avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot ett kommunalt bolag för att i ett ärende om utlämnande av allmänna handlingar bl.a. ha lämnat felaktiga uppgifter till sökanden

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA, ansvarig utgivare för tidningen Västerbottens-Kuriren, anmälde det kommunala bolaget AB Bostaden i Umeå och bolagets tf. VD BB. AA framförde i huvudsak följande. Västerbottens-Kuriren hade i slutet av september 2007 kontakt med BB för att få ta del av en överenskommelse som bolaget träffat med en tidigare anställd. BB uppgav vid det tillfället dels att avtalet inte förvarades hos bolaget, dels att det var träffat mellan bolagets arbetsgivarorganisation och den anställdes fackförening. När tidningen begärde att få ett överklagbart beslut i ärendet upprepade BB i ett brev den 1 oktober 2007 dessa uppgifter. BB ändrade sig den 9 oktober 2007 och lämnade ut handlingen. Han berättade sedan i en tidningsintervju i Västerbottens-Kuriren att handlingen hade funnits hos bolaget sedan den 28 september 2007, men att den av försiktighetsskäl inte hade diarieförts.

type: stycke

text: Till anmälan fogades som bilagor BB:s brev av den 1 oktober 2007, det avtal som begärts utlämnat och den tidningsartikel från den 28 september 2007 där BB intervjuades.

text: Enligt AA hade utlämnandet av överenskommelsen genom det inträffade förhalats i två veckor antingen genom medveten mörkläggning eller oacceptabelt slarv. En tolkning av vad som hänt kunde således vara att BB medvetet hade lämnat felaktiga uppgifter om var handlingen förvarades och vilka personer som undertecknat den. En annan tolkning kunde vara att det råder stora brister i rutinerna hos bolaget när det gäller att hålla ett diarium på det sätt som lagen kräver och att dess VD inte tar ett avslagsbeslut på en begäran att få del av allmän handling på tillräckligt stort allvar för att undersöka att han avslår på korrekta grunder. Oavsett vilket så hade bolaget och dess tf. VD inte levt upp till

text: tryckfrihetsförordningen

text: Utredning

text: Efter remiss anförde bolaget, genom BB, i ett yttrande den 11 januari 2008 bl.a. följande (bilagan utelämnad här).

text: Det som AA skriver i sin anmälan kan jag verifiera – dock har som AA förmodar det ”hela sin bakgrund i bristande rutiner och inte i att medvetet ha gett felaktiga uppgifter”. Mitt och därmed bolagets handläggande av detta ärende är ett oförlåtligt misstag, vilket jag också framfört offentligt, bl a i VK i den artikel som bifogas anmälan. Jag har också i artikeln tagit på mig misstaget och ”friat” såväl bolagets styrelse som handläggande tjänsteman. Som verkställande direktör har jag förklarat mig ensam ansvarig. När det gäller fråga om offentlighet för de kommunala bolagen i Umeå är detta solklart angivet – såväl av bolagens yttersta ägare Kommunfullmäktige som i de ägardirektiv som utfärdats av moderbolaget Umeå Kommunföretag AB. – – – Efter misstaget som föranlett anmälan har vidare skriften ”Allmänna handlingar hos kommunala och landstingsägda företag” (bifogas) utdelats till ansvariga inom AB Bostaden i Umeå. Sammanfattningsvis är jag angelägen understryka att företeelsen som inträffat förhoppningsvis är och kommer att vara av engångskaraktär. De rutiner för att ett upprepande inte ska inträffa har påtalats för att intentionerna i ”sevicecirkuläret” ska vara riktmärke för AB Bostaden i Umeå. AA lämnades tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I ett beslut den 17 april 2008 anförde JO Axberger följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: ska vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också gälla handlingar hos bl.a. aktiebolag där kommuner utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana bolag ska vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: jämställas med myndigheter.

text: Jag har i tidigare beslut framhållit att ett kommunalt bolag såvitt gäller offentlighetsprincipen har samma principiella skyldigheter som myndigheter (se beslut den 17 mars 2008 i ärende dnr 1345-2007 m.fl.). Ett bolag som ägs av det allmänna ska därför efter bästa förmåga leva upp till såväl bokstaven som andan i grundlagens bestämmelser om allmänna handlingar. Det innebär bl.a. att bolagets besked om att inte lämna ut en handling som begärts utlämnad ska meddelas som ett formellt beslut och innehålla s.k. fullföljdshänvisning, dvs. en upplysning om hur beslutet kan överklagas. Det brev bolagets tf. VD i detta ärende tillställde journalisten på tidningen Västerbottens-Kuriren uppfyllde inte dessa krav.

text: Till skyldigheterna enligt offentlighetsprincipen hör även att lämna besked om vilka handlingar som förvaras hos ett kommunalt bolag, liksom upplysningar om handlingarnas innehåll, se

text: sekretesslagen

text: 15 kap. 4 §

text: . Det är en självklarhet att uppgifterna ska vara korrekta och att det måste ställas krav på noggrannhet när upplysningarna lämnas (jfr JO 1998/99 s. 501). Det är i detta ärende ostridigt att BB först muntligen och sedan i sitt skriftliga besked till journalisten felaktigt uppgav att en handling som förvarades hos bolaget inte fanns där och likaledes lämnade felaktiga uppgifter om dess innehåll. I det senare hänseendet bestod felaktigheten i att han uppgav att bolaget inte var part i det avtal saken gällde,

text: vilket ska bedömas i ljuset av att han själv hade undertecknat avtalet i egenskap av företrädare för bolaget.

text: Anmälaren har hållit öppet om BB medvetet lämnat felaktiga uppgifter eller om det rört sig om oaktsamhet. För min del konstaterar jag att de yttre omständigheterna snarast talar för det förstnämnda. Oavsett hur det förhåller sig med den saken har BB som tf. VD för ett allmänägt bolag tillämpat reglerna om allmänna handlingar på ett felaktigt och oskickligt sätt.

type: avgorande


title: Anmälan mot Sveriges ambassad i Bangkok och Utrikesdepartementet om krav på personlig inställelse i ett intygsärende m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot Sveriges ambassad i Bangkok och mot Utrikesdepartementet. Klagomålen avsåg främst krav på personlig inställelse i ett intygsärende.

text: AA uppgav bl.a. följande. Genom en rekommenderad försändelse ansökte han hos ambassaden om ett intyg. Handlingarna och expeditionsavgiften återsändes dock till honom i ett inte rekommenderat brev. Ambassaden krävde i stället att han skulle uppsöka ambassaden och på plats betala avgiften. I Sverige är det i intygsärenden tillräckligt att den sökande skickar underlaget per post till Utrikesdepartementet. Om man däremot befinner sig i Thailand kräver Sveriges ambassad att man personligen inställer sig. För hans del innebar kravet om personlig inställelse en resa på 700 km och kostnader om ca 2 000 kr. Han har framfört klagomål till Utrikesdepartementet på ambassadens hantering i intygsärenden men departementet har inte besvarat hans brev.

text: Till anmälan fogade AA skriftväxling i ärendet han haft per e-post med Utrikesdepartementet och ambassaden.

text: Utredning

text: Utrikesdepartementet anmodades att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan.

text: Utrikesdepartementet gav genom rättschefen BB in följande yttrande.

text: Ärendet

text: Justitieombudsmannen (JO) har i en remiss den 5 november 2007 beslutat att inhämta yttrande från Utrikesdepartementet (departementet) i rubricerat ärende. I ärendet har AA, såsom det får förstås, anfört att Ambassaden i Bangkok (ambassaden) har handlagt hans intygsärende på ett felaktigt sätt. Han har gjort gällande att departementet och ambassaden tillämpar olika regler i handläggningen av intygsärenden och särskilt anfört att det är felaktigt av ambassaden att begära personlig inställelse i intygsärendet. Till detta har AA anfört att departementet inte har svarat på klagomål han riktat mot ambassaden samt att ambassaden förfarit

text: felaktigt vid återsändandet av handlingar och kontanter till honom via vanlig postgång. Departementet har inhämtat ett yttrande i ärendet från ambassaden. Ambassaden har i sitt yttrande anfört: ”Ambassaden utfärdar årligen drygt 1 500 intyg. Det är levnadsintyg, intyg om visum och uppehållstillstånd, intyg för körkort, intyg för att ingå äktenskap i Thailand m.m. För samtliga intyg kräver ambassaden personlig inställelse. Sökanden ska legitimera sig. Till intygen biläggs som regel kopia av sökandens pass. Avgiften för intygen erläggs på det bankkontor där ambassaden har sina konton. Det är idag inte möjligt att göra inbetalningar till andra lokalkontor. Ambassaden hanterar dessutom inga kontantinbetalningar. På ambassadens hemsida informeras att handläggningstiden för intyg är en dag. Normalt handlägger ambassaden varje intygsärende under mottagningstid. D.v.s. en sökande som kommer till ambassaden tidigt under förmiddagen får sitt intyg före kl. 12.00 samma dag. Den handläggningsordning som vi tillämpar på ambassaden har visat sig vara mest effektiv. På ambassadens hemsida framgår vilka underlag som behövs för de olika intygen. Trots detta så är det inte sällan en sökande inte har kompletta underlag. En hantering via post innebär ett administrativt betungande merarbete med telefonsamtal och korrespondens och risken är att handläggningen blir ohanterlig. Undantag kan göras när intygssökanden är väl känd av ambassaden eller om personer av hög ålder, handikapp eller sjukdom inte kan transportera sig till ambassaden eller närliggande konsulat. Som regel önskar ambassaden då att läkarintyg bifogas. Antalet intygsärenden ökar kraftigt varje år till följd av såväl den ökande turistströmmen till Thailand som antalet svenskar som väljer att bosätta sig i landet. Den ordning ambassaden tillämpar idag fungerar bra.” Ambassaden har vid kontakter med departementet också lagt till följande: AA:s beskrivning av händelseförloppet vid ambassaden och handläggningen där ifrågasätts inte. Ambassaden har inga ytterligare handlingar i ärendet. Normalt sänder ambassaden dessa, till antalet mycket få (inte fler än 6–8 stycken), tillbaka med Express Mail Service (EMS). Förklaringen till detta är att det är det säkraste sättet att nå fram i Thailand. Normalpost är ganska opålitlig men av erfarenhet kan påpekas att även EMS inte alltid kommer fram. Tyvärr blev det i AA:s fall fel i handläggningen och hans papper sändes med vanlig post. Ärendet handlade om ett s.k. pensionsintyg för att erhålla ettårigt visum i Thailand. Av ett sådant intyg framgår inkomst och ålder. Ambassaden utfärdar årligen mellan 450 och 900 sådana intyg.

text: Departementets bedömning

text: Personlig inställelse Ambassaden har redogjort bl.a. för rutinerna vid handläggningen av intygsärenden vid ambassaden. Handläggningsrutinerna kan variera något mellan olika ambassader på grund av skillnader i lokala förhållanden. Det är vanligt att utlandsmyndigheterna, liksom ambassaden, kräver personlig inställelse av sökanden och att betalning av ansökningsavgifter o.d. ska göras i bank. Detta anses ofta nödvändigt för att kunna säkerställa sökandens identitet och för att av säkerhetsskäl begränsa hanteringen av kontanter. Det finns också administrativa fördelar med ett sådant förfarande. Handläggningsförfarandet av intygsärenden vid departementet i Stockholm kan i vissa avseenden skilja sig från det vid en utlandsmyndighet. En utlandsmyndighet kan således på grund av att tillgång till vissa register saknas, begränsad tillförlitlighet i postgången eller av andra skäl finna att det på stationeringsorten är nödvändigt med personlig inställelse i fall där sådan inställelse inte hade varit nödvändig vid departementet. När det gäller rutinen att kräva personlig inställelse vid intygs utfärdande tillämpar ambassaden den rutinen på alla sina utfärdanden av intyg. Utlandsmyndigheten bör anses vara bäst lämpad att avgöra vilket förfarande som bör tillämpas i respektive land för att på ett rättssäkert och effektivt sätt hantera sådana ärenden.

text: Departementet ser ingen anledning att ifrågasätta ambassadens bedömning vad gäller kravet på personlig inställelse. Återsändande av handlingar m.m. I AA:s fall har ambassaden inte handlagt ärendet i enlighet med sina gängse rutiner vad gäller återsändandet av handlingar och kontanter. Det har dock inte medfört någon skada för AA. Besvarande av klagomål När det gäller AA:s klagomål mot departementets hantering av hans e-post och den långa tidsutdräkten för svar har departementets utredning bekräftat att AA har skickat e-post till Regeringskansliet vid ett flertal tillfällen under sommaren och hösten 2007. Hans e-post har huvudsakligen rört ambassadens handläggning av hans intygsärende och dessa frågor har besvarats av ambassaden. Den e-post som skickats till Regeringskansliet har inte besvarats av departementet. AA har endast fått besked om att hans frågor har vidarebefordrats inom departementet för besvarande. En bidragande orsak till den långa tidsutdräkten är sannolikt att ambassaden, åtminstone delvis, redan har besvarat de frågor som ställts till departementet. Departementet beklagar att AA inte fått svar direkt av departementet. Ett sådant svar kommer att skickas till AA inom kort. AA kommenterade remissvaret och kom in med ytterligare skrifter, däribland det svar han fått från Utrikesdepartementet, samt framförde nya klagomål. Han anförde bl.a. följande. På svenska ambassadens webbplats framgår inte att personlig inställelse krävs för den typ av intyg det är fråga om (s.k. pensionsintyg). Däremot framgår där att vid ansökan om ”recident visum i Thailand” krävs personlig inställelse vid ambassaden. Möjligheten att medges undantag från kravet på personlig inställelse förutsätter enligt ambassadens personal att ett ombud med stöd av ett läkarintyg ansöker om intyget. Det finns ingen anledning att åberopa s.k. säkerhetsskäl när det gäller att erhålla okomplicerade intyg genom postbefordran. Thailand har ett utmärkt och väl fungerande postbefordringssystem. Han får nästintill dagligen rekommenderad normalpost (EMS-post) till sin adress. Det har inte fallerat vid något tillfälle.

text: Bedömning

text: Ambassaden i Bangkok har inte godtagit att AA:s ärende handläggs skriftligt utan krävt att han personligen uppsöker ambassaden för att det aktuella intyget skulle kunna utfärdas. Intyget var ett s.k. pensionsintyg för att få ettårigt visum i Thailand. Enligt vad som uppgetts ska av ett sådant intyg framgå inkomst och ålder.

text: Varje ärende där någon enskild är part ska enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av bestämmelsen framgår även att myndigheten ska underlätta för den enskilde att ha med myndigheten att göra. Enligt förarbetena till

text: förvaltningslagen

text: klargörs bl.a. genom den bestämmelsen att det är den enskildes intresse av enkelhet som ska stå i centrum (

text: prop. 1985/86:80 s. 62

text: Av

text: 14 § förvaltningslagen

text: framgår följande om muntlig handläggning. Vill en sökande, klagande eller annan part lämna uppgifter muntligt i ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild, ska han få tillfälle till det, om det kan ske med hänsyn till arbetets behöriga gång. I andra fall bestämmer myndigheten om

text: handläggningen ska vara muntlig. Myndigheten ska särskilt beakta att muntlig handläggning kan underlätta för enskilda att ha med den att göra. Bestämmelsen innebär i förhållande till äldre lagstiftning och praxis en betoning av myndighetens ansvar för valet av handläggningsform. Valet får inte ske slentrianmässigt eller med hänsyn enbart till vad som är praktiskt för myndigheten. (Hellners och Malmqvist –

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2 uppl., 2007, s. 165.)

text: Av betydelse i sammanhanget är även rätten enligt

text: 9 § förvaltningslagen

text: för den som för talan i ett ärende att anlita ombud eller biträde. Bestämmelsen innebär att som huvudregel behöver den enskilde inte medverka personligen i ett ärende. Ibland krävs dock att den enskilde medverkar personligen som t.ex. om denne ska höras av myndigheten eller underteckna en handling. Därför finns i bestämmelsen ett undantag från rätten att anlita ombud. Enligt undantagsregeln ska den som har ombud medverka personligen om myndigheten begär det. Med hänsyn till att skyldigheten att inställa sig personligen utgör ett undantag, bör det vila på myndigheten att på ett eller annat sätt kunna visa att den har skäl för krav på personlig inställelse.

text: Utrikesdepartementet har i sitt yttrande anfört att utlandsmyndigheten bör anses vara bäst lämpad att avgöra vilket förfarande som bör tillämpas i respektive land för att på ett rättssäkert och effektivt sätt hantera den typ av ärenden saken här gäller. Jag har förståelse för att förhållandena i de enskilda värdländerna måste ges betydelse när beskickningarnas verksamhet organiseras. De principer för hur en myndighet ska arbeta gäller dock på samma sätt för de svenska utlandsmyndigheterna som myndigheter här hemma.

text: Som framgått lyfter regleringen i

text: förvaltningslagen

text: fram den enskildes intressen vid handläggning av ärenden. I den beskrivning ambassaden gjort av hur den arbetar finns inga överväganden i det hänseendet. De skäl som framförts till stöd för kravet på personlig inställelse verkar mest ha att göra med behovet av effektivitet i handläggningen. Någon tillfredsställande förklaring till kravet på personlig inställelse i den typ av ärende som var aktuell för AA har inte lämnats av vare sig ambassaden eller Utrikesdepartementet.

text: Det finns sammanfattningsvis skäl att ställa sig tveksam till om handläggningen i tillräcklig grad anpassats till

text: förvaltningslagens

text: krav. Jag utgår i alla händelser från att Utrikesdepartementet och beskickningarna fortsättningsvis beaktar dessa.

text: AA:s klagomål i övrigt ger inte anledning till något ytterligare uttalande av mig.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot Stiftelsen Blekinge läns museum och dess chef för handläggningen av frågor om handlingsutlämnande

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Stiftelsen Blekinge läns museums hantering av en begäran om handlingsutlämnande. Han uppgav huvudsakligen följande.

text: Han är skyddsombud på museet. Under våren 2008 inspekterades arbetsplatsen Blekinge museum av Arbetsmiljöverket. I Arbetsmiljöverkets inspektionsmeddelande påtalades brister i bl.a. den psykosociala arbetsmiljön. Verket krävde att museet besvarade inspektionsmeddelandet och angav en handlingsplan för hur bristerna skulle avhjälpas. Museets styrelse beslöt att en tremannadelegation från styrelsen i samråd med bland andra skyddsombudet skulle författa museets svar till verket och med anledning därav bestämdes att ett möte skulle hållas den 25 augusti.

text: Parallellt med Arbetsmiljöverkets åtgärder genomförde en arbetspsykolog från företagshälsovården en utredning beträffande orsakerna till arbetsplatsens psykosociala ohälsa m.m. Inför mötet den 25 augusti hörde han sig för med museets administration om inte något skriftligt utlåtande hade lämnats av arbetspsykologen. Det enda svar han fick var att ett uppföljningsmöte skulle hållas någon gång under hösten.

text: Det visade sig därefter att arbetspsykologens slutrapport hade sänts till museet redan den 23 juni 2008, men att den inte hade diarieförts.

text: Den 21 augusti gjorde han en muntlig framställan till museichefen BB om att få ta del av rapporten. Detta förvägrades honom med hänvisning till att rapporten utgjorde arbetsmaterial. En vecka senare begärde han i sin egenskap av skyddsombud skriftligen att få ta del av rapporten. Den 1 september besvarades hans förfrågan, per e-brev, av BB. Hon uppgav att rapporten inte kunde lämnas ut med samma motivering som tidigare. Någon överklagandehänvisning eller annan information lämnades inte.

text: BB:s agerande har hindrat honom från att fullgöra sina förpliktelser som skyddsombud.

text: AA:s förfrågan från den 29 augusti 2008 och det svar han fick bifogades anmälan.

text: Utredning

text: Stiftelsen Blekinge läns museum anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört. I museets yttrande, som var undertecknat av länsmuseichefen BB, angavs huvudsakligen följande.

text: Arbetsmaterial – psykologutlåtande

text: Den handling som AA begärt att få ta del av är ingen slutrapport utan en sammanställning och psykologutlåtande efter en teamutveckling som genomförts i två av museets personalgrupper av anlitad arbetspsykolog. Sammanställningen är gjord utifrån djupintervjuer och gruppsittningar och innehåller känsligt material som berör enskilda individer. Det har aldrig varit meningen att materialet skulle vara något annat än internt arbetsmaterial med syfte att stärka gruppernas samarbete.

text: Planering och upplägg av teamutveckling

text: I november 2007, påbörjades diskussioner om hur samarbetet i en av museets personalgrupper skulle kunna stärkas. Via företagshälsovården förmedlades kontakt med en arbetspsykolog och i samtal med denna tog upplägget av teamutvecklingen form och genomfördes under våren 2008 med planerad uppföljning hösten 2008. Metoden som användes var att utifrån Myers Briggs Type Indicator, MBTI arbeta med individen och med gruppen som helhet. Varje individ genomförde MBTI test samt fick genomgång och återkoppling individuellt av psykologen.

text: Information

text: 2008-03-05 informerades styrelsen och de fackliga representanterna vid museet om det planerade teamutvecklingsarbetet. Informerades även att ytterligare en personalgrupp eventuellt skulle erbjudas att genomgå teamutveckling med samma leverantör och med liknande upplägg. Arbetsmiljögrupp och regionalt skyddsombud informerades vid möte 2008-04-18.

text: Information skyddsombud

text: Museiledningen kan i efterhand beklaga att AA, då han tillträdde som skyddsombud 2008-05-06, inte fick särskild information om upplägget för det pågående teamutvecklingsarbetet. Noteras bör att AA både som deltagare i en av grupperna samt som medarbetare på museet fått information om teamutvecklingsarbetet och planerad uppföljning.

text: Fortsättning

text: Vid genomgång av sammanställningen med de grupper som deltagit i teamutvecklingen diskuterade grupperna hur det fortsatta interna arbetet skulle läggas upp. Detta är således en process och ett arbete som alltjämt pågår – med syfte att stärka samarbetet såväl inom de olika grupperna som i museet som helhet.

text: AA kommenterade remissvaret. Han uppgav bl.a. följande. Den 1 december 2008 gjorde han på nytt en framställan om att få ta del av rapporten. Denna gång krävde han att få en överklagandehänvisning för det fall rapporten inte lämnades ut. Den 5 december lämnade BB ut rapporten, dock med det förbehållet att uppgifterna inte fick lämnas vidare utanför gruppen eftersom det fortfarande rörde sig om ett arbetsmaterial. Enligt AA är musei-ledningens uppgift om att rapporten innehåller känslig information inte korrekt. Ingenstans i rapporten nämns individer med namn och någon enskild person går inte att identifiera.

text: JO fordrade därefter in den aktuella rapporten från museet. Muntliga upplysningar hämtades också in av vilka framgick att museet normalt registrerar alla inkommande handlingar.

text: Museets handläggning har varit föremål för prövning i kammarrätten. I ett mål konstaterade kammarrätten att BB inte var behörig att slutligt pröva frågor om handlingsutlämnande utan att en sådan prövning skulle göras av museets styrelse (Kammarrätten i Jönköping, mål nr 4050-08).

text: Sedan även andra personer begärt rapporten utlämnad och museet nekat dem detta med motiveringen att rapporten inte var en allmän handling konstaterade kammarrätten i ett andra mål att den är en allmän handling och återförvisade målet till Blekinge museum (Kammarrätten i Jönköping, mål nr 1274-2009). Domen i det målet meddelades den 12 juni 2009. Sedan det kommit till min kännedom att museet så sent som den 24 juni ännu inte återupptagit handläggningen och inte heller synes ha haft någon avsikt att göra det sökte jag kontakt med museets chef BB och framförde en påminnelse om att en framställning av det aktuella slaget ska prövas skyndsamt. Jag begärde även besked senast följande dag om vilka åtgärder museet vidtagit och inskärpte vikten av att saken nu handlades korrekt. Den 25 juni inkom besked från BB om att handlingen skulle lämnas ut. Hon lät samtidigt meddela JO att, som hon får förstås, psykologutlåtandet såsom arbetsmaterial borde ha sekretessbelagts.

text: Rättslig reglering

text: Hänvisningar till sekretesslagen i det följande avser lagen i dess lydelse fram till den 30 juni 2009. (Sekretesslagen har därefter ersatts med offentlighets- och sekretesslagen [2009:400]. Några sakliga ändringar i förhållande till vad som nedan anges har inte företagits.)

text: I

text: 1 kap. 9 § sekretesslagen (1980:100)

text: stadgas att vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) om rätt att ta del av handlingar hos myndighet i tillämpliga delar också ska gälla hos bl.a. stiftelser där kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådana stiftelser ska vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: jämställas med myndighet. Kommuner och landsting ska anses utöva ett rättsligt bestämmande inflytande om de ensamma eller tillsammans har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i styrelsen för en stiftelse.

text: Bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet och handlingsutlämnande finns i

text: 2 kap.

text: TF och i

text: 15 kap.

text: sekretesslagen

text: Enligt

text: 2 kap. 3 § första stycket

text: TF är en handling allmän, om den förvaras hos en myndighet och är inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Enligt

text: 6 § första stycket

text: TF anses en handling inkommen till myndigheten när den anlänt till myndigheten eller kommit behörig befattningshavare tillhanda. Handlingen ska ha lämnats av en person – fysisk eller juridisk – eller av en myndighet som är fristående från den mottagande myndigheten. Även handlingar som utväxlas mellan olika enheter inom samma myndighet eller myndighetsorganisation blir allmänna om organen uppträder som självständiga i förhållande till varandra, 2

text: kap.

text: 8 §

text: TF (se Bohlin, Offentlighetsprincipen, sjunde uppl. s. 68). Ett undantag från huvudregeln i

text: 2 kap. 6 §

text: TF föreligger om en handling översänds från en myndighet till en annan i rent konsultationssyfte,

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF.

text: När en allmän handling har kommit in till eller upprättats hos en myndighet ska handlingen registreras utan dröjsmål om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet,

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: . En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar dock bara handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter. När det gäller andra allmänna handlingar kan myndigheten välja mellan att antingen registrera dem eller att hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. Myndigheten bestämmer själv vilket system som ska tillämpas. Det system som väljs ska emellertid tillämpas konsekvent inom myndigheten.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 § första stycket

text: TF ska en allmän handling som får lämnas ut – och alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av

text: 2 kap. 13 §

text: TF framgår att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran att få en kopia av en allmän handling ska behandlas skyndsamt.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas samma dag som begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig.

text: Det är som regel den myndighet som förvarar handlingen som ska pröva en begäran, 2 kap. 14 § första och andra stycket TF. Om en viss befattningshavare vid en myndighet enligt arbetsordningen eller ett särskilt beslut svarar för vården av en handling ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen

text: i första hand på honom eller henne att pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Vägrar befattningshavaren att lämna ut handlingen, del av den, eller lämnas handlingen ut med förbehåll som inskränker sökandens rätt att yppa dess innehåll ska befattningshavaren på sökandens begäran hänskjuta frågan till myndigheten. Sökanden ska underrättas om sin möjlighet att begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas.

text: Beslut varigenom en myndighet avslår en enskilds begäran om att få ta del av en handling eller del av den får överklagas av sökanden. Detsamma gäller om en allmän handling lämnats ut med förbehåll som inskränker sökandens rätt att yppa dess innehåll eller annars förfoga över den,

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: TF. I

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: regleras till vilken instans överklagande ska ske. Rätten att överklaga en vägran att lämna ut en handling gäller oavsett om beslutet grundar sig på en sekretessbestämmelse eller på att handlingen inte är allmän. Ett avslagsbeslut från en stiftelse som har att tillämpa TF:s regler ska vidare vara motiverat och försett med en överklagandehänvisning, se bl.a. JO dnr 1345-2007.

text: För skyddsombuds rätt att ta del av uppgifter gäller vissa särskilda bestämmelser. Enligt

text: 14 kap. 7 § sekretesslagen

text: hindrar inte sekretess enligt bl.a.

text: 7 kap. 11 § samma lag

text: , att myndigheten fullgör vad som föreskrivs i lag om skyldighet att lämna information till skyddsombud. Av

text: 6 kap. 6 § arbetsmiljölagen (1977:1160)

text: framgår att skyddsombud har rätt att ta del av de handlingar och erhålla de upplysningar i övrigt som behövs för ombudets verksamhet. Sekretessen i

text: 7 kap. 11 § sekretesslagen

text: avser bl.a. uppgift i myndighets personalsociala verksamhet som hänför sig till psykologisk undersökning eller behandling och för uppgift om enskilds personliga förhållanden hos psykolog, personalkonsulent eller annan sådan befattningshavare som särskilt har till uppgift att bistå med råd och hjälp i personliga angelägenheter.

text: Är den som erhåller en uppgift med stöd av

text: 14 kap. 7 § första stycket sekretesslagen

text: anställd hos myndigheten gäller samma förbud för honom eller henne att lämna ut eller utnyttja uppgiften som gäller hos myndigheten. Utan hinder av

text: sekretesslagens

text: förbud mot att lämna eller utnyttja uppgift får skyddsombud emellertid utnyttja uppgiften för sitt uppdrag. Han eller hon får dock inte röja uppgiften för annan,

text: 14 kap.

text: 7 § andra

text: och

text: fjärde styckena

text: sekretesslagen

text: Bedömning

text: Av stadgarna för Stiftelsen Blekinge läns museum framgår att Blekinge läns landsting och Karlskrona kommun utser mer än hälften av styrelsens ledamöter. De utövar alltså ett rättsligt bestämmande inflytande över museet. Museet ska därmed tillämpa TF:s och

text: sekretesslagens

text: ovan redovisade regler om rätt att ta del av allmänna handlingar.

text: Museets företrädare har genomgående tillämpat reglerna på ett felaktigt sätt. Rapporten var som framgått en till museet inkommen och därmed allmän handling; om detta kan någon tvekan aldrig ha rått. Den skulle i enlighet med museets rutiner ha diarieförts. BB skulle omgående ha behandlat AA:s begäran enligt de regler som redovisats ovan. De skäl som BB anfört mot att lämna ut rapporten är från rättslig synpunkt svårbegripliga och visar på en djupgående okunskap om de grundlagsregler som gäller i sammanhanget. När rapporten i december 2008 lämnades ut till AA synes det dessutom ha skett med något slags förbehåll som saknar rättsligt stöd. Det mål om handlings-utlämnande som återförvisades till museet i juni 2009 för att framställan skulle prövas ignorerades av BB. Först efter påminnelse från JO:s sida vidtogs åtgärder. Även i det sammanhanget blottlades en allvarlig okunnighet om vad som gäller och dessutom något som närmast tyder på en ovilja att skaffa sig de kunskaper som krävs. Exempelvis synes BB fortfarande hävda uppfattningen att en inkommen handling kan sekretessbeläggas med motiveringen att den utgör arbetsmaterial.

text: Museichefen BB förtjänar mycket allvarlig kritik för sin handläggning. Ansvaret vilar dock ytterst på styrelsen för Stiftelsen Blekinge läns museum, som inte sett till att verksamheten i detta hänseende skötts på ett kompetent sätt.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot polis och åklagare för långsam handläggning av en förundersökning om våldtäkt där målsäganden var under 18 år samt mot åklagare för dröjsmål med att vidarebefordra en framställan om målsägandebiträde till rätten

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO, som kom in den 16 december 2002, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Uppsala län med anledning av handläggningen av en polisanmälan om våldtäkt. Av anmälan framgick att polisanmälan först hade gjorts till Polismyndigheten i Gävleborgs län den 11 december 2001 och att den därefter överlämnats till Polismyndigheten i Uppsala län den 27 december 2001. Enligt AA hade polismyndigheten vid tidpunkten för anmälan till JO ännu inte vidtagit någon åtgärd med anledning av polisanmälningen.

text: Utredning

text: Handlingar i Polismyndighetens i Uppsala län ärende – – – infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. Ärendet kom in till polismyndigheten den 27 december 2001 och förundersökning inleddes samma dag. Enligt anmälan hade en då 17-årig flicka blivit våldtagen av en utpekad gärningsman. Polisen i Gävle hade i december 2001 hållit ett förhör med flickan och med en sjuksköterska. Den 8 januari 2002 övertog åklagare ledningen av förundersökningen – – – . Kammaråklagaren BB (Åklagarmyndigheten i Västerås, åklagarkammaren i Uppsala) gav den 14 januari 2002 utredningsdirektiv innebärande bl.a. att två personer skulle höras. I maj och december 2002 skickade hon påminnelser till polisen och frågade vad som hade hänt i ärendet. Enligt två tjänsteanteckningar upprättade av polisen i Gävle daterade den 18 december 2001 och den 7 januari 2002 önskade målsäganden att ett målsägandebiträde skulle förordnas för henne.

text: Åklagarkammarens diarieblad i ärendet granskades. Vidare inhämtades BB:s påminnelser till polisen i mars, maj, augusti och december 2002 samt i januari 2003.

text: Muntliga upplysningar inhämtades från båda de nämnda polismyndigheterna.

text: Ärendet remitterades därefter till Polismyndigheten i Uppsala län för upplysningar och yttrande om handläggningen av ärendet. Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar av följande lydelse jämte ett yttrande från chefen för kriminalavdelningen DD (här utelämnat).

text: Av polismyndighetens kriminaldiarium (RAR) framgår att anmälan diariefördes vid myndigheten den 27 december 2001. Förundersökning inleddes samma dag med polismyndigheten som förundersökningsledare. Den 8 januari 2002 antecknades EE som handläggare av ärendet och åklagare övertog förundersökningen. Den 10 januari 2002 inträdde kammaråklagare BB som förundersökningsledare. Därefter har ingen åtgärd i ärendet antecknats i diariet förrän den 3 januari 2003 då FF övertog handläggningen. Handlingar från förundersökningsledaren, JO:s aktbilagor nr 12 till 17, har inte antecknats i diariet då detta inte varit rutin i RAR. Polismyndigheten har inhämtat yttrande av chefen för kriminalavdelningen, DD. Av det yttrandet och yttrande av dåvarande chefen för våldsroteln GG och utredningsansvarig för familjevåld HH framgår att orsaken till den bristande handläggningen varit dels EE:s sjukdom, dels hög arbetsbelastning på familjevåldsenheten. Av chefen kriminalavdelningens yttrande framgår att åtgärder vidtagits för att framöver förhindra bristande handläggning som i aktuellt ärende. Polismyndigheten konstaterar att handläggningen av ärendet – – – varit bristfällig och att myndigheten saknat effektiva rutiner för att bevaka att åtgärder vidtas i ett prioriterat ärende då handläggaren av skilda orsaker inte kunnat fullfölja sitt uppdrag. Chefen för kriminalavdelningen har på eget initiativ vidtagit ett flertal åtgärder för att förhindra en upprepning. Förundersökningsledarens direktiv skall numera antecknas i ärendehanteringsregistret DurTvå. Vid de resultatdialoger som länspolismästaren för två gånger per år med avdelningar och enheter kommer handläggningstider i prioriterade ärenden att särskilt uppmärksammas. Polismyndigheten kommer att med chefen för Åklagarkammaren i Uppsala upprätta rutiner så att åklagare som förundersökningsledare tidigt uppmärksammar myndigheten på ärenden där handläggningen är bristfällig.

text: Ärendet remitterades också till Åklagarmyndigheten i Västerås för upplysningar och yttrande om handläggningen av det aktuella ärendet, varvid myndigheten särskilt skulle ange om åklagaren erhållit målsägandens begäran om målsägandebiträde och i så fall vilka åtgärder som vidtagits med anledning av denna.

text: Åklagarmyndigheten (överåklagaren JJ) kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från BB.

text: BB anförde bl.a. följande.

text: Den 14 januari 2002 skrev jag utredningsdirektiv som samma dag expedierades till polisen. Tre dagar därefter alltså den 17 januari 2002 fick jag muntligt besked av EE att hon skulle handlägga ärendet hos polisen. Vid samtalet diskuterade vi även vad som skulle göras i ärendet och vi var överens om att hon skulle följa de skriftliga direktiven. Den 19 mars 2002 skickade jag en förfrågan till EE där jag undrade om hon hunnit med att höra någon av de två som skulle höras. Som svar meddelade hon per telefon den 3 april 2002 att hon hade hört en av personerna och att hon nu skulle höra den andra. Hon upplyste mig också om att en annan polis skulle hålla förhör med den misstänkte. Den 14 maj 2002 översände jag en förfrågan till EE. Jag undrade då om den andra personen eller den misstänkte hade hörts samtidigt som jag bad henne översända utskrift av förhöret med den först hörda personen.

text: Den 9 augusti 2002 skickade jag en förfrågan till EE där jag undrade om ytterligare förhör hade hållits. Den 4 december 2002 skrev jag till EE och undrade vad som händer i ärendet. Jag har inte antecknat att jag skulle ha erhållit något svar på de tre senaste påminnelserna till EE. Någon gång i januari 2003 fick jag besked från våldsroteln att kriminalinspektören FF var ny handläggare av ärendet. Den 20 januari 2003 skrev jag till honom och undrade om han hade tittat på ärendet. Därefter har han och jag haft telefonkontakt och varit överens om att han skall följa de tidigare givna direktiven. Jag har noterat att målsäganden begärt att målsägandebiträde skall förordnas för henne. När ärendet lottades på min rotel gjorde jag den bedömningen att det skulle bli svårt att styrka brott, men att vissa förundersökningsåtgärder borde vidtas innan jag kunde fatta något beslut. Min uppfattning var att jag därefter omedelbart skulle kunna fatta beslut i åtalsfrågan eller ge vidare direktiv och i samband med detta ha ett bättre underlag för att kunna ge tingsrätten information i frågan om förordnande av målsägandebiträde. Dessa överväganden är skälet till att jag inte inledningsvis vidarebefordrade måls-ägandens begäran om biträde till tingsrätten. De utredningsdirektiv som jag lämnade har ännu inte följts. Den 7 mars 2003 lämnade jag in en framställan om förordnande av målsägandebiträde till tingsrätten. Den 12 mars 2003 förordnade tingsrätten biträde för målsäganden.

text: JJ anförde bl.a. följande.

text: Enligt

text: 7 § lagen (1988:609)

text: om målsägandebiträde är det rätten som beslutar om förordnande av målsägandebiträde. Åklagare är således inte behöriga att pröva frågan. Av

text: 23 kap. 5 § rättegångsbalken

text: följer att undersökningsledaren skall göra anmälan hos rätten om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde. Någon frist inom vilken tid detta skall ske har inte angivits i lagen. Inte heller i förarbetena anges inom vilken tid åklagaren skall inge framställan till rätten. (Se

text: prop. 1987/88:107 s. 30

text: och

text: .) Även i det nu upphävda allmänna rådet från Riksåklagaren om målsägandefrågor (RÅC I:122) saknas rekommendationer inom vilken tid en framställan om målsägandebiträde bör ges in. Inte heller i doktrinen synes det ges någon vägledning om vilket skyndsamhetskrav som bör gälla i dessa fall. Det framstår därför som oklart med vilken grad av skyndsamhet åklagaren bör hantera en framställan om förordnande av målsägandebiträde. När det gäller en begäran från en misstänkt om att offentlig försvarare skall förordnas bör åklagaren omedelbart överlämna framställan till domstolen. (Se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 23:34 och JO 1964 s. 97.) I fall den misstänkte inte är frihetsberövad kan det emellertid, med hänsyn till hur arbetet är organiserat vid åklagarkamrarna, i praktiken dröja flera dagar innan ansvarig åklagare har möjlighet att tillse att framställan överlämnas till rätten. Att så kan bli fallet måste accepteras. En mycket snabb handläggning av frågan är givetvis påkallad när den misstänkte är frihetsberövad. När det gäller dessa ärenden finns också en organisation vid åklagarkamrarna för att tillgodose detta krav på skyndsamhet. När det gäller framställan om offentlig försvarare synes således kravet på skyndsamhet hanteras olika beroende på omständigheterna. Även om rutinerna varierar när det gäller att inge en framställan om offentlig försvarare bör detta, som nämnts, ske förhållandevis snabbt. Det är emellertid inte givet att samma höga skyndsamhetskrav generellt bör gälla vid hanteringen av framställan om målsägandebiträde. Detta eftersom rättssäkerhetsaspekterna inte är desamma i de båda fallen. Å andra sidan kan en måls-ägande vara i stort behov av att snabbt få det stöd och den hjälp som ett måls-ägandebiträde kan utgöra, varför en mycket skyndsam handläggning ibland kan vara påkallad. Det torde således även finnas anledning till olika grad av skyndsamhet när det gäller att till rätten inge en begäran om att målsägandebiträde skall förordnas. Sammanfattningsvis förefaller det

text: således vara svårt att generellt uttala sig om inom vilken tid en framställan om målsägandebiträde bör ges in till rätten. Trots detta gör jag bedömningen att det inte i något fall finns skäl för att under längre tid dröja med att inge framställan. Den handläggande åklagaren har i det aktuella fallet förklarat att hon avvaktat med att ge in framställan för att domstolen skulle få ett så fullständigt beslutsunderlag som möjligt. Jag delar hennes uppfattning att detta kan motivera att en framställan inte vidarebefordras till rätten så snart åklagaren har praktiska möjligheter att ombesörja detta. Enligt min mening kan man emellertid av sådana skäl endast en kort tid avvakta med att vidarebefordra begäran till domstolen. Med utgångspunkt från det tidigare anförda anser jag att framställan borde ha överlämnats till tingsrätten betydligt tidigare än vad som kom att ske i det aktuella fallet. Det är naturligtvis beklagligt att den aktuella framställan om målsägandebiträde inte ingavs till rätten med önskvärd skyndsamhet. För att förhindra en upprepning av det inträffade har jag inlett en diskussion inom åklagarregionen om hur man bör förfara när det gäller framställningar om att målsägandebiträde skall förordnas.

text: Åklagarmyndigheten (vice överåklagaren KK) kom därefter in med ett kompletterande yttrande rörande handläggningstiden i ärendet jämte ett yttrande från chefsåklagaren LL, åklagarkammaren i Uppsala.

text: LL

text: Vid åklagarkammaren i Uppsala tas kvartalsvis fram s.k. rotellistor på samtliga rotlar varefter åklagarna går igenom respektive rotel. I samband med denna genomgång skall enligt direktiv polisen kontaktas i samtliga ärenden där det framkommer att någon åtgärd inte vidtagits under de senaste tre månaderna. Detta förfarande sker huvudsakligen skriftligt och tidigare har påminnelse skett till handläggande utredningsman. Efter samråd med polisledningen har vi numera ändrat denna rutin och har gemensamt beslutat att samtliga påminnelser skall gå till ansvarig rotelchef för att på så sätt tydligare göra denne uppmärksam på eventuella arbetsanhopningar eller andra problem vid handläggningen av ett ärende. På samtliga åklagarrotlar redovisas också kvartalsvis till kammarledningen statusen på roteln varav det bl.a. framkommer när äldsta inlottade åklagarledda förundersökningen inkom. Från kammarledningens håll granskas denna information och om något anmärkningsvärt framkommer granskas detta särskilt. Genom ovan nämnda åtgärder har åklagaren och kammarledningen en aktiv och noggrann kontroll över samtliga inlottade ärenden. Överläggningar sker kontinuerligt mellan företrädare för polisledningen och åklagarkammarens ledning där gemensamma problem avhandlas. Sådana överläggningar har bl.a. lett till att särskild granskning av gamla anmälningar skett vid flera tillfällen för att på så sätt söka komma till rätta med eventuella problem och påskynda handläggningen och till de ändrade rutiner som beskrivits ovan. Den organisation och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare som gäller i dag ger åklagaren en mycket begränsad möjlighet att styra över polisens utredningsresurser, och det är inte alltid möjligt för polisen att omprioritera på det sätt som kanske vore önskvärt ur åklagarsynpunkt. Enligt min bedömning har en ökad arbetsbelastning hos både polis och åklagare lett till en minskad möjlighet att driva ärenden i den takt och på det sätt som vore önskvärt. Den ökade specialiseringen har också medfört större svårigheter att omprioritera. Tillsammans med polisen försöker vi dock att kontinuerligt samråda för att gemensamt söka lösningar då problem uppkommer och för att hela tiden försöka finna de effektivaste handläggningsrutinerna. Vad gäller det aktuella ärendet har detta inte avhandlats särskilt med överåklagaren då vi från åklagarkammarens sida inte funnit anledning till detta. Handläggande åklagare har aktivt och kontinuerligt bevakat ärendet och har vid flera tillfällen agerat för att påminna polisen enligt de rutiner som tidigare var gällande på åklagarkammaren. På grund av bl.a. sjukdom och hög arbetsbelastning hos polisen

text: kom handläggningen av ärendet olyckligtvis att dra ut på tiden. Handläggande åklagare har lämnat upplysningar i ärendet. Jag bedömer att åklagaren agerat på ett sätt som med hänsyn till de rutiner som vid den tiden gällde på åklagarkammaren varit helt korrekt och att hon vidtagit rimliga åtgärder för att försöka få de utredningsåtgärder hon beslutat om utförda. Förhoppningsvis kan dock de förändrade rutiner som vi tillsammans med polisen beslutat om leda till att liknande situationer fortsättningsvis inte uppkommer. Skälen till att framställan om målsägandebiträde inte ingavs omedelbart till tingsrätten har utvecklats av handläggande åklagare i de upplysningar hon lämnat. De skäl hon angivit för att hon inte ingav framställan tidigare är enligt min uppfattning välmotiverade och rimliga. Denna fråga har efter att detta ärende aktualiserades diskuterats såväl i åklagarmyndighetens ledningsgrupp som på åklagarkammaren och vi har enats om vilka rutiner som skall gälla fortsättningsvis. Slutligen kan jag dock konstatera att handläggningstiden i det aktuella ärendet, av skäl som ovan anges, blivit oacceptabelt lång, vilket är ytterst beklagligt. Förundersökningen i ärendet är numera nedlagd.

text: KK

text: Förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 §

text: RB bedrivas så skyndsamt omständigheterna medger. Finns ej längre anledning till dess fullföljande skall den nedläggas. Vikten av att en förundersökning bedrivs så skyndsamt som möjligt framhålls från myndighetens sida i samband med vår tillsynsverksamhet och tas också upp i andra sammanhang inom åklagarväsendet. I aktuellt fall delar jag kammarchefens uppfattning att den handläggande åklagaren aktivt och kontinuerligt har bevakat ärendet och därvid vid ett flertal tillfällen påmint polisen i ärendet. Att handläggningstiden blivit oacceptabelt lång synes bero på omständigheter som åklagaren inte kunnat påverka. Det framgår även av kammarchefens yttrande att kammaren har inarbetade rutiner för bevakning av mål samt att det sker en kontinuerlig dialog med polisledningen avseende handläggningen av ärenden. Myndigheten har med kammarcheferna diskuterat vikten av att de problem som inte kan lösas på lokal nivå med respektive polisledning lyfts upp på myndighetsnivå så att även vi kan föra nödvändiga dialoger med polisledningarna eller i förekommande fall föra frågan vidare till Riksåklagaren för fortsatt dialog med Rikspolisstyrelsen. Jag anser sammanfattningsvis att handläggningen i aktuellt ärende varit oacceptabelt lång vilket är beklagligt. Jag kan dock konstatera att kammaren har rutiner för att undvika att sådana fel sker fortsättningsvis. För att ytterligare söka förhindra upprepningar av dylika situationer kommer myndigheten fortsätta med att ta upp frågan om vikten av skyndsam handläggning samt vikten av att problem lyfts upp på myndighetsnivå. Jag förutsätter att kammarchefen också fortsättningsvis bevakar att rutinerna sköts på kammaren. Avslutningsvis vill jag nämna att myndigheten, för att undvika att mål blir för gamla, under 2002 ordnade en särskild tillsyn inom myndigheten rörande äldre ärenden vid åklagarkamrarna.

text: I ett beslut den 15 oktober 2003 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja den skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: [RB]).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948] FUK).

text: En förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt 18 år skall bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. En sådan förundersökning skall vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter (2 a § FUK).

text: När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndigheten för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av utredningen framgår att den i ärendet aktuella förundersökningen inleddes i december 2001. Målsäganden var då 17 år gammal. Förundersökningsledaren BB gav i mitten av januari 2002 utredningsdirektiv till polisen om att två personer skulle höras. Enligt vad BB upplyst i sitt yttrande hade polismyndigheten emellertid ännu i mitten av mars 2003 inte följt hennes direktiv. Ärendet hade då således legat obearbetat under drygt ett års tid. I LL:s yttrande, som avgavs i maj 2003, upplystes att förundersökningen då var nedlagd. Som förklaring till den långa handläggningstiden har polismyndigheten hänvisat till sjukdom och hög arbetsbelastning.

text: Under senare år har jag i ett stort antal ärenden haft anledning att kritisera både polis och åklagare för långsam handläggning av brottsutredningar. Jag är därför väl medveten om att arbetssituationen inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl är ansträngd och att man måste prioritera vissa ärenden framför andra.

text: I det nu aktuella fallet avsåg förundersökningen en påstådd våldtäkt där målsäganden var en flicka under 18 år. Det angelägna i att allvarliga brott mot en underårigs person ges hög prioritet i den brottsutredande verksamheten kommer sedan den 1 januari 2002 till uttryck i den bestämmelse i 2 a § FUK som har redovisats i det föregående. Även om denna bestämmelse inte var tillämplig när polisanmälan gjordes i december 2001, borde förundersökningen givetvis ändå ha bedrivits skyndsamt. Det är helt oacceptabelt att en utredning avseende våldtäkt av en flicka under 18 år läggs åt sidan under så lång tid som det här varit fråga om. Om den ordinarie handläggaren på grund av sjukdom inte kan utreda ett ärende av detta slag skall ärendet självfallet tilldelas någon annan.

text: Polismyndigheten förtjänar således allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet. Jag noterar emellertid att den har vidtagit åtgärder för att förhindra en upprepning av händelsen.

text: BB hade som förundersökningsledare ansvar för förundersökningen i dess helhet, och det ankom därför på henne att se till att utredningen bedrevs effektivt. Hon har anfört att hon vid ett flertal tillfällen skickat påminnelser till utredningsmannen. Detta är emellertid inte tillräckligt. Åklagarmyndigheten har i sitt yttrande framhållit vikten av att de frågor av det här aktuella slaget som inte kan lösas på lokal nivå förs upp till högre nivåer inom myndighetshierarkierna. Jag delar denna uppfattning. Jag har i ett tidigare ärende (beslut den 18 september 2002 i JO:s ärende dnr 704-2002) uttalat att en åklagare, om han eller hon inte genom egna kontakter med utredaren och gruppchefen lyckas driva ärendet framåt, bör vända sig till sin kammarchef. Det ankommer sedan på denne att genom kontakter med befattningshavare vid polismyndigheten på motsvarande nivå försöka utverka att ärendet förs framåt på ett godtagbart sätt. Om inte heller detta ger något resultat får frågan föras upp till överåklagaren som sedan får ta upp den på hög nivå inom polismyndigheten, ytterst med länspolismästaren.

text: Det finns således anledning att rikta kritik också mot BB.

text: Jag konstaterar att polis- och åklagarmyndigheterna numera arbetar med att upprätta rutiner så att erforderliga dialoger mellan myndigheterna kan föras om exempelvis handläggningen av prioriterade ärenden. Målsägandebiträde Av

text: 1 § lagen (1988:609)

text: om målsägandebiträde följer att sådant biträde skall förordnas för målsäganden, om förundersökning har inletts i mål om brott enligt

text: 6 kap.

text: brottsbalken

text: – dvs. bl.a. våldtäkt – om det inte är uppenbart att målsäganden saknar behov av sådant biträde. Av

text: 7 § samma lag

text: framgår att målsägandebiträde förordnas av rätten. I

text: 23 kap. 5 §

text: RB föreskrivs att undersökningsledaren skall göra anmälan hos rätten, om målsäganden begär att få ett målsägandebiträde eller om det annars finns anledning att förordna ett sådant biträde. Om ett brott är sådant att det kan komma i fråga att förordna målsägandebiträde, skall målsäganden enligt 13 a § FUK så snart som möjligt underrättas om de regler som gäller för förordnande av sådant biträde.

text: I det nu aktuella fallet framställde målsäganden vid två tillfällen omkring årsskiftet 2001/2002 önskemål om målsägandebiträde. Trots detta anmälde BB inte detta önskemål till rätten förrän i mars 2003. Som förklaring härtill har hon anfört att hon ville att vissa utredningsåtgärder först skulle vidtas och att hon därmed skulle ha ett bättre underlag för att ge tingsrätten information i frågan. Enligt åklagarmyndigheten är det oklart med vilken grad av skyndsamhet en åklagare bör hantera en framställan om målsägandebiträde; den har emellertid uttalat att det inte i något fall finns skäl att dröja i saken under en längre tid.

text: Som framgår av redogörelsen i det föregående råder det en stark presumtion för att målsägandebiträde skall förordnas i en förundersökning om våldtäkt. Vidare är den skyldighet för undersökningsledaren som föreskrivs i

text: 23 kap. 5 §

text: RB att till rätten anmäla ett framställt önskemål om målsägandebiträde undantagslös. Det ankommer således inte på åklagaren att pröva om behov av biträde finns (jfr JO 2002/03 s. 76 om önskemål om offentlig försvarare). Det är i stället rätten som skall pröva om och när ett sådant behov föreligger. Av det sagda följer att åklagaren inte kan avvakta med att till rätten vidarebefordra en framställan om målsägandebiträde av det skälet att utredningen är i ett initialt skede. Det står däremot åklagaren fritt att i ett missivbrev till rätten ange sin ståndpunkt i frågan om målsägandebiträde bör förordnas. BB borde följaktligen omgående ha vidarebefordrat målsägandens begäran till rätten.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Håga, för felaktig handläggning i samband med nöjdförklaring och doms befordran till verkställighet

sammanfattning: Anstalten upptog nöjdförklaring utan att de formella förutsättningarna var uppfyllda. Nöjdförklaringen var därför ogiltig och den aktuella domen därmed inte verkställbar. Till följd härav har Kriminalvårdens fortsatta handläggning av ärendet blivit formellt felaktig. Kriminalvården kritiseras för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Håga. Enligt anmälan hade anstalten granskat en försändelse från honom till Svea hovrätt. Vidare hade anstalten upptagit en nöjdförklaring utan att det fanns lagliga förutsättningar för det. AA gjorde därvid gällande att anstaltens agerande hade medfört att han under viss tid hade varit frihetsberövad utan grund samt att han förlorat rätten att få sin sak prövad, eftersom domstolen ansett hans nöjdförklaring som bindande.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (region Stockholm), genom dåvarande regionchefen BB, följande.

text: Sakförhållanden

text: Intagne AA har framfört klagomål till JO dels avseende granskning av myndighetspost dels upptagande av nöjdförklaring. Hantering av post vid anstalten Håga Rutinerna vid anstalten Håga är att en intagen som överklagar sina ärenden klistrar igen brevet och lämnar det sedan till samordnaren som i sin tur lämnar posten i utgående brevlåda i anstaltens kansli. Någon brevgranskning av myndighetsbrev förekommer inte. Anstalten har vidare uppgett att AA, speciellt i början av verkställigheten, överklagade väldigt mycket gällande hans dom, häktningsklausul och nöjdförklaring samt beslut som fattades mot honom i anstalten. I praktiken överklagade han alla beslut som hade fattats mot honom. AA ansåg dessutom att hans ärenden alltid var av brådskande karaktär och skulle faxas omgående vidare för prövning. I början av verkställigheten fick han hjälp av personalen att faxa vidare hans överklagande. Att

text: faxa för AA blev dock så omfattande att anstalten inte hade möjlighet att erbjuda servicen då det blev för personalkrävande. Dessutom var många av AA:s skrivelser för otydliga som gjorde det olämpligt att skickas från anstaltens fax. Hjälpen AA fick i början förnekades senare helt och han uppmanades skicka sina skrivelser brevledes så att personal inte behövde hantera hans överklagningar då han upplevde att många dokument hade försvunnit och inte hanterats enligt honom på korrekt sätt.

text: Nöjdförklaringen AA har uppgett att han varit olagligt frihetsberövad och att han har förlorat rätten att få sin sak prövad då domstolen ansett hans nöjdförklaring som bindande. AA placerades vid anstalten Håga för att avtjäna ett straff om fängelse en månad. Enligt strafftidsbeslut var påföljden till fullo verkställd den 11 juni 2010. Under sin placering vid anstalten dömdes han den 9 juni 2010 till fängelse ett år. Av domen framgår att AA omedelbart skulle häktas om han frigavs från det straff han då avtjänade. Domen avkunnades inte i närvaro av AA utan meddelades genom att ett domsbevis faxades till anstalten Håga samma dag kl. 18:59. AA delgavs dock inte domsbeviset den dagen utan först dagen därpå. AA avgav nöjdförklaring inför kriminalvårdsinspektören CC den 11 juni 2010 dvs. samma dag som det aktuella månadsstraffet var verkställt. CC har uppgett att syftet med att uppta nöjdförklaringen då var att AA skulle kunna få sammanlägga domarna vilket skulle vara till hans fördel samt bli kvar i anstalten Håga istället för att transporteras till häkte. Nöjdförklaringen kom dock att tas upp för tidigt eftersom betänketiden om två dagar inte hade löpt ut den 11 juni 2010 då AA delgivits domen dagen innan varför nöjdförklaringen var ogiltig. AA avgav därför ånyo en nöjdförklaring den 22 juni 2010. Kriminalvården har beaktat anstaltens misstag att inte delge AA domen samma kväll som den anlände och beslutat att tidigaste dag för villkorlig frigivning bestäms till samma dag som AA skulle ha frigivits om domarna inte hade sammanslagits.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 4 § lagen om beräkning av strafftid m.m. (

text: ) framgår bl.a. att den som är intagen i kriminalvårdsanstalt får avge nöjdförklaring inför chefen för anstalten eller inför någon annan tjänsteman där som har förordnats att ta emot sådan förklaring är (paragrafen innehåller bestämmelser om nöjdförklaring av den som är häktad, JO:s anmärkning). Vidare framgår att nöjdförklaring gäller endast om den som mottager förklaringen har tillgång till domen eller rättens bevis om målets utgång, såvitt rör den dömde (domsbevis), samt den dömde haft betänketid till andra dagen efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annat sätt delgavs honom. Av

text: 3 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om doms befordran till verkställighet samt strafftidsberäkning m.m. (

text: KVFS 2008:1

text: ) framgår att den dömde ska delges domen samma dag som handlingen kommer till anstalten. Av

text: 5 §

text: KVFS 2008:1

text: framgår bl.a. att om en intagen, som avtjänar fängelse på en månad eller mindre, döms på nytt till fängelse som tillsammans med den tidigare domen överstiger fängelse en månad, skall han eller hon vid den muntliga informationen om innebörden av en nöjdförklaring, upplysas om den förmån som kan uppkomma vid sammanläggning av strafftiderna.

text: Kriminalvårdens, region Stockholm, bedömning

text: Vad gäller granskning av post har anstalten Håga uppgett att de har väl fungerande rutiner om hur den ska hanteras och Kriminalvården gör ingen annan bedömning. Vad gäller nöjdförklaringen så anser inte Kriminalvården att AA lidit någon rättsförlust då tidigaste dag för villkorlig frigivning infaller vid samma tidpunkt som om den första nöjdförklaringen hade varit giltig och sammanläggningseffekten hade

text: uppstått. Om AA valt att ej avge nöjdförklaring så skulle han samma dag som han frigavs från månadsstraffet överförts till häkte. AA fick möjlighet att kommentera remissyttrandet.

text: Bedömning

text: Posthantering Utredningen har i denna del gett en annan bild än den AA beskrivit. Det har därvid inte framkommit något som ger anledning till kritik eller något annat uttalande. Nöjdförklaring m.m.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissyttrande redogjort i vissa delar för den rättsliga reglering som aktualiseras med anledning av AA:s anmälan till JO. Jag vill till Kriminalvårdens redogörelse göra följande tillägg.

text: Om den som ska undergå fängelse är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd i annat mål när en dom får verkställas, ska kriminalvårdsanstalten eller häktet där han är intagen omedelbart befordra domen till verkställighet. Detta följer av 9 § lagen om beräkning av strafftid m.m. (

text: ), StidL.

text: Av 25 § samma lag framgår att om dom på fängelse ska verkställas sedan den dömde börjat undergå annat sådant straff men innan han frigivits, ska strafftiderna sammanläggas för bestämmande av slutdagen. Enligt lagkommentaren till bestämmelsen är en förutsättning för att sammanläggning ska kunna ske att det senare straffet kan börja verkställas innan den dömde frigivits, slutligt eller villkorligt, från anstalten. Den senare domen behöver inte ha vunnit laga kraft, men ska vara verkställbar (se Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: , följdförfattningar [1 juli 2011, Zeteo], kommentaren till

text: 25 §

text: StidL).

text: När dom angående den som är häktad eller på annan grund intagen i kriminalvårdsanstalt kommit in till anstalten eller häktet där den dömde förvaras, ska den som mottagit domen genast bevisligen ge den dömde del därav. Detta gäller även domsbevis om sådant har översänts. Detta följer av

text: 9 § förordningen (1974:286)

text: om beräkning av strafftid m.m., StidF.

text: Faktiska omständigheter

text: Genom utredningen har framkommit att AA var intagen i anstalten Håga för att avtjäna ett utdömt fängelsestraff om en månad. Påföljden skulle enligt ett strafftidsbeslut vara till fullo verkställd den 11 juni 2010. Den 9 juni 2010 dömdes AA till fängelse ett år, och enligt den domen skulle han omedelbart häktas om han frigavs från det tidigare straff han då avtjänade.

text: Domen avkunnades inte i närvaro av AA, utan domstolen underrättade AA om utgången i målet genom att samma dag kl. 18.59 faxa ett domsbevis till anstalten Håga. AA fick del av domsbeviset den 10 juni 2010. När AA fick del av domen i sin helhet, dvs. såväl domslut som domskäl, har inte framkommit. AA avgav

text: nöjdförklaring den 11 juni 2010, dvs. samma dag som straffet om fängelse en månad var till fullo verkställt. Då anstalten så småningom konstaterade att denna nöjdförklaring upptagits för tidigt, och därmed var ogiltig, avgav AA på nytt nöjdförklaring den 22 juni 2010.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag anföra följande. Enligt 4 § andra stycket StidL gäller en nöjdförklaring endast om den dömde haft betänketid till andra dagen efter den då domen avkunnades för honom vid rätten eller på annat sätt delgavs honom. Att den dömde, för det fall domen visserligen avkunnats men inte i hans närvaro, fått del av endast domsbeviset är inte tillräckligt i detta sammanhang. För att nämnda betänketid ska börja löpa, och för att en giltig nöjdförklaring så småningom ska kunna upptas, krävs att den dömde har fått del av domen i sin helhet och inte bara av domsbeviset, se

text: NJA 1985 s. 864

text: AA avgav nöjdförklaring den 11 juni 2010, men de formella förutsättningarna för att uppta nöjdförklaring var då inte uppfyllda. Nöjdförklaringen var således ogiltig, och domen var därför inte verkställbar vid denna tidpunkt. En ny nöjdförklaring upptogs den 22 juni 2010. Annat har inte framkommit än att det då förelåg förutsättningar för att uppta nöjdförklaring och befordra domen till verkställighet.

text: Kriminalvården har anfört att syftet med att uppta nöjdförklaring den 11 juni 2010 var att det skulle kunna ske en sammanläggning av de båda domarna i enlighet med 25 § StidL. Det har emellertid i nu aktuell situation inte funnits förutsättningar för sådan sammanläggning, eftersom domen den 9 juni 2010 inte var verkställbar vid den tidpunkt då påföljden enligt den tidigare domen var till fullo verkställd, dvs. den 11 juni 2010.

text: Då domen av den 9 juni 2010 inte var verkställbar vid den tidpunkt då det första fängelsestraffet var till fullo verkställt, har det enligt min uppfattning inte funnits grund för att AA skulle vara fortsatt intagen i anstalt. AA borde i stället ha överförts till häkte i avvaktan på att domen skulle bli verkställbar. Det har därefter åvilat häktet att uppta eventuell nöjdförklaring och så småningom befordra domen till verkställighet. Även om Kriminalvården haft AA:s bästa för ögonen, och AA i praktiken sannolikt inte lidit någon rättsförlust, har ärendet handlagts på ett formellt felaktigt sätt.

text: Avslutningsvis kan följande nämnas. AA har gjort gällande att han under tiden 11 juni–22 juni 2010 var frihetsberövad utan grund. Så var dock inte fallet eftersom han, i enlighet med domen den 9 juni 2010, omedelbart skulle häktas om han frigavs från det straff han tidigare avtjänade. Under nämnda tidsperiod var han således frihetsberövad såsom häktad. Att han under den tiden felaktigt befann sig i anstalt i stället för i häkte och att domen, p.g.a. Kriminalvårdens hantering, inte blev verkställbar mot AA förrän den 22 juni 2010 är en annan sak.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.