title: Säkerhetsklassning av anställningar inom kriminalvården

text: Anmälan

text: Fem anställda inom kriminalvården klagade på att Kriminalvårdsstyrelsen den 14 februari 2005 hade beslutat att all personal skulle placeras i säkerhetsklass 3 enligt

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: . De framförde därvid synpunkter såväl på beslutet i sak som på att

text: säkerhetsskyddslagen

text: inte innehåller några möjligheter till överklagande. Enligt anmälarna innebär Kriminalvårdsstyrelsens beslut ett oproportionerligt ingrepp i deras integritet som anställda inom kriminalvården.

text: En anmälan med samma innehåll gavs in till Justitiekanslern (JK). Mot bakgrund av att JO hade beslutat att ta upp ärendet till utredning fann JK inte skäl att vidta någon åtgärd (se JK:s ärende, dnr

text: Utredning

text: Kriminalvårdsstyrelsens beslut begärdes in och granskades (dnr 49-2005-1513).

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsstyrelsen (numera Kriminalvården, huvudkontoret) för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom generaldirektören AA, följande.

text: 1. Inledning

text: Med anledning av att Kriminalvårdsstyrelsen den 14 februari 2005 beslutade att alla anställningar som inte redan var placerade i säkerhetsklass 2 enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: skulle placeras i säkerhetsklass 3, har BB m.fl. anhållit om att Justitieombudsmannen skall utreda och göra en bedömning av om Kriminalvården i något avseende tillämpar

text: säkerhetsskyddslagen

text: felaktigt.

text: 2. Bakgrund

text: Kriminalvården har till huvuduppgift att verkställa utdömda påföljder, bedriva häktesverksamhet samt utföra transporter och personutredningar i brottmål. Kriminalvården skall se till att påföljder verkställs både på ett säkert och på ett humant sätt. Personalen är en förutsättning för att Kriminalvården skall kunna fullgöra sitt uppdrag. Det ställs därför höga krav på personalens pålitlighet. Under senare år har det inträffat ett antal mycket allvarliga händelser inom kriminalvården, vilka inneburit att såväl intagna som personal utsatts för allvarligt våld eller hot om våld. Intagna försöker på olika sätt att påverka

text: personalen. Rymningar och fritagningar har inträffat. Det har också förekommit att personal tagits som gisslan. En av de allvarligaste händelserna var fritagningen av tre personer från kriminalvårdsanstalten Hall under sommaren 2004. Utredningen visade att personal inom kriminalvården varit behjälplig inför fritagningen. Fyra anställda åtalades, varav en dömdes för främjande av flykt och grovt vapenbrott, medan tre frikändes. Tingsrättens dom har överklagats. Kriminalvården har vidtagit ett stort antal åtgärder av olika slag för att öka säkerheten och förhindra liknande händelser i framtiden. Bland annat är en modell med kontinuerliga säkerhetssamtal med personalen under införande. Händelserna väckte också frågor om kriminalvårdens kontroll av personalen var tillfredsställande. Kriminalvården hade hittills endast kontrollerat i belastningsoch misstankeregistren beträffande dem som skulle anställas. Man undersökte därför möjligheterna till kontroll enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: . Kontakter togs med bl.a. Säkerhetspolisen och Registernämnden. Regeringen beslutade i oktober 2004 att placera Kriminalvårdsstyrelsens generaldirektör och överdirektör i säkerhetsklass 1. Kriminalvårdsstyrelsen beslutade den 11 november 2004 om inplacering i säkerhetsklass 2 av vissa anställningar. Den 14 februari 2005 beslutade Kriminalvårdsstyrelsen att övriga anställningar inom kriminalvårdsverket skulle placeras i säkerhetsklass 3. Beslutet bereddes i enlighet med samverkansavtalet. Beslutet innebar att ett stort antal kontroller måste genomföras. Det beslutades därför att genomförande av beslutet skulle ske i tre steg. Kontrollen av personalen vid slutna anstalter och häkten genomfördes under år 2005. Steg 3 som skulle omfatta öppna anstalter, frivården och återstående anställda vid Kriminalvårdsstyrelsen har inte genomförts. Innan registerkontroll genomfördes inhämtades samtycke från de berörda i enlighet med

text: 19 § säkerhetsskyddslagen

text: . I ett antal fall har samtycke inte lämnats. I dessa fall har dock gjorts bedömningen att det på annat sätt fanns sådan kunskap om personerna att säkerhetsprövningen kunde genomföras utan registerkontroll. Inom Kriminalvården finns ett relativt stort antal anställda som inte är svenska medborgare. Kriminalvården har i dessa fall (hittills ca 150) sökt dispens av regeringen i enlighet med

text: 29 § säkerhetsskyddslagen

text: . Sådan dispens har meddelats i enlighet med Kriminalvårdens framställningar.

text: 3. Aktuella författningsbestämmelser

text: Europakonventionen Av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: följer att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Av artikeln följer också att offentlig myndighet inte får inskränka åtnjutandet av denna rättighet med undantag för vad som är stadgat i lag och i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till landets yttre säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggande av oordning eller brott, hälsovården, skyddandet av sedligheten eller av andra personers fri- och rättigheter.

text: Säkerhetsskyddslagen

text: och säkerhetsskyddsförordningen I

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: finns bestämmelser om säkerhetsskydd. Av

text: 6 §

text: framgår att med säkerhetsskydd avses 1. skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, 2. skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt

text: sekretesslagen (1980:100)

text: och som rör rikets säkerhet och 3. skydd mot terroristbrott enligt

text: 2 § lagen (2003:148)

text: om straff för terroristbrott (terrorism), även om brotten inte hotar rikets säkerhet. Säkerhetsskydd skall enligt

text: 7 §

text: förebygga

text: 1. att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet), 2. att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till uppgifter som avses i 1 eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs (tillträdesbegränsning) och 3. att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning). Säkerhetsskyddet skall även i övrigt förebygga terrorism. Enligt 11 § skall säkerhetsprövning göras innan en person genom anställning eller på något annat sätt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism. Prövningen skall klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i lagen och i övrigt pålitlig från säkerhetssynpunkt. Vid säkerhetsprövning som avser anställning eller liknande som placerats i säkerhetsklass skall enligt 13 § säkerhetsprövningen även omfatta registerkontroll. Registerkontroll innebär att uppgifter inhämtas bl.a. från belastnings- och misstankeregistren och från Säkerhetspolisens register (12 §). Av 17 § framgår att en anställning skall placeras i säkerhetsklass, om den anställde 1. i stor omfattning får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av synnerlig betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsklass 1), 2. i en omfattning som inte är obetydlig får del av sådana uppgifter som avses i 1 (säkerhetsklass 2) eller 3. i övrigt får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av betydelse för rikets säkerhet, om ett röjande av uppgifterna kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är ringa (säkerhetsklass 3). Enligt 19 § skall den som säkerhetsprövningen gäller ha gett sitt samtycke innan registerkontroll får göras. Regeringen har enligt 20 § möjlighet att föreskriva att vissa myndigheter får besluta om placering i säkerhetsklass och om registerkontroll. Regeringen har i

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: gett bl.a. Kriminalvårdsstyrelsen (fr.o.m. den 1 januari 2006 Kriminalvården) rätt att besluta om placering i säkerhetsklass 2 och 3 och om registerkontroll. Enligt

text: 29 § säkerhetsskyddslagen

text: får en säkerhetsklassad anställning vid staten, en kommun eller ett landsting innehas endast av den som är svensk medborgare. Regeringen får i enskilda fall medge undantag från kravet på svenskt medborgarskap. Av

text: 29 § säkerhetsskyddsförordningen

text: framgår att den som beslutat om registerkontroll skall göra en framställning till Rikspolisstyrelsen om utlämnande av uppgifter. Rikspolisstyrelsen skall därefter överlämna ärendet till Registernämnden. När det gäller en person som, enligt vad som är känt för Rikspolisstyrelsen, har en anställning eller på annat sätt deltar i säkerhetskänslig verksamhet, skall Rikspolisstyrelsen göra en framställan hos Registernämnden om utlämnande av uppgifter som enligt styrelsens kännedom tillförts polisregister efter det att registerkontroll har gjorts.

text: Förordningen (1999:1134)

text: om belastningsregister och förordningen (

text: ) om misstankeregister Enligt

text: 10 § 9 förordningen (1999:1134)

text: om belastningsregister skall fullständiga uppgifter ur belastningsregistret lämnas ut om de begärs av Kriminalvården (före den 1 januari 2006 en kriminalvårdsmyndighet) i fråga om den som myndigheten avser att anställa eller anlita för vissa angivna uppdrag, t.ex. som övervakare. Av

text: 4 § 2 förordningen (1999:1135)

text: om misstankeregister framgår att under samma

text: förutsättningar skall uppgifter om brott för vilka åtal väckts lämnas ur misstankeregistret. Av 19 § respektive 6 § framgår att Kriminalvården får ha direktåtkomst till uppgifter ur belastningsregistret respektive misstankeregistret.

text: Kriminalvårdens administrativa föreskrifter Enligt Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om anställning (KVVAF 2003:4), som upphörde att gälla den 2 januari 2006, angavs följande allmänna råd om registerkontroll. Kriminalvårdsmyndighet har rätt att enligt

text: 10 § 9 förordningen (1999:1124)

text: om belastningsregister få fullständiga uppgifter ur registret och enligt

text: 4 § 2 förordningen (1999:1135)

text: om misstankeregistret få uppgifter om brott för vilka åtal väckts i fråga om den person myndigheten avser att anställa. Särskilt utsedda personer vid varje lokal myndighet har möjlighet att göra sådan kontroll. Normalt skall man vid intervju och referenstagning kunna få fram uppgifter om eventuella brottsliga handlingar och därmed finns i de allra flesta fall inte anledning att begära registerutdrag. Om trots allt tveksamhet uppstår och anställning är aktuell kan det vara befogat med registerutdrag. Den sökande bör meddelas att registerutdrag kommer att begäras. Om brottslig belastning finns i registret får i varje enskilt fall bedömas om brottet är av den arten att anställning kan komma i fråga eller inte. Registerutdrag bör makuleras när anställningsärendet vunnit laga kraft. I Kriminalvårdens nu gällande föreskrifter och allmänna råd om anställning (KVAF 2006:10) lämnas följande allmänna råd angående registerutdrag. Samtliga anställningar inom Kriminalvården är säkerhetsklassade enligt

text: säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: . I säkerhetsprövningen ingår s.k. registerkontroll. Den som säkerhetsprövningen avser skall lämna sitt samtycke innan den får göras. Registerkontroll innebär att uppgifter hämtas från bl.a. polisens belastnings- och misstankeregister och från Säkerhetspolisens register. Säkerhetspolisens behandling av uppgifter granskas fortlöpande av Registernämnden. Registerkontrollen genomförs av Säkerhetspolisen. De uppgifter som eventuellt kommer fram lämnas till Registernämnden. Registernämnden gör en prövning av uppgiftens relevans i det enskilda fallet. Registerkontroll enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: innebär också att det sker s.k. spontanuppföljning under pågående anställning. Bestämmelser om registerkontroll finns i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om säkerhetsskydd (

text: RPSFS 2004:11

text: ). Varje medarbetare skall lämna samtycke till registerkontroll på en särskild blankett (finns i Jetform). Samtycket skall förvaras på verksamhetsområdet, regionen eller huvudkontoret, beroende på var medarbetaren är placerad. Den som fattar beslut om anställning fyller i blanketten ”Framställan om registerkontroll enligt

text: säkerhetsskyddslagen

text: ” (finns i Jetform) för varje medarbetare och skickar den till huvudkontoret. Av framställan skall kontrollorsaken framgå. Huvudkontoret ansvarar för att Säkerhetspolisen underrättas om utfallet av säkerhetsprövningen samt är mottagare av s.k. spontanutfall.

text: 4. Kriminalvårdens bedömning

text: Utgångspunkten för placering av en anställning i säkerhetsklass är att den anställde får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av betydelse för rikets säkerhet. I propositionen till

text: säkerhetsskyddslagen

text: prop. 1995/96:129 s. 22

text: ) anges bl.a. följande. Någon legaldefinition av begreppet rikets säkerhet finns visserligen inte, men rikets säkerhet kan sägas avse såväl den yttre säkerheten för det nationella oberoendet som den inre säkerheten för det demokratiska statsskicket. Innebörden av begreppet rikets säkerhet är omdebatterad. Hotbilden mot det svenska samhället har under senare år väsentligt förändrats. Det föreligger inte på samma sätt som tidigare några militära hot mot Sverige. Däremot har hotet

text: mot det civila samhället i form av terrorism och allvarlig kriminalitet ökat. De nya hoten har behandlats bl.a. av Sårbarhets- och säkerhetsutredningen i betänkandet Säkerhet i en ny tid (

text: SOU 2001:41

text: ) och av Underrättelsekommittén i betänkandet Underrättelsetjänsten – en översyn (

text: SOU 1999:37

text: ). En fråga som särskilt diskuterats är i vilken utsträckning s.k. systemhotande brottslighet utgör ett hot mot rikets säkerhet. Syftet med systemhotande brottslighet är att genom hot eller på annat otillbörligt sätt få vittnen, målsäganden, företrädare för rättsväsendet eller andra myndigheter att avstå från att vidta eller medverka i åtgärder som riktas mot den aktuella brottsligheten. Polisen har identifierat tre huvudkategorier av systemhotande grupperingar; kriminella mc-gäng och deras supportergäng, fängelsegäng och gängbildningar i förorter samt etniskt sammansatta ligor och nätverk. I betänkandet Behovet av ökade skyddsåtgärder (

text: SOU 2004:1

text: ) framhöll utredaren att det är av grundläggande betydelse att personer med offentliga uppdrag kan utöva sin roll utan obehörig påverkan i form av hot eller våld. Personer som är satta att fatta beslut som ibland går enskilda emot och som kan upplevas som orättvisa av dem som berörs måste självklart kunna erbjudas skyddsåtgärder då de till följd av sitt arbete utsätts för allvarliga angrepp. Det finns annars en uppenbar risk för att såväl rättsväsendets personal som förtroendevalda pressas till att fatta felaktiga och t.o.m. regelvidriga beslut. Detta riskerar givetvis att allvarligt skada tilltron till rättsväsendet, det politiska systemet och samhället i stort. Rymningsutredningen föreslog i sitt betänkande Säkert inlåst? (

text: SOU 2005:6

text: ) att utdrag ur belastnings- och misstankeregistren skulle infordras rutinmässigt och omfatta alla. Sådana utdrag skulle enligt utredaren kunna göras också avseende redan anställda personer. När utredningen skrevs var enbart generaldirektören och överdirektören placerade i säkerhetsklass. Utredaren ansåg att det var ett anmärkningsvärt faktum att inte någon annan befattning inom kriminalvården var säkerhetsklassad. Kriminalvården borde enligt utredaren överväga att säkerhetsklassa vissa befattningar. I Kriminalvårdens verksamhet förekommer uppgifter som är av betydelse för rikets säkerhet t.ex. i samband med häktning och personutredning rörande personer som är misstänkta för brott mot rikets säkerhet, t.ex. för vissa fall av terroristbrott, liksom vid verkställighet av straff för sådana brott. Personal från Kriminalvården närvarar vid domstolsförhandlingar inom stängda dörrar. Det är inte möjligt att i förväg veta var uppgifterna kan aktualiseras. Inom Kriminalvården hanteras vid varje tillfälle ett antal dömda som har samröre med organiserad brottslighet av systemhotande karaktär. Inom Kriminalvården hanteras också personer som är av intresse för Säkerhetspolisens verksamhet för personskydd avseende den centrala statsledningen. Även beträffande dessa grupper kan förekomma uppgifter som kan ha betydelse för rikets säkerhet. Det var mot bakgrund av detta och den nya hotbilden som beslutet om placering i säkerhetsklass 3 fattades. Med anledning av att Kriminalvården sedan den 1 januari 2006 är organiserad som en myndighet kommer det att ske en ny prövning av vilka befattningar inom den nya myndigheten som skall vara placerade i säkerhetsklass. Antalet anställningar som kommer att placeras i säkerhetsklass 3 kommer då att vara mer begränsat än vad som följde av beslutet den 14 februari 2005. Mot denna bakgrund anser Kriminalvården att beslutet den 14 februari 2005 om placering i säkerhetsklass 3 kom att omfatta en alltför vid krets. Samtidigt kan Kriminalvården konstatera att det är av stor vikt att anställda inom Kriminalvården kontrolleras i belastnings- och misstankeregister inte enbart inför anställning, utan att Kriminalvården informeras när uppgifter tillförts under pågående anställning (spontanuppföljning) på motsvarande sätt som sker beträffande personer som är placerade i säkerhetsklass. I vart fall måste Kriminalvården ges möjlighet att kontrollera anställda även under pågående

text: anställning, såsom Rymningsutredningen föreslog i betänkandet Säkert inlåst? (

text: SOU 2005:6

text: ). Anmälarna yttrade sig över remissvaret.

text: I beslut den 30 juni 2006 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Säkerhetsskyddslagen (1996:627)

text: och

text: säkerhetsskyddsförordningen (1996:633)

text: trädde i kraft den 1 juli 1996 och ersatte då bl.a.

text: personalkontrollkungörelsen (1969:446)

text: och förordningen (

text: ) om säkerhetsskyddet vid statliga myndigheter.

text: Av

text: 20 § säkerhetsskyddslagen

text: följer att regeringen beslutar om placering i säkerhetsklass och om registerkontroll för alla myndigheter utom riksdagens. Regeringen får dock delegera denna uppgift till myndigheten.

text: Av

text: 19 § säkerhetsskyddsförordningen

text: jämte bilaga följer bl.a. att Kriminalvården (tidigare Kriminalvårdsstyrelsen) beslutar om placering i säkerhetsklass 2 och 3 samt registerkontroll i fråga om den egna verksamheten.

text: Enligt

text: 5 § säkerhetsskyddslagen

text: skall, i verksamhet där lagen gäller, det säkerhetsskydd finnas som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter.

text: Av

text: 6 § samma lag

text: framgår att med säkerhetsskydd avses

text: sekretesslagen (1980:100)

text: 2 § lagen (2003:148)

text: om straff för terroristbrott (terrorism) även om brotten inte hotar rikets säkerhet.

text: Enligt

text: 7 § samma lag

text: skall säkerhetsskyddet förebygga

text: 1. att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs (informationssäkerhet), 2. att obehöriga får tillträde till platser där de kan få tillgång till uppgifter som avses i 1. eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs (tillträdesbegränsning) och 3. att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsprövning).

text: Säkerhetsskyddet skall även i övrigt förebygga terrorism.

text: Innan en person genom anställning eller på något annat sätt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller anlitas för sysslor som är viktiga för skyddet mot terrorism skall det göras en säkerhetsprövning. Prövningen skall klarlägga om personen kan antas vara lojal mot de intressen som skyddas i

text: säkerhetsskyddslagen

text: och i övrigt pålitlig ur säkerhetssynpunkt (

text: 11 § säkerhetsskyddslagen

text: ). Säkerhetsprövning får också göras under pågående anställning (jfr

text: 19 § säkerhetsskyddslagen

text: ). Ett förtydligande av

text: 11 § säkerhetsskyddslagen

text: i detta avseende har nyligen beslutats av riksdagen (

text: prop. 2005/06:137

text: , bet. JuU27, rskr. 243). Lagändringen träder i kraft den 1 juli 2006.

text: Säkerhetsprövningen skall när en anställning placerats i säkerhetsklass normalt sett omfatta registerkontroll. Med registerkontroll avses att uppgifter hämtas från ett register som omfattas av lagen (

text: ) om belastningsregister, lagen (

text: ) om misstankeregister eller

text: polisdatalagen (1998:622)

text: . Med registerkontroll avses också att sådana personuppgifter hämtas som Rikspolisstyrelsen eller Säkerhetspolisen behandlar utan att det ingår i något av dessa register. Med registerkontroll avses dock inte att uppgifter hämtas från en förundersökning eller särskild undersökning i kriminalunderrättelseverksamhet (

text: 12 § säkerhetsskyddslagen

text: Av

text: 17 § säkerhetsskyddslagen

text: följer att en anställning skall placeras i säkerhetsklass, om den anställde

text: 1. i stor omfattning får del av uppgifter som omfattas av sekretess och är av synnerlig betydelse för rikets säkerhet (säkerhetsklass 1), 2. i en omfattning som inte är obetydlig får del av sådana uppgifter som avses i 1. (säkerhetsklass 2) eller 3. i övrigt får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av betydelse för rikets säkerhet, om ett röjande av uppgifterna kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är ringa (säkerhetsklass 3).

text: I samband med att det nuvarande klassningssystemet infördes framhöll regeringen bl.a. följande i fråga om vilka anställningar som skall placeras i säkerhetsklass 3 (

text: prop. 1995/96:129 s. 41

text: f. och 81).

text: Det är angeläget att få ned det stora antalet kontroller som idag genomförs, framför allt när det gäller den kategori som för närvarande motsvaras av skyddsklass 2. Det förhållandet att även anställda inom kommuner och landsting samt riksdagen och dess myndigheter föreslås omfattas av de nya kontrollreglerna understryker detta behov. Preciseringen av vilka anställningar som skall ingå i den föreslagna säkerhetsklass 3 bör därför göras snävare. Definitionen bör bl.a. ta sikte på vilka följder ett eventuellt röjande av de sekretessbelagda uppgifterna får för rikets säkerhet i det konkreta fallet. Självfallet är detta en svår uppgift, varför alltför stora krav på konkretion inte kan ställas. – – – Säkerhetsklass 3 gäller den som i övrigt får del av sekretessbelagda uppgifter av betydelse för rikets säkerhet. Att en uppgift har synnerlig betydelse för rikets säkerhet innebär att ett röjande av uppgiften riskerar att vålla en betydande skada. I fråga om uppgifter som avses i säkerhetsklass 3 är det inte lika klart att ett röjande riskerar att medföra en sådan skada. För placering i säkerhetsklass 3 ställs därför upp ett uttryckligt krav på att röjandet av den sekretessbelagda uppgiften kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är ringa. En säker prognos av skadan krävs inte. Avsikten med de i förhållande till

text: personalkontrollkungörelsen

text: ändrade kraven är att begränsa antalet registerkontroller i denna klass. Riksdagens justitieutskott tillstyrkte regeringens förslag i fråga om hur de olika säkerhetsklasserna borde avgränsas. Utskottet framhöll därvid betydelsen av att beslut om säkerhetsklassning fattas på ett ordentligt underlag och att en anda av återhållsamhet får prägla lagstiftningen i denna del. Den självklara målsättningen borde enligt utskottet vara att inga fler anställningar än vad som är absolut nödvändigt blir föremål för säkerhetsklassning (se

text: bet. 995/96:JuU19 s. 7

text: f.).

text: Enligt

text: 10 § 9 förordningen (1999:1134)

text: om belastningsregister och

text: 4 § 2 förordningen (1999:1135)

text: om misstankeregister har Kriminalvården – även om en anställning inte skulle vara placerad i någon säkerhetsklass – rätt att ta del av uppgifter ur dessa register i fråga om en person som myndigheten avser att anställa eller anlita för vissa uppdrag, t.ex. övervakare.

text: Vissa utvidgningar i Kriminalvårdens möjligheter att få ta del av uppgifter ur misstanke- och belastningsregistren föreslogs av Rymningsutredningen i betänkandet Säkert inlåst? (

text: SOU 2005:6

text: ). Enligt utredaren borde utdrag från belastnings- och misstankeregistren infordras rutinmässigt för samtliga som anställs inom Kriminalvården. De utdrag som lämnas ut ur misstankeregistret borde innehålla samtliga uppgifter om personen och inte som i dag begränsas till uppgifter om brott för vilket åtal har väckts. Utdrag ur misstanke- och belastningsregistren borde enligt utredaren kunna infordras också avseende redan anställda personer (s. 149 f.).

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar således inte ta ställning till om en myndighets beslut är riktigt i sak. Då frågan om hur Kriminalvården tillämpar bestämmelserna i

text: säkerhetsskyddslagen

text: är av principiell karaktär har jag beslutat att ändå inleda en utredning.

text: Jag har inte någon som helst anledning att ifrågasätta att vissa anställningar inom Kriminalvården innebär att anställda tar del av uppgifter av sådant slag att anställningarna skall vara placerade i säkerhetsklass. Enligt min mening bör dock inplacering i säkerhetsklass ske med viss återhållsamhet. Detta var också lagstiftarens avsikt när det nuvarande klassningssystemet infördes (se ovan). Mot den bakgrunden instämmer jag i Kriminalvårdens bedömning att beslutet den 14 februari 2005 var alltför långtgående. Kriminalvården har vidare angett att det, med anledning av att Kriminalvården sedan den 1 januari 2006 är organiserad som en myndighet, kommer att göras en prövning av vilka befattningar inom den nya myndigheten som skall vara placerade i säkerhetsklass. Antalet anställningar som placeras i säkerhetsklass kommer därvid att begränsas jämfört med det tidigare beslutet. Jag utgår från att myndigheten – om så inte redan skett – snarast gör denna prövning.

text: Vad anmälarna i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Jag vill avslutningsvis uttrycka förståelse för att Kriminalvården kan ha behov av att kunna kontrollera sina anställda i belastnings- och misstankeregistren även i de fall anställningarna inte skall vara placerade i säkerhetsklass. Som framgår ovan har detta behov påtalats av Rymningsutredningen i betänkandet Säkert inlåst? (

text: SOU 2005:6

text: ). Mot den bakgrunden överlämnar jag en kopia av mitt beslut till riksdagens justitieutskott och Justitiedepartementet.


nyckelord: Anmälan Anmälningsskyldighet Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en läkare för brister i samband med en anmälan till Transportstyrelsen

org: jo

sammanfattning: I 10 kap. 5 § första stycket körkortslagen föreskrivs att en läkare i regel är skyldig att göra en anmälan till Transportstyrelsen om läkaren vid en undersökning finner att en patient av medicinska skäl är olämplig att ha körkort. Anmälningsskyldighet finns också om läkaren vid en undersökning eller genomgång av journalhandlingar finner det sannolikt att patienten av medicinska skäl är olämplig att ha körkort. Då krävs också att patienten motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning. Det följer av bestämmelsens andra stycke. En sådan anmälan brukar kallas för utredningsanmälan. I det här fallet gjorde en läkare en anmälan till Transportstyrelsen avseende en patient. Eftersom läkaren inte hade undersökt patienten konstaterar chefsJO att det saknades förutsättningar att göra en anmälan enligt bestämmelsens första stycke. Det har inte framkommit att läkaren vidtog någon åtgärd för att efterhöra patientens inställning till fortsatt undersökning eller utredning. Enligt chefsJO saknades det därför förutsättningar även för en utredningsanmälan. Läkaren får kritik för den bristfälliga hanteringen. ChefsJO uttalar att det är lämpligt att en läkare vid anmälan använder sig av den blankett som Transportstyrelsen har tagit fram för ändamålet. Detta minskar risken för missförstånd och brister i anmälningsförfarandet. Han uppmanar också regionen att se över rutinerna för anmälan och överväga behovet av utbildnings- eller informationsinsatser på området.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 6 juni 2022 framförde AA klagomål mot läkaren BB vid Vansbro vårdcentral inom Region Dalarna. I anmälan anfördes i huvudsak följande:

type: stycke

text: I augusti 2021 sökte AA vård för krypningar och skakningar i kroppen. Han fick sedan lämna prover vid flera tillfällen. Inte vid något tillfälle informerades han om att prover togs för att kontrollera alkoholintag, vad markören PEth innebär eller att hans PEth-värden var förhöjda. Den 1 mars 2022 fick han, genom att logga in på 1177, kännedom om att BB hade anmält honom till Transportstyrelsen med anledning av förhöjda PEth-värden. BB hade inte

text: informerat honom innan anmälan gjordes. Av anmälan till Transportstyrelsen framgår inte om det var en anmälan enligt

text: 10 kap. 5 § första stycket körkortslagen (1998:488)

text: eller enligt bestämmelsens andra stycke.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till regionstyrelsen i Region Dalarna för yttrande i den del som avsåg brister när det gäller anmälan till Transportstyrelsen. Då det första yttrandet från regionen inte besvarade remissen uppmanades regionen att yttra sig på nytt. Eftersom inte heller det andra yttrandet innehöll svar på alla frågor som hade ställts ombads regionen att yttra sig ännu en gång.

text: I sina tre remissvar anförde regionen sammanfattningsvis följande:

text: När AA sökte vård testades han för olika markörer, bl.a. PEth, för att säkerställa diagnos. PEth-värdet testades tre gånger under perioden den 1 augusti 2021– 17 januari 2022. Testresultaten översteg vid samtliga tillfällen 0,3 µmol/L.

text: Av Transportstyrelsens medicinska pm om alkoholmarkörer vid bedömning i körkortsärenden, daterat den 18 juni 2020, framgår att ett PEth-värde på 0,3 µmol/L används som ett gränsvärde för att indikera på regelbunden hög alkoholkonsumtion. Enligt samma pm visar studier att det krävs ett alkoholintag i mängder som ger en blodalkoholhalt på minst 1 promille under cirka en veckas tid för att PEth-värdet ska överskrida gränsvärdet 0,3 µmol/L. BB fann vid en samlad bedömning att testresultaten indikerade att AA hade alkoholproblem.

text: Inledningsvis gjorde regionen gällande att BB bedömde att AA av medicinska skäl var olämplig att ha körkort. Anmälan till Transportstyrelsen hade därför gjorts med stöd av

text: . Regionen reviderade senare sina uppgifter i denna del då det hade framkommit att BB inte hade undersökt eller provtagit AA, utan grundade sin bedömning på journalförda provsvar. Enligt regionen torde anmälan därför ha gjorts enligt

text: 10 kap. 5 § andra stycket körkortslagen

text: Enligt regionens bedömning brast BB i kommunikationen och dialogen med AA. Det kan ha föranlett att AA inte, med all tydlighet, gavs möjlighet att efterfölja läkarens tillsägelse. Bristerna bedöms dock inte ha påverkat ärendets utgång.

text: Enligt regionen bör en anmälan enligt

text: 10 kap. 5 § körkortslagen

text: göras med användande av Transportstyrelsens blankett för ändamålet. Transportstyrelsen godkände dock anmälan. Om Transportstyrelsen hade ansett att underlaget var bristfälligt hade myndigheten med största sannolikhet begärt in en komplettering av anmälan.

text: Regionen har ingen särskilt utarbetad rutin för anmälningar till Transportstyrelsen enligt

text: 10 kap. 5 § körkortslagen

text: . På regionens intranät finns dock tydlig information om sådana anmälningar och länkar till Transportstyrelsens

text: anmälningsblankett. I detta fall bedöms informationen inte helt och hållet ha följts. Det finns därför anledning att göra en genomlysning av rutinerna.

text: BB anförde, i ett särskilt yttrande som bifogades till regionens remissvar, bl.a. att han var anmälningsskyldig enligt

text: körkortslagen

text: . Vidare anfördes att AA meddelades om att anmälan gjordes och att ”J-ant finns”.

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgifterna kan lämnas ut utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men (

text: 25 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Utgångspunkten är alltså att uppgiften omfattas av sekretess. Som huvudregel gäller sekretess även mellan myndigheter (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL). Sekretessen hindrar dock inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av en lag eller en förordning (

text: 10 kap. 28 §

text: OSL).

text: Läkare har i vissa fall en skyldighet att lämna uppgifter om en enskilds personliga förhållanden till Transportstyrelsen. En anmälningsskyldighet finns i regel om en läkare vid undersökning av en körkortsinnehavare finner att han eller hon av medicinska skäl är olämplig att ha körkort (

text: ). Innan läkaren gör en anmälan ska patienten informeras om det.

text: Vidare ska en anmälan göras om en läkare vid undersökning eller genomgång av journalhandlingar finner det sannolikt att patienten av medicinska skäl är olämplig att ha körkort (

text: 10 kap. 5 § andra stycket körkortslagen

text: ). Det krävs också att patienten motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning. En sådan anmälan brukar kallas för utredningsanmälan.

text: En anmälan från en läkare ska vara skriftlig och innehålla de uppgifter om innehavarens hälsotillstånd som framkommit vid undersökningen och som har betydelse för frågan om innehav av körkort (1 kap. 10 § Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd [

text: TSFS 2010:125

text: ] om medicinska krav för innehav av körkort m.m.).

text: Bedömning

text: Syftet med läkares anmälningsskyldighet till Transportstyrelsen är att olyckor orsakade av personer som av medicinska skäl inte är lämpliga att framföra fordon ska kunna undvikas (se bl.a.

text: prop. 2009/10:198 s. 13

text: f. och

text: SOU 2008:130 s. 269

text: f.). Som JO har konstaterat i tidigare beslut rör det sig om en skyldighet av stort samhällsintresse men som också anses kunna påverka patientens förtroende för vården och för sin läkare (se bl.a. JO 2019/20 s. 118).

text: JO granskar främst att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt och brukar inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Det gör att jag inte kommer att uttala mig om huruvida det fanns medicinska skäl för att anmäla AA enligt

text: 10 kap. 5 § körkortslagen

text: BB lämnade i en skrivelse till Transportstyrelsen daterad den 1 mars 2022 uppgifter om bl.a. AA:s PEth-värden ”för kännedom enligt de nya riktlinjerna avseende alkohol och markören PEth”. Av intyget kan enligt min mening inte utläsas om det var fråga om en anmälan med stöd av

text: eller bestämmelsens andra stycke.

text: Som har framgått kräver en anmälan enligt

text: att läkaren har undersökt patienten. Dessutom ska läkaren informera patienten innan en anmälan görs. Utredningen visar att BB inte själv hade träffat AA utan grundade sin bedömning på provsvar i journalen. Redan av det skälet saknades förutsättningar för en anmälan enligt bestämmelsens första stycke.

text: Som jag förstår remissvaren är dock Region Dalarna numera av uppfattningen att BB gjorde en utredningsanmälan till Transportstyrelsen enligt

text: 10 kap. 5 § andra stycket körkortslagen

text: . Som har framgått förutsätter en sådan anmälan att patienten motsätter sig fortsatt undersökning eller utredning. Det innebär att patienten först måste ha fått möjlighet att ta ställning i saken innan en utredningsanmälan skickas till Transportstyrelsen.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att BB den 1 mars 2022 klockan 16.05 gjorde en anteckning i AA:s journal om att ett par prover visade tecken på en skadlig alkoholkonsumtion. Han skrev också att han var skyldig att lämna uppgifterna till Transportstyrelsen för bedömning. AA fick del av uppgifterna i journalen genom att logga in på 1177. Av regionens remissvar framgår dock inte att BB vidtog någon åtgärd för att kontrollera att AA hade fått del av informationen eller för att efterhöra hans inställning till fortsatt undersökning eller utredning innan anmälan gjordes. Jag bedömer därför att det saknades formella förutsättningar även för en anmälan enligt

text: 10 kap. 5 § andra stycket körkortslagen

text: Transportstyrelsen har tagit fram en särskild blankett benämnd ”Läkares anmälan enligt

text: 10 kap. 5 § körkortslagen (1998:488)

text: och

text: 3 kap. 5 § taxitrafiklagen (2012:211)

text: om medicinsk olämplighet att inneha körkort, körkortstillstånd, traktorkort eller taxiförarlegitimation”. I blanketten, som innehåller relevant författningstext, tydliggörs skillnaden mellan en anmälan om olämplighet och en anmälan om sannolik olämplighet.

text: Det är oklart varför BB inte använde den blankett som var avsedd för ändamålet. Även om det inte finns någon formell skyldighet att använda blanketten är det som tidigare har framhållits lämpligt att så sker, bl.a. för att

text: minska risken för missförstånd och brister i anmälningsförfarandet (se JO:s beslut den 5 mars 2021, dnr

text: Sammanfattningsvis förtjänar BB kritik för bristerna i samband med hans anmälan enligt

text: 10 kap. 5 § körkortslagen

text: . Jag instämmer i regionens bedömning att det mot bakgrund av vad som har framkommit i detta ärende finns anledning att se över regionens rutiner för läkares anmälan till Transportstyrelsen. Min rekommendation är att regionen även överväger om det finns behov av utbildnings- eller informationsinsatser på området.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till något uttalade från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Erik Nymansson

text: Ärendet har föredragits av Lovisa Danielsson. Byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord: Anmälningsskyldighet Anstalt Dokumentation Häkte Serviceskyldighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Skänninge, för att inte ha dokumenterat en intagens skador eller gjort en skadeanmälan till Försäkringskassan

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Skänninge, och uppgav i huvudsak följande.

text: Han har vid olika tillfällen skadat sig under sysselsättningstid, vilket lett till att han har fått fula ärr. Två namngivna kriminalvårdare såg skadorna i färskt tillstånd. I anslutning till att han skadade sig i oktober 2023 gjorde han en hemställan som anstalten tappade bort. Han ville dokumentera skadorna och blev senare instruerad att kontakta sjukvården. Svaret därifrån var dock att de inte tillhandahåller tjänsten att dokumentera skador inför ett försäkringsärende utan hänvisade honom i stället att vända sig till ansvarig kriminalvårdsinspektör. Efter att ha skrivit en ny hemställan fick han så småningom till svar att det var för sent att söka ersättning eftersom skadorna inte hade dokumenterats i tid. Kriminalvården har genom sitt agerande berövat honom rätten att söka ersättning. Han känner sig kränkt och förbisedd.

text: Tillsammans med anmälan skickade AA in två hemställningar.

text: Utredning

text: Sedan JO begärt in bl.a. alla skriftliga handlingar som kunde kopplas till AA:s personskador under en viss period upplyste anstalten att det inte fanns någon notering om detta i daganteckningarna och inte heller någon annan dokumentation om att han skulle ha skadat sig.

text: JO tog in muntliga upplysningar och uppmanade därefter Kriminalvården att yttra sig över anmälan och vilka rutiner som gäller i anstalten Skänninge när en intagen har skadat sig. Myndigheten skulle särskilt redovisa vilka överväganden som ska göras angående att dokumentera en inträffad skada, underrätta behörig befattningshavare om saken och anmäla skadan till Försäkringskassan.

text: I sitt remissvar yttrade sig Kriminalvården, genom regionchefen för Region Öst, enligt följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållanden har hämtats in från ledningen vid anstalten Skänninge, Kriminalvårdsregistret (KVR) och den intagnes sjukvårdsjournal. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Av uppgifter från anstalten framkommer att de inte har någon kännedom om att anmälaren har ansökt om att få skador dokumenterade och inte heller sett några skador på dennes smalben eller på armen. Det finns inga anteckningar i KVR om någon skada för anmälaren. Inte heller något ISAP-ärende [incidentrapport, JO:s anm.] finns upprättad om de skador anmälaren har uppgivit. Det som dock anstalten har fått kännedom om är att anmälaren, i mars och april 2024, har önskat få ärr dokumenterade som han själv uppgivit uppkommit efter att han skadat sig i anstalten. Han har även enligt sjukjournalen ansökt om att få ärr dokumenterade via anstaltens sjukvård. Någon anmälan till Försäkringskassan upprättades då inte eftersom anstalten var av uppfattning att ärr, utan vetskap om när och hur de orsakades, inte skulle anmälas. Anstalten har dock nu i början av september skickat två anmälningar om personskador avseende anmälaren till Försäkringskassan. Anstalten Skänninge har rutiner för när en intagen skadar sig. All personal är medveten om att de ska underrätta ansvarig kriminalvårdsinspektör om en intagen drabbas av en skada samt att en ISAP ska upprättas om det inträffade. Anmälan till Försäkringskassan sker genom Försäkringskassans blankett och det diarieförs i ett ärende. Eventuella bilder på skadan förvaras i ärendeakten. Kriminalvården ansvarar för att blanketten skickas till Försäkringskassan. Kriminalvårdens uppfattning är och det framgår även av "Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal 2023:5" att all personal är skyldig att underrätta ansvarig chef om de får kännedom om att en intagen fått en skada. Det är inte Kriminalvårdens sak att ta ställning till om en skada har uppstått på så sätt att den omfattas av personskadeskyddet. Det är Försäkringskassan som avgör detta. Om en intagen hävdar att en personskada har inträffat under skyddstiden är Kriminalvårdens uppfattning att Kriminalvården därför i princip inte bör värdera eller bedöma uppgifterna utan istället omedelbart anmäla skadan till Försäkringskassan. Av samma anvisning framgår även att en skada ska dokumenteras genom att det upprättas ett ISAP ärende. – – –

text: Kriminalvården, Regions Östs bedömning

text: Av utredningen i ärendet framkommer att Kriminalvården inte har fått kännedom om när anmälaren varken skadade sitt smalben eller sin arm. Om så hade varit fallet hade Kriminalvården upprättat ISAP-ärenden och omedelbart anmält skadorna till Försäkringskassan. Anstalten Skänninge har rutiner för detta. Kriminalvårdens uppfattning är dock att även anmälarens ärr borde omedelbart ha anmälts till Försäkringskassan detta då anmälaren uppgav att ärren orsakats av skador under tid i anstalt. Två anmälningar om personskador har nu i början av september skickats in till Försäkringskassan avseende anmälarens ärr.

text: Kriminalvården berörde över huvud taget inte AA:s uppgifter om att två namngivna kriminalvårdare hade sett hans skador när de var färska eller att en kriminalvårdare enligt anstaltens muntliga upplysningar till JO skulle ha berättat för en kriminalvårdsinspektör att AA visat upp ett sår på handen för henne. Myndigheten redovisade inte heller vilka rutiner som gäller eller vilka överväganden som ska göras när det gäller att dokumentera en inträffad skada, utan nämnde endast att eventuella bilder på skadan förvaras i ärendeakten. Mot

text: den bakgrunden begärde JO att Kriminalvården skulle vidta de kompletterande utredningsåtgärder som behövdes och därefter yttra sig på nytt.

text: I ett förnyat yttrande anförde Kriminalvården, genom en sektionschef vid huvudkontoret, i huvudsak följande [bilagor utelämnade, JO:s anm.]:

text: Utredning

text: Utöver de utredningsåtgärder som redogjorts för i Kriminalvårdens yttrande den 11 september 2024 har kompletterande uppgifter om omständigheterna nu inhämtats från Kriminalvårdens region Öst, vilken i sin tur har hämtat in uppgifter från ledningen vid anstalten Skänninge, kriminalvårdsinspektören BB samt kriminalvårdarna CC och DD Berörda befattningshavare har därvid fått möjlighet att lämna synpunkter.

text: Uppgifter från kriminalvårdsinspektör och namngivna kriminalvårdare Uppgifter från samtalen med BB, CC och DD framgår av bifogade tjänsteanteckningar.

text: Rutiner för att dokumentera inträffad skada på anstalten Skänninge Anstalten Skänninge har inte någon skriftlig rutin för dokumentation av personskador, men följande rutin tillämpas. Den personal som får kännedom om en skada dokumenterar skadan genom att upprätta en rapport i Kriminalvårdens händelserapporteringssystem, ISAP. Om det rör sig om en mindre allvarlig skada, dokumenteras skadan i den intagnes journal under rubriken daganteckningar i det klientadministrativa systemet, KVR. Av både ISAP-rapporten och daganteckningarna ska framgå en beskrivning av händelsen när skadan inträffade och själva skadan. Personal som får kännedom om en skada ska även, oavsett var skadan dokumenterats, upplysa ansvarig chef om skadan. Chefen dokumenterar genom att upprätta en personskadeanmälan till Försäkringskassan. Dokumentation görs även genom att anstalten, i vissa fall, fotograferar skadan. Om intagna skadats vid våld dem emellan, dokumenteras skador under rubriken misstänkt misskötsamhet i KVR i samband med att redogörelser om misstänkt misskötsamhet upprättas. Dokumentation av skador sker även när anstalten anmäler en händelse till Polismyndigheten. Om en intagen behöver uppsöka sjukvård med anledning av en skada, dokumenteras skadan i den intagnes sjukvårdsjournal. I viss utsträckning gör anstalten egna överväganden avseende vilka skador som ska dokumenteras genom att bagatellartade skador inte dokumenteras. I övrigt är anstaltens rutin att personskador ska dokumenteras.

text: Rättslig reglering

text: Det statliga personskadeskyddet Av

text: 7 kap. 2 § första stycket 3 socialförsäkringsbalken

text: (SFB) framgår att personer som är intagna för vård i en kriminalvårdsanstalt är försäkrade för statligt personskadeskydd enligt

text: 43 kap.

text: SFB. Att det statliga personskadeskyddet gäller för skada som uppkommit under tid i anstalt följer av 7 kap. 4 § första stycket samt 43 kap. 2 § SFB. Att personal omedelbart ska underrätta chef eller föreståndare om en intagen drabbas av skada under tid i anstalten följer av

text: 43 kap. 22 § första stycket

text: SFB,

text: 42 kap. 10 §

text: SFB och

text: 16 § förordningen (1977:284)

text: om arbetsskadeförsäkring och personskadeskydd. Att en chef eller föreståndare vid anstalt som har fått kännedom om en inträffad skada omedelbart ska anmäla skadan till Försäkringskassan följer av

text: 43 kap. 23 §

text: SFB,

text: 42 kap. 10 §

text: SFB och 17 § förordningen om arbetsskadeförsäkring och personskadeskydd.

text: Dokumentationsskyldighet Av

text: 5 § första stycket fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Enligt 14 kap. 1 § andra stycket Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse ska dokumentation i journal ske så snart som möjligt.

text: Serviceskyldighet Enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning det är lämpligt med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av AA:s anmälan till JO och hemställningar till anstalten framgår att AA önskat dokumentera och ansöka om ersättning för skador i form av ärr på arm och smalben. Genom utredningen har det inte kunnat klarläggas att någon i personalen fått kännedom om de aktuella skadorna i samband med att de inträffade. Däremot har det framkommit att personal uppmärksammats på en uppkommen skada på AA:s hand, och att denna skada inte dokumenterats eller rapporterats i samband med skadetillfället. I hemställan den 20 mars 2024 uttryckte AA önskemål om att dokumentera och söka ersättning för personskada. Önskemålet upprepades i en hemställan den 2 april 2024. Den första hemställan ledde inte till någon åtgärd från anstalten. Efter att AA lämnat in en andra hemställan fick han besked om att anstalten inte hade för avsikt att göra någon anmälan om personskada till Försäkringskassan. Detta med hänvisning till att det inte fanns någon dokumentation om när och hur skadorna uppkommit. Anstalten har inte heller vidtagit några åtgärder för att dokumentera de skador som AA angett att han önskar söka ersättning för. En personskadeanmälan till Försäkringskassan gjordes den 5 september 2024. Kriminalvården konstaterar att kraven på omedelbar rapportering och personskadeanmälan enligt ovan nämnda bestämmelser i SFB inte har efterlevts i det aktuella fallet. Det inträffade beklagas. Kriminalvården är av uppfattningen att det inte är myndighetens sak att ta ställning till om en skada har uppstått på ett sådant sätt att den omfattas av, och kan ersättas enligt, bestämmelserna om statligt personskadeskydd. Myndighetens uppfattning är att detta är upp till Försäkringskassan att bedöma. Denna inställning återspeglas även i Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal (

text: ), vilka har som syfte att vara ett stöd i hälso- och sjukvårdsfrågor för samtliga medarbetare inom anstalter och häkten. Som tidigare konstaterats av JO är den ansvariges underskrift av en personskadeanmälan till Försäkringskassan inte kopplad till något godkännande av skadan och innebär inte heller någon bekräftelse av att man i alla delar har samma uppfattning om den eller om de uppgifter som i övrigt lämnats i beskrivningen. Undertecknandet bekräftar endast att den ifrågavarande anmälan har lämnats av den ansvarige (JO:s beslut i dnr 2025-2015). När ansvarig underrättats om AA:s skada och önskemål om att initiera ett personskadeärende borde en anmälan omedelbart ha skickats in till Försäkringskassan. Att anstalten inte har några dokumenterade uppgifter om när eller hur skadan uppkommit utgör inte skäl för att underlåta att göra en personskadeanmälan på det sätt som gjorts i AA:s fall. Det är vidare Kriminalvårdens uppfattning att AA:s önskemål om att dokumentera skadorna borde ha beviljats med beaktande av dels de skyldigheter som följer av regleringen om statligt personskadeskydd, dels ovan nämnd reglering om dokumentation och serviceskyldighet. Dokumentation av uppkomna skador kan vara av betydelse för den enskildes möjligheter att framöver kunna ta tillvara sin rätt.

text: Vad gäller rutiner och överväganden avseende dokumentation har anstalten Skänninge redogjort för att dess rutin är att skador alltid ska dokumenteras, med undantag för om de är helt bagatellartade. Av Kriminalvårdens anvisningar avseende hälso- och sjukvård för kriminalvårdspersonal framgår att myndighetens utgångspunkt är att skador som uppkommit vid olycka eller tillbud ska dokumenteras. I anvisningarna anges att personal ska vara informerad om skyldigheten att vid olycka eller tillbud dokumentera vad som inträffat, samt att ansvarig för verksamheten har skyldighet att vid olycka eller tillbud omgående tillse att dokumentera och utreda. I anvisningarna ges inte något uttalat utrymme för att underlåta dokumentation eller anmälan beroende på skadans allvarlighetsgrad. Enligt Kriminalvårdens bedömning är det dock ofrånkomligt att det ibland uppstår situationer då en uppkommen skada kan uppfattas som alltför obetydlig för att tanken om dokumentation, rapportering och anmälan ska väckas. Det bör därför finnas ett visst, om än mycket begränsat, utrymme för att avstå från att vidta dessa åtgärder. Myndigheten anser inte att det är möjligt att ange någon generell nedre gräns för när personal och ansvariga måste ta eget initiativ till dokumentation och rapportering. Om den intagne däremot uttrycker önskemål om att skadan ska dokumenteras och en anmälan till Försäkringskassan göras, bedömer Kriminalvården att det alltid ska ske, oaktat skadans allvarlighetsgrad. AA kommenterade Kriminalvårdens remissvar och uppgav bl.a. att han fortfarande inte hade fått dokumentera ärren.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag hänvisar därför dit.

text: Inledningsvis vill jag beröra omständigheten att Kriminalvården under handläggningen av det här ärendet har uppmanats att yttra sig på nytt till JO. Anledningen till att JO begärde ett förnyat yttrande var bl.a. att myndigheten inom ramen för sitt första remissvar, såvitt framgick, varken hade hört de två kriminalvårdare som AA namngett i sin anmälan och som enligt honom ska ha sett hans skador när de var färska eller den kriminalvårdsinspektör som muntligen lämnat upplysningar till JO om att en kriminalvårdare ska ha berättat för henne att AA uppvisat ett sår på handen. Dessa uppgifter hade över huvud taget inte heller bemötts av Kriminalvården.

text: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson har nyligen i ett annat ärende, som också rörde anstalten Skänninge, uttalat att de som står under JO:s tillsyn måste lämna de upplysningar och yttranden som JO begär (se beslut den 21 mars 2025, dnr 2787-2024). Det här följer av

text: 13 kap. 6 § regeringsformen

text: . Bestämmelsen innebär en skyldighet för myndigheter och enskilda tjänstemän att biträda JO i en utredning (

text: bet. 2023/24:KU11 s. 18

text: ). Den granskade myndigheten måste alltså göra det som är möjligt för att klarlägga sakförhållandena, bl.a. genom att inhämta information från samtliga befattningshavare som kan bidra till den egna utredningen. (Se t.ex. JO 2024 s. 206, dnr 6048-2023 m.fl., och JO 2024 s. 449, dnr 5614-2023.)

text: I det aktuella ärendet har AA gjort gällande att personal såg hans skador och att han bad om att få dem dokumenterade. AA:s påståenden om att han visade upp färska skador på smalbenet och armen stöds dock inte av utredningen. Jag

text: noterar i det sammanhanget att Kriminalvården inte har bemött vad AA uppgett om att anstalten ska ha slarvat bort en hemställan som han skrev i samband med att han ådrog sig skadorna. Jag bedömer emellertid att ytterligare utredningsåtgärder inte framstår som meningsfulla och får därför konstatera att det som har framkommit i denna del inte kan ligga till grund för kritik.

text: Det är utrett att AA visade upp en färsk skada på sin hand för en kriminalvårdare och sade att han hade bränt sig på ugnen. Denne dokumenterade varken skadan eller informerade någon kriminalvårdsinspektör om det inträffade. En incidentrapport (ISAP) upprättades inte heller. Enligt myndigheten följer det av anstaltens rutiner att en inträffad skada ska dokumenteras antingen i den intagnes journal i kriminalvårdsregistret (KVR) eller genom upprättande av en ISAP och i vissa fall även på så sätt att personalen fotograferar skadan. Rutinerna har således inte följts här. En förklaring till det kan vara att de inte är skriftliga. Jag anser att det finns skäl för anstalten att se över den saken.

text: Kriminalvården har angett att AA borde ha fått sina skador dokumenterade när han bad om det. Jag instämmer i detta och vill tillägga följande. Intagna saknar möjlighet att på egen hand dokumentera skador, något som kan vara av avgörande betydelse för bedömningen om skadeersättning kommer att beviljas eller inte. Kriminalvårdspersonal bör därför vara behjälpliga med att dokumentera en skada om en intagen önskar det. Utrymmet för att i en sådan situation vägra dokumentation med hänvisning till exempelvis att skadorna framstår som obetydliga är enligt min mening ytterst begränsat. Det sagda medför att personal skulle ha dokumenterat AA:s skador.

text: AA fick vidare beskedet att anstalten inte hade för avsikt att göra någon skadeanmälan till Försäkringskassan. Som JO har understrukit många gånger tidigare är det inte Kriminalvårdens sak att ta ställning till om en skada uppstått på så sätt att den omfattas av bestämmelserna om statligt personskydd, utan det är upp till Försäkringskassan att göra den försäkringsmässiga bedömningen av ärendet och avgöra om skadan ska ersättas eller inte. I en situation där en intagen hävdar att en personskada har inträffat under skyddstiden bör Kriminalvården inte värdera eller bedöma uppgifterna utan i stället omedelbart anmäla skadan till Försäkringskassan. Detta framgår både av författning och av myndighetens egna anvisningar. JO har i flera ärenden uttalat kritik mot en anstalt som underlåtit att omedelbart göra en skadeanmälan till Försäkringskassan (se beslut den 22 oktober 2020, dnr 5377-2019, den 8 juni 2016, dnr 2025-2015, och den 15 februari 2021, dnr 6923-2019). I detta fall borde anstalten alltså ha gjort en skadeanmälan till Försäkringskassan omedelbart efter att chef eller föreståndare fick kännedom om att AA uppgett att han hade skadat sig, det skedde dock först efter mottagandet av den första remissen från JO.

text: Sammantaget har anstaltens hantering av AA:s skadeärende brustit i flera avseenden och anstalten förtjänar kritik för det inträffade.

text: Upplysningsvis har jag denna dag riktat kritik mot en annan anstalt i ett liknande ärende (dnr 3026-2024). Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


nyckelord: Förhör Förundersökning

title: Möjligheten att inhämta skriftliga berättelser från målsägande och vittnen

text: Bakgrund

text: Vid en inspektion av Polismyndigheten i Stockholms län, City polismästardistrikt, närpolisområde Centralstationen, den 29 och 30 september 1999 granskades bl.a. tre ärenden avseende försök till tillgrepp av fortskaffningsmedel och misshandel. I dessa ärenden uppmärksammades att skriftliga berättelser från vittnen och målsägande hade inhämtats.

text: ChefsJO Eklundh beslutade att handläggningen skulle tas upp till prövning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Polismyndigheten anmodades att inkomma med upplysningar och yttrande över anledningen till att skriftliga berättelser hade inhämtats i de aktuella ärendena.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar enligt bl.a. följande.

text: Den berörde utredningsmannen i de tre aktuella brottsutredningarna, som gällde misstanke om tillgrepp av fortskaffningsmedel respektive misshandel i två fall, har uppgett följande. ”Att i en del fall skicka ut en skriftlig berättelse är ett förenklat och snabbt sätt att inhämta information. Syftet har varit att samla information, en bas för fortsatt utredning. Syftet har varit att senare upprätta regelrätta förhör som ska ingå i den färdiga brottsutredningen som redovisas till åklagare. Med den skriftliga berättelsen har skickats frågor som skulle besvarats samt i en del fall även underrättelse till målsägare om möjligheterna till stöd och hjälp.”

text: Rättslig reglering

text: I förundersökningskungörelsen (1947:948, FUK) finns en bestämmelse som föreskriver att skriftlig berättelse får inhämtas i stället för att förhör hålls (8 §). Den nu gällande bestämmelsen tillkom efter förslag från den s.k. Trafikmålskommittén (

text: SOU 1967:59, s. 131

text: och

text: , SFS 1969:589). Trafikmålskommittén anför bl.a. följande som är av intresse (s. 139 ff.). ”De positiva erfarenheterna av skriftliga berättelser i trafikmål har gjort att kommittén velat ta upp frågan om inte systemet i större utsträckning än vad som nu är fallet skulle kunna användas även utanför trafikmålen.

text: Även om svårigheterna att överföra denna förhörsform från trafikmål till andra brottmål ej skall underskattas, kan således systemet säkerligen i viss omfattning även brukas utanför trafikområdet. I de fall där polismän är direkt inblandade t.ex. i fråga om våldsamt motstånd och våld mot tjänsteman, bör som regel polismannen vid avrapporteringar skriftligen berätta om händelsen på ett sådant sätt, att berättelsen sedan direkt kan mångfaldigas och biläggas förundersökningsprotokollet. Vid butikssnatterier hörs som regel en butikskontrollant som vittne. Kontrollanten själv skriver efter varje ingripande en skriftlig berättelse angående händelseförloppet. Berättelsen sänds därefter till polismyndigheten. Enligt vad kommittén inhämtat är denna rapport i regel så utförlig att den väl skulle kunna användas vid förundersökningen. – – – Liksom under försöksverksamheten bör dock den här ifrågavarande förhörsformen i allmänhet endast komma i fråga beträffande målsägande och vittnen. Vid utredningar av ordningsförseelser, t.ex. vissa överträdelser av reglerna i allmänna ordningsstadgan, torde dock den misstänktes uppfattning med fördel kunna inhämtas genom skriftlig berättelse. I grövre brottmål torde man i allmänhet ej annat än undantagsvis kunna tillämpa detta förfaringssätt. Som exempel på en sådan undantagssituation kan anges när svar önskas på en viss bestämd sak. Ofta är annars frågeställningarna i dessa mål alltför invecklade. Kommittén är som sagt positiv till en ökad användning av skriftliga berättelser i utredningsarbetet. Ej obetydliga tidsvinster torde kunna erhållas. Kommittén anser inte att det i RB finns någon bestämmelse som hindrar en sådan utveckling. – – – Den utvidgning av systemet med skriftliga berättelser som kommittén anser motiverat med hänsyn bl.a. till de positiva erfarenheterna under försöksverksamheten, bör föranleda en ändring i förundersökningskungörelsen. En utvidgning förutsätter således ändring i de föreskrifter, som nu reglerar frågan om när skriftlig berättelse får infordras i stället för att vanligt förhör hålls. Skriftlig berättelse bör enligt kommitténs mening få infordras i alla de fall, där så anses lämpligt. Det är angeläget att polisen ges möjlighet att använda förfarandet i alla de fall, där den bedömer möjligheten att få ett godtagbart resultat som gynnsamma. Detta innebär självfallet att liksom för närvarande även komplettering av förhör kan ske genom skriftlig berättelse.”

text: Rikspolisstyrelsen (RPS) har i allmänna råd för trafikmålsutredningar (FAP 411-1) berört frågan om inhämtande av skriftlig berättelse. Under avsnitt 3.3 Förhör anförs bl.a. följande. ”Kan förhör med vittne/målsägande inte hållas på olycksplatsen bör möjligheten att begära skriftlig berättelse alltid beaktas. Blanketten ”Skriftlig berättelse” jämte svarskuvert överlämnas då till vederbörande sedan polismannen gjort erforderliga anteckningar i fältet 'Tid och plats för händelsen'. Bedöms skriftlig berättelse inte ge tillfredsställande resultat hålls i stället förhör, om möjligt per telefon.” Rikspolisstyrelsen (RPS) har vidare tagit fram en blankett benämnd ”Begäran om skriftlig berättelse”.

text: Bedömning

text: Som framgår av utredningsmannens redogörelse har skriftlig berättelse använts i syfte att snabbt och förenklat kunna samla information för den fortsatta utredningen. Avsikten har varit att senare hålla regelrätta förhör som skall ingå i den färdiga utredningen som redovisas till åklagaren. Sannolikt har också det allmänna arbetsläget vid närpolisstationen funnits med vid de överväganden som gjorts i denna fråga. Avsikten med inhämtandet av de skriftliga berättelserna har således enligt utredningsmannen inte varit att dessa skulle ersätta ett förhör, utan de var bara ett sätt att inledningsvis skaffa sig information om de aktuella händelserna. I utredningarna har dock, som framgår av akterna, inte några kompletterande förhör hållits med de personer som skriftlig berättelse inhämtats från. 8 § FUK är således direkt tillämplig i de aktuella fallen. Myndigheten konstaterar att bestämmelsen om inhämtande av skriftlig berättelse inte innehåller föreskrifter om och när denna kan tillämpas. Det föreskrivs endast att

text: skriftlig berättelse får infordras i stället för att förhör hålls. Någon formell begränsning har således inte förelegat att använda metoden i de aktuella fallen. Det är i stället en lämplighetsfråga i vilken utsträckning metoden bör användas. Som Trafikmålskommittén anför bör skriftlig berättelse få infordras i alla de fall – även andra än trafikbrottsutredningar – där så anses lämpligt. Det anförs vidare att det är angeläget polisen ges möjlighet att använda förfarandet i alla de fall där den bedömer möjligheten att få ett godtagbart resultat som gynnsamma. Kommittén konstaterar också att inte obetydliga tidsvinster torde kunna erhållas genom denna metod (se ovan samt a. SOU s. 140 f.). En lämplighetsbedömning måste, som myndigheten ser det, givetvis göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet, där såväl den aktuella händelsen som den aktuella personen (vittnet/målsägande) finns med i övervägandena. Brottets och utredningens svårighetsgrad samt personens roll i utredningen är sådant som måste finnas med vid bedömningen. Mot bakgrund av att denna bedömning endast kan göras i den aktuella, konkreta situationen, anser myndigheten att det inte kan sägas att utredningsmannen förfarit olämpligt då den inhämtat skriftlig berättelse i de aktuella fallen. Som vidare framkommit var avsikten inte att den skriftliga berättelsen skulle ersätta förhören, utan att den var tänkt att fungera som ett komplement. Myndigheten vill i sammanhanget framföra att myndigheten är av den bestämda uppfattningen att det inte går att generellt uttala att denna metod är olämplig vid exempelvis misshandel eller tillgreppsbrott (jfr Trafikmålskommittén uttalande s. 140 f.). Samtidigt skall dock klarläggas att myndigheten anser att förhör givetvis bör vara den absoluta normalmetoden för att inhämta information från den berörda personen i utredningen. Metoden skriftlig berättelse bör dock kunna användas under de förutsättningar som Trafikmålskommittén anfört, inte minst som ett komplement till förhör. Avslutningsvis konstaterar myndigheten att det i två av fallen saknas formellt beslut om inledande av förundersökning, vilket det rätteligen skulle ha fattats beslut om enligt

text: 23 kap. 3 § första stycket

text: RB.

text: I ett beslut den 6 april 2000 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Under en förundersökning får förhör hållas med var och en som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: ). Av

text: 8 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: (FUK) framgår att man i stället för att hålla förhör får infordra en skriftlig berättelse.

text: Bestämmelsen i 8 § FUK fick sin nuvarande lydelse efter ett förslag från Trafikmålskommittén i dess andra delbetänkande (

text: SOU 1967:59

text: ) Förundersökning. I detta behandlades bl.a. frågan om inhämtande av skriftliga berättelser under en förundersökning. Kommitténs uttalanden avsåg i första hand handläggningen av trafikmål. Den väckte emellertid frågan om inte systemet skulle kunna användas också i andra utredningar. Jag kan i detta hänseende hänvisa till de uttalanden av kommittén som återges i polismyndighetens remissvar.

text: Bestämmelsen i 8 § FUK anger inte närmare i vilka fall skriftlig berättelse får infordras. Som polismyndigheten har framhållit är det således en lämplighetsfråga i vilken utsträckning metoden kan användas.

text: Jag har i ett tidigare ärende (JO 1997/98 s. 159) redovisat min syn på möjligheterna att inhämta skriftliga berättelser från misstänkta. Jag uttalade där att ett sådant förfarande kan tillämpas endast om sakförhållandena är okomplicerade, och att det praktiska användningsområdet för ett sådant handlande därför torde vara begränsat.

text: Också när det är fråga om att inhämta uppgifter från vittnen och målsägande bör förfarandet med skriftliga berättelser användas med stor urskillning. Även här bör huvudregeln vara att sedvanliga förhör skall hållas. I likhet med polismyndigheten anser jag emellertid att det inte är möjligt att generellt uttala att förfarandet är olämpligt vid vissa typer av brott. Det måste i stället göras en särskild bedömning i varje enskilt fall. Omständigheter av betydelse vid en sådan bedömning är exempelvis brottets svårhetsgrad, utredningens omfattning, arten av de sakförhållanden och rättsfrågor som utredningen gäller samt givetvis vad vittnet eller målsäganden skall höras om. Man måste i sammanhanget vidare beakta att förmågan att uttrycka sig i skrift varierar i hög grad från en person till en annan samt att förfarandet med skriftliga berättelser gör det omöjligt för polisen att genom kompletterande frågor påtala inkonsekvenser och undanröja andra oklarheter i berättelsen i direkt samband med att den avges. Skriftliga berättelser bör därför – i likhet med vad som gäller i fråga om misstänkta – inhämtas från målsägande och vittnen endast i fråga om okomplicerade sakförhållanden. Enligt min mening är det praktiska användningsområdet för förfarandet därför även i dessa fall tämligen begränsat.

text: Av polismyndighetens yttrande framgår att utredningsmannen i de tre här aktuella brottsutredningarna uppgett att syftet med att begära in de skriftliga berättelserna varit att samla information som bas för en fortsatt utredning samt att avsikten varit att det senare skulle genomföras regelrätta förhör i ärendena. Jag vill med anledning härav framhålla att det av lydelsen av 8 § FUK framgår att åtgärden att inhämta en skriftlig berättelse är avsedd att ersätta ett sedvanligt förhör. Om man redan från början gör den bedömningen att det är nödvändigt att hålla ett förhör med en målsägande eller ett vittne, bör således någon skriftlig berättelse inte infordras annat än i undantagsfall. Jag vill i detta sammanhang erinra om bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 §

text: RB att en förundersökning skall bedrivas på sådant sätt att ingen onödigt får vidkännas kostnad eller annan olägenhet.


title: Disciplinansvar för en domare i en förvaltningsdomstol med anledning av att innehållet i sekretesskyddade handlingar röjts

text: I ett beslut den 16 april 2003 anförde JO Berggren följande.

text: Initiativet

text: Till en JO-anmälan (ärende dnr 4524-2001) fogades Kammarrättens i Jönköping beslut den 30 oktober 2001 i mål nr 2811-2001 angående rätt att ta del av allmänna handlingar. Genom beslutet prövade kammarrätten ett överklagande av Migrationsverkets beslut den 17 augusti 2001 att sekretess enligt

text: 7 kap. 14 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: gällde för uppgifter i dels ett beslut om uppehålls- och arbetstillstånd, dels en inbjudan från en värdfamilj. Kammarrätten fann vid sin prövning att sekretess inte gällde för uppgifterna i verkets beslut om uppehålls- och arbetstillstånd, men att uppgifter i inbjudan från värdfamiljen omfattades av sekretess. I kammarrättens beslut uppgavs att klaganden i samband med den tidigare kommuniceringen i målet hade fått del av dessa handlingar.

text: Jag beslutade att i ett särskilt ärende utreda vad som framkommit om att kammarrätten med klaganden kommunicerat de handlingar som skulle sekretessprövas i målet.

text: Utredning

text: I yttrande anförde kammarrättsrådet AA följande.

text: Kammarrättens i Jönköping mål nr 2811-2001, som rör utlämnande av allmän handling, inkom till kammarrätten den 19 september 2001 och lottades på rotel 4, min rotel. De av klaganden i målet efterfrågade handlingarna utgörs av beslut om uppehålls- och arbetstillstånd samt inbjudan från värdfamilj för en namngiven ukrainsk medborgare. Till överklagandeskriften i målet hade fogats dels ett yttrande från Migrationsverket och dels, såsom bilagor, kopior av de efterfrågade handlingarna (dels aktbilaga 2, dels aktbilagorna 3–8). Jag lät den 27 september 2001 sända ut yttrandet (aktbilaga 2) till klaganden för att bereda denne möjlighet att inkomma med erinringar i målet. Olyckligtvis antecknade jag på åtgärdslistan att även övriga bilagor, dvs. även de efterfrågade handlingarna, skulle kommuniceras med klaganden. Den 22 oktober 2001, då jag ansåg skälig tid för klaganden att inkomma med eventuella erinringar i målet gått till ända, gick jag igenom handlingarna för att ett

text: avgörande av målet skulle komma till stånd. Därvid blev jag varse mitt misstag att sända ut de efterfrågade handlingarna vid kommuniceringen. Jag kontaktade omedelbart lagmannen på avdelningen. Vi kom överens om att målet skulle övertagas av annan ledamot. Dessutom underrättade vi kammarrättspresidenten om den uppkomna situationen. För att i framtiden undvika att sekretessbelagda handlingar av misstag lämnar kammarrätten, läggs numera och fortsättningsvis efterfrågade handlingar i en röd plastmapp för att utgöra en tydlig form av varningssignal.

text: Kammarrättslagmannen BB yttrade bl.a. följande.

text: När det gäller omständigheterna i samband med den ifrågavarande kommuniceringen har jag inget att tillägga utöver referentens fullständiga redogörelse. Reglerna är givetvis kända för kammarrättens personal. Det är i stället fråga om ett olyckligt misstag denna gång, kanske i en stressig arbetssituation. För att misstaget inte skall kunna upprepas har vi på ett avdelningsmöte i nära samband med händelsen kommit överens om att de handlingar som skall sekretessprövas alltid skall ligga i en röd plastmapp sist i akten. – – –

text: Kammarrättspresidenten CC yttrade följande.

text: Med hänvisning till yttrande från kammarrättsrådet AA, ansvarig domare för kammarrättens mål nr 2811-2001, och från kammarrättslagmannen BB, kan konstateras att ett olyckligt misstag har skett genom att handlingar som skulle sekretessprövas i målet har kommunicerats. Vid samtal med AA och BB har framkommit att det inte föreligger någon som helst tvekan om att ett misstag begåtts. Misstag av denna art får inte förekomma men så har beklagligtvis ändå skett. Avdelningen har sett över rutinerna vid hantering av handlingar som skall sekretessprövas för att liknande misstag inte skall upprepas. På grund av det inträffade har jag initierat en motsvarande översyn på övriga avdelningar på kammarrätten och därvid också fäst uppmärksamhet på frågan. Jag har vidare övervägt om hanteringen, från ansvarig domares sida, skall föranleda någon min åtgärd med hänvisning till reglerna om åtalsanmälan och disciplinansvar. Jag har dock funnit omständigheterna vara sådana att någon åtgärd av detta slag inte har vidtagits. Även om effekterna av handlandet skulle kunna innebära skada är fråga om en enstaka händelse och inte en del i ett mönster.

text: I ett beslut den 9 december 2002 anförde jag följande.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att de handlingar som skulle sekretessprövas i kammarrättens mål under handläggningen kommunicerades med klaganden. Härigenom fick klaganden del av sekretessbelagda uppgifter. Ansvarig för denna del av målets handläggning var kammarrättsrådet AA. Genom den angivna felaktigheten i handläggningen anser jag att AA av oaktsamhet har åsidosatt sina skyldigheter i anställningen och därigenom gjort sig skyldig till tjänsteförseelse. Felet är inte ringa.

text: Jag överlämnar ärendet till Statens ansvarsnämnd för prövning av frågan om disciplinansvar.

text: Statens ansvarsnämnd

text: I ett beslut den 7 mars 2003 ålade Statens ansvarsnämnd AA disciplinpåföljd i form av varning. I skälen för beslutet anförde ansvarsnämnden följande.

text: Det följer av

text: 34 § lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning att ansvarsnämnden har att pröva en fråga om disciplinansvar för den som är ordinarie domare.

text: Disciplinpåföljd kan, enligt 14 § lagen om offentlig anställning, åläggas en arbetstagare som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen och felet inte är ringa.

text: Det är utrett att AA under handläggningen av kammarrättens mål lät klaganden få del av handlingar för vilka sekretess gällde enligt

text: . Det framgår inte närmare varför det kom att ske utan AA har förklarat det som ett rent misstag. Det är naturligtvis av grundläggande betydelse att innehållet i sekretesskyddade handlingar inte röjs för någon som inte har rätt att ta del av dem. Den aktuella sekretessregeln är införd till skydd för enskilds personliga förhållanden. Med den risk för skada som funnits framstår AA:s handlande som oaktsamt. Han har således av oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter i anställningen. Med hänsyn till vikten av att sekretessbestämmelser upprätthålls i den offentliga förvaltningen och särskilt i den dömande verksamheten kan felet inte bedömas som ringa. AA skall därför meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Någon mer ingripande åtgärd än varning är inte motiverad.

text: Beslutet vann laga kraft.


title: Fråga om en arbetsförmedling haft grund för att ifrågasätta en arbetssökandes rätt till ersättning hos arbetslöshetskassan

text: Anmälan

text: I en skrivelse till JO klagade AA på arbetsförmedlingen i Kramfors, en enhet inom Länsarbetsnämnden i Västernorrlands län. Hon var kritisk till bl.a. att arbetsförmedlingen inte hade anmält henne till arbetslöshetskassan i samband med att hon skrev in sig vid förmedlingen utan först senare när hon själv hade uppmärksammat att hon inte var anmäld. Hon var vidare kritisk till att förmedlingen hade skickat ett meddelande om ifrågasatt rätt till arbetslöshetsersättning till arbetslöshetskassan på grund av att hon inte har tagit ett arbete som taxichaufför. Enligt AA:s uppgifter innebar arbetet arbetstider i strid med gällande bestämmelser.

text: Utredning

text: Arbetsförmedlingens akt och daganteckningar i ärendet lånades in. Av dessa framgick bl.a. att AA den 5 november 2004 hade ringt till förmedlingen och talat om att arbetslöshetskassan inte hade fått någon ersättningsanmälan beträffande henne. Arbetsförmedlingen hade då gjort en ersättningsanmälan från AA:s första arbetslösa dag, den 1 oktober 2004, då hon hade besökt förmedlingen.

text: Därefter remitterades anmälan till länsarbetsnämnden för utredning och yttrande.

text: I remissvaret angavs följande.

text: AA besökte arbetsförmedlingen i Kramfors 040928 och anmälde sig som arbetssökande. AA blev då inskriven i en felaktig sökandekategori, helt arbetslös. AA hade då arbete t.o.m. 040930. Det riktiga hade varit att AA skulle ha skrivits in i en sökandekategori som talade om att hon har arbete. Detta föranledde att när AA 041001 besökte arbetsförmedlingen för att anmäla sig helt arbetslös så gav datasystemet ej någon varning om att skicka en signal till arbetslöshetskassan. 041105 rättades detta till efter telefonsamtal från AA, signalen skickades då iväg från det datumet när AA blev arbetslös, dvs. 041001. När handläggaren vid arbetsförmedlingen träffade AA första gången så talade AA om att hon eventuellt hade arbete fr.o.m. 041004, det hon väntade på var en bekräftelse från arbetsgivaren. Handläggaren vid arbetsförmedlingen var också i kontakt med arbetsgivaren 041004, som då talade om att han skulle erbjuda AA anställning efter att anställningen var förankrad hos taxiföreningen.

text: 041014 hade handläggaren vid arbetsförmedlingen kontakt med AA som då meddelade att hon prövat på arbetet men inte kunde ta det utifrån att de arbetstider som hon fick inte följde lagstiftningen. Handläggaren var samma datum i kontakt med arbetsgivaren som talade om att arbetstiderna var avtalade med Transportarbetareförbundet. Utifrån denna information så skickade handläggaren en information till AA:s arbetslöshetskassa utifrån att AA hade tackat nej till ett arbete som arbetsgivaren ansåg henne lämplig till. Arbetsförmedlingens uppdrag är att informera arbetslöshetskassan om en person nekar arbete och det är arbetslöshetskassan som utreder och beslutar. Det som blev olyckligt i detta ärende var att signalen till arbetslöshetskassan inte gick fram när AA anmälde sig som arbetslös, men detta rättades dock till. Till remissvaret var bifogat ett yttrande från chefen för arbetsförmedlingen i Kramfors.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Enligt Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassas beslut om fortsatt rätt till ersättning (id. nr 8435) har AA rätt till fortsatt arbetslöshetsersättning eftersom arbetstiderna och förhållandena på erbjudet arbete var orimliga.

text: I beslut den 17 mars 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Angående anmälan till arbetslöshetskassan Arbetsförmedlingen förbisåg att anmäla AA till arbetslöshetskassan. Anmälan gjordes först en månad efter att hon hade blivit arbetslös och själv uppmärksammat förmedlingen på att hon inte var anmäld. Jag utgår från att förmedlingen ser över sina rutiner så att liknande förbiseenden inte upprepas. Angående ifrågasättandet av AA:s rätt till arbetslöshetsersättning Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringens föreskrifter (

text: IAFFS 2004:3

text: ) om tillämpningen av

text: 11 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring gällande lämpligt arbete trädde i kraft den 1 september 2004. Av 5 § framgår att det är arbetsförmedlingen som ytterst gör bedömningen av vilka arbeten den sökande skall söka men att det är arbetslöshetskassan som beslutar om rätten till arbetslöshetsersättning i de fall den sökande avböjer ett erbjudande om ett arbete eller avvisar ett arbete eller en anvisning till ett arbete.

text: Av 10 och 11 §§ framgår att en sökande under en skälig övergångstid på grund av familjeskäl får begränsa sitt sökområde geografiskt. I 12 § angående resor till och från arbetet anges att ett arbete skall anses vara lämpligt om den sökande kan resa mellan arbetsplatsen och bostaden på ett godtagbart sätt, det vill säga inom en rimlig tid och till en skälig kostnad. I samband med ikraftträdandet av inspektionens föreskrifter har genom ett beslut av regeringen Arbetsmarknadsstyrelsens, AMS, tidigare föreskrifter (

text: AMSFS 2001:1

text: ) om lämpligt arbete upphört att gälla. AMS har med hänvisning till inspektionens

text: föreskrift i meddelande den 28 augusti 2004 uttalat att ”inom en rimlig tid” torde få tolkas som högst tolv timmars bortovaro.

text: Av anmälan framgår att AA under den första arbetsdagen som taxichaufför åkte hemifrån klockan 04.45 och kom hem klockan 18:30, vilket innebar närmare fjorton timmars frånvaro. Det framgår vidare att hon i arbetet skulle ha jour var tredje vecka och då vara beredd att arbeta också nattetid.

text: Av daganteckningarna i ärendet framgår att AA uppmärksammade arbetsförmedlingen på de långa arbetsdagarna. Vidare framgår att taxiföretaget uppgav till arbetsförmedlingen att AA hade informerats om arbetstiderna. Det framgår också att arbetstiderna var avtalade med Svenska Transportarbetareförbundet. Förmedlingen noterade att AA inte kunde arbeta utifrån de villkor som taxiföretaget ställde och skickade ett meddelande om ifrågasatt rätt till arbetslöshetsersättning till arbetslöshetskassan.

text: Det är riktigt som anges i remissvaret att arbetsförmedlingen skall informera arbetslöshetskassan om en person nekar ett arbete och att det är kassan som skall utreda och fatta beslut om personen trots detta har rätt till arbetslöshetsersättning. Arbetsförmedlingen skall dock, såsom redovisats ovan, ytterst bedöma vilka arbeten den sökande skall söka. Av den nyss lämnande redovisningen av gällande föreskrifter på området framgår att förmedlingen därvid har att beakta vad som där har sagts om lämpligt arbete.

text: Arbetslöshetskassan har funnit att arbetstiderna och förhållandena i övrigt på det arbete som erbjöds AA varit orimliga. Vad som har kommit fram i ärendet ger enligt min mening inte anledning till någon annan bedömning än att arbetsförmedlingen av samma skäl borde ha avstått från att ifrågasätta AA:s rätt till arbetslöshetsersättning.

text: Klagomålen i övrigt föranleder inte några uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Barn/ungdom Häkte

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en underårig, som var omhändertagen enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, i anslutning till domstolsförhandling fått tillbringa två nätter i häkte

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 augusti 2009, uppgav AA i huvudsak följande. BB är 16 år. Han är misstänkt för brott och sitter för närvarande på en sluten enhet på ett behandlingshem för unga. Dagen innan brottmålsförhandlingen i tingsrätten hämtades BB av Kriminalvårdens transporttjänst och fördes till häkte. Enligt F.N:s barnkonvention ska barn inte frihetsberövas om det inte är absolut nödvändigt. Enligt hans mening hade det varit möjligt att skjutsa BB till och från tingsrättsförhandlingen under en och samma dag. BB fick i stället tillbringa tre dygn i häkte.

text: Utredning

text: Muntliga uppgifter inhämtades från behandlingshemmet. Handlingar från polis och domstol begärdes in och granskades. Kriminalvården anmodades därefter att yttra sig över anmälan.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom generaldirektören CC, följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Av anteckningar i Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) framgår att BB skrevs in vid häktet Kronoberg den 18 augusti 2009. Han skrevs ut från häktet den 20 augusti 2009 kl. 15.16. Kriminalvården har remitterat ärendet till Kriminalvårdens transporttjänst. Av utredningen framgår bl.a. följande. Av transporttjänstens anteckningar framgår att BB hämtades på behandlingshemmet Eknäs på eftermiddagen den 18 augusti 2009 och lämnades samma dag på häktet Kronoberg. BB hämtades sedan på häktet morgonen den 19 augusti 2009 och kördes till Attunda tingsrätt i Sollentuna. Han transporterades på eftermiddagen samma dag tillbaka till häktet Kronoberg för övernattning. Påföljande

text: dag kördes BB tillbaka till behandlingshemmet Eknäs. Han hämtades sedan på nytt på behandlingshemmet den 21 augusti 2009 och kördes till Stockholms tingsrätt för att senare samma dag transporteras tillbaka till behandlingshemmet. Av transporttekniska skäl sker ibland övernattningar av klienter på häkten, detta gäller även omhändertagna personer enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Till följd av bl.a. omfattande transportuppgifter aktuell förhandlingsdag samt för att säkerställa inställelse vid domstolen där BB var misstänkt i brottmål fanns inte personal och bilar tillgängliga i tillräcklig omfattning för att kunna hämta och lämna BB på behandlingshemmet varje dag. Behandlingshemmet där klienten vistas informeras alltid om att övernattning på häkte kommer att ske.

text: Författningsbestämmelser

text: Enligt 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd,

text: KVFS 2006:11

text: , (transportföreskrifterna) ska transporttjänsten på uppdrag planera och utföra bl.a. inrikes transporter som ankommer på Kriminalvården när en polismyndighet har beslutat om handräckning. Enligt 13 § transportföreskrifterna får uppehåll för måltider, övernattningar eller andra avbrott i transporten med transporterade personer som omhändertagits enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU), om uppehåll inte kan förläggas till lokaler eller institutioner som är förknippade med det aktuella omhändertagandet, endast göras i häkten eller polisarrester. För den som är omhändertagen enligt LVU och är under femton år får uppehåll för övernattning endast ytterst undantagsvis förläggas till häkte eller polisarrest och först efter beslut därom meddelat av chefen för transporttjänsten eller dennes ställföreträdare. Av efterföljande allmänna råd framgår följande. I transporttjänstens uppdrag att utföra transporter grundade på polismyndigheters beslut om handräckning enligt de i

text: 13 §

text: angivna lagarna ligger att vidmakthålla frihetsberövandet. Det är därför nödvändigt att det finns möjlighet att tillfälligt placera en sådan omhändertagen i häkte eller polisarrest. Emellertid är sådana omhändertagna personer i vissa fall frihetsberövade p.g.a. vårdbehov av olika slag och den omständigheten måste beaktas i samband med transportplaneringen bl.a. vad gäller lämplig plats för uppehåll under transporten. Omständigheterna kring den transporterades person kan leda till olika bedömningar av det lämpliga i att göra uppehåll med denne i häkte eller polisarrest. Bedömningen kan variera från att det kan anses lämpligt till att det får anses som helt oacceptabelt. Sålunda kan det, t.ex. vid transporter av svårt sjuka personer eller av barn under femton år, framstå som i högsta grad olämpligt med ett sådant uppehåll. Man måste dock även beakta längden av uppehållet. En förvaring i häkte eller polisarrest får i allmänhet anses bli allt mer olämplig ju längre den varar. Dessa omständigheter medför att det måste göras en bedömning i varje enskilt fall om möjligheterna till uppehåll i häkte eller polisarrest varvid man också måste beakta och göra en avvägning mot de transportekonomiska konsekvenser som kan uppkomma för det fall häkte eller polisarrest inte utnyttjas. I de fall den transporterade personens förhållanden är sådana att placering i häkte eller polisarrest kan ifrågasättas kan sådana överväganden som ovan sägs resultera i bedömningen att uppehåll i häkte eller polisarrest inte bör göras alls eller att i vart fall längre sådant uppehåll – övernattning eller dylikt – inte bör göras under det att kortare uppehåll för t.ex. måltider kan accepteras. I samband med planeringen av en transport kan det, med hänsyn till de bedömningar som måste göras, vara lämpligt att kontakt tas med den som beställt handräckningen hos polisen och/eller med andra hem

text: eller institutioner som är förknippade med det aktuella frihetsberövandet för samråd om transporten.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: I det aktuella ärendet har polismyndighet, sedan Statens institutionsstyrelse (jfr

text: 43 §

text: LVU) hemställt, fattat beslut om att handräckning ska ske och därefter uppdragit åt Kriminalvårdens transporttjänst att transportera BB till och från domstolsförhandlingar dels den 19 augusti 2009 och dels den 21 augusti 2009. BB var enligt beslut av länsrätten i Stockholms län tvångsvis omhändertagen enligt LVU och var vid tillfället placerad vid Statens institutionsstyrelses behandlingshem Eknäs utanför Enköping. Enligt uppgift från transporttjänsten har man av logistiska skäl inte kunnat klara de aktuella transportuppgifterna utan att äventyra domstolsförhandlingen med mindre än att BB placerats på häktet Kronobergs ungdomsavdelning mellan den 18 augusti 2009 och den 20 augusti 2009. Som framgår ovan ger transportföreskrifterna stöd för att i vissa fall göra transportuppehåll i form av övernattning på häkte. Det är emellertid önskvärt att unga personer som omhändertagits på grund av tvångsvård inte ska behöva vistas på häkte längre tid än nödvändigt, inte heller i anslutning till brottmålsförhandlingar. Man bör enligt Kriminalvårdens mening särskilt försöka undvika detta när det gäller underåriga och i praktiken sker sådan förvaring endast ytterst undantagsvis. I aktuellt fall har transportuppdraget genom Kriminalvården inte kunnat genomföras på annat sätt. Avslutningsvis kan konstateras att den rättsliga regleringen kring myndigheternas möjlighet att överlämna uppdrag till Kriminalvårdens transporttjänst alltjämt är oklar. JO har tidigare ifrågasatt rätten för en polismyndighet att överlämna verkställigheten av ett handräckningsbeslut till Kriminalvårdens transporttjänst och därmed också rätten för kriminalvårdspersonal att utöva våld och tvång efter ett sådant överlämnande (JO 2000/01 s. 95). Regeringen har den 12 mars 2009 tillsatt en utredning som ska se över transporter av frihetsberövade personer (

text: dir. 2009:14

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 26 oktober 2010 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: BB häktades den 27 maj 2009. Sedan han omhändertagits med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) beslutade åklagare den 3 juni 2009 att häva häktningsbeslutet. Statens institutionsstyrelse begärde den

text: 10 augusti 2009 handräckning av polis för transport av BB från behandlingshemmet till tingsrättsförhandling den 19 augusti 2009, till vilken BB hade kallats som tilltalad. Polisen biföll begäran samma dag och faxade därefter begäran till Kriminalvårdens transporttjänst. Transporttjänsten hämtade BB på eftermiddagen den 18 augusti 2009. BB övernattade i häktet Kronoberg natten till den 19 augusti och natten till den 20 augusti. Han transporterades tillbaka till behandlingshemmet på eftermiddagen den 20 augusti.

text: Tingsrättens förhandling pågick mellan kl. 9 och 15 den 19 augusti. Avståndet mellan behandlingshemmet och tingsrätten uppgår till ungefär 65 kilometer.

text: Det finns i olika författningar, bl.a. LVU, bestämmelser som innebär att en polismyndighet har skyldighet att lämna biträde åt en myndighet som begär handräckning med t.ex. förflyttning. Det förekommer att den aktuella polismyndigheten i ett sådant fall överlämnar verkställigheten av handräckningsbeslutet till Kriminalvården, som genomför transporten. I vilken utsträckning den transporterade personen får förvaras i häkte är inte lagreglerat.

text: Det är av många skäl olämpligt att placera unga människor i häkte. Detta tar sig bl.a. uttryck i

text: 23 § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Enligt nämnda bestämmelse får den som inte har fyllt arton år häktas endast om det finns synnerliga skäl. Vidare bör nämnas att det i

text: 10 kap. 20 § andra stycket utlänningslagen (2005:716)

text: finns ett förbud mot att placera barn som hålls i förvar i häkte. Det kan vidare anmärkas att det normalt sker ett samarbete mellan berörda parter för att så gott det går undvika att ungdomar häktesplaceras till och med under den tid då brottsutredning pågår. Detta är såväl lämpligt som önskvärt och överensstämmer med lagstiftarens intentioner.

text: Det är enligt min mening självklart att den restriktivitet som sålunda gäller för placering av barn och unga i häkte också måste gälla för tillfälliga häktesförvaringar, t.ex. i samband med en transport. Bristen på uttryckligt lagstöd för häktesplaceringar i dessa fall är för övrigt ytterligare en anledning till restriktivitet. Endast om det föreligger tvingande skäl, t.ex. att långa avstånd framtvingar övernattning, bör sådana häktesförvaringar enligt min mening komma i fråga.

text: Redan det förhållandet att det var möjligt för transporttjänsten att genomföra transporten av BB mellan behandlingshemmet och Stockholms tingsrätt och åter den 21 augusti talar med styrka för att det synsätt som ligger bakom begränsningarna när det gäller häktesplaceringar av barn och unga inte varit en ledstjärna för transporterna den 18 och 20 augusti. Tvärtom synes det mig uppenbart att andra hänsyn satts i främsta rummet. Härigenom kom BB att tillbringa två nätter i häkte i stället för att transporteras fram och åter den 19 augusti. Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder ett uttalande från min sida.

text: Jag har i ärendet samrått med justitieombudsmannen Kerstin André, som har tillsyn över bl.a. Statens institutionsstyrelse.