fallen medtogs sökanden för kroppsbesiktning. Vidare genomfördes ett par av fordonsstoppen med anledning av misstanke om stöldbrottslighet och i ett par fall på grund av misstanke om trafikbrott. I ett fall kontrollerades sökanden som en av ett flertal personer efter att ett mordförsök hade ägt rum i området tidigare samma natt.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 300 000 kr för lidande på den grunden att polisen i Nyköping systematiskt trakasserar honom och begår tjänstefel genom alla sina kontroller. Han har anfört i huvudsak följande.

text: Polisens kontroller görs på ren rutin så fort de får syn på honom, enbart på grund av att han känd för polisen i Nyköping. Under åren 2017–2019 stoppades och kontrollerades han vid ett stort antal tillfällen. Den tid han överhuvudtaget befann sig i Nyköping under dessa år uppgick till endast 14–16 månader. Från Polismyndigheten har han fått ut 56 rapporter över kontrollerna. Vissa kontroller har dock inte blivit protokollförda och kan därför inte bevisas. Han ifrågasätter att det skulle ha funnits grund enligt

text: 19 §

text: eller

text: 20 a §

text: polislagen

text: vid samtliga kontrolltillfällen. Varje gång han fått lämna urinprov eller blodprov har resultatet varit negativt och han har aldrig dömts för narkotikabrott. Patrullerna som stoppade honom hävdade varje gång att han såg påverkad ut, att hans pupiller var påverkade eller att han uppträdde gapigt. De gånger polisen påträffat knivar och batonger har det inte varit hos honom utan hos personer han befunnit sig i sällskap med. Han blir misstänkliggjord utan orsak och trakasserierna leder till en mängd besvär som oro för honom och hans familj, störningar i vardagen, förseningar i privatlivet och allmän förnedring.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket och avstyrkt att någon ersättning ska utgå. Myndigheten har anfört bl.a. följande.

text: År 2015 dömdes sökanden för förberedelse till allmänfarlig ödeläggelse efter att en bomb hade sprängts i Nyköping och två personer dog. År 2017 hittades tårgas hemma hos sökanden, men brottsmisstanken blev föremål för s.k. förundersökningsbegränsning eftersom han även var misstänkt för annat vapenbrott. Samma år blev han misstänkt och åtalad för vad som inledningsvis bedömdes som försök till väpnat rån mot värdetransport men som rubricerades om till försök till grov stöld. Kort därpå häktades han för mord och kom att åtalas även för det brottet. Han frikändes från mordåtalet men dömdes för försöket till grov stöld. Enligt domen och utredningen fanns tydliga tecken på ett umgänge i kretsar där man bär vapen och inte drar sig för att använda dem. Under de perioder sökanden vistats i Nyköping har han umgåtts med personer som misstänks för olika typer av grova våldsbrott. Vid kontrollerna har han befunnit sig tillsammans med dem och han lånar även ut sin bil till dem. Det är en miljö där många, om än inte alla, varit misstänkta eller rentav dömda för narkotikabrott. Både knivar och batonger har påträffats vid en del av kontrollerna. En stor del av kontrollerna har skett nattetid.

text: Det stora antalet åtgärder enligt

text: 19 §

text: och

text: 20 a §

text: polislagen

text: har naturligtvis utgjort ett visst intrång i sökandens privatliv, men sökanden har under samma tidsperiod varit frekvent återkommande i polisiära sammanhang gällande bland de grövsta brotten polisen har att utreda. Även om han inte blivit dömd för alla brott rör det sig om mycket grova brott som involverat automatvapen. Sammantaget har det varit motiverat att sökanden blivit föremål för ett stort antal ingripanden och åtgärder. Polisen i Nyköping har haft kunskap om att sökanden förekommit i utredningar om mycket allvarlig brottslighet. Det har gett dem befogad anledning att befara anträffandet av vapen i de enskilda fallen.

text: Sökanden har yttrat sig över vad Polismyndigheten anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens nu aktuella beslut och åtgärder utgör sådan verksamhet. Ersättning för ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten får enligt artikel 8.2 inte inskränkas annat än med stöd av lag (det s.k. laglighetskravet). Vidare måste den vidtagna åtgärden vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till något av vissa närmare angivna legitima intressen, bl.a. intresset av att förebygga brott. Åtgärden ska med andra ord vara proportionerlig i förhållande till sitt syfte (det s.k. proportionalitetskravet).

text: Bestämmelser om kroppsvisitation, husrannsakan, m.m.

text: Enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: får en polisman besluta om kroppsvisitation i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: (BrB). Förverkande kan enligt

text: 36 kap. 3 § 2

text: BrB beslutas i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning.

text: Bestämmelsen ger polisen befogenhet att genomföra kroppsvisitation i förebyggande syfte. Avsikten med bestämmelsen har varit att ge underlag för polisen att i riskfyllda situationer eftersöka och ta hand om farliga tillhyggen. Det ska vara fråga om situationer där risken typiskt sett är stor för att knivar och andra farliga föremål kan komma att användas vid våldsbrott (

text: prop. 1986/87:115 s. 21

text: f.). Ett typexempel på en sådan situation då ett ingripande är avsett att kunna ske är enligt förarbetena då två rivaliserande ungdomsgrupper konfronteras på allmän plats. Detsamma gäller under förhållanden då våldsamma sammanstötningar erfarenhetsmässigt kan uppstå, som vid idrottsevenemang (

text: prop. 1982/83:89 s. 15

text: f.).

text: Med bestämmelsen om kroppsvisitation som förebild utformades regeln i

text: 20 a § polislagen

text: som ger polisen befogenhet att i förebyggande syfte genomsöka fordon efter vapen och andra farliga föremål. Av förarbetena framgår att det måste finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för antagandet att det finns farliga föremål i fordonet samt att bestämmelsen kan aktualiseras bl.a. när rivaliserande gäng konfronteras och polisen befarar att vissa personer förvarar vapen eller andra tillhyggen i fordon i närheten (

text: prop. 2005/06:113 s. 63

text: ). Bestämmelsen är tillämplig även vid genomsökningar av enstaka fordon (

text: a. prop. s. 63

text: Polisen anses vid sådana tillfällen ha befogenhet att mera rutinmässigt kontrollera om de som uppehåller sig på platsen eller besöker evenemanget bär på sig eller i handbagage medför föremål som kan användas för att skada andra. De angivna exempel har inte ansetts vara uttömmande men risken för våldsanvändning måste alltid vara på det sättet kvalificerad som anges i förverkandebestämmelserna i

text: 36 kap. 3 §

text: BrB. Polisen måste kunna peka på någon konkret omständighet – exempelvis tidigare iakttagelser – som ger objektivt stöd för ett antagande att vapen kan komma att påträffas vid en visitation. (Se Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: , Juno, 3 juni 2019, kommentaren till

text: 19 §

text: Polisens befogenhet att genomföra kroppsvisitation och husrannsakan i fordon med stöd av de aktuella bestämmelserna i

text: polislagen

text: kräver alltså inte att det finns någon misstanke om brott. I det avseendet skiljer sig polisens befogenheter enligt

text: polislagen

text: mot de straffprocessuella tvångsmedel som regleras i

text: rättegångsbalken

text: (RB). Det rör sig om möjligheter för polisen att, vid sidan av den egentligt brottsutredande verksamheten, vidta åtgärder till förebyggande av att vapen och andra farliga föremål kommer till användning vid allvarlig våldsbrottslighet (jfr

text: prop. 1986/87:115 s. 6

text: och

text: prop. 2005/06:113 s. 21

text: f.). Bestämmelserna är avsedda att aktualiseras vid situa-tioner där risken typiskt sett framstår som stor för att tillhyggen ska komma till användning vid våldsbrott.

text: Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa får kroppsvisitation, enligt

text: 28 kap. 11 § första stycket

text: RB, genomföras på den som skäligen kan misstänkas för brottet, för att bl.a. söka efter föremål som kan tas i beslag eller utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning av brottet. För sådana ändamål får den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa även kroppsbesiktigas (

text: 28 kap. 12 § första stycket

text: RB). Kravet på att någon skäligen kan misstänkas innebär att det måste finnas någon konkret omständighet som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser (se t.ex.

text: JO 2001/02 s. 76

text: och JO 1993/94 s. 101). Beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning kan inte grundas enbart på allmänna kunskaper om en persons livsföring eller tidigare brottslighet.

text: Bedömningen i detta fall

text: Sökanden har begärt ersättning för ideell skada. Utredningen ger inte stöd för att det skulle ha förekommit något straffbart tjänstefel eller annat brott som kan föranleda skadeståndsskyldighet enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Frågan är därefter om polisens åtgärder mot sökanden har inneburit att hans rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Åtgärder som husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning utgör i och för sig ingrepp i en persons rätt till privatliv m.m. enligt artikel 8. Som redovisats ovan finns dock som utgångspunkt lagstöd för de åtgärder det här varit fråga om; dels i

text: och

text: 20 a §§

text: polislagen

text: , dels – såvitt gäller kroppsvisitation och kroppsbesiktning vid misstanke om brott – i 28 kap. 11 och 12 §§ RB. I det enskilda fallet finns utrymme för att göra olika bedömningar av om förutsättningarna enligt respektive lagrum är uppfyllda eller inte. Även om vissa bedömningar i efterhand kan ifrågasättas får ändå konventionens laglighetskrav anses vara uppfyllt i de fall det nu är fråga om. Åtgärderna har också i samtliga fall haft ett legitimt syfte, nämligen att förebygga brott. När det gäller kroppsbesiktningarna genom urinprov eller blodprov kan på befintligt underlag den skäliga misstanken inte bedömas fullt ut. Sammantaget ger utredningen emellertid inte stöd för annat än att åtgärderna varit proportionerliga. Nästa fråga är då om och i vilken mån detsamma kan sägas om de åtgärder som vidtagits mot sökanden med stöd av

text: polislagen

text: . Justitiekanslern gör följande bedömning.

text: Utifrån de handlingar som getts in i ärendet har polisen i Nyköping vid i vart fall 37 tillfällen under perioden mars 2017 – oktober 2019 stoppat och kontrollerat sökanden. Därutöver har han under den perioden stoppats vid ett tillfälle i Oxelösund. Vid 31 av dessa tillfällen stoppades sökanden utan att det fanns någon misstanke om brott. Genomgående har polisen knapphändigt – eller i vissa fall inte alls – motiverat varför beslut fattats om kroppsvisitation av sökanden och om husrannsakan i det fordon han stoppats i. I ett flertal ärenden finns endast en mycket kortfattad händelserapport men inget beslutsprotokoll. I de fall besluten motiverats är det vanligen med formuleringar av innebörd att sökanden förekommer sedan tidigare med misstankar kopplade till vapen och våld, att han är känd av polisen och/eller att han umgås i kriminella kretsar. I några fall har anmärkts att sökanden inte kan svara på vad han gör ute nattetid eller vart han är på väg, och i andra fall att han uppvisar ett utagerande sätt mot polisen. Vidare motiveras åtgärderna i några fall med att sökanden tidigare burit vapen, att han haft vapen i fordon eller att han tros nyligen ha fått tillgång till vapen.

text: Den bristfälliga dokumentationen av skälen till åtgärderna medför att det i många av ärendena saknas tillräckligt underlag för att bedöma om åtgärderna kan anses ha varit kopplade till en specifik situation som varit hotfull eller som erfarenhetsmässigt ökar risken för våldsbrott. I bedömningen måste vägas in betydelsen av att polisen tillåts att tillämpa de aktuella bestämmelserna i

text: polislagen

text: på ett sätt som även i praktiken bidrar till att bekämpa den alltmer utbredda grova våldsbrottsligheten i samhället. Ovan redovisade förarbeten kan inte anses lägga hinder i vägen för ett sådant synsätt. Frågan är då i vilken mån det mot den bakgrunden är befogat med närmast rutinmässiga kontroller av en person som tidigare dömts för allvarlig brottslighet med vapen inblandade och som väljer att röra sig ute – ofta nattetid – tillsammans med mer eller mindre kriminellt belastade personer.

text: Vissa paralleller kan dras till liknande ärenden som varit under Justitiekanslerns bedömning. (Se t.ex. JK:s beslut den 30 maj 2017, dnr 7319-16, beslut den 10 juli 2018, dnr 5054-17, och beslut den 17 september 2019, dnr 2088-19 m.fl.) Justitiekanslern har i dessa fall konstaterat att ett ingripande kan motiveras av en mer allmän situation inom det berörda området samt att den till mc-gäng knutna kriminalitetens utbredning och intensitet kan motivera mer rutinmässiga ingripanden mot individer som öppet visar att de tillhör den miljön. Det måste dock fortfarande finnas någon konkret omständighet som ger objektivt stöd för att ett farligt föremål kan komma att påträffas (se även Justitieombudsmannens beslut den 20 februari 2017, dnr 3023-2016, och beslut den 7 november 2018, dnr 6908-2016). En persons klädsel, den omständigheten att han eller hon tidigare figurerat i samband med våldsbrottslighet och personens attityd mot polisen vid det aktuella tillfället kan inte ensamma ligga till grund för beslut om tvångsåtgärder.

text: Det ovan anförda leder sammantaget till slutsatsen att polisens åtgärder mot sökanden i åtminstone ett tjugotal fall – såvitt kan bedömas utifrån den befintliga dokumentationen av åtgärderna – inte kan anses ha utgjort ett motiverat och proportionerligt ingrepp i sökandens rätt till privatliv m.m. enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Det handlar om fall när husrannsakan och/ eller kroppsvisitation genomförts utan att det i efterhand kan utläsas av protokollet eller händelserapporten vilka skälen till åtgärderna varit, alternativt att skälen angetts kortfattat till sökandens tidigare förekomst, polisens kännedom om honom, sökandens attityd, etc. Det är inte otänkbart att polisens åtgärder har varit motiverade i större utsträckning än vad som framgår av utredningen. Följden av bristfällig dokumentation kan dock vid en efterhandsgranskning bli att en åtgärd som i själva verket haft fog för sig framstår som oproportionerlig. På befintligt underlag går därför inte att dra någon annan slutsats än att det saknats grund för polisens åtgärder i nu aktuella delar. Europakonventionens krav på proportionalitet är därmed inte uppfyllt.

text: Skadestånd

text: Frågan är då om

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kräver att sökanden ges skadestånd för den ideella skada han lidit till följd av överträdelsen. En sådan skada kan ersättas med stöd av

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: såvitt gäller tiden efter den 1 april 2018 och utan lagstöd för tiden dessförinnan. I sak blir bedömningen dock densamma.

text: Ersättningen vid en överträdelse av konventionen ska bestämmas utifrån den ideella ersättning som döms ut enligt svensk rätt i liknande fall och får understiga vad Europadomstolen skulle ha dömt ut i motsvarande situation (se t.ex.

text: NJA 2007 s. 584

text: ). Vid prövningen ska det göras en helhetsbedömning av överträdelsens art och omständigheterna i övrigt. I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se

text: NJA 2012 s. 211

text: I p. 26,

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 61 och

text: prop. 2017/18:7 s. 66

text: ). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns. I detta fall omfattar överträdelsen dock ett så stort antal tillfällen att viss ekonomisk kompensation är påkallad. Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att ersättningen kan bestämmas till 10 000 kr.

text: Tillsyn

text: Kroppsvisitation, kroppsbesiktning och husrannsakan innebär långtgående ingrepp i den enskildes integritet. Det är därför av största vikt att sådana ingripanden sker under korrekta förutsättningar.

text: Det är självfallet av största vikt att polisens dokumentation av de omständigheter som har legat till grund för bedömningen att en tvångsåtgärd är lagenlig innehåller alla de skäl som ligger till grund för ingripandet.

text: Det kan ligga nära till hands att den som under en avgränsad tidsperiod utsätts för ett stort antal tvångsåtgärder av det slag som här är i fråga, kan uppfatta polisens agerande som trakasserier. Inte minst för att förekomma sådana påståenden bör särskild omsorg ägnas åt att dokumentera samtliga de omständigheter som ligger till grund för ingripandena. Det är också av största vikt att de poliser som tjänstgör i yttre tjänst är medvetna om att det, för att en husrannsakan i fordon i förebyggande syfte ska få utföras, krävs att det föreligger någon konkret omständighet som ger ett objektivt stöd för att ett farligt föremål kan komma att påträffas.

text: Det bör också betonas att bestämmelserna i

text: och

text: 20 a §§

text: polislagen

text: inte får tillämpas som ett alternativt till de straffprocessuella tvångsmedlen i RB. Om det kan misstänkas att en viss person bär på ett vapen eller förvarar ett sådant i sitt fordon, men misstankarna inte nått upp till nivån skälig miss-tanke (jfr 28 kap. 1 och 10 §§ RB), kan det alltså inte komma ifråga att polisen istället slentrianmässigt lutar sig mot

text: polislagens

text: bestämmelser för att motivera ett ingripande.

text: Enligt vad som redovisats ovan har det i ett antal fall förekommit så allvarliga brister i samband med beslutade tvångsåtgärder att det finns skäl att rikta kritik mot Polismyndigheten.

text: Justitiekanslern förutsätter att Polismyndigheten vidtar åtgärder för att påminna poliser i yttre tjänst om vikten av tydlig avrapportering och dokumentation. Om det finns anledning till det, bör de också informeras och utbildas om förutsättningarna för att tillämpa de aktuella bestämmelserna i

text: polislagen

text: . (Se även Justitiekanslerns beslut den 17 september 2019, dnr 2088-19 m.fl.)