title: Bevisvärdering i ett skadeståndsärende där ord står mot ord

text: Staten skall utge ersättning med 4 000 kr till HA.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Utrikesdepartementet att se till att beloppet betalas ut till HA.

text: Ärendet

text: Anspråket m.m.

text: I en skrivelse till Utrikesdepartementet (UD) har HA genom sin far, RA, begärt skadestånd av staten med 34 000 kr. Som grund för anspråket har HA i huvudsak anfört följande.

text: På ett matställe i San José, Costa Rica, blev han i mitten av oktober 2000 bestulen på sin ryggsäck som bl.a. innehöll hans pass. Han polisanmälde händelsen och tog kontakt med svenska generalkonsulatet i San José för att ansöka om ett nytt pass. Vid ett besök den 16 oktober 2000 på konsulatet fick han av handläggaren besked att det skulle ta 4-5 veckor att få ett nytt ordinarie pass. Han accepterade detta och ansökte om ett pass hos konsulatet. Dagen efter kom han in med passfoton som han hade tagit i San José samt en uppsättning foton, som överensstämde med det foto som fanns i det stulna passet och som var tagna i Sverige under augusti 2000. Han frågade handläggaren om fotografierna var godkända och fick ett positivt besked. Han betalade 50 dollar för passet och lämnade konsulatet. Efter sex veckors väntetid besökte han konsulatet för att hämta sitt pass. Han fick då veta att allt var i sin ordning och att hans passansökan hade skickats till svenska ambassaden i Managua. Vid ett flertal kontakter med konsulatet blev han hela tiden hänvisad till att komma tillbaka efter en eller två veckor. Efter flera försök hos konsulatet om hjälp med att ta reda på varför passet inte var klart tog hans far i stället kontakt med UD som uppgav att någon passansökan inte hade kommit in till svenska ambassaden i Managua. Eftersom hans föräldrar skulle hälsa på honom i Panama den 12 december 2000, bestämde han sig till slut för att ansöka om ett provisoriskt pass och att ansöka om ett nytt ordinarie pass i Brasilien i stället. I samband med att han ansökte om det provisoriska passet den 8 december 2000 kunde han notera att handläggaren använde sig av de passfoton som han tidigare hade lämnat in till konsulatet. Handläggaren uppgav också att han inte behövde betala någon avgift för det provisoriska passet, eftersom han redan tidigare hade erlagt en avgift. Handläggaren skrev ett kvitto på de 50 dollar som han hade betalat för ansökan om det ordinarie passet. Det provisoriska passet blev klart samma dag.

text: Konsulatets försumliga handläggning av hans ansökan om ett ordinarie pass medförde ett stort lidande för honom i form av besvikelse över att inte kunna genomföra en planerad studieresa till Nicaragua samt besvär kopplade till användandet av det provisoriska passet vid in- och utresa i olika länder i Centralamerika.

text: Av yrkad ersättning avser 30 000 kr psykiskt lidande och 4 000 kr olika merkostnader som t.ex. avgift för ett provisoriskt pass (50 dollar), kostnad för inresa (43 dollar), inlösen av en flygbiljett (25 dollar), internetkostnader (100 dollar) och fördyrade levnadsomkostnader (200 dollar).

text: UD har överlämnat HA:s anspråk till Justitiekanslern för prövning samt avgett följande yttrande i ärendet.

text: "UD har inhämtat yttrande från Ambassaden i Managua, som till sitt yttrande bifogat en redogörelse av händelsen upprättad av Generalkonsulatet i San José. Av handlingarna framgår bl.a. följande.

text: I mitten av oktober 2000 uppsökte HA Generalkonsulatet i San José för att ansöka om ett nytt pass. HA upplystes om att han antingen kunde ansöka om ett ordinarie pass eller ett provisoriskt sådant. Handläggningen av en ordinarie passansökan beräknades ta 4-5 veckor. HA valde att ansöka om ett ordinarie pass. Därefter skiljer sig generalkonsulatets och HA:s berättelser delvis åt.

text: HA menar att han dagen efter ansökan lämnade in fotografierna och att generalkonsulatet ansåg att fotona var i sin ordning. När HA vid ett flertal tillfällen efterhörde hur handläggningen av hans passansökan fortskred, svarade man på generalkonsulatet att handläggningen inte var avslutad men att hans ansökan hade skickats till Ambassaden i Managua. I början på december 2000 besökte HA generalkonsulatet. Handläggaren tog då fram de fotografier som han tidigare inlämnat och utfärdade ett pass på fem minuter.

text: Enligt generalkonsulatet återkom HA med fotografier inom två veckor efter det att ansökan hade gjorts. Dessvärre kunde inte fotografierna accepteras. När HA efterhörde hur ärendet fortskridit fick han svaret att hans passansökan låg kvar på generalkonsulatet, eftersom några godkända fotografier inte hade insänts. Den 8 december 2000 besökte HA personligen generalkonsulatet. Han hade då medtagit nya fotografier, och ett provisoriskt pass med en giltighetstid om åtta månader utfärdades.

text: Enligt

text: 2 § passlagen (1978:302)

text: utfärdas pass av passmyndighet. Passmyndighet utom riket är beskickning, lönat konsulat samt sådan olönad konsul som UD bestämmer. Ambassaden i Managua är såsom beskickning således passmyndighet. Generalkonsulatet i San José är ett honorärkonsulat. Utrikesdepartementet har i beslut den 19 mars 1996 respektive den 10 januari 2001 bemyndigat generalkonsuln i San José, FU, respektive vice generalkonsuln FC, att utfärda provisoriska pass och förlänga giltighetstiden för ordinarie pass. Enligt

text: 6 § passlagen

text: gäller bl.a. att passansökan görs hos passmyndigheten. I samband med ansökan skall fotografier ges in. I 7 § stadgas att ansökan skall avslås om bestämmelserna i 6 § inte har iakttagits och sökanden inte har efterkommit uppmaning att avhjälpa bristen. Enligt

text: 2 § passförordningen (1979:664)

text: skall ett välliknande fotografi av sökanden ges in till passmyndigheten. Av Rättshandboken III s. 56 (Utrikesförvaltningens handböcker 1998) framgår hur ett fotografi bör se ut. Av

text: 11 § passförordningen

text: framgår att provisoriskt pass får utfärdas av passmyndighet utom riket bl.a. när särskilda skäl för utfärdande av provisoriskt pass föreligger. Särskilda skäl anses föreligga då sökanden har förlorat sitt vanliga pass och behöver pass för hemresa eller fortsatt resa (Rättshandboken 111 s. 67). Enligt

text: 12 § passförordningen

text: gäller vad som föreskrivs i

text: 3 §§

text: passförordningen

text: med vissa undantag även för utfärdande av provisoriska pass. De krav som ställs på fotografierna för ett ordinarie pass gäller inte vid provisoriska pass.

text: HA och generalkonsulatet har lämnat delvis olika beskrivningar av händelseförloppet. Ambassaden i Managua har yttrat sig samt bifogat redogörelse från Generalkonsulatet i San José. UD konstaterar att handläggningen såsom den beskrivits av ambassaden och generalkonsulatet står i överensstämmelse med gällande föreskrifter. Mot bakgrund av den beskrivningen anser UD att grund för skadeståndsskyldighet inte föreligger."

text: HA har beretts tillfälle att yttra sig över UD:s yttrande och har lämnat vissa ytterligare synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt bestämmelserna i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada, som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada (lidande) som någon drabbas av till följd av att vederbörande utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Vad som nu sagts om förutsättningarna för att få ideellt skadestånd gäller enligt

text: skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. Den lydelsen var aktuell vid tidpunkten för generalkonsulatets handläggning. I sak motsvarande regler gäller numera enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Skadeståndsbedömningen

text: I ärendet står det klart att HA ansökte om ett nytt ordinarie pass i oktober 2000 på svenska generalkonsulatet i San José. Som UD framhållit i sitt yttrande går uppgifterna om det fortsatta skeendet isär. Av utredningen i ärendet går det inte att säkert fastställa när HA lämnade in fotografierna till konsulatet, om de var godkända enligt gällande regler eller vilka besked HA fick rörande passfotografierna och handläggningen.

text: I ett skadeståndsärende där som i detta fall uppgift står mot uppgift måste det göras en bedömning av bevisbördans placering. Den som hävdar att ett skadeståndsgrundande fel har begåtts anses normalt bevisskyldig för detta, vilket betyder att Justitiekanslern i regel avslår skadeståndsanspråket i de fall den enskilde inte kan visa att det har begåtts ett fel. En sådan placering av bevisbördan kan dock inte tillämpas i alla situationer. Om exempelvis den s.k. ursprungssannolikheten med viss styrka talar för sökandens påstående, bör det normalt krävas att myndigheten anför omständigheter som ger klart stöd för det som myndigheten hävdar. Med ursprungssannolikhet avses sannolikheten för ett visst förhållande i sig, dvs. hur sannolikt förhållandet är med hänsyn till vad som är normalt i en situation som den aktuella.

text: I detta fall framstår HA:s berättelse enligt Justitiekanslerns mening som i sig betydligt troligare än de uppgifter som lämnats av generalkonsulatet. Till detta kommer att HA pekat på omständigheter som ytterligare talar till hans favör, främst att fotografiet på det provisoriska passet var identiskt med det fotografi som fanns på det stulna passet. Några omständigheter som ger påtagligt stöd för generalkonsulatets uppgifter har däremot inte framkommit.

text: I detta bevisläge anser Justitiekanslern att HA:s berättelse skall ha försteg och Justitiekanslern utgår från detta i den frivilliga skaderegleringen. Det innebär att utrikesförvaltningen har gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel och att HA är berättigad till ersättning av staten för den skada som felet kan anses ha vållat honom i enlighet med de regler som redovisats inledningsvis.

text: Skadeståndets omfattning

text: HA skall alltså tillerkännas ersättning för de utgifter och merkostnader som felet kan bedömas ha medfört för honom. Den ersättning som han har begärt i denna del - 4 000 kr - framstår som skälig och godtas.

text: När det däremot gäller HA:s begäran om ersättning för lidande ger utredningen inte stöd för bedömningen att han skulle ha utsatts för något sådant brott som kan grunda rätt till ersättning för lidande. Hans yrkande i denna del skall alltså avslås.

text: Ärendet avslutas med ett beklagande av att det inte har kunnat avgöras tidigare.


publisher: Justitiekanslern

title: Anmälan från Rikspolisstyrelsen angående ifrågasatt brott mot tystnadsplikt m.m.

org: jk

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Tidningen Dagens Nyheter innehöll under maj 1998 en artikelserie om ett påstått olagligt personregister som angavs vara föremål för spridning i finansvärlden. I en av artiklarna angavs bl.a. att registret uppdaterades "sannolikt med hjälp av uppgiftslämnare hos polisen". Det gjordes också gällande att registret skulle innefatta sekretessbelagda polisuppgifter samt att Rikspolisstyrelsen skulle ha tagit emot och använt sig av registret.

text: Anmälan

text: Med anledning av tidningsartiklarna anmälde rikspolischefen Sten H i en skrivelse hit följande.

text: De senaste dagarna har påståenden förekommit om att Rikspolisstyrelsen år 1993 har tagit emot och använt sig av vad som har beskrivits som ett personregister som inte tillkommit på sätt som datalagen anger. Det har också gjorts gällande att en del av de uppgifter som finns i det uppgivna registret utgörs av information som kan ha lämnats av polismän i strid mot rådande tystnadsplikt. Vidare har frågor uppkommit rörande vad befattningshavare vid Rikspolisstyrelsen gjort eller bort göra när de fått kännedom om det aktuella materialet.

text: Med hänsyn till att Rikspolisstyrelsens påstådda roll i sammanhanget framstår som oklar hemställer jag att Justitiekanslern granskar vad som har förevarit i dessa delar.

text: Såvitt gäller det påstådda registret har en anmälan rörande brott mot datalagen överlämnats till överåklagaren vid Åklagarmyndigheten i Stockholm.

text: Med anledning av rikspolischefens skrivelse begärde Justitiekanslern att Rikspolisstyrelsen (RPS) skulle lämna en redogörelse för vad som inträffat. I remissen angavs att RPS särskilt borde belysa hur registeruppgifterna överbringades och vilka överväganden som då gjordes om eventuella brott. Vidare borde belysas hur de aktuella uppgifterna använts i den polisiära verksamheten.

text: Yttrandet - jämte bilagor - från RPS fogas till detta beslut (här uteslutet).

text: De aktuella pärmarna (tre stycken) har varit tillgängliga här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden.

text: Min tillsynsuppgift inskränker sig således till offentliga subjekt. Det är alltså inte en uppgift för mig att granska exempelvis banker och finansbolag eller att vidta åtgärder vid misstanke om brott av personer som inte är anknutna till någon myndighet.

text: Justitiekanslerns tillsyn över den offentliga verksamheten är främst inriktad på att denna fullgörs på ett formellt riktigt sätt utifrån de krav författningsregleringen ställer upp för själva förfarandet för att tillgodose den enskildes krav på en rättssäker handläggning.

text: Jag behandlar först frågeställningen kring polisens mottagande av pärmarna. Två av pärmarna ("pärm 1-2") togs emot kring årsskiftet 1992/1993 av dåvarande Polismyndigheten i Östersund. Dessa två pärmar överlämnades sedermera till Rikskriminalpolisen. En tredje pärm ("pärm 3") har härefter återfunnits i ett säkerhetsskåp hos Polismyndigheten i Östersund. I sistnämnda pärm finns en promemoria som bl.a. innehåller uppgifter som visar att pärmen i vart fall funnits hos myndigheten sedan oktober 1995. Hur och när denna pärm mottagits har inte klarlagts.

text: Givetvis måste polisen ha möjlighet att ta emot olika former av tips - skriftliga såväl som muntliga - från allmänheten. Något hinder i sig mot att polisen tog emot de aktuella pärmarna förelåg således inte. Jag kan emellertid inte underlåta att notera att det i efterhand är mycket svårt att förstå anledningen till att pärmarna har transporterats flera gånger av och an mellan Östersund och Stockholm. Jag nöjer mig med att konstatera att handhavandet i denna del ter sig föga rationellt.

text: I det sammanhanget tar jag också upp diarieföringen hos Rikskriminalpolisen av pärmarna ("pärm 1-2"). Hos Rikspolisstyrelsen har de diarium för år 1993 där pärmarna kan ha registrerats genomgåtts. Någon klarhet i huruvida handlingarna i pärmarna diarieförts har emellertid inte gått att få. Vissa ärenden har nämligen, enligt vad Rikspolisstyrelsen upplyst, registrerats under ärendemeningar som "operativ underrättelse". Vad som är att hänföra till ett sådant ärende har tydligen inte gått att utröna. Det sagda ger mig anledning erinra om vikten av att en myndighet diarieför inkomna handlingar på det sätt som föreskrivs i

text: 15 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Uppenbart är att diarieföringen skall kunna leda till att ett visst ärende med därtill hörande handlingar går att återfinna. Vad som framkommit i ärendet tyder på att diarieföringsrutinerna hos Rikspolisstyrelsen inte varit tillfredsställande. Enligt upplysningar som har inhämtats från Rikspolisstyrelsen är emellertid bl.a. registreringsfrågorna för närvarande föremål för översyn. En projektgrupp arbetar med att ta fram ett dokumenthanteringssystem bl.a. för handlingar som tagits fram i underrättelseverksamhet. Med tanke på att de i ärendet aktuella händelserna ägde rum år 1993 och att en översyn pågår finner jag inte tillräckliga skäl att nu vidta någon åtgärd.

text: Jag tar sedan upp frågan om innehållet i pärmarna tyder på att någon polisman kan antas ha lämnat ut sekretessbelagda uppgifter. En genomgång av uppgifterna i pärmarna ger vid handen att dessa avser förhållanden år 1993 och tidigare. Innehållet i "pärm 3" förefaller vara en uppdaterad version. "Pärm 1-2" har, såvitt utredningen visar, funnits hos Rikspolisstyrelsen i föreliggande skick sedan år 1993. Beträffande "pärm 3" är det som nämnts oklart hur och när pärmen kom till polisen. Det står dock klart att den funnits hos polisen i vart fall sedan år 1995. Detta innebär således att om någon uppgift i pärmarna bygger på sekretessbelagda upplysningar har dessa upplysningar i vart fall lämnats för mer än tre år sedan. Möjligheten att väcka åtal mot någon tjänsteman för brott mot tystnadsplikt har därmed bortfallit. Sådant brott omfattas nämligen av tvåårspreskription, jfr

text: 20 kap. 3 §

text: och

text: 35 kap. 1 § 1

text: brottsbalken

text: . De i tidningsartiklarna omnämnda påstådda omständigheterna är dock så anmärkningsvärda att jag ändå finner anledning till granskning.

text: Innehållet i pärmarna utgörs av uppgifter om ett stort antal personer. Även uppgifter om juridiska personer förekommer. Uppgifterna är uppställda i alfabetisk ordning. Till övervägande del förefaller uppgifterna ha inhämtats från Patent- och registreringsverkets offentliga register. Även uppgifter från brottmål refereras, exempelvis uppgifter om att personer har dömts för ekonomisk brottslighet eller belagts med näringsförbud. Sådana uppgifter är emellertid tillgängliga för envar. Uppgifter om kungörelsedelgivningar i dagstidningar förekommer också, liksom uppgifter som härrör från olika tidningsartiklar. Det förekommer även i viss utsträckning uppgifter angående personer av värderande karaktär, som "ekonomisk vettvilling" och liknande. I dessa fall föreligger det inte anledning anta att någon gjort sig skyldig till sekretessbrott.

text: I ett fåtal fall finns emellertid uppgifter om att en person har förekommit i polisutredningar som inte lett till åtal. Här kan ifrågasättas hur sådana uppgifter inhämtats. Enligt

text: 5 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller nämligen sekretess för en uppgift som hänför sig till förundersökning i brottmål. Uppgifter om att en förundersökning pågår - förutom i några fall som här inte torde vara av intresse - omfattas emellertid av meddelarfrihet, jfr

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: och

text: 7 kap. 3 § första stycket 3

text: tryckfrihetsförordningen

text: samt

text: 5 kap. 1 §

text: och

text: 16 kap. 1 § 3

text: sekretesslagen

text: . Det är alltså inte brottsligt av en polisman att lämna uppgifter om att förundersökning pågår beträffande viss person till exempelvis en journalist för offentliggörande i en tryckt skrift. Uppgifter om att en förundersökning pågår kan på så sätt lämnas till media. En uppgift om att en förundersökning pågår kan också bli offentlig hos en allmän domstol genom att en framställning om offentlig försvarare görs eller att häktningsförhandling hålls. Det är således i och för sig möjligt att uppgifter om brottsmisstanke rörande viss person kommer fram utan att sekretessbrott har begåtts. Med hänsyn härtill och till den tid som nu förflutit ger granskningen här inte anledning för mig att nu vidta några ytterligare åtgärder i denna del.

text: Jag övergår härefter till frågan om Rikskriminalpolisens respektive Rikspolisstyrelsens åtgärder med anledning av innehållet i pärmarna ("pärm 1-2").

text: De aktuella pärmarna överlämnades år 1993. I förgrunden för polisens intresse stod därvid uppenbarligen att uppgifterna beträffande de i pärmarna namngivna personer kunde komma till användning i den brottsutredande verksamheten eller att uppgifterna gav belägg för påstådd poliskorruption. Enligt vad som har anförts i ärendet ansågs emellertid innehållet i pärmarna ha ett begränsat intresse ur polisiär synpunkt. Såvitt kan bedömas med ledning av de uppgifter som lämnats tycks innehållet i pärmarna inte ha kommit till någon direkt användning hos polisen.

text: Här bör också nämnas att Datainspektionen prövat en anmälan innehållande påstående om att Finanspolisen lagt de aktuella uppgifterna till grund för upprättandet av sitt personregister "Finanspolisens analys- och spaningsregister". Datainspektionen inhämtade yttrande i ärendet från Rikskriminalpolisen. I yttrandet konstaterades sammanfattningsvis att inget framkommit som tydde på att material från det åberopade registret skulle ha använts som underlag för uppdatering av Finanspolisens register. I beslut den 28 maj 1998 avskrev Datainspektionen ärendet (dnr 1951-98).

text: Det ter sig emellertid märkligt att ingen av de tjänstemän på olika nivåer inom polisväsendet som kom i kontakt med pärmarna slogs av tanken att ett brott mot datalagen kunde ha begåtts. Uppställningen av uppgifterna, bl.a. genom den alfabetiska ordningen, gör det sannolikt att de aktuella uppgifterna härrör från ett databaserat och tillståndspliktigt personregister. I

text: 20 § datalagen (1973:289)

text: föreskrivs att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet inrättar eller för personregister utan licens eller tillstånd enligt

text: datalagen

text: , när det erfordras, döms till böter eller fängelse i högst ett år. Bestämmelser om en polismans rapporteringsskyldighet finns i

text: 9 § polislagen (1984:387)

text: . Enligt bestämmelsen skall en polisman när han får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske. Jag har ändock viss förståelse för att misstanken om brott mot

text: datalagen

text: kom något i skymundan eftersom pärmarna påstods innehålla uppgifter om brott av kvalificerad art.

text: Granskningen av ärendet ger efter dessa uttalanden inte anledning till någon ytterligare åtgärd från min sida.

type: avgorande


title: Inspektion hos lokal åklagare i Visby

text: Åklagarkontoret i Visby är en del av 6:e åklagarkammaren vid Åklagarmyndigheten i Stockholm. Chef för kontoret är vice chefsåklagaren BL. Vid kontoret tjänstgör i övrigt kammaråklagarna MW och SW samt administrativ personal.

text: Vid inspektionen närvarade från Justitiekanslerns sida byråcheferna HR och DK, hovrättsassessorn KPG, assistenten EL samt under en del av dagen justitiekanslern GL. Inspektionen pågick under tiden kl. 10.00 - 17.00.

text: Samtal med BL

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med vice chefsåklagare BL. Denne ombads att ge en bild av hur verksamheten vid åklagarkontoret fungerar i stort, att kommentera ärendebalanserna och arbetsförhållandena där samt att peka på eventuella problem i myndighetens verksamhet. BL uppgav i huvudsak följande.

text: BL har tjänstgjort vid åklagarkontoret i Visby under ca fem års tid. Dessförinnan tjänstgjorde han i Handen utanför Stockholm och en kortare tid på 6:e åklagarkammaren i Stockholm efter omorganisationen 1996/97.

text: Allmänt sett råder det en bra arbetssituation vad gäller samarbetet med polisen. Det är en hög kvalitet på polisens utredningar jämfört med fastlandet delvis beroende på att det inte är någon stor genomströmning av poliser. Dessa är alltså äldre och erfarna och kan sina saker. Det är ett snabbt flöde på ärendena. Man har delvis gemensamma kontorslokaler och samarbetet fungerar informellt och bra.

text: Det råder också ett gott förhållande till tingsrätten och samarbetet går bra. På tingsrätten har man nyligen gått över till ett system med storrotel och detta har lett till ökade förfrågningar hos och remisser till åklagarna, troligen därför att beredningsarbetet på tingsrätten numera i ökad utsträckning sköts av icke rättsbildad personal eller mindre erfaren domarpersonal.

text: Antalet ärenden vid myndigheten uppgår till ca 1000 per år. Det är tidvis svårt att hinna med och arbetssituationen vid kontoret har tidvis varit sådan att balanser uppkommit. BL:s medarbetare har varit föräldralediga från tid till annan och kontoret har då inte fullt ut fått ersättning med annan arbetskraft trots att rotlarna minskat från tre till två. En pensionerad chefsåklagare och en assistentåklagare har tidvis ryckt in men det har inte räckt. BL:s egen rotel växte till slut så mycket att han hade 50 - 60 ärenden i balans. Många stora mål med häktade och andra mål av förturskaraktär gjorde att han inte hann med alla mål. Sedan ledningen i Stockholm uppmärksammats på problemen fick han hjälp med att avverka balansen och har nu ingen egen beslutsbalans som väntar på avgörande. En viss polisbalans finns dock bestående av de ärenden som är under utredning hos polisen med åklagare som förundersökningsledare.

text: Enligt BL:s bedömning går det inte att med nuvarande bemanning (tre åklagare) hålla undan balanser. Nu har man 2,8 årsarbetskrafter på grund av att en åklagare har en till 80 procent reducerad tjänstgöring. Man skulle behöva vara fyra åklagare och ytterligare en assistent (sammanlagt tre) om man också skulle kunna få tid till viss fördjupning och juridisk analys av olika frågor.

text: Ett problem är också att statsmakterna beslutar om ständigt nya grupper av förtursärenden utan att åklagarväsendet tillförs resurser för att hantera dessa ärenden. Det går givetvis ut över möjligheterna att också hinna med oprioriterade ärenden. Som exempel från senare år nämner BL de nya reglerna om besöksförbud, utskrivningsprövning i samband med rättspsykiatrisk vård, målsägandebiträde, ungdomsärenden (LUL), mål där målsäganden är under 18 år samt reglerna om särskild företrädare för barn. Nya regler om besöksförbud i vissa fall även för personer som bor tillsammans och som utsätts för brott kommer att leda till ytterligare arbete av förturskaraktär för åklagarna.

text: Arbetssituationen är sådan att man ibland inte hinner med annat än förtursärenden. Trots detta har man inte råkat ut för att vanliga ärenden hunnit preskriberas; möjligen kan något enstaka fall ha inträffat.

text: BL upplever det så att han inte fullt ut kan sköta sitt arbete som platschef på ett så bra sätt som han skulle önska. Medarbetarna tycker nog inte att han har tid att ägna sig tillräckligt åt dem och deras problem. Men det råder inte någon missämja på grund härav.

text: BL menar att statsmakterna bedriver en rovdrift med åklagarna. Omorganisationer inom åklagarväsendet har lett till att eko-brottmål och miljömål har prioriterats. Många åklagare har flyttats till dessa områden och de som blivit kvar förutsätts klara av de vanliga målen på samma sätt som tidigare. Det är svårt att hinna med något privatliv utanför yrkesrollen som åklagare. Det är man för trött för.

text: På JK:s fråga om arbetssituationen leder till en konflikt mellan kvantitet och kvalitet medger BL att det föreligger en risk för en sådan utveckling när man ständigt tvingas till prioriteringar, ibland också bland prioriterade uppgifter. Han skulle vilja hinna läsa fler rättsfall o.d. och fördjupa analysen av vissa frågor men en lång erfarenhet som åklagare kompenserar i någon mån bristen på tid. Man skulle generellt sett behöva mer tid för förberedelser men man hankar sig fram med hjälp av mallar o.d. Det är emellertid inte tillfredsställande att jämt ha bråttom. Någon tid för kompetensutveckling i form av deltagande i kurser m.m. finns inte. Då skulle arbetssituationen bli olidlig när man kom tillbaka.

text: BL tror inte att den ansträngda arbetssituationen leder till en ökad frekvens av avskrivningar (beslut att ej inleda förundersökning) även om risken härför teoretiskt kan finnas. Det är ganska många ärenden där åklagarens beslut begärs överprövade. Endast i undantagsfall ändrar överåklagaren på den lägre åklagarens beslut. Ibland ges direktiv om komplettering av förundersökningen med ytterligare förhör o.d., men den ursprungliga bedömningen brukar oftast stå sig.

text: BL har vidarebefordrat sina synpunkter på arbetssituationen till ledningen i Stockholm. Men det finns inte några resurser till en förstärkning av arbetsstyrkan - så vad kan chefsåklagaren eller överåklagaren egentligen göra? Överåklagaren har inte inspekterat eller gjort något tillsynsbesök under de fem år som BL varit platschef i Visby.

text: Sammanfattningsvis vill BL ändå inte svartmåla arbetssituationen allt för mycket. Så länge det inte inträffar något extraordinärt fungerar det trots allt. Risken med situationen är inte främst en dålig arbetsmiljö utan en dålig fritid för personalen.

text: Granskning av handlingar

text: Inspektionen fortsatte med att JK:s medarbetare gick igenom 1) akterna i de 30 äldsta ännu inte avslutade ärendena, 2) samtliga akter i ärenden där handläggningen inletts under september månad 2002 inkl. avskrivningsärenden, 3) akterna i de ärenden som aktualiserat tillämpning av 2 a § förundersökningskungörelsen (målsäganden under 18 år). Vidare granskades anhållningsliggaren från januari 2000 och framåt. Den granskningen gav inte anledning till någon erinran.

text: Vid granskningen i övrigt iakttogs bl.a. följande.

text: I en handfull ärenden förekom det att de frister som anges i 2 a § förundersökningskungörelsen inte hade hållits. Enligt denna bestämmelse skall förundersökningen - rörande brott av visst angivet slag som riktar sig mot målsäganden som är under 18 år vid tiden för anmälan - vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. Det fanns också några ärenden där fristerna enligt

text: 4 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare hade överskridits. De angivna fristerna hade i regel överskridits med några månader. Det granskade materialet gav inte vid handen att det förelåg några sådana särskilda skäl som gjorde att tidsfristerna fick överskridas. I något fall hade vederbörande åklagare dröjt med att fatta åtalsbeslut. I flertalet fall framgick att dröjsmålen kunde hänföras till att utredningsåtgärder inte hade vidtagits av polisen med den skyndsamhet som krävs. Det kan dock konstateras att åklagarna har det yttersta ansvaret för att förundersökningarna förs framåt.

text: Vid ett samtal med SW redogjorde hon för omständigheterna kring förundersökningen i ett ärende med dnr C06-2-620-02. Åtal väcktes den 16 januari 2003 men borde enligt bestämmelserna i 4 § lagen om unga lagöverträdare ha väckts i november månad 2002. SW uppgav att hon på grund av en mycket ansträngande arbetssituation med många andra krävande förtursmål med häktade personer hade varit tvungen att prioritera bland arbetsuppgifterna under den aktuella tidsperioden.

text: SW menade att fristerna i 2 a § förundersökningskungörelsen ibland motverkar intresset av en fullgod utredning. Så kan exempelvis vara fallet när en flicka börjar berätta om ett sexuellt övergrepp. Det är enligt SW viktigt att polisförhören då tar all tänkbar hänsyn till att berättelsen inte får påskyndas mer än som är psykologiskt försvarbart. Justitiekanslern uttryckte förståelse för denna synpunkt och menade att den ventil som finns i bestämmelsen ("motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter") ofta bör kunna användas i situationer som den nämnda.

text: Avslutande samtal och uppföljning

text: Inspektionen avslutades med en översiktlig genomgång av dagens iakttagelser med BL och SW.

text: JK (byråchefen HR) framhöll att inspektionen gett ett mycket gott intryck av läget vid åklagarmyndigheten och åklagarnas arbetsinsatser. Trots de svårigheter som BL redovisat och som återgetts ovan fanns ingen balans av ärenden att tala om vid myndigheten. Åklagarna tycktes sålunda väl ha bemästrat även en stundtals besvärlig arbetssituation.

text: Den s.k. beslutsbalansen var av rimlig omfattning och ofta fanns en förklaring till att åtal ännu inte väckts, alternativt var ärendet relativt nytt. En viss s.k. polisbalans (åklagarledda förundersökningar som finns hos polisen för utredning) kunde dock noteras, men där verkade det som om åklagarna aktivt påminde om utredningen verkade dra ut på tiden. Det rådde en god ordning i akterna och granskningen av stämningsansökningar och övriga handlingar som åklagarna upprättat i instämda mål gav inte upphov till några frågetecken. Inte heller tingsrättens domar i brottmål visade på några svagheter i åklagarnas processföring. Uppställda frister vad avser anhållande och häktning iakttogs utan undantag såvitt framgick av granskningen av anhållningsliggaren.

text: Undantag härifrån utgjordes dock i viss mån av de ovan nämnda ungdomsärendena där tidsfristerna för beslut i åtalsfrågan i några fall inte hade kunnat hållas.

text: Inspektionen gav sammanfattningsvis stöd för uppfattningen att åklagarkontoret i Visby var välfungerande och väl skött och att några påtagliga brister att tala om inte var för handen.

text: JK:s medarbetare uttryckte sin uppskattning över det vänliga mottagande som de fått under inspektionen varpå denna avslutades kl. 17.00.


title: Inspektion av Gotlands tingsrätt

text: Granskningen har visat att Gotlands tingsrätt är en väl fungerande domstol som tillämpar ett effektivt arbetssätt som medför att praktiskt taget inga balanser finns. Såvitt framkom vid inspektionen uppfylls kraven på rättsäkerhet och rättslikhet liksom allmänhetens krav på service m.m.

text: Justitiekanslern riktar i ett fall viss kritik mot tingsrätten för handläggningen av en fråga om s.k. kvarsittanderätt i ett mål om äktenskapsskillnad. Justitiekanslern gör vidare vissa påpekanden rörande innehållet i domar i brottmål där den tilltalade varit häktad eller varit under 18 år. Slutligen gör Justitiekanslern vissa uttalanden angående tingsrättens rutiner för utseende av offentliga försvarare.

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern har enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. domstolarna.

text: Under vintern 2002-2003 beslutade Justitiekanslern att som ett led i sin tillsynsverksamhet inspektera bl.a. en tingsrätt. Valet föll på Gotlands tingsrätt.

text: Justitiekanslern skrev till tingsrätten angående inspektionen den 29 april 2003 varvid vissa akter och avgöranden under en viss tid beställdes fram i förväg. Inspektionen genomfördes den 8 maj 2003.

text: Inspektionen

text: Inspektionens syfte och inriktning

text: Det övergripande syftet med inspektionen har varit att kontrollera att kraven på rättssäkerhet och rättslikhet iakttas. Men även verksamhetens medborgarperspektiv, eventuella onödiga tidsutdräkter, prioriteringar och effektivitet har granskats. En utgångspunkt för inspektionen har vidare varit att den skall tjäna till ledning för framtiden snarare än till att få underlag för kritik mot fel som förekommit.

text: Hur inspektionen genomfördes

text: Under sitt besök på tingsrätten gick Justitiekanslern igenom tingsrättens samtliga avgöranden i tvistemål, brottmål och ärenden under de fyra första månaderna år 2003. Vidare granskades akterna i de fem äldsta balanserade brottmålen, FT-målen, övriga tvistemålen och ärendena. Samtliga akter i s.k. ungdomsmål (den tilltalade är under 18 år) och i de brottmål där den tilltalade var häktad som avgjordes under år 2002 gicks igenom. Slutligen gick Justitiekanslern igenom en akt som slumpvis valdes ut i tingsrättens arkiv.

text: Justitiekanslern studerade också de principer som ligger till grund för tingsrättens utseende av offentliga försvarare.

text: Utöver genomgången av det angivna materialet höll Justitiekanslern under inspektionen möten med två ordinarie domare och en fiskal som tillfälligt tjänstgjorde vid tingsrätten under lagmannens bortovaro.

text: Iakttagelser och överväganden

text: Tingsrättens arbetssätt

text: Tingsrätten tillämpar ett arbetssätt med en s.k. storrotel på vilken lagmannen och de två rådmännen tjänstgör. En av domarna är beredningsdomare. Detta uppdrag växlar enligt en inbördes fördelning mellan de ordinarie domarna.

text: Samtliga mål och ärenden lottas på storroteln. Lagmannen ansvarar för handläggningen av de mål som har tilldelats storroteln i den mån inte någon åtgärd beslutats, dom meddelats eller beslut fattats av en annan domare i målet.

text: I beredningsorganisationen, vars uppgift är att bereda målen inför avgörande, ingår beredningsdomaren, tingsnotarierna och domstolssekreterarna. Beredningsdomaren är chef för beredningsorganisationen och leder arbetet inom denna.

text: På förfrågan från Justitiekanslern angavs följande inställning till det nya arbetssättet. Samtliga personalkategorier har skriftligen redogjort för sin syn.

text: Domarna anser att de främsta fördelarna med storrotelsystemet är att det innebär en mindre sårbar organisation som på ett flexibelt sätt klarar av att någon är frånvarande utan att målen blir liggande. Effekten blir att de anhopningar av akter som tenderar att finnas efter bortovaro i det klassiska rotelsystemet elimineras. Som storrotelsystemet tillämpas i tingsrätten kräver det en långt driven samsyn i handläggningsfrågor, vilket i sin tur förutsätter ett ökat samarbete och en utvidgad diskussion mellan domarna. Effekten har blivit en större likformighet i handläggningen. Det upplevs också som en fördel att flera domare tittar på målen. Handläggningen av besvärliga mål kan underlättas genom att de "ses av flera ögon". En konsekvens är emellertid att möjligheten till kontroll i varje enskilt mål för domarna har minskat. Anledningen uppges dock inte primärt vara storrotelsystemet utan den ökade delegation som sker till kanslipersonal och notarier. Man har inte märkt att det uppstått fler fel eller andra brister i handläggningen på grund av organisationsförändringen.

text: Domstolssekreterarna-beredningssekreterarna anser att storrotelsystemet innebär att det inte går att ha kontroll på målen på samma sätt som i ett traditionellt rotelsystem. De upplever emellertid inte att de förlorat överblicken. Organisationen ställer större krav på samarbete, såväl sekreterarna emellan som mellan sekreterarna och notarierna. - Ibland upplevs att det finns en konflikt mellan å ena sidan att snabbt hantera inkommande post och å andra sidan att läsa igenom handlingarna och ge genomarbetade förslag till notarier-beredningsdomare, alternativt att själv fatta beslut. Det utvidgade ansvar som sekreterarna fått är roligt men innebär samtidigt en anspänning. Generellt sett har organisationsförändringen inte lett till en ökad arbetsbelastning.

text: Notarierna anser att det är positivt att kunna fördela arbetsuppgifterna löpande mellan sig. Ibland förekommer det att tre domare samtidigt ger notarien uppdrag, vilket ställer krav på notarien att själv kunna "sätta gränser och säga ifrån". Det ligger en svårighet i att samtidigt arbeta för tre domare som inte fullt ut har samma uppfattning om formuleringar m.m. Det utökade ansvar och den vidgade delegation som följer med storrotelsystemet upplevs som något positivt.

text: Aktörer utanför domstolen, främst ombud, har ibland uttryckt irritation över att tingsrätten under målets handläggning inte kan peka ut någon av domarna som ansvarig för målets avgörande.

text: Vid inspektionen framkom att tingsrätten inte har några balanser att tala om. Samtliga färdigberedda dispositiva tvistemål, där det normalt kan bli balanser, var utsatta till huvudförhandling. Någon annan grund för prioriteringar av mål än vad lagstiftningen innehåller finns inte.

text: Medborgarperspektivet tillgodoses på tingsrätten genom bl.a. utbildning i ett program för vittnesstöd, särskilda partsrum och generösa expeditionstider.

text: Det intryck som Justitiekanslern fick vid inspektionen var att arbetet på tingsrätten fungerar mycket effektivt och att rättssäkerheten upprätthålls trots ett högt arbetstempo. I vad mån detta beror på den nya arbetssituationen går inte att säga, men arbetsmodellen tycks i vart fall verksamt ha bidragit.

text: Handläggningstider

text: En genomgång av de äldsta målen resp. ärendena och av balansläget i stort tyder på att handläggningstiderna vid tingsrätten är korta.

text: Justitiekanslern uppmärksammade dock vid granskningen ett mål där handläggningen synes ha stannat av. Det gäller ett mål om äktenskapsskillnad m.m. (T 320-00). Målet inleddes den 11 april 2000 genom att en kvinna yrkade äktenskapsskillnad, rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad tills bodelning skett och förordnande av en bodelningsförrättare. Mannen medgav yrkandena om äktenskapsskillnad och bodelningsförrättare men bestred yrkandet om kvarsittanderätt. Han yrkade för egen del att han interimistiskt skulle tillerkännas rätt att bo kvar i den gemensamma bostaden. Efter viss skriftväxling hölls den 21 juli 2000 sammanträde för muntlig förberedelse. I samband härmed avkunnade tingsrätten deldom på äktenskapsskillnad och utsåg en bodelningsförrättare. Den 28 juli 2000 beslutade tingsrätten interimistiskt att kvinnan skulle ha rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad, dock längst till dess bodelning hade skett.

text: Därefter synes tingsrätten inte ha vidtagit någon åtgärd i målet förrän den 7 november 2001 då ordföranden i samband med ett edgångssammanträde i en konkurs träffade bodelningsförrättaren. Denne informerade därvid ordföranden om handläggningen av bodelningsärendet. Av dagboksbladet i målet framgår att bodelningsförrättaren under första halvåret 2002 vid tre tillfällen lämnade ytterligare muntliga uppgifter till tingsrätten om ärendets handläggning.

text: I augusti 2002 förelade tingsrätten parterna att yttra sig i frågan om rätten kunde avgöra målet. Parterna yttrade sig och gavs därefter på begäran tid för att försöka träffa en uppgörelse i fråga om bl.a. den gemensamma bostadsfastigheten. Den 23 december 2002 meddelade mannens ombud tingsrätten att det inte fanns några förutsättningar för en frivillig uppgörelse. Tingsrätten kallade den 8 april 2003 parterna till huvudförhandling den 19 maj 2003.

text: Enligt

text: 14 kap. 5 § äktenskapsbalken

text: får en domstol i ett mål om äktenskapsskillnad pröva bl.a. en fråga om rätt att bo kvar i makarnas gemensamma bostad till dess att bodelning sker. I

text: 14 kap. 7 § äktenskapsbalken

text: ges domstolen dessutom en möjlighet att interimistiskt besluta om bl.a. kvarsittanderätten för tiden till dess att denna fråga har avgjorts genom en dom som har vunnit laga kraft.

text: Som nyss redovisats blev målet i fråga om kvarsittanderätt liggande i två år utan att några egentliga handläggningsåtgärder vidtogs. Något hinder mot att handläggningen drevs vidare och målet sattes ut till huvudförhandling synes enligt Justitiekanslerns mening inte ha funnits. Ett beslut om kvarsittanderätt kan sägas vara av tillfällig karaktär genom att det reglerar boendefrågan fram till bodelningen. Det får därför anses ligga i sakens natur att en domstol bör ta slutlig ställning i en sådan fråga ganska snabbt. Å andra sidan kan man hävda att domstolen redan genom att fatta ett interimistiskt beslut i saken har reglerat kvarsittanderätten och att ett slutligt beslut därefter inte ter sig lika angeläget. Mot detta kan man invända att en interimistisk prövning regelmässigt är mer summarisk än en slutlig prövning och ofta sker i ett inledande skede av en rättegång och på ett ofullständigt underlag. Åtminstone den part som det interimistiska beslutet har gått emot kan normalt anses ha ett befogat intresse av att frågan prövas slutligt och att han eller hon bereds tillfälle till en huvudförhandling med bl.a. möjlighet till bevisupptagning. Härtill kommer att frågor om kvarsittanderätt sällan är juridiskt komplicerade.

text: Justitiekanslern anser att frågan om kvarsittanderätt borde ha tagits upp till slutlig behandling betydligt tidigare än som skedde och inte - som synes ha blivit fallet - avvaktat bodelningen.

text: Principer för hantering och handläggning av ungdomsmål

text: Justitiekanslern gick under inspektionen som nämnts ovan igenom samtliga akter för de ungdomsmål (tilltalade under 18 år) som avgjordes under år 2002.

text: Någon särskild ungdomsdomare har inte utsetts vid Gotlands tingsrätt utan tingsrättens samtliga tre domare handlägger ungdomsmål.

text: Inspektionen genomfördes i denna del med inriktning på frågan huruvida de särskilda processregler som gäller för ungdomsmål hade iakttagits av tingsrätten. Granskningen visade att målen i allt väsentligt hade handlagts på ett korrekt och tillfredsställande sätt. Det kunde bl.a. konstateras att tingsrätten i samtliga fall där så krävts hade förordnat offentlig försvarare, kallat den unges vårdnadshavare och inhämtat yttrande från socialtjänsten. Vidare hade samtliga granskade domar avkunnats omedelbart efter enskild överläggning.

text: När det gäller frågan om huruvida målen handlagts enligt gällande tidsfrister kan följande nämnas.

text: Enligt

text: 29 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skall huvudförhandling i mål avseende brott för vilket det är föreskrivet fängelse i mer än sex månader hållas inom två veckor från det att åtal väckts om den misstänkte inte fyllt 18 år. Undantag kan göras om uppskov är nödvändigt.

text: Justitiekanslern fann vid sin granskning att huvudförhandling i sammanlagt sju mål hade hållits senare än två veckor efter det att åtal hade väckts. I tre av målen framgår tydligt av akten varför detta ansetts nödvändigt (komplettering av förundersökningen på den tilltalades begäran i två fall och brister i socialnämndens yttrande i ett fall). Det var emellertid fyra mål som hade satts ut en eller två dagar efter tvåveckorsfristen utan att det av akten framgick av vilket skäl uppskov ansetts nödvändigt (mål B 43-02, B 51-02, B 86-02 och B 694-02).

text: Vid samtal med domarna vid tingsrätten framgick att det kan finnas olika skäl till att fristen i några fall överskridits. Det kan t.ex. förekomma att den offentlige försvararen inte har tid att delta i en förhandling inom tidsfristen och att den tilltalade inte vill byta försvarare. I en sådan situation kan det enligt Justitiekanslerns uppfattning visserligen vara befogat att med någon eller några dagar överskrida tidsfristen. Skälet härtill bör emellertid framgå av akten. Tingsrätten kan inte undgå viss kritik för underlåtenheten i detta avseende.

text: Justitiekanslern har också funnit att tingsrätten i några fall brustit i utformningen av domsluten när påföljden bestämts till överlämnande till vård inom socialtjänsten.

text: Genom ändringar i

text: 31 kap. 1 § brottsbalken

text: , som trädde i kraft den 1 januari 1999, har reglerna om överlämnande till vård inom socialtjänsten justerats för att ge principerna om förutsägbarhet, proportionalitet och konsekvens ökat genomslag. Enligt första stycket i bestämmelsen får rätten överlämna åt socialnämnden att föranstalta om nödvändig vård inom socialtjänsten enligt en för den tilltalade av nämnden uppgjord vårdplan. Om det av vårdplanen framgår att den tilltalade skall bli föremål för vård eller annan åtgärd med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: , skall rätten meddela föreskrift om att den tilltalade skall genomgå sådan vård eller åtgärd. Av förarbetena framgår att det är viktigt att rätten utformar föreskriften i domslutet så att det klart framgår vad som förväntas av den unge (prop. 1997/98:96 s. 199).

text: Vid genomgång av de domar som meddelats under år 2002 och de fyra första månaderna år 2003 har konstaterats att tingsrätten i fyra fall hade underlåtit att i domslutet meddela en föreskrift om att den unge skulle följa den av socialnämnden upprättade vårdplanen (mål B 881-01, B 87-02, B 916-02 och B 994-02). Justitiekanslern utgår från att tingsrätten i fortsättningen ser till att sådana brister inte förekommer.

text: Genomgång av brottmål med häktade

text: Vid inspektionen granskades de flesta brottmål (utom B 492-02, B 558-02, B 766-02, B 801-02 och B 61-02) som avgjorts under år 2002 och där någon av de tilltalade varit häktad. Utgångspunkten för granskningen var att kontrollera att de i

text: rättegångsbalken

text: uppsatta tidsfristerna hållits när det gäller utsättande av mål till häktnings- och huvudförhandling, doms meddelande m.m. Vidare kontrollerades att omhäktningsförhandlingar hållits när tiden för åtals väckande förlängts.

text: Vid granskningen kunde konstateras att gällande tidsfrister hade hållits i samtliga de granskade fallen och att omhäktningsförhandlingar ägt rum i de enstaka fall där förlängd tid för åtals väckande medgetts.

text: Hänvisning till avräkningsunderlag i brottmålsdomar m.m.

text: Justitiekanslern granskade under inspektionen tingsrättens avgöranden i tvistemål, brottmål och ärenden under de fyra första månaderna 2003 med inriktning på om reglerna för domförhet, rättelse av dom samt avräkningsunderlag hade följts.

text: Vid granskningen fann Justitiekanslern inte något att anmärka på vad gällde tillämpningen av domförhetsreglerna eller rättelseinstitutet. Granskningen av avräkningsunderlagen visade inte på några bristfälligheter till innehållet. Däremot fann Justitiekanslern att det ibland saknades hänvisning i domen till avräkningsunderlaget. När det gäller frågan om en sådan hänvisning skall göras kan följande noteras.

text: Av

text: 16 § förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol följer att ett avräkningsunderlag som har upprättats i målet skall bifogas domen eller beslutet. Enligt

text: 21 § samma förordning

text: får Domstolsverket meddela föreskrifter om utformningen av tingsrätternas och hovrätternas domar och beslut i brottmål samt om utformningen av avräkningsunderlag enligt 16 §. Beträffande den nu aktuella frågan har Domstolsverket genom ändring i dess föreskrifter (

text: ) om utformning av dom och slutligt beslut i brottmål föreskrivit att en hänvisning till avräkningsunderlaget bör göras i domen och att en sådan hänvisning i sådant fall skall skrivas efter domens undertecknande och kan skrivas för hand (se bilaga 1 till

text: DVFS 2000:7

text: vid punkten 22). Dessa föreskrifter trädde i kraft den 1 oktober 2000.

text: Av redovisningen kan konstateras att det inte finns någon skyldighet för tingsrätten att i domar eller beslut i brottmål alltid hänvisa till avräkningsunderlaget. Justitiekanslern anser emellertid att en sådan hänvisning alltid är av värde och därför bör finnas med. I de fall där avräkningsunderlaget av förbiseende inte bifogats domen kan eventuella skador av ett sådant misstag förhindras genom att det finns en upplysning i domen om att den tilltalade har varit frihetsberövad. En anteckning om avräkningsunderlag fyller i praktiken denna funktion och har därför stor betydelse för kriminalvården vid fastställande av straffverkställighetstiden.

text: Principer för utseende av offentlig försvarare

text: Till offentlig försvarare skall enligt

text: 21 kap. 5 § rättegångsbalken

text: i första hand förordnas en advokat "som finnes lämplig därtill". Om den misstänkte har framställt önskemål om en särskild advokat skall denne förordnas, om det inte skulle medföra avsevärt ökade kostnader eller det annars finns särskilda skäl emot. Om den misstänkte inte har något önskemål ankommer det på rätten att utse en offentlig försvarare. Det finns inte några närmare anvisningar i lagtexten om vilka principer som skall tillämpas vid detta val. I praktiken torde uppgiften i stor omfattning överlämnas åt domstolssekreterare.

text: Uppdragen från rätten är av stor ekonomisk betydelse för många advokater. Inte minst därför är det enligt Justitiekanslerns mening angeläget att tingsrätterna tillämpar någorlunda fasta principer för hur offentliga försvarare skall utses. Detta har betydelse för förtroendet för domstolens saklighet och oavhängighet. Det får inte finnas misstankar om att en advokat favoriseras eller missgynnas t.ex. därför att han eller hon är mer eller mindre populär hos domstolens personal.

text: De principer som tillämpas bör ha som utgångspunkt att det sker en jämn spridning av uppdragen över tiden mellan de advokater på orten som utan särskilda inskränkningar vill ha förordnanden som offentlig försvarare vid domstolen. Därvid bör dock de uppdrag som lämnas sedan den misstänkte önskat sig en viss advokat kunna behandlas för sig. Principen om en jämn spridning innebär inte att en helt rättvis eller slumpmässig fördelning av uppdragen måste upprätthållas. Rätten måste ha ett visst utrymme att beakta en advokats särskilda erfarenhet och skicklighet inom ett område. Även advokaternas tillgänglighet måste kunna inverka på domstolens val. Rätten måste t.ex. vara oförhindrad att erbjuda en advokat ett visst uppdrag under förutsättning att denne har möjlighet att inställa sig till huvudförhandling vid en viss tidpunkt som redan är bestämd. Vidare måste domstolen i det enskilda fallet kunna välja någon advokat som just då kan nås. Det viktigaste är sålunda inte fördelningen av det enskilda uppdraget utan en jämn spridning över tiden. Jfr JO 1967 s. 57 och 1970 s. 56.

text: Vid Gotlands tingsrätt fördelas uppdragen som offentlig försvarare med hjälp av en lista där alla uppdrag noteras under resp. advokats namn. Fördelningen sköts av domstolssekreterare. På listan skiljer man inte mellan uppdrag som tilldelas på grund av den misstänktes önskemål och andra uppdrag. Vissa advokater i Visby har hittills i år fått betydligt färre uppdrag än andra. Detta beror, enligt vad som uppgavs vid inspektionen, framför allt på att de misstänkta efterfrågar en del av advokaterna mer än andra, att somliga advokater är mindre intresserade av uppdrag och att någon är tillgänglig under endast en del av året. Man försöker se till att uppdragen fördelas någorlunda lika, men någon jämn utportionering över tiden eftersträvas inte. Vem som får ett visst uppdrag kan bero på tillfälligheter.

text: Det finns i och för sig inte någon anledning att tro att tingsrätten favoriserar eller missgynnar någon eller några advokater vid fördelningen av försvararuppdrag. De skäl som angetts för den ojämna fördelningen får också anses fullt godtagbara. Det system som används är dock sådant att det lämnar utrymme för omotiverad särbehandling och därmed också utrymme för den som kan känna sig missgynnad att ifrågasätta om det rör sig om en negativ särbehandling. Enligt Justitiekanslerns uppfattning är det onödigt och mindre lämpligt att lämna ett sådant utrymme i den utsträckning som sker vid Gotlands tingsrätt.

text: Av rättviseskäl och för förtroendets skull bör rutinerna vid fördelning av försvararuppdrag vara så utformade att uppdragen fördelas enligt tydliga kriterier där utrymmet för omotiverad särbehandling minimeras, och så att fördelningen vid behov kan kontrolleras i rimlig utsträckning i efterhand. En lämplig ordning bör vara att skilja ut de uppdrag som lämnas på grund av den misstänktes önskemål. Det synes också vara lämpligt att för resp. advokat anteckna eventuella särskilda förhållanden av betydelse, såsom att vederbörande är intresserad av enbart ett mindre antal uppdrag eller enbart uppdrag av ett visst slag. Däremot kan det knappast vara nödvändigt att i det enskilda fallet notera anledningen till att den valde advokaten utsetts.

text: Övrigt

text: Justitiekanslerns allmänna intryck är att tingsrätten är mycket välskött och att det råder god ordning. Vid genomgången av de akter som redovisats ovan noterade Justitiekanslern i några fall att flera aktbilagor fått samma nummer eller att det fattades någon bilaga i akterna. Här kan nämnas mål T 457-00 och B 712-99 där aktbilaga 139 resp. aktbilaga 10 inte återfanns i akterna. Vidare fanns i mål B 674-00 två olika handlingar som båda var betecknade aktbilaga 18. I mål B 91-02 hade försvararens kostnadsräkning och domen i målet samma aktbilagenummer.

text: Slutligen vill Justitiekanslern uttrycka sin uppskattning för en väl fungerande dialog under inspektionen.

text: Ett utkast till detta beslut överlämnades till tingsrätten för synpunkter under hand.


title: Inspektion vid Länsstyrelsen i Gotlands län

text: Länsstyrelsen i Gotlands län har en omfattande och mångsidig verksamhet. Vid en granskning under en dag kan självfallet endast en liten del av verksamheten undersökas. Granskningen har dock gett det allmänna intrycket att länsstyrelsen är en väl fungerande myndighet. Några påtagliga brister kunde inte konstateras.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden angående handläggningen av några naturvårdsärenden och ett ärende rörande enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade den 8 maj 2003 Länsstyrelsen i Gotlands län. Justitiekanslern togs emot av länsstyrelsens administrativa chef KN.

text: Vid ett möte med länsrådet AG redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen. Justitiekanslern angav att det utifrån den senast lämnade ärendeförteckningen kunde konstateras att länsstyrelsen har relativt få gamla ärenden samt att det under år 2002 skett en markant minskning av antalet gamla ärenden på natur- och kulturenheterna.

text: AG berättade om verksamheten hos länsstyrelsen. Han nämnde bl.a. följande. Han började sin tjänst som länsråd den 15 januari 2003. Inom länsstyrelsen handläggs ärenden av mångskiftande karaktär. På försök har länet ett samordningsansvar för statlig verksamhet på Gotland. Länsstyrelsen, Länsarbetsnämnden och Skogsvårdsstyrelsen fungerar som en enda myndighet. Administrativt innebär det en del svårigheter eftersom medel kommer "från olika håll". Eftersom länsstyrelsen endast innefattar en kommun går det lätt att kommunicera i olika frågor med företrädare för kommunen. Länsstyrelsen satsar på att utbilda sina anställda. Kunskapsnivån hos personalen är hög. Det finns en god kompetens när det gäller förvaltningsfrågor.

text: Härefter påbörjades en genomgång av de akter som Justitiekanslern hade begärt fram.

text: De konstateranden som gjordes redovisas härefter beträffande varje ärendegrupp som granskades.

text: Tillsyn över bevakningsföretag

text: Endast ett bevakningsföretag har sitt säte på Gotland. Granskningen av handlingar som rörde detta företag gav inte anledning till någon anmärkning.

text: Körkortsärenden

text: 40 ärenden beträffande körkortsingripanden inkomna under januari - mars 2002 granskades. De var i god ordning. Ärendena hade handlagts utan några anmärkningsvärda dröjsmål.

text: Naturvårdsärenden

text: Av ärendeförteckningen kunde konstateras att det på naturvårdenheten fanns en rad ärenden som var gamla. Justitiekanslern hade därför begärt fram de äldsta ärendena för en genomgång.

text: Beträffande de flesta ärendena fanns en godtagbar förklaring till varför ärendena hade dragit ut på tiden.

text: Några ärenden krävde dock ytterligare förklaringar. Sedan försök hade gjorts att i samband med inspektionen få besked från den ansvarige på enheten konstaterade Justitiekanslern att skriftliga upplysningar i samband med inspektionen skulle inhämtas i dessa delar. Så skedde också, se nedan.

text: Kulturmiljöenheten

text: De fem äldsta ärendena angående byggnadsminnesförklaring - som enligt ärendeförteckningen var oavslutade - granskades. Samtliga dessa ärenden hade avslutats under mars - april 2003. Akterna var i god ordning. Diarieföringen av inkomna och utgående handlingar kontrollerades. Inte heller beträffande diarieföringen fanns något att erinra. Handläggningen präglades allmänt av en hög ambitionsnivå.

text: Tillsyn enligt

text: socialtjänstlagen

text: De tio senast avgjorda ärendena angående tillsyn enligt

text: socialtjänstlagen

text: granskades. Genomgången av dessa ärenden gav inte anledning till någon anmärkning.

text: Ärenden angående tillstånd att starta enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: De tio senast inkomna ärendena som rör tillstånd att starta enskild verksamhet granskades. Beträffande ett av dessa ärenden (702-1358-2003) fanns vissa oklarheter. Justitiekanslern fann att det var lämpligt att be länsstyrelsen att senare yttra sig skriftligen angående handläggningen. Så har nu skett, se nedan.

text: Avslutande samtal och uppföljning

text: Inspektionen avslutades med en översiktlig genomgång av de iakttagelser som hade gjorts i de granskade ärendena.

text: Justitiekanslern angav bl.a. att en inspektion som sker under en dag givetvis inte kan genomlysa hela den omfattande verksamhet som sker vid länsstyrelsen. Det allmänna intrycket var ändå att länsstyrelsen fungerar väl. Generellt sett har länsstyrelsen relativt korta handläggningstider. I de ärenden som granskades höll handläggningen en god standard. Några påtagliga brister hade således inte konstaterats.

text: Justitiekanslern uppgav vidare att i vissa ärenden behövde kompletterande upplysningar inhämtas.

text: Inspektionen avslutades kl. 16.30 med ett tack till länsstyrelsen för den vänlighet och det tillmötesgående som visats under inspektionen.

text: Justitiekanslern har härefter begärt in upplysningar beträffande handläggningen av vissa ärenden.

text: Länsstyrelsen har kommit in med begärda upplysningar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Handläggningen av vissa ärenden vid naturvårdsenheten

text: Tre ärenden (dnr 511-203-1990, 511-204-1990 och 511-206-1990) hade kommit in till länsstyrelsen den 13 september 1977, den 12 oktober 1977 respektive den 30 oktober 1980. Såvitt akterna och diariet utvisade hade inget hänt i ärendena förrän den 25 mars 2003 då ärendena avskrevs från vidare handläggning. Avsändarna hade inte underrättats om att ärendena nu var avslutade.

text: Länsstyrelsen har yttrat sig och därvid angett följande.

text: "Alla tre ärendena gäller framställningar om bildande av ett naturreservat vid Ireviken och föranleddes av de planer som fanns i slutet av 1970-talet och början av 1980-talet på att skapa ett fritidshusområde vid Ireviken. Fritidshusplanerna förverkligades dock inte, varför något arbete med att bilda ett reservat aldrig påbörjades. Avsändarna har ej underrättats om att ärendena har avskrivits från vidare handläggning."

text: Ärendena avser inte myndighetsutövning mot någon enskild. Något krav på att en underrättelse skall ske om innehållet i beslutet finns inte. Som en serviceåtgärd från myndighetens sida kan det ändå vara lämpligt att en underrättelse sker.

text: Ärendena har legat öppna under mycket lång tid. Detta innebär inte i sig att det finns anledning till kritik. Det rör sig om en ärendegrupp som till sin karaktär är sådan att handläggningen ofta måste bli långvarig. Frågan när ett ärende bör avslutas är något som får bedömas från fall till fall. Det finns alltså inga uttryckliga bestämmelser som tar sikte på när ett ärende skall avslutas. Ytterst är det således något som myndigheten själv måste avgöra. Men en myndighet bör ha rutiner för att följa upp öppna ärenden. Det är inte tillrådligt att ärenden står öppna när den anhängiggjorda frågan har förfallit. Såvitt kan bedömas fanns det möjlighet att avsluta de aktuella ärendena betydligt tidigare.

text: Justitiekanslern har inhämtat synpunkter i ytterligare fyra ärenden som inletts hos länsstyrelsen för mer än tio år sedan. Länsstyrelsen har lämnat tillfredsställande förklaringar om varför ärendena är oavslutade.

text: Beträffande ytterligare två ärenden (dnr 511-206-1990 och 511-232-1990) konstaterade Justitiekanslern att det på respektive ärende i ärendeförteckningen angetts att "arbete pågår". Vid granskningen gick det inte att se att något hänt på flera år.

text: Länsstyrelsen har i sina upplysningar hit angett att inget arbete har utförts i ärendena under senare år.

text: För att Justitiekanslerns granskning av en myndighets ärendeförteckning skall vara meningsfull är det önskvärt att senaste åtgärder i ärendet kortfattat redovisas. Om handläggningen avstannat bör anledningen härtill anges. Att som här skett ange att "arbete pågår" ger föga upplysning för den som skall utföra granskningen. Länsstyrelsen borde alltså, anser jag, ha varit mer tydlig i sin beskrivning av ärendets nuvarande status.

text: Två ärenden (511-2919-98 och 511-2553-99) hade angetts som avslutade i ärendeförteckningen. Vid inspektionen togs diarieblad fram rörande dessa ärenden. Av diariet framgick inte att ärendena var avslutade.

text: Länsstyrelsen har nu svarat att ärendena är avslutade. Anledningen till att de inte har avslutats i diariet tycks vara att arbete alltjämt pågår i ärenden som berör samma frågor.

text: Som jag nämnt är det en fråga för myndigheten att bedöma när ett ärende skall avslutas. Men om inga handläggningsåtgärder återstår bör det också normalt formellt avslutas. Jag får emellertid här uppfattningen att det är fråga om gemensam handläggning av två ärenden och att bägge ärendena därför kommer att senare avslutas i ett sammanhang. Det finns inte tillräcklig anledning för mig att kritisera detta förfarande.

text: Ärendena föranleder inget ytterligare uttalande från min sida.

text: Handläggningen av ett ärende angående tillstånd att bedriva enskild verksamhet enligt

text: socialtjänstlagen

text: Vid inspektionen uppmärksammade Justitiekanslern följande. I ett ärende (dnr 702-1358-2003) fanns det i två remisser till kommunens social- och omsorgsenhet omnämnt att den ursprungliga ansökan hade ändrats i samband med ett möte samt att nya uppgifter hade tillkommit i samband med ett telefonsamtal med sökanden. Det framgick inte av akten vad dessa ändringar och nya uppgifter avsåg.

text: Justitiekanslern har förelagt länsstyrelsen att yttra sig. Länsstyrelsen har angett bl.a. följande. Någon separat tjänsteanteckning från besöket upprättades inte. De muntliga uppgifterna angående en förändring i ansökningen angavs i en ny remiss till social- och omsorgsnämnden. Datum för samtalet angavs i remissen. Förändringarna i ansökan infördes med kursiv stil för att det skulle bli tydligt vad de avsåg.

text: Av

text: 15 § förvaltningslagen

text: följer att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Det är viktigt från rättssäkerhetssynpunkt att den muntliga information som förekommer under ett ärendes handläggning dokumenteras på ett korrekt sätt. De i ärendet aktuella ändringarna har avsett grundläggande förutsättningar för den med ansökan avsedda verksamheten. Anteckningar om ändringarna borde därför ha gjorts i en särskild handling i stället för att endast återges i remisser dagtecknade flera dagar efter det att uppgifterna lämnats till myndigheten.

text: Ärendet föranleder endast detta uttalande från min sida.


title: Skadestånd har tillerkänts en person med hänvisning till att uppgifter om ett reseförbud inte i rätt tid har gallrats från polisens register

text: Justitiekanslern tillerkänner KA skadestånd med 3 000 kr och ersättning för ombudskostnader med 1 628 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Polismyndigheten att betala ut beloppen till KA.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: KA meddelades av åklagare reseförbud med anmälningsskyldighet den 6 november 2014 med hänvisning till att han var misstänkt för brott och att det fanns risk för att han skulle avvika eller på annat sätt undandra sig lagföring eller straff. Beslutet registrerades i polisens dataregister för personefterlysningar (EPU-registret). Reseförbudet hävdes av domstol den 4 december 2014. Domstolen faxade samma dag beslutet till polisen, stationsbefälet i Söderort i Stockholm. Av förbiseende tog emellertid polisen inte bort KAs markering om reseförbud från EPU-registret.

text: Den 5 december 2014 nekades KA utresa till USA från terminal 5 på Arlanda flygplats eftersom det vid passkontroll framgick av EPU-registret att han alltjämt hade reseförbud med anmälningsplikt. Efter kontakter mellan gränspolisen på Arlanda och polisen i Söderort avlystes KA ur EPU-registret senare samma dag.

text: Anspråket m.m.

text: KA har, som det får uppfattas, begärt skadestånd av staten med 20 072 kr. Av beloppet avser 4 222 kr kostnad för flygbiljett, 1050 kr taxiresa till och från flygplatsen, 4 500 kr förlorad arbetsförtjänst, 300 kr valutaväxlingskostnad, 6 000 kr kränkningsersättning och 4 000 kr ytterligare ersättning för att han förhindrats att resa. Han har vidare begärt ersättning för ombudskostnader hänförliga till ärendet här med 3 255 kr.

text: Till stöd för sitt anspråk har KA huvudsakligen anfört att de angivna kostnaderna har uppstått till följd av att han inte fick resa hem till USA den 5 december 2014, trots att reseförbudet vid den tidpunkten hade upphävts.

text: Justitiekanslern har i ärendet inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten. KA har fått möjlighet att kommentera yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Uppgifter om personer som är underkastade reseförbud införs i EPU-registret, vilket förs genom automatisk databehandling. Det har således skett en personuppgiftsbehandling när KA infördes i EPU-registret.

text: Den personuppgiftsbehandling som hos polisen sker genom EPU-registret regleras av

text: polisdatalagen (2010:361)

text: , se

text: 1 kap.

text: 1 § första stycket 1

text: samt

text: andra stycket

text: samma bestämmelse. Polismyndigheten är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför, se

text: 2 kap. 4 § polisdatalagen

text: Av 2 kap. 2 § 3 och 12

text: polisdatalagen

text: följer att bestämmelserna i personuppgiftslagen (

text: ) om grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter (

text: 9 §

text: ) och skadestånd (

text: 48 §

text: ) ska tillämpas när personuppgifter behandlas enligt

text: polisdatalagen

text: Det följer av

text: 48 § första stycket personuppgiftslagen

text: att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med

text: personuppgiftslagen

text: har orsakat.

text: Det framgår av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207)

text: att den lagens bestämmelser endast ska tillämpas om inte annat är föreskrivet. KAs anspråk ska därför i första hand ska prövas enligt skadeståndsbestämmelsen i

text: personuppgiftslagen

text: Det är utrett att KAs reseförbud upphävdes den 4 december 2014, att uppgifter om reseförbudet fanns kvar i EPU-registret dagen efter, samt att detta ledde till att KA nekades utresa vid passkontrollen på Arlanda flygplats. Det framgår av

text: 9 § första stycket efterlysningskungörelsen (1969:293)

text: att en efterlysning som inte längre behövs ska återkallas genast , och att detta sker genom att Polismyndigheten tar bort uppgifterna ur registret. Polisens personuppgiftsbehandling kan mot denna bakgrund inte anses ha uppfyllt lagens krav på att vara riktiga och aktuella, se 9 § första stycket g) personuppgiftslagen. Staten är således i princip skadeståndsskyldig gentemot KA.

text: KA har begärt ersättning för ideell skada (kränkning) och för olika kostnader som ska ha uppstått till följd av att han hindrades från att genomföra sin hemresa till USA (ren förmögenhetsskada). Han har inte åberopat någon utredning till stöd för sitt anspråk. Mot denna bakgrund, och då det är en allmän skadeståndsrättslig princip att det är den som begär ersättning som måste styrka skadan samt dennas omfattning, kan KAs begäran om ersättning för ren förmögenhetsskada inte beviljas. Det står honom fritt att återkomma i denna del, men han måste då vara beredd att prestera kvitton eller annan bevisning som styrker att han haft de uppgivna kostnaderna.

text: När det gäller KAs rätt till kränkningsersättning gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Syftet med kränkningsersättning vid felaktig registrering är att den ska kompensera känslor hos den skadelidande och ge upprättelse. Ersättningen för kränkning får uppskattas efter skälighet mot bakgrund av samtliga omständigheter i det aktuella fallet. Därvid ska beaktas bl.a. om den felaktiga behandlingen avsett personuppgifter av känslig art, om det funnits risk för otillbörlig spridning av känsliga eller felaktiga uppgifter och om den registrerade på grund av den felaktiga behandlingen har blivit utsatt för något beslut eller några åtgärder som kunnat innebära något negativt för honom eller henne. (Se

text: prop. 1997/98:44 s. 143

text: ff.)

text: Högsta domstolen har slagit fast att kränkningsersättning enligt personuppgiftslagen ska bestämmas utifrån en bedömning av den kränkning som typiskt sett kan anses ha uppkommit (

text: NJA 2013 s. 1046

text: ). I rättsfallet sägs vidare att ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga bör ligga under 5 000 kr, och att ersättning för kränkningar som är att bedöma som mindre allvarliga, om än inte helt obetydliga, normalt bör bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: Vid en samlad bedömning finner Justitiekanslern att KA ska tillerkännas ersättning med skäliga 3 000 kr för den kränkning av den personliga integriteten som den felaktiga registreringen har orsakat honom. Vid denna bedömning har bl.a. hänsyn tagits till att uppgiften endast har varit kvar i registret under kort tid efter det att den borde ha gallrats och att det inte har funnits någon risk för otillbörlig spridning. Samtidigt har det beaktats att uppgiften lett till en negativ åtgärd för KA i och med att han nekats utresa vid den aktuella passkontrollen.

text: Med beaktande av utgången i själva saken, ärendets art och omfattning samt här tillämpad praxis anser Justitiekanslern skäligt att utge ersättning för om-budskostnaderna här med 1 628 kr motsvarande en timmes arbete.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av svensk punktskatteplikt vid införsel av s.k. röd olja.

text: Justitiekanslern avslår Kiinteistö Oy Mäkisalmela, ST1:s anspråk.

text: Ärendet

text: Kiinteistö Oy Mäkisalmela, ST1 har begärt skadestånd av staten med dels 2 375 000 kr, dels 100 000 kr jämte ränta med 8 % + gällande diskonto fr.o.m. den 18 februari 2008 alternativt, för det fall utrustningen återlämnas i fullt brukbart skick, ett belopp motsvarande 5 000 kr per dag som beslaget har bestått jämte ränta med 8 % + gällande diskonto.

text: Kiinteistö Oy Mäkisalmela, ST1 har som grund för sitt anspråk anfört i huvudsak följande. Bolaget är ett finskt oljebolag vars verksamhet alltsedan 1960-talet har bestått i att bl.a. sälja drivmedels- och eldningsolja till svenska och finska köpare som själva transporterar hem oljan på godkänt släp med stålcistern för klass III-bränsle. Den 30 oktober 2006 hade bolaget hyrt ut ett sådant släp (registreringsnummer PYC-443) till en svensk kund. Tanken rymmer 980 liter och släpet får framföras utan ADR-körkort. Kunden köpte olja för eget bruk och for tillbaka till Sverige med varan. Flera dagar senare kom kunden tillbaka med släpet men utan utrustningen (pump, cistern m.m.). Svenska tullen hade beslagtagit hela ekipaget. Eftersom bolaget inte fick något beslut om vart utrustningen hade tagit vägen polisanmälde bolaget händelsen till finska polisen som stöld av utrustning. Eftersom bolaget alltsedan den 30 oktober 2006 inte har haft tillgång till släpet med cistern för transport av olja har bolaget gått miste om inkomster från denna typ av försäljning. Bolaget har rättat sig efter den svenska tullmyndighetens och åklagarens åtgärder och inte skaffat ett ersättningssläp för motsvarande försäljning kombinerat med hyra av släp för egen transport av oljan. Bolaget har inte fått del av något beslut eller något protokoll avseende beslaget utan har endast fått uppgifter om detta från kunden som hade hyrt släpet. Beslaget har stått i strid med gemenskapsrätten och bolaget har på grund av beslaget gått miste om inkomster i rörelsen under perioden den 30 oktober 2006 till den 18 februari 2008 eftersom bolaget inte har kunnat sälja olja och hyra ut släpet för hemtransport av oljan under den aktuella perioden. Den uteblivna inkomsten har bolaget beräknat till sammanlagt 2 375 000 kr med utgångspunkt i att bolaget hade kunna hyra ut släpet till fem kunder per dag till en bruttovinst om 1 000 kr per kund. Därutöver anser sig bolaget berättigat till ersättning med 100 000 kr jämte ränta för den beslagtagna utrustningen som sådan, eller om utrustningen lämnas tillbaka i fullt brukbart skick, ersättning med 5 000 kr per dag som beslaget har bestått jämte ränta. Som stöd för sitt påstående att beslaget har skett i strid med gemenskapsrätten har bolaget åberopat EG-domstolens dom den 15 november 2007 i

text: mål C-330/05

text: , brottmålet mot FG, och Hovrätten för Övre Norrlands dom den 18 februari 2008 i mål nr B 469-04, FG ./. åklagaren. Bolaget har anfört att det av dessa avgöranden framgår att ingen medlemsstat har möjlighet att införa lagar som medför generell punktskatteplikt för olja som förs in för privat bruk.

text: Enligt ett beslut den 26 februari 2008, som bolaget har gett in till Justitiekanslern, har beslaget hävts och åklagaren förordnat att beslaget kan utges till bolagets verkställande direktör KJ.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt de principer som framgår av EG-domstolens praxis kan skadeståndsskyldighet för staten på gemenskapsrättslig grund uppkomma under förutsättning att följande tre kriterier är uppfyllda.

text: 1.Staten har överträtt en gemenskapsrättslig regel som är avsedd att skapa rättigheter för enskilda.

text: 2.Överträdelsen är tillräckligt allvarlig (klar).

text: 3.Det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och skadan eller skadorna.

text: Enligt

text: 4 kap. 1 § lagen (1994:1776)

text: om skatt på energi (LSE) föreskrivs skattskyldighet för den som från ett annat EG-land till Sverige för in eller tar emot leverans av bränsle i annat fall än det som avses i 4 kap. 1 a § 3 LSE.

text: Det har i olika sammanhang satts i fråga om denna föreskrift om skattskyldighet för punktskatt är förenlig med direktiv

text: om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor.

text: Av EG-domstolens dom i

text: Granberg framgår visserligen att

text: artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: inte ger utrymme för medlemsstaterna att generellt föreskriva att punktskatt ska tas ut i den medlemsstat där förbrukningen sker, i fall där en enskild person har förvärvat eldningsolja för eget bruk i en annan medlemsstat och själv transporterar den till den medlemsstat där förbrukningen sker, oavsett på vilket sätt transporten sker. Bestämmelsen i

text: artikel 9.3 i direktivet

text: , som ger utrymme för medlemsstaterna att föreskriva skattskyldighet i vissa specifika situationer som annars skulle ha omfattats av bestämmelsen om privatinförsel i

text: artikel 8 i direktivet

text: , kan nämligen endast tillämpas för sådana fall där transporten har skett på ett sätt som omfattas av begreppet ”ovanliga transportsätt”. EG-domstolen har härvid klargjort att en transport som utförs med ett tankfordon av den typ som används i yrkesmässig handel inte är att betrakta som ett ovanligt transportsätt.

text: Justitiekanslern har mot denna bakgrund i beslut den 14 januari 2008 (dnr

text: ) konstaterat att 4 kap. 1 § LSE objektivt sett kan sägas ålägga skattskyldighet i större utsträckning än direktiv

text: ger utrymme för. Härav följer emellertid inte att staten har varit förhindrad att tillämpa punktskatteföreskriften i de fall där ett ”ovanligt transportsätt” har använts. Enligt EG-domstolens dom i

text: mål C-330/05

text: Granberg framgår att t.ex. transport av eldningsolja i s.k. IBC-behållare i en skåpbils lastutrymme är att anse som en sådan förflyttning med ovanligt transportsätt som avses i

text: artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: . Kammarrätten i Sundsvall har den 11 januari 2008 meddelat dom i ett antal skattemål (bl.a. mål nr 2407-07 – 2409-07) avseende införsel av olja för privat bruk. I samtliga fall ansågs transporten ha utförts med ett ovanligt transportsätt varför påförande av skatt inte kunde anses strida mot gemenskapsrätten. De transportsätt som prövades genom domarna var bl.a. transport med 200-liters oljefat liksom med 1 000-litersbehållare.

text: Hovrätten för Övre Norrland ogillade i domen den 18 februari 2008 i mål nr B 469-04 åtalet mot FG. Det var visserligen i detta mål som förhandsavgörandet i

text: mål C-330/05

text: hade inhämtats. Hovrättens mål rörde emellertid straffrättsligt ansvar för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor. Att hovrätten ogillade åtalet saknar direkt betydelse för bedömningen av de skatterättsliga förhållandena. Hovrättens avgörande förändrar därför inte Justitiekanslerns tidigare bedömning i fråga om möjligheterna att tillämpa punktskatteföreskriften i LSE i andra situationer än när ett tankfordon har använts. Justitiekanslern noterar också att Skatteverket i ett pressmeddelande den 29 februari 2008 har informerat att de ovan nämnda kammarrättsdomarna bekräftar den praxis som har bildats genom Skatteverkets tillämpning av de aktuella bestämmelserna och genom tidigare kammarrättsdomar. Skatteverket har mot den bakgrunden förklarat att hovrättens dom i brottmålet därför inte föranleder Skatteverket att ändra tillämpningen.

text: Transporten har i detta fall utförts med hjälp av ett släpfordon som har utrustats med en stålcistern som rymmer ca 1 000 liter olja. Det har således inte varit fråga om en transport som har utförts med ett tankfordon av den typ som används i yrkesmässig handel. Justitiekanslern bedömer därför att det har rört sig om en transport som har utförts med ett ovanligt transportsätt i den mening som avses i

text: artikel 9.3 i direktiv 92/12/EEG

text: . Vid sådana förhållanden kommer, enligt Justitiekanslerns mening, en tillämpning av punktskatteföreskriften i LSE inte i konflikt med gemenskapsrätten.

text: Frågan om straffrättsligt ansvar för förfaranden som syftar till undandragande av punktskatt regleras inte i direktiv

text: . I de situationer medlemsstaterna inte på gemenskapsrättslig grund är förhindrade att föreskriva punktskatteplikt, står det därmed också medlemsstaterna fritt att införa straffbestämmelser för att sanktionera överträdelser av den nationella skattelagstiftningen i fråga. Huruvida sådana straffrättsliga bestämmelser uppfyller de särskilda krav på tydlighet som måste ställas i straffrättsliga sammanhang är emellertid en fråga som bedöms med hänsyn till de förutsättningar för straffrättsligt ansvar som uppställs i den nationella lagstiftningen. Att en straffrättslig bestämmelse i ett sammanhang som det aktuella inte upprätthålls av skäl som hänger samman med bestämmelsens tydlighet grundas således inte på en gemenskapsrättslig bedömning. Omvänt skulle inte heller ett upprätthållande av den straffrättsliga bestämmelsen innebära en överträdelse av gemenskapsrätten.

text: Enligt 5 kap. 1 § LPK döms den som uppsåtligen i strid med 1 kap. 6 § bl.a. för in punktskattepliktiga varor till Sverige från ett område som tillhör Europeiska gemenskapens punktskatteområde, och därigenom ger upphov till fara för att en myndighets kontrollverksamhet med avseende på varuförflyttningen allvarligt försvåras, för olovlig förflyttning av punktskattepliktiga varor till fängelse i högst två år. Vid brott enligt denna bestämmelse gäller enligt 5 kap. 5 § LPK bestämmelserna om förverkande i

text: 18 §§

text: lagen (

text: ) om straff för smuggling. Enligt 22 § lagen om straff för smuggling har en tjänsteman vid Tullverket i fråga om brott enligt bl.a. LPK samma befogenhet som en polisman att enligt

text: 27 kap. 4 § rättegångsbalken

text: (RB) ta egendom i beslag samt får även i andra fall än de som anges i

text: 27 kap. 4 §

text: RB ta egendom i beslag om den skäligen kan antas bli förverkad på grund av brott mot bl.a. LPK.

text: Med hänsyn till vad som har utvecklats ovan har det alltså inte funnits något gemenskapsrättsligt hinder mot att punktskattebelägga den aktuella införseln och att straffsanktionera en överträdelse av den svenska punktskattelagstiftningen. Under sådana förhållanden har det, enligt Justitiekanslerns mening, inte heller funnits något gemenskapsrättsligt hinder mot att tillämpa bestämmelserna om beslag. Att ett föremål ägs eller innehas av en annan än den misstänkte förhindrar inte ett beslag (jämför Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 27:5). Beslaget av den i ärendet aktuella utrustningen har således inte inneburit någon överträdelse av gemenskapsrätten. Den första förutsättningen för att staten ska ha ådragit sig skadeståndsskyldighet gentemot bolaget på gemenskapsrättslig grund är därmed inte uppfylld. Redan av denna anledning ska bolagets anspråk alltså avslås.

text: Justitiekanslern anmärker avslutningsvis att det dessutom kan sättas i fråga om bolaget i detta fall har visat rimlig aktsamhet för att förhindra skadan eller för att begränsa dess omfattning. Av bolagets egna uppgifter framgår att bolaget inte under den tidsperiod som ersättningsyrkandet avser har utnyttjat de rättsmedel som tillhandahålls i den svenska rättsordningen i ett fall som det aktuella. Enligt

text: 27 kap. 6 § rättegångsbalken

text: får, när ett beslag har verkställts utan rättens förordnande, den som drabbas av beslaget begära rättens prövning av detsamma. Den som gör gällande äganderätt till beslagtagen egendom omfattas alltså av rätten att påkalla prövning av beslaget även om beslaget som sådant har skett hos en annan person (se Fitger s. 27:19 – 20). Såvitt gäller bolagets uppgift att bolaget inte har underrättats om beslaget framhåller Justitiekanslern att skyldigheten att lämna underrättelse om beslag i första hand gäller i förhållande till besittningshavaren. Endast om det otvetydigt framgår att ägaren är någon annan än besittningshavaren ska även ägaren underrättas. Någon undersökningsplikt avseende ägarförhållandena anses dock inte åligga den som företar ett beslag. (Se Fitger s. 27:30.) Oavsett hur det förhåller sig med underrättelseskyldigheten i detta fall konstaterar Justitiekanslern slutligen att bolaget har haft kännedom om beslaget och därmed har varit oförhindrat att påkalla en prövning av detsamma oaktat att bolaget såvitt känt inte formellt har underrättats om beslaget.

text: Justitiekanslern har således kommit fram till att bolagets anspråk ska avslås.