text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 15 000 kr, jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 3 februari 2021 till dess betalning sker. Länsstyrelsen i Stockholms län ansvarar för att ersättningen betalas ut till henne.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sedan sökanden medgetts strandskyddsdispens beslutade Länsstyrelsen i Stockholm (länsstyrelsen) den 20 juli 2016 att överpröva kommunens beslut. Länsstyrelsen beslutade den 28 maj 2019 att upphäva kommunens beslut.

text: Sökanden överklagade länsstyrelsens beslut hos Mark- och miljödomstolen i Nacka som avslog överklagandet. Domen vann laga kraft den 16 december 2019.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 48 290 kr avseende ideell ersättning samt ersättning för förmögenhetsskada och sveda och värk. Hon har vidare begärt ränta på beloppet. Som grund för sitt anspråk har sökanden anfört följande. Hon har ansökt om strandskyddsdispens för att vidta åtgärder på sin fastighet. Efter att kommunen meddelat sitt beslut i frågan beslutade länsstyrelsen att överpröva beslutet. Handläggningen har tagit oskäligt lång tid. Till följd av länsstyrelsens långsamma handläggning har staten överträtt hennes rätt att få frågan om strandskyddsdispens prövad inom skälig tid på det sätt som följer av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Under prövotiden har hon haft arvoden och utgifter, avseende bl.a. bygglovsansökan, om totalt 43 250 kr. Hon har inte kunnat använda sina båtar under handläggningstiden och begär därför även ersättning för sveda och värk.

text: Länsstyrelsen har yttrat sig över anspråket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Länsstyrelsens och domstolarnas handläggning av och beslut i frågor om dispens från strandskydd är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan med stöd av dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ). Med det sist nämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. Skadeståndet kan avse bl.a. kränkning och annan ideell skada. För skadefall som inträffat innan bestämmelsen trädde i kraft den 1 april 2018 kan ersättning för ideell skada ges ut under motsvarande förutsättningar utan särskilt lagstöd.

text: Allmänt om långsam handläggning

text: Långsam handläggning kan i vissa fall utgöra skadeståndsgrundande fel och försummelse enligt

text: skadeståndslagen

text: . Vidare har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till domstols-prövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Den relevanta tidsperioden enligt artikel 6.1 börjar löpa när det föreligger en reell och seriös tvist angående en viss rättighet eller skyldighet och den avslutas när tvisten är slutligt avgjord. När det är fråga om beslut som fattas i administrativ ordning innan domstolsprövning kan ske krävs normalt sett att ett avslagsbeslut har meddelats (se t.ex. Europadomstolens dom den 28 februari 2006,

text: Hellborg mot Sverige

text: , no. 47473/99, p. 59 med hänvisningar).

text: Bedömningen av om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet. En handläggningstid på flera år i en instans innebär inte per automatik att artikel 6.1 har åsidosatts.

text: Justitiekanslern har inom ramen för statens frivilliga skadereglering, med beaktande av bl.a. Europadomstolens avgörande i MD mot Sverige (no. 25419/94) samt

text: NJA 2005 s. 462

text: NJA 2005 s. 726

text: och

text: RÅ 2006 ref. 43

text: , ansett att en inaktivitetsperiod om två år kan föranleda slutsatsen att en kränkning har förekommit (se bl.a. JK:s beslut den 15 april 2008, dnr

text: m.fl.).

text: Bedömningen i detta fall

text: Fråga om ideell skada

text: Det finns inget som tyder på att sökanden har utsatts för något sådant integritetskränkande brott som avses i

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: . Hennes anspråk på ersättning för ideell skada ska därför prövas utifrån Europakonventionens krav.

text: En begäran om dispens från strandskydd för att kunna bygga på sin fastighet rör en sådan civil rättighet som omfattas av artikel 6.1 i konventionen. Den relevanta tidsperioden började löpa när länsstyrelsen beslutade att överpröva kommunens beslut om dispens och avslutades genom Mark- och miljödomstolens dom. Den totala handläggningstiden i de två instanserna uppgår därmed till ungefär tre år och fem månader.

text: Handläggningstiden hos länsstyrelsen var drygt två år och tio månader. Under nästan hela tidsperioden var handläggningen inaktiv. Sökanden kontaktade länsstyrelsen vid flera tillfällen och begärde att myndigheten skulle fatta beslut i hennes ärende.

text: Ärendet har rört sökandens möjlighet att få avsteg från bestämmelserna om strandskydd för att vidta åtgärder på sin fastighet. Ärendet kan inte anses ha varit helt okomplicerat. Vid en jämförelse med exempelvis ärenden som rör ekonomiskt bistånd eller brottmål kan det inte anses vara ett ärende där mycket står på spel för sökanden. Handläggningstiden hos länsstyrelsen har dock varit påfallande lång och länsstyrelsen har varit inaktiv under merparten av denna tid. Mot bakgrund av det anförda bedömer Justitiekanslern att den totala handläggningstiden varit så lång att konventionens krav på en rättegång inom skälig tid har åsidosatts.

text: Frågan är då om sökanden har rätt till ekonomisk kompensation för ideell skada.

text: Enligt Europadomstolens praxis finns en stark men motbevisbar presumtion för att ett åsidosättande av rätten till rättegång inom skälig tid medför ideell skada för den enskilde. I detta fall kan sökanden inte anses gottgjord enbart genom att Justitiekanslern konstaterar att en konventionsöverträdelse har skett. Ekonomisk kompensation ska i stället utgå för den ideella skada sökanden har lidit. Med utgångspunkt i tidigare praxis ska ersättningen bestämmas till 15 000 kr. På beloppet ska ränta betalas enligt

text: 6 § räntelagen

text: Fråga om ersättning för förmögenhetsskada m.m.

text: Sökanden har rätt till ersättning för eventuell förmögenhetsskada och personskada (sveda och värk) som den långsamma handläggningen orsakat.

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska ges ut. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning. För att psykiskt lidande ska anses utgöra personskada och ersättning utgå krävs att det finns en medicinsk påvisbar effekt.

text: Sökanden har inte gett in någon utredning för att styrka den begärda ersättningen för förmögenhets- eller personskada. Hon har inte heller gett in något underlag som styrker att det är just den långsamma handläggningen hos länsstyrelsen som lett till de påstådda skadorna, vilket är en förutsättning för att skadestånd ska betalas ut i det här fallet. Hennes ersättningsanspråk i denna del ska därför avslås.

text: Tillsyn

text: Frågan om tillsyn över Länsstyrelsens i Stockholm handläggning av ärenden om strandskyddsdispens hanteras i ärende 2021/5822.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till Polismyndighetens hantering av en avspärrning och beslag

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner sökanden ersättning med 1 290 kr. Polismyndigheten ansvarar för att ersättningen betalas ut till honom.

type: stycke

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten för att en avspärrning inte dokumenterades korrekt, vilket medförde att det saknas uppgift om när tvångsmedlet hävdes.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sökandens lägenhet spärrades av inom ramen för en förundersökning om våldtäkt. Sökanden bodde vid den aktuella tidpunkten inte själv i lägenheten. I stället bodde en dåvarande vän till sökanden där. En brottsplatsundersökning genomfördes i lägenheten.

text: I lägenheten genomfördes också en husrannsakan vid vilken sängkläder och en mobiltelefon togs i beslag eftersom de kunde antas ha betydelse för utredning av brottet. När beslagen verkställdes angavs det i beslagsprotokollet att det inte gick att ange vem beslagen gjordes hos. Senare anmälde sig sökandens dåvarande vän som anspråkstagare till de beslagtagna föremålen. Beslagen hävdes sedan till henne varefter mobiltelefonen lämnades ut till henne medan sängkläderna förstördes efter att hon hade avstått från att hämta ut dem. Vid ingripandet bytte Polismyndigheten låscylinder i lägenhetsdörren. Den nya låscylindern lämnades kvar i dörren.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 1 290 kr för byte av lås, 4 990 kr för mobiltelefonen samt 1 000 kr för sängkläderna. Han har uppgett att hans hyresvärd inte godkände den nya låscylindern. Han fick därför betala 1 290 kr för att byta till en låscylinder som hyresvärden godkände.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket. Myndigheten har även särskilt fått yttra sig över allmänna frågor från Justitiekanslern om myndighetens syn på åtgärden att byta låscylinder vid en avspärrning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens handläggning av och beslut i frågor om avspärrning och beslag är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en domstol eller annan myndighet har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. I regel är det endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar som kan anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . En helhetsbedömning ska göras. (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Aktuella bestämmelser om avspärrning och beslag

text: En byggnad eller ett rum får spärras av för att säkerställa en utredning om brott (

text: 27 kap. 15 § rättegångsbalken

text: , förkortad RB). För en avspärrning gäller i tillämpliga delar reglerna om beslag. En förutsättning för en sådan åtgärd är således att den kan antas ha betydelse för utredning om brott (

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB). Så snart det inte längre finns skäl för en avspärrning ska den hävas (se

text: 27 kap. 8 §

text: RB). En avspärrad byggnad eller ett avspärrat rum ska vårdas väl (se

text: 27 kap. 10 § tredje stycket

text: RB). Det ska föras ett protokoll över åtgärden att avspärra (se

text: 27 kap. 13 §

text: RB).

text: En polisman får, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd, bl.a. om polismannen med laga stöd ska spärra av en byggnad, ett rum eller ett område (

text: 10 § första stycket 6 polislagen

text: , 1984:387). (Med våld mot egendom åsyftas närmast åtgärder som är ägnade att åstadkomma åverkan eller som annars sker med våldsamma medel, se Berggren & Munck,

text: Polislagen

text: , 4 mars 2022, Version 14A, JUNO, kommentaren till

text: 10 §

text: under rubriken

text: Polislagen

text: Den som drabbas av en sakskada genom våld som utövas med stöd av bl.a.

text: 10 § polislagen

text: har rätt till ersättning, om den skadelidande inte har betett sig på ett sådant sätt att det varit påkallat att använda våld mot hans eller hennes person eller egendom (8 § lagen, 1998:714, om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder, kallad frihetsberövandelagen).

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott får tas i beslag (

text: 27 kap. 1 § första stycket

text: RB). Så snart det inte längre finns skäl för beslaget ska det hävas (

text: 27 kap. 8 §

text: RB). Vid en hävning är huvudregeln att beslaget ska lämnas ut till den som beslaget gjordes hos. Om det inte kan utredas hos vem beslaget har gjorts ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på föremålet om denne kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet (

text: 27 kap. 8 a § första stycket

text: RB).

text: Polismyndigheten har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om förfarandet med egendom som tagits i beslag, förverkats eller tagits i förvar (se

text: PMFS 2017:4

text: , FAP 102-2). Enligt föreskrifterna ska man i beslagsliggaren bl.a. registrera beslutet om beslag, den drabbades inställning till beslaget, förvaringsplats samt underrättelser och andra åtgärder som vidtas med anledning av beslaget (12 §). Av de allmänna råden till föreskrifterna framgår det att en anteckning i beslagsliggaren bör vara utförlig och ange de närmare omständigheterna vid och skälen för beslutet eller åtgärden. Vidare står det att redan när ett beslag verkställs bör den som drabbas av åtgärden tillfrågas om han eller hon gör anspråk eller avstår från anspråk på föremålet. Ett avstå-ende från anspråk bör göras skriftligen (se de allmänna råden till 12 §).

text: Bedömning av avspärrningen

text: Det som sökanden har vänt sig mot när det gäller avspärrningen är att Polismyndigheten lämnade en ny låscylinder i lägenhetsdörren efter att tvångsmedlet hade upphört, vilket orsakade honom kostnader. Justitiekanslern har inom ramen för detta ärende frågat Polismyndigheten hur myndighetens rutiner ser ut vid avspärrning av hus och lägenheter, särskilt beträffande byte av lås i syfte att verkställa avspärrningen. Myndigheten har också tillfrågats om med vilket författningsstöd myndigheten beslutar om ett sådant låsbyte samt hur ett beslut om att byta lås dokumenteras.

text: Polismyndighetens bedömning är att stöd för beslut om låsbyte vid avspärrning finns i

text: 27 kap. 15 §

text: RB. När det gäller avspärrning av lägenheter och hus har det oftast ansetts vara den lämpligaste metoden för att spärra av genom att byta låscylinder. Det har ansetts vara ett förhållandevis litet ingrepp som normalt varken är kostsamt eller resurskrävande och som utgör ett alternativ till att placera ut en polisman eller ordningsvakt. Låscylindern ersätts med polisens egen låscylinder för att ingen utomstående ska kunna öppna låset. Den utbytta låscylindern lämnas normalt kvar i lägenheten eller fastigheten.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning framstår Polismyndighetens bedömning som rimlig i det att bestämmelsen om avspärrning får anses innefatta en möjlighet att byta ut en låscylinder i syfte att upprätthålla avspärrningen. Att ett låsbyte skett bör framgå av protokollet över avspärrningen.

text: Ett låsbyte kan emellertid i normalfallet inte ses som våld mot egendom i den mening som avses i

text: 10 § polislagen

text: . Ingen egendom förstörs typiskt sett genom åtgärden. Det är i stället fullt möjligt att byta tillbaka till den ursprungliga låscylindern utan att det gjorts någon åverkan på lägenhetsdörren. Något skadeståndsansvar för staten enligt 8 § frihetsberövandelagen har därför inte uppstått genom åtgärden att byta låscylinder.

text: Efter det att avspärrningen har hävts saknas dock författningsstöd för att låta polisens låscylinder sitta kvar i dörren. Det följer i stället av vårdplikten att Polismyndigheten ska lämna tillbaka lägenheten utan att ha förändrat den. Att byta ut låscylindern och sedan inte återställa till den ursprungliga låscylindern måste anses vara en åtgärd som är oförenlig med skyldigheten att vårda lägenheten väl. (Se

text: 27 kap. 10 § tredje stycket

text: RB.) Det har inte framgått i ärendet om Polismyndigheten i detta fall lämnade kvar den låscylinder som satt i lägenhetsdörren från början. Oavsett hur det förhåller sig med den saken är det dock inte tillräckligt att överlämna till lägenhetsinnehavaren eller hyresvärden att byta tillbaka till den ursprungliga låscylindern. Att Polismyndigheten inte bytte tillbaka till den ursprungliga låscylindern måste därför anses vara en försummelse vid myndighetsutövning.

text: Sökanden har med ett kvitto visat att underlåtelsen har lett skada för honom med det begärda beloppet. Han ska därför ha rätt till skadestånd med detta belopp.

text: Bedömning av beslagen

text: Den första frågan som inställer sig vid en bedömning av Polismyndighetens beslagsbeslut är hos vem beslagen gjordes. Polismyndigheten har enligt beslagsprotokollet ansett att detta var en fråga som det inte gick att ta ställning till. Beroende på varför Polismyndigheten drog denna slutsats kan den möjligen vara i linje med tidigare uttalanden av Justitiekanslern. Justitiekanslern har nämligen i ett tidigare beslut ansett att ett beslag som gjorts av egendom som flera personer har i gemensam besittning kan behöva behandlas som ett fall där det inte går att fastställa hos vem beslaget har gjorts (se Justitiekanslerns beslut den 25 november 2014 i ärende nr

text: med hänvisning till JO 1974 s. 123, jfr även Justitiekanslerns beslut den 20 september 2019 i ärende nr 5980-18-4.3).

text: Om Polismyndigheten när beslaget gjordes ansåg att föremålen var i gemensam besittning hos sökanden och sökandens dåvarande vän hade de dock behövt hantera även sökanden som drabbad av beslagen. Enligt myndighetens egna föreskrifter och allmänna råd borde sökanden ha tillfrågats om han gjorde anspråk på föremålen (se de allmänna råden till 12 § i FAP 102-2). Enligt Justitiekanslern framstår detta som en rimlig bedömning eftersom lägenheten tillhörde sökanden och endast tillfälligt disponerades av annan. Om Polismyndigheten hade ansett att det var tydligt att föremålen var i enbart sökandens väns besittning framstår det också som svårt att förklara varför beslagsprotokollet innehåller en anteckning om att det inte gick att ange hos vem beslaget gjorts.

text: Det nu anförda ger vid handen att Polismyndigheten vid en korrekt handläggning skulle ha hanterat både sökanden och hans tidigare vän som drabbade av beslagen. Det står också klart att sökanden i så fall hade gjort anspråk på föremålen. Däremot står det inte klart vem av dessa två som hade bäst rätt till föremålen och till vem av dem egendomen slutligen skulle ha lämnats ut vid en korrekt handläggning (jfr regeln i

text: 27 kap. 8 a § första stycket

text: RB om att någon av dem måste visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet för att ett utlämnande ska ske). Det framstår inte som tydligt att Polismyndigheten över huvud taget gjorde någon bedömning av om sökandens vän hade visat att hon hade sannolika skäl för sin rätt till föremålet när mobiltelefonen lämnades ut till henne. Om myndigheten hade gjort en sådan bedömning fanns det dessutom en skyldighet att underrätta sökanden om hävningsbeslutet och lämna information om vem egendomen skulle lämnas ut till (se

text: 27 kap. 8 b § andra stycket

text: RB). Så har inte skett.

text: Sökanden har dock inte åberopat någon bevisning till stöd för att mobiltelefonen och sängkläderna var hans och han har därmed inte inom ramen för det här ärendet visat sannolika skäl för sin rätt till föremålen. Av hans egna uppgifter framgår också att han inte gjort något försök att få tillbaka mobiltelefonen, som han påstår sig äga, från sin tidigare vän. Vid dessa förhållanden saknas förutsättningar att bifalla hans skadeståndsanspråk i denna del.

text: Tillsyn

text: Dokumentationen av avspärrningen var både bristfällig och felaktig. Trots att avspärrningen uppenbarligen genomfördes och upprätthölls åtminstone ett antal timmar saknas ett protokoll över densamma. Enligt protokollet över brottsplatsundersökningen varade avspärrningen under de drygt en och en halv timmar som undersökningen pågick, då under bevakning av uniformerad polispersonal. I protokollet anges att lägenheten därefter var fortsatt avspärrad efter avslutad undersökning. Avsaknaden av ett protokoll över avspärrningen gör att det bland annat saknas uppgift om ändamålet med beslutet och uppgift om när avspärrningen upphörde.

text: Inte heller åtgärden att byta lås har dokumenterats på ett sätt som gör att den tydligt kan kopplas till avspärrningen. I stället antecknades det i protokollet över husrannsakan att ”låskolven” byttes ut efter undersökningen, vilket också nämns i protokollet över brottsplatsundersökningen (där anges att låssmed kom och utförde åtgärden medan kriminaltekniker var i lägenheten). I Polismyndighetens brottsutredningsstöd Durtvå finns en anteckning om att avspärrningen beslutades och verkställdes vid en viss tidpunkt knappt ett par timmar före det att brottsplatsundersökningen och husrannsakan påbörjades. Avspärrningen nämns även i en dagbokslogg. Drygt en och en halv månad senare anges dock i Durtvå att tvångsmedlet makulerats med hänvisning till att det inte utförts. Uppgiften om att tvångsmedlet inte utförts är uppenbart felaktig.

text: Det är av största vikt att tvångsmedel hanteras och dokumenteras korrekt eftersom det är fråga om ingrepp i enskildas integritet. Ändamålet med avspärrningen och åtgärden att byta lås gick visserligen att utläsa av sammanhanget och annan dokumentation. Varför avspärrningen behövde vara kvar efter brottsplatsundersökningen framstår dock som oklart. Polismyndigheten ska få kritik för att beslutet om avspärrning inte dokumenterades korrekt med ett protokoll, vilket medförde att det saknas uppgift om när avspärrningen hävdes.

type: avgorande


title: Promemorian Förbättrad kontroll av ersättningsanspråk i brottmål där åtal inte har väckts

text: ( Departementets diarienummer Ju2020/03627 )

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet. Justitiekanslern utövar även tillsyn över domstolars och andra myndigheters beslut i frågor om rättshjälp och bevakar att ersättningar av allmänna medel till biträden inte överstiger vad som är skäligt.

text: Justitiekanslern är positiv till att kontrollen av biträdens ersättningsanspråk stärks i mål där åtal inte har väckts. Enligt förslaget ska det vara obligatoriskt att höra undersökningsledaren i sådana mål om ersättningsanspråket överstiger 100 000 kronor. För lägre anspråk ska undersökningsledaren höras om det behövs för att bedöma skäligheten i anspråket. Syftet är att skapa en flexibel regel där nyttan med att hämta in ett yttrande vägs mot det merarbete som det innebär.

text: I Justitiekanslerns särskilda granskning av den statliga kontrollen av ersättningar till rättsliga biträden den 18 januari 2021 (dnr 2020/6592) framhålls att åklagarens yttrande över kostnadsräkningar som överstiger 100 000 kronor är av stor betydelse för bedömningen av skäligheten av biträdens kostnadsanspråk. Justitiekanslern konstaterar också att det i ett betydande antal fall av de granskade ärendena förelåg brister, inte minst när det gällde domstolarnas fullgörande av skyldigheten att höra åklagare över ersättningsanspråken.

text: I promemorian saknas det en närmare utredning av ersättningsnivåerna för mål som skrivs av innan åtal väcks. Nivåerna skiftar naturligtvis beroende på målets karaktär, men man bör dock kunna utgå från att avskrivningarna av målen oftast sker så pass tidigt att anspråken sällan överstiger 100 000 kronor. Mot bakgrund av erfarenheterna från Justitiekanslerns särskilda granskning av ersättningar till rättsliga biträdena kan man befara att den i och för sig flexibla regel som föreslås beträffande lägre anspråk inte kommer att användas i önskvärd utsträckning.

text: Justitiekanslern förordar därför att nivån där det är obligatoriskt att höra undersökningsledaren sätts betydligt lägre än 100 000 kronor. Det skulle innebära en tydligare handlingsregel för domstolarna och skulle öka förutsättningarna för ett så bra beslutsunderlag som möjligt i ett större antal fall. Justitiekanslern håller dock med om att det bör finnas en undre gräns för när det ska vara obligatoriskt att inhämta ett yttrande så att merarbetet och därmed kostnaderna för Sveriges Domstolar, Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten begränsas.


title: Granskning av hur tre brottsutredande myndigheter fullgör sin skyldighet att underrätta Transportstyrelsen om beslut som påverkar återkallelser av körkort

text: Justitiekanslern kritiserar Polismyndigheten för att myndigheten, trots att Justitiekanslern under flera år uppmärksammat myndigheten på problemet, inte kommit till rätta med underlåtenheten att underrätta Transportstyrelsen om beslut att lägga ned förundersökningar när besluten har betydelse för frågan om återkallelse av körkort.

text: Justitiekanslern avslutar ärendet utan att vidta någon ytterligare åtgärd i förhållande till Åklagarmyndigheten, Tullverket och Transportstyrelsen.

text: Beslutets huvudsakliga innehåll

text: Justitiekanslern har granskat hur Polismyndigheten, Åklagarmyndigheten och Tullverket fullgör skyldigheten att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om beslut att lägga ned förundersökningar när besluten har betydelse för frågan om återkallelse av körkort. Underrättelseskyldigheten inträder när ett körkort har omhändertagits eller återkallats på grund av misstanke om trafikrelaterade brott och förundersökningen om det underliggande brottet sedan läggs ned av någon av myndigheterna. Skyldigheten inträder också om Åklagarmyndigheten beslutar att inte väcka åtal för det misstänkta brottet.

text: Granskningen har visat att underrättelseskyldigheten är eftersatt i olika hög grad hos de granskade myndigheterna. För att körkortsinnehavaren ska få tillbaka sitt körkort tycks det vara avgörande att Transportstyrelsen har väl fungerande bevakningsrutiner och efterfrågar information om vad som händer i de pågående förundersökningarna eller att körkortsinnehavaren själv hör av sig till någon av myndigheterna.

text: Problemen verkar i stor utsträckning bero på bristande rutiner för dokumentation och informationsöverföring och bör kunna åtgärdas genom en ökad automatisering av processerna, från omhändertaganden och interimistiska återkallelser av körkort till beslut om att lägga ned förundersökningen eller beslut om att åtal inte ska väckas och Transportstyrelsen ska underrättas. Till dess att ett automatiserat system eventuellt kommit på plats finns ett behov av att respektive myndighet så långt det är möjligt förbättrar sina ärendehanteringssystem/brottsutredningsstöd, inför tydliga rutiner och ser till att information om rutinerna når ut till berörda medarbetare.

text: Till dess att ett automatiserat system kommit på plats framstår det också som en rimlig åtgärd att samtliga myndigheter skickar underrättelserna till den särskilda e-funktionsbrevlåda som Transportstyrelsen sedan en tid tillbaka tillhandahåller.

text: Justitiekanslern konstaterar att samtliga de granskade myndigheterna redan vidtagit eller avser att vidta relevanta åtgärder för att komma till rätta med problemen som identifierats. Polismyndigheten får dock kritik för att det tagit för lång tid att vidta åtgärder enligt vad som framgår av beslutet ovan.

text: En särskild fråga som tas upp är om det kan anses nödvändigt att Transportstyrelsen med jämna mellanrum gör sökningar i misstanke- och belastningsregistren för att se till att ärendena drivs framåt.

text: En kopia av beslutet sänds till Infrastrukturdepartementet för en eventuell översyn av bestämmelserna om underrättelser till Transportstyrelsen. Även Kustbevakningen, som omfattas av underrättelseskyldigheten men inte varit föremål för granskningen, får en kopia av beslutet.

text: 1 Bakgrund

text: Om en körkortsinnehavare misstänks för vissa trafikrelaterade brott och det på sannolika skäl kan antas att körkortet kommer att återkallas slutligt kan körkortet omhändertas av brottsutredande myndigheter (bl.a. Åklagarmyndigheten, Polismyndigheten och Tullverket). När ett körkort omhändertagits ska Transportstyrelsen utan dröjsmål pröva frågan om körkortet ska återkallas tills vidare i avvaktan på ett slutligt avgörande av återkallelsefrågan. Ett sådant beslut om återkallelse tills vidare kallas också interimistisk återkallelse. (Se

text: 5 kap.

text: och

text: 7 §§

text: samt

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: körkortslagen

text: , 1998:488.)

text: Beslut om omhändertagande och återkallelse ska delges den som beslutet rör (

text: 7 kap. 7 § andra stycket körkortslagen

text: ). Ett omhändertagande kan ske ute i fält. Beslutet delges då på plats och det fysiska körkortet tas ifrån den berörda personen. Beslutet kan också fattas av en förundersökningsledare inom ramen för en förundersökning. I sådant fall får delgivning av beslutet ske på vanligt sätt. Om den myndighet som omhändertagit körkortet också har tagit hand om själva körkortet skickas det till Transportstyrelsen samtidigt som myndigheten begär Transportstyrelsens prövning av återkallelsefrågan.

text: När Transportstyrelsen fattar ett interimistiskt beslut om återkallelse expedieras det inte till den brottsutredande myndigheten. I stället registreras beslutet i vägtrafikregistret (se om detta förordningen, 2001:650, om vägtrafikregister och bilaga 2 till denna). De brottsutredande myndigheterna har direktåtkomst till vägtrafikregistret. Av registreringen framgår, såvitt nu är av intresse, datum för beslutet om interimistisk återkallelse samt på vilken av punkterna i

text: 5 kap. 3 § körkortslagen

text: återkallelsen stödjer sig. Beslutets giltighet anges också. Närmare vilken eller vilka brottsmisstankar som legat till grund för återkallelsen anges dock inte.

text: Det förekommer att Tranportstyrelsen fattar beslut om interimistisk återkallelse på grund av misstanke om brott utan att beslutet föregåtts av ett omhändertagande. De brottsutredande myndigheterna kan alltså, utan att ha fattat något beslut om omhändertagande, ge in handlingar från en förundersökning och be Transportstyrelsen pröva frågan om interimistisk återkallelse.

text: Transportstyrelsens beslut om att upphäva ett omhändertagande registreras också i vägtrafikregistret. Sådana beslut expedieras även till den myndighet som beslutade om omhändertagandet.

text: Omhändertagande och interimistisk återkallelse är båda former av körkortsingripande och i det följande används begreppet körkortsingripande när dessa båda typer av beslut avses. (Även slutlig återkallelse av ett körkort, varning och villkor om alkolås är former av körkortsingripande men här avses alltså med begreppet bara omhändertagande och interimistisk återkallelse och inte övriga former, se

text: 5 kap. 1 § körkortslagen

text: och kapitlets rubrik.)

text: När det har skett ett körkortsingripande ska en myndighet som därefter lägger ned förundersökningen eller beslutar att inte väcka åtal omedelbart underrätta Transportstyrelsen om beslutet (

text: 7 kap. 8 § andra stycket andra meningen körkortsförordningen

text: , 1998:980). Om körkortsingripandet har skett endast med hänvisning till den aktuella misstanken om brott upphäver Transportstyrelsen omedelbart sitt återkallelsebeslut när myndigheten tagit emot en sådan underrättelse. Detta sker oavsett om tiden för återkallelsebeslutets giltighet redan har löpt ut eller inte, eftersom det inte ska finnas något återkallelsebeslut i registren om brottsmisstanken avskrivs. Om myndigheten har själva körkortet hos sig skickas detta tillbaka i samband med upphävandebeslutet. Syftet med underrättelsen är alltså att körkortsinnehavaren snabbt ska kunna få tillbaka sitt körkort när misstanken om ett trafikrelaterat brott inte längre föreligger.

text: 1.1 Tidigare tillsynsärenden mot Polismyndigheten

text: Justitiekanslerns har under lång tid bedrivit tillsyn när det gäller Polismyndighetens underrättelser till Transportstyrelsen. Redan 2015 inleddes ett särskilt tillsynsärende efter att Justitiekanslern inom ramen för statens frivilliga skadereglering uppmärksammat att Polismyndigheten inte alltid uppfyllde kravet på omedelbar underrättelse. Ärendet avslutades i början av 2017 med ett beslut där Polismyndigheten uppmanades att överväga vilka åtgärder i form av t.ex. föreskrifter och allmänna råd som borde genomföras för att ytterligare tydliggöra underrättelseskyldigheten och förhindra framtida brister (Justitiekanslerns beslut den 3 januari 2017 i ärende nr

text: Parallellt med detta tillsynsärende riktade Justitiekanslern också kritik mot dåvarande Polismyndigheten i Södermanlands län för att myndigheten underlåtit att införa tydliga rutiner kring skyldigheten att underrätta Transportstyrelsen (Justitiekanslerns beslut den 7 juli 2016 i ärende nr

text: ). Inför ett uppföljande beslut 2019 hade Polismyndigheten meddelat bl.a. att arbete pågick med att ändra brottsutredningssystemet Durtvå så att ärenden där det har fattats beslut om körkortsingripande inte ska kunna avslutas utan att den frågan hanteras (Justitiekanslerns beslut den 10 juli 2019 i ärende nr 987-19.2.4.2). Mot den bakgrunden vidtog Justitiekanslern inte någon ytterligare åtgärd men anförde att det fanns anledning att framöver följa upp frågan.

text: Under våren 2021 fick Justitiekanslern kunskap om att Polismyndigheten inte hade genomfört de aktuella ändringarna i Durtvå.

text: 1.2 Tidigare tillsynsärenden mot Åklagarmyndigheten

text: Även Åklagarmyndigheten har under lång tid varit föremål för liknande tillsyn. I ett beslut 2013 kritiserades myndigheten för underlåtenhet att säkerställa att det för åklagarna vid en viss åklagarkammare fanns tydliga fastställda rutiner kring underrättelseskyldigheten till Transportstyrelsen (Justitiekanslerns beslut den 27 juni 2013 i ärende nr

text: ). Inför beslutet uttalade Åklagarmyndigheten en förhoppning om att en planerad utveckling av ett myndighetsgemensamt it-stöd skulle komma att utmynna i ett system som så långt som möjligt skulle säkerställa att underrättelserna sköttes på ett korrekt sätt.

text: I ett beslut 2020 gjorde Justitiekanslern vissa uttalanden sedan det konstaterats att Åklagarmyndigheten brustit i sin skyldighet att underrätta Transportstyrelsen om ett beslut att inte väcka åtal och i ett annat beslut samma år kunde Justitiekanslern konstatera motsvarande underlåtenhet att underrätta Transportstyrelsen om ett beslut att lägga ned en förundersökning (Justitiekanslerns beslut den 7 oktober 2020 i ärende nr 2484-20-4.3.2 respektive den 17 december 2020 i ärende nr 2540-20-4.3.2).

text: 1.3 Tidigare tillsynsärenden mot Tullverket

text: På senare år har det visat sig att brister i underrättelseskyldigheten förekommer även hos Tullverket. I ett beslut 2020 konstaterades att Tullverket inte hade underrättat Transportstyrelsen om ett beslut att lägga ned en förundersökning där ett körkortsingripande hade förekommit förrän fem månader efter beslutet och då som svar på en fråga från Transportstyrelsen (Justitiekanslerns beslut den 15 oktober 2020 i ärende nr 2572-20-4.3.2). Inför ett efterföljande tillsynsbeslut 2021 upplyste Tullverket att det saknades en nationell rutin för underrättelserna och att en sådan rutin skulle arbetas fram (Justitiekanslerns beslut den 11 mars 2021 i ärende nr 2020/6378). Mot den bakgrunden gjorde Justitiekanslern inga ytterligare tillsynsuttalanden i ärendet.

text: Med anledning av dessa tidigare konstaterade brister och behovet av uppföljning beslutade Justitiekanslern under 2021 att genomföra en granskning hos Transportstyrelsen av ett urval ärenden där körkortsingripande skett. Syftet med granskningen var att undersöka i vilken utsträckning Polismyndigheten, Åklagarmyndigheten och Tullverket uppfyller kravet att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om beslut av betydelse för frågan om återkallelse av körkort.

text: Granskningen, som kom att omfatta omkring 50 ärenden, genomfördes i Transportstyrelsens lokaler. De berörda myndigheterna fick därefter tillfälle att yttra sig över resultatet av granskningen och besvara vissa frågor av Justitiekanslern.

text: 2 Granskningens omfattning

text: Samtliga de omkring 50 ärenden som granskades hos Transportstyrelsen var sådana där körkortsingripande skett på grund av misstanke om brott och beslut därefter fattats om att lägga ned förundersökningen eller att inte väcka åtal för den brottsmisstanke som legat till grund för körkortsingripandet. Ärendena var framtagna av Transportstyrelsen ur de senast avslutade ärendena som innefattade beslut om körkortsingripande. Majoriteten av ärendena var sådana där Polismyndigheten beslutat att lägga ned förundersökningen. Åtta av ärendena avsåg beslut av Tullverket och i sju av ärendena var beslutet att lägga ned förundersökningen eller inte väcka åtal fattat av Åklagarmyndigheten.

text: Justitiekanslern har också tagit del av de relevanta rutindokument som finns inom de fyra myndigheter som berörs av granskningen. Polismyndigheten har vidare gett in myndighetens blankett för omhändertagande av körkort och en skärmbild över det varningsmeddelande som kommer upp i Durtvå när en förundersökning läggs ned. Även Tullverket har gett in myndighetens blankett för omhändertagande av körkort.

text: Justitiekanslern har även hämtat in vissa ytterligare upplysningar från Transportstyrelsen om handläggningen av återkallelseärenden där och vägtrafikregistrets funktionalitet.

text: 3 Justitiekanslerns iakttagelser vid granskningen

text: 3.1 Iakttagelser i ärenden där förundersökningen letts av Polismyndigheten

text: I de ärenden där Polismyndigheten beslutat att lägga ned förundersökningen kort tid efter körkortsingripandet hade, i flertalet av fallen, Transportstyrelsen underrättats om beslutet samma dag eller dagen därpå. I de ärenden där längre tid förflutit mellan körkortsingripandet och beslutet att lägga ned förundersökningen var förhållandet dock det omvända. I mer än hälften av fallen hade någon underrättelse om nedläggningsbeslutet inte skett. Först efter lång tid – i flera fall ett antal månader – och då efter förfrågningar från Transportstyrelsen hade beslutet tillställts Transportstyrelsen. Polismyndigheten hade i vissa fall bara skickat ett negativt analysbesked och i andra fall även ett beslut om nedläggning.

text: 3.2 Iakttagelser i ärenden där förundersökningen letts av Åklagarmyndigheten

text: Åklagarmyndigheten hade inte i något av de sju granskade fallen skickat en underrättelse om att åtal inte väckts eller att förundersökningen lagts ned utan att Transportstyrelsen först efterfrågat uppgiften. Den tid som gått mellan Åklagarmyndighetens beslut och att Transportstyrelsen fått informationen varierade mellan någon dag och någon månad men föreföll helt beroende av när Transportstyrelsen hade efterfrågat informationen. I flertalet fall hade körkortsinnehavaren kontaktat Transportstyrelsen som därefter kontaktat Åklagarmyndigheten. När Åklagarmyndigheten rubricerat om en gärning eller beslutat att väcka åtal för ett annat brott än det som legat till grund för körkortsingripandet hade Transportstyrelsen inte informerats om detta.

text: 3.3 Iakttagelser i ärenden där förundersökningen letts av Tullverket

text: Tullverket hade i vissa av de åtta granskade fallen bara skickat ett negativt analysbesked och i andra fall även ett beslut om nedläggning. Informationen hade normalt skickats några dagar till någon vecka efter beslutet att lägga ned förundersökningen och i princip uteslutande i samband med att Tullverket besvarat Transportstyrelsens begäran att få ta del av handlingar i ärendet. I ett av de granskade ärendena hade beslutet att lägga ned förundersökningen skickats med post i nära anslutning till att det fattades.

text: 3.4 Iakttagelser rörande Transportstyrelsens hantering av ärendena

text: Vid granskningen framkom att Transportstyrelsen, till följd av problemet med bristande underrättelser, har utarbetat rutiner för att bevaka vad som händer med de brottsmisstankar som legat till grund för ett körkortsingripande. Bevakningen sker genom regelbundna sökningar i misstanke- och belastningsregistren samt genom kontakt med handläggande myndighet.

text: 4 Justitiekanslerns frågor till de berörda myndigheterna och deras svar

text: 4.1 Allmänt om Justitiekanslerns frågor

text: Justitiekanslerns frågor till myndigheterna var huvudsakligen inriktade på vilka rutiner och vilket tekniskt stöd som finns på respektive myndighet för att se till att underrättelser sker omedelbart. Myndigheterna ombads också svara på vem på myndigheten som har ansvaret för att skicka underrättelsen i ett visst fall. Vidare efterfrågades uppgifter om hur och på vilket sätt underrättelserna skickas. Därutöver tillfrågades myndigheterna om hur man ser på underrättelseskyldigheten när en gärning rubriceras om till mer ringa brott eller när misstankar som har anknytning till det aktuella trafikbrottet avskrivs.

text: Slutligen ombads myndigheterna att förklara varför de inte uppfyller underrättelseskyldigheten och vilka åtgärder de har för avsikt att vidta för att komma till rätta med problemen.

text: 4.2 Justitiekanslerns frågor till Polismyndigheten och myndighetens svar

text: Utöver de frågor som nämnts i föregående avsnitt tillfrågades Polismyndigheten särskilt om hur arbetet med att genomföra ändringar i brottsutredningssystemet Durtvå fortlöpt.

text: Polismyndigheten anger att man anser att det finns anledning att vidta åtgärder för att tydliggöra för berörda medarbetare vad underrättelseskyldigheten innebär och hur den ska fullgöras. Eftersom Åklagarmyndigheten är beroende av information från Polismyndigheten för att kunna fullgöra sin underrättelseskyldighet finns det enligt Polismyndigheten även anledning att vidta åtgärder för att säkerställa att information om ett körkortsomhändertagande dokumenteras i aktuell förundersökning och överförs till Åklagarmyndigheten. Polismyndigheten uppger därför att myndigheten – som en konsekvens av vad som har kommit fram med anledning av granskningen – påbörjat arbetet med att i samråd med Transportstyrelsen och övriga myndigheter ta fram ett nationellt styrdokument med för medarbetarna tvingande regler för att tillgodose behovet av styrning på området.

text: Enligt Polismyndigheten ligger ansvaret för att underrätta Transportstyrelsen på den förundersökningsledare som beslutar att lägga ned en förundersökning. Ansvaret kan enligt myndigheten inte delegeras, även om uppgiften kan utföras av någon annan på uppdrag av förundersökningsledaren.

text: Polismyndigheten har inte någon fastslagen enhetlig rutin för hur underrättelser ska gå till. Inom vissa delar av myndigheten uppfattas det som otydligt vem som bär ansvaret för att underrätta Transportstyrelsen. Underrättelserna görs också på olika sätt. De flesta använder post och/eller e-post, men även telefonkontakt med Transportstyrelsen förekommer. De flesta skickar en kopia av nedläggningsbeslutet, vissa anger i stället skälen för beslutet. Myndigheten efterlyser en utpekad ingång till Transportstyrelsen i form av en funktionsbrevlåda dit alla underrättelser kan skickas med e-post.

text: Av Polismyndighetens yttrande framkommer vidare att körkortsomhändertaganden diarieförs i myndighetens allmänna diarium PÄr (det s.k. A-diariet). Om det samtidigt med omhändertagandet inleds en brottsutredning handläggs denna utredning i brottsutredningssystemet Durtvå (i det s.k. K-diariet). Den koppling som i så fall görs mellan de två diarierna är endast att diarienumret för förundersökningen anges i PÄr. Det finns dock inga bestämmelser som föreskriver att ett beslut om omhändertagande av körkort ska dokumenteras i Durtvå i de fall det inleds en brottsutredning och inte heller någon enhetlig rutin av den innebörden på myndigheten. Vissa lokalpolisområden har, enligt de upplysningar Polismyndigheten lämnat, som rutin att skanna in beslutet om omhändertagande av körkort i Durtvå.

text: Det stöd som finns i Durtvå är att det i systemet kommer upp en ruta med en informationstext om skyldigheten att informera Transportstyrelsen när beslut om att lägga ned en förundersökning har fattats och ett körkort har omhändertagits i ärendet. Rutan kan klickas bort genom att trycka på OK. I övrigt finns ingen elektronisk bevakning i ärendehanteringssystemet PÄr eller brottsutredningssystemet Durtvå. Lösningen med en informationstext i stället för elektronisk bevakning i Durtvå har valts av kostnads- och prioriteringsskäl. Polismyndighetens Nationella operativa avdelning har således uppgett att det skulle vara kostsamt med elektronisk bevakning och att åtgärden inte har kunnat prioriteras i förhållande till andra för verksamheten nödvändiga förbättringar i Durtvå.

text: Polismyndigheten har inga enhetliga rutiner för hur man bör se på underrättelseskyldigheten vid nedläggning av andra brottsmisstankar som hänger samman med misstanken som orsakat körkortsingripande eller vid omrubricering till ett mer ringa brott. Det finns dock enstaka lokala rutiner som går ut på att all information som kan påverka en persons körkortsinnehav ska tillställas Transportstyrelsen, bl.a. då en brottsrubricering ändras till en mer ringa förseelse.

text: Polismyndigheten anger att avsaknaden av styrdokument och fastställda rutiner är den främsta anledningen till att underrättelser ibland uteblir. Det finns delvis en otydlighet när det gäller vem som har ansvaret för att underrätta Transportstyrelsen, vad som ingår i underrättelseskyldigheten och hur underrättelsen ska göras. Hanteringen är manuell och därmed beroende av att det finns styrdokument på plats som är kända av berörda medarbetare. På sikt vore enligt Polismyndigheten en helt automatiserad informationsöverföring till Transportstyrelsen att föredra.

text: 4.3 Justitiekanslerns frågor till Åklagarmyndigheten och myndighetens svar

text: Utöver de frågor som nämnts i avsnitt 4.1 tillfrågades Åklagarmyndigheten särskilt om myndigheten varit delaktig i Polismyndighetens arbete med att förbättra Durtvå och om myndigheten driver något eget motsvarande arbete, hur ett körkortsingripande registreras i Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem, om ingripandet är kopplat till en viss misstanke, ett visst K-nummer eller ett visst AM-nummer samt om uppgifter om körkortsingripanden överförs automatiskt från Durtvå till Åklagarmyndigheten.

text: Av yttrandet framgår att underrättelseskyldigheten behandlas i myndighetens ärendehanteringshandbok i avsnittet om hantering av brottmålsärenden. Enligt rutinen ska underrättelsen skickas med vanlig post. En stor del av de trafikärenden som Åklagarmyndigheten hanterar handläggs på särskilda trafikenheter i Östersund och Karlskrona. Där finns även lokala rutiner som kompletterar handboken. Det är den för ärendet ansvarige åklagaren som ansvarar för att underrättelse till Transportstyrelsen sker.

text: Överföringen av uppgifter från Polismyndigheten sker inte strukturerat från Durtvå till Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem Cåbra. Om Åklagarmyndigheten ska ha möjlighet att notera att det skett ett körkortsingripande krävs i stället att detta framgår av något dokument som överförs från Polismyndigheten med t.ex. ett slutredovisat förundersökningsprotokoll eller som en utredningshandling. Om det på detta sätt framgår av handlingarna att ett körkortsingripande skett när ett ärende kommer in till Åklagarmyndighetens särskilda trafikenheter görs en notering om detta i det s.k. ärendefältet (ett fritextfält som syns i ärendets första översiktsvy i Cåbra). I resten av myndigheten har det inte kunnat klarläggas om det finns några motsvarande rutiner.

text: Det förhållandet att informationen inte överförs strukturerat gör också att det hos Åklagarmyndigheten saknas möjlighet till automatiskt stöd i form av en varning eller automatisk bevakning kopplat till ett körkortsingripande. Det går dock att registrera bevakningar manuellt när det väl konstaterats att det finns ett körkortsingripande i ärende. Åklagarmyndigheten är inte delaktig i Polismyndighetens utvecklingsarbete avseende Durtvå och bedriver för närvarande inte heller något eget motsvarande arbete.

text: Enligt Åklagarmyndighetens tolkning är det endast ett beslut kopplat till den brottsmisstanke som föranlett körkortsingripandet som utlöser underrättelseskyldigheten. När det gäller en ändrad rubricering till ett mer ringa brott är underrättelseskyldighetens omfattning enligt Åklagarmyndigheten oklar; ordalydelsen i bestämmelsen om underrättelseskyldigheten ger inte något tydligt stöd för tolkningen att skyldigheten inträder i denna situation. Vid Åklagarmyndighetens trafikenheter tillämpas bestämmelsen dock på så sätt att underrättelse sker även när det inte längre föreligger förutsättningar för ett körkortsingripande, t.ex. då åtal väcks eller strafföreläggande utfärdas för en lägre hastighet än vad som rapporterats. En sådan underrättelserutin sträcker sig enligt Åklagarmyndigheten längre än vad bestämmelsen föreskriver.

text: När det gäller förklaringen till att Åklagarmyndigheten inte uppfyllt sin underrättelseskyldighet i de granskande ärendena pekar myndigheten på att en första förutsättning för att en åklagare ska kunna skicka en underrättelse är att information om att ett körkortsingripande förekommit faktiskt lämnats över från Polismyndigheten. Enligt myndigheten finns det ingen skyldighet för en åklagare att aktivt efterfråga hos Polismyndigheten om ett körkortsingripande förekommit eller själv söka information om detta på annat sätt. Om det brister trots att en informationsöverföring skett kan det enligt Åklagarmyndigheten sannolikt i många fall förklaras av den manuella hantering som krävs för att underrättelse ska ske. Trafikbrottsärenden hanteras i stor omfattning på allmän kammare, antingen enskilt eller som en del av ett större ärende med andra brottsmisstankar. Detta innebär att uppgiften om ett körkortsomhändertagande lätt kan förbises.

text: En ökad automatisering är en förutsättning för att helt komma till rätta med problematiken enligt Åklagarmyndigheten. Tills en sådan kommit till stånd avser myndigheten att påminna och informera åklagare om underrättelseskyldigheten.

text: 4.4 Justitiekanslerns frågor till Tullverket och myndighetens svar

text: Utöver de frågor som nämnts i avsnitt 4.1 tillfrågades Tullverket särskilt om hur myndighetens arbete med att ta fram en nationell rutin utvecklats, om myndigheten varit delaktig i Polismyndighetens arbete med att förbättra Durtvå samt om myndigheten driver något eget motsvarande arbete.

text: Tullverket uppger att myndigheten numera i sin handledning för rattfylleriärenden har fastställda rutiner för underrättelserna till Transportstyrelsen. Av handledningen framgår att förundersökningsledaren ansvarar för att omedelbart underrätta Transportstyrelsen om förundersökningen läggs ned. Underrättelse görs med vanlig post.

text: Tullverket använder en särskild blankett för att dokumentera beslut om omhändertagande. Omhändertagandet registreras inte som strukturerad information i Tullverkets brottsutredningsstöd, utan själva blanketten laddas upp där. Det innebär att det inte heller förekommer några automatiska, elektroniska bevakningar avseende underrättelseskyldigheten.

text: Tullverket deltar inte i något arbete med Polismyndighetens system Durtvå. Däremot bedriver myndigheten ett arbete med att utveckla sitt nya brottsutredningsstöd som togs i drift våren 2021. Utredningsstödet möjliggör integrationer med andra myndigheter men det finns inga planer på någon integration med Transportstyrelsen. Myndigheten planerar dock att ta fram en funktion i systemet som stödjer underrättelserna till Transportstyrelsen.

text: När det gäller frågan om rubricering till ett mer ringa brott så anser myndigheten att det inte föreligger någon skyldighet att underrätta Transportstyrelsen i ett sådant fall och det förekommer vanligen inte heller några sådana ändringar av rubriceringen i de ärenden myndigheten handlägger. Om det skulle uppstå ett sådant fall kommer man att underrätta Transportstyrelsen även utan en sådan skyldighet.

text: På frågorna om när en underrättelse ska ske för att anses ha skett omedelbart och hur det kommer sig att Tullverket i nästan samtliga granskade fall har underrättat Transportstyrelsen först några dagar eller någon vecka efter det att beslutet att lägga ned förundersökningen fattats, svarar myndigheten följande. Underrättelser sker omedelbart då de sker samtidigt som förundersökningsledaren beslutar om nedläggning av förundersökningen och underrättelse skickas till den misstänkte om att förundersökningen är nedlagd. Myndigheten påpekar att det numera finns en nationell rutin med denna innebörd.

text: 4.5 Justitiekanslerns frågor till Transportstyrelsen och myndighetens svar

text: Utöver de frågor som nämnts i avsnitt 4.1 (i de delar som var aktuella avseende Transportstyrelsen) tillfrågades Transportstyrelsen mer allmänt om resultatet från granskningen överensstämde med Transportstyrelsens uppfattning om hur de brottsutredande myndigheterna uppfyller sin underrättelseskyldighet. Vidare efterfrågades vilka eventuella rutiner som finns på myndigheten för att kontrollera att de brottsutredande myndigheterna uppfyller sina skyldigheter och hur mycket tid som går åt till sådana eventuella kontroller.

text: Med anledning av den information som framkom vid granskningen om återkommande sökningar i misstanke- och belastningsregistren efterfrågades lagstöd och rutiner för sökningarna. Transportstyrelsen fick också redogöra för lämpligheten i att man använder sökningarna för att bevaka ärendena och om det finns något alternativ. Slutligen fick myndigheten frågan om det pågår något gemensamt arbete mellan Transportstyrelsen och de brottsutredande myndigheterna för att möjliggöra automatisk överföring av information beträffande körkortsingripanden.

text: Transportstyrelsen anger att resultatet av Justitiekanslerns granskning överensstämmer med Transportstyrelsens uppfattning om hur de brottsutredande myndigheterna uppfyller underrättelseskyldigheten.

text: Transportstyrelsens bevakningsrutiner aktiveras vid interimistisk återkallelse på grund av misstanke om brott. Om myndigheten efter tre månader inte fått någon uppgift om vad som hänt med den aktuella misstanken, görs en sökning i misstanke- och belastningsregistren för att kontrollera om det meddelats ett straffrättsligt avgörande. Om det inte meddelats något straffrättsligt avgörande och om åtal inte är väckt för de brottsmisstankar där åtal kan bli aktuellt, görs en ny kontroll i registren var tredje månad. Om åtal inte har väckts inom nio månader kontaktas polis eller åklagare för att höra hur det går med brottsmisstanken. Om Transportstyrelsen i stället kan konstatera att åtal är väckt, görs vid behov en ny sökning efter sex månader. Sökningarna görs inte enbart för att kontrollera att de brottsutredande myndigheterna utför sina skyldigheter utan även för att uppfylla myndighetens interna krav på att hålla ett ärende aktivt. I vissa fall visar det sig dock i efterhand att kontroller inte hade behövt göras om de brottsutredande myndigheterna omedelbart hade underrättat Tranportstyrelsen om sitt beslut.

text: I frågan om det är nödvändigt att göra sökningar har Transportstyrelsen anfört följande. Transportstyrelsen har beviljats direktåtkomst till uppgifter ur misstanke- och belastningsregistren bl.a. i ärenden som rör körkort (se 20 § förordningen, 1999:1134, om belastningsregister och 7 § förordningen, 1999:1135, om misstankeregister). Myndigheten gör också alltid kontroller i de två registren inför såväl underrättelser om ingripande som beslut om återkallelse. Myndigheten kan inte se att det skulle vara olämpligt att använda sig av rätten till direktåtkomst, vare sig vid bevakning av ärenden eller vid kontroll inför underrättelse och beslut. Kontrollerna görs endast när det behövs för ett ärendes handläggning. Eftersom det är viktigt att ha en fortlöpande bevakning av ärendena anser Transportstyrelsen att kontrollerna behövs. Transportstyrelsen kan heller inte se några lämpligare alternativ till de aktuella kontrollerna. Utan kontrollerna skulle Transportstyrelsen antingen få begära skriftliga registerutdrag eller göra en förfrågan hos den brottsutredande myndigheten om vad som hänt med misstanken. Båda dessa alternativ skulle medföra en avsevärd förlängning av handläggningstiderna. När det gäller det sista alternativet, att göra en förfrågan hos den brottsutredande myndigheten, skulle Transportstyrelsen inte heller få en fullständig bild av ärendet. Transportstyrelsen skulle missa information om eventuella övriga brott/brottsmisstankar.

text: När uppgiften om att ett beslut fattats kommer från en enskild leder det till merarbete, eftersom Transportstyrelsen måste få uppgiften bekräftad från myndigheten som fattat beslutet och be att få en kopia av beslutet. Transportstyrelsen pekar även på det som Justitiekanslern noterat i sin skadereglering, nämligen att för sena underrättelser från de brottsutredande myndigheterna leder till skadeståndsanspråk.

text: Det pågår ett arbete med att ta fram en tjänst för att kunna skicka beslut om omhändertagande av körkort digitalt från Polismyndigheten till Transportstyrelsen, men det är i nuläget oklart när en sådan lösning kan finnas på plats. Den lösning som planeras för omhändertagandebeslut påverkar dock inte alls problematiken med bristande underrättelser.

text: Enligt Transportstyrelsen borde den aktuella regeln i

text: körkortsförordningen

text: innebära en skyldighet att informera Transportstyrelsen i de fall misstanken som legat till grund för körkortsingripandet ändras och rubriceras om till ett mer ringa brott. Det är dock enligt myndigheten ovanligt att så sker. Däremot kan Transportstyrelsen inte se att det finns någon skyldighet för de brottsutredande myndigheterna att informera myndigheten om nedläggning av brottsmisstankar som har nära samband med den misstanke som legat till grund för ett beslut om omhändertagande. Myndigheten menar emellertid att det många gånger kan vara önskvärt att man även får besked om denna typ av nedläggningsbeslut, särskilt om det fattas beslut gällande misstanke om annat trafikbrott. Detta eftersom Transportstyrelsen kan ha lagt även denna brottsmisstanke till grund för beslutet om återkallelsen.

text: 5 Justitiekanslerns bedömning

text: 5.1 Övergripande synpunkter

text: Justitiekanslerns övergripande intryck är att underrättelseskyldigheten till Transportstyrelsen är eftersatt i olika hög grad hos alla de brottsutredande myndigheter som granskats i detta ärende. Detta är naturligtvis inte acceptabelt när det är fråga om en författningsreglerad underrättelseskyldighet med stor betydelse för den enskilde. Dessa brister har vidare lett till att Transportstyrelsen har nödgats utarbeta rutiner för att bevaka vad som händer med de brottsmisstankar som legat till grund för körkortsingripandet. Det innebär att Transportstyrelsen orsakas en hel del merarbete. Vad som emellertid är mer allvarligt är att de sökningar som Transportstyrelsen gör i misstanke- och belastningsregistren innebär i vart fall risker för intrång i den personliga integriteten för enskilda.

text: Problemen verkar i stor utsträckning bero på bristande rutiner för dokumentation och informationsöverföring. Till stor del bör problemen kunna åtgärdas genom en ökad automatisering av processerna, från omhändertagande och interimistisk återkallelse av körkortet till beslut om att lägga ned förundersökningen eller att åtal inte ska väckas och Transportstyrelsen ska underrättas. Till dess att ett automatiserat system eventuellt kommit på plats finns ett behov av att respektive myndighet så långt möjligt förbättrar sina ärendehanteringssystem/brottsutredningsstöd, inför tydliga rutiner och ser till att information om rutinerna når ut till berörda medarbetare. Samtliga myndigheter har redan vidtagit eller avser att vidta relevanta åtgärder.

text: Fram till dess att ett automatiserat system kommit på plats framstår det också som en rimlig åtgärd att samtliga myndigheter skickar underrättelserna till den särskilda e-funktionsbrevlåda som Transportstyrelsen sedan en tid tillbaka tillhandahåller. För att minska risken för fel är det angeläget att underrättelserna hanteras på ett likartat sätt av myndigheterna och alla medarbetare på respektive myndighet. En utgångspunkt bör i stället vara att underrättelsen sker skriftligt genom att en kopia av det aktuella beslutet skickas digitalt till Transportstyrelsen. Att t.ex. bara skicka ett analysbesked innebär inte att underrättelseskyldigheten är uppfylld.

text: 5.2 Synpunkter med anledning av ärendena och svaren från Polismyndigheten

text: Det kan konstateras att Polismyndighetens hantering av underrättelseskyldigheten inte är tillfredsställande, särskilt inte när det gått lång tid från det att ingripandet skedde till dess att nedläggningsbeslutet fattas. Det system som Polismyndigheten har för omhändertaganden, där dessa registreras i ett fristående diarium och inte överförs på något enhetligt sätt till det ärende där brottsutredningen bedrivs, medför en klar risk för att information ska försvinna längs vägen. Detta gäller särskilt om förundersökningen pågår en tid.

text: Justitiekanslern ser i och för sig positivt på de åtgärder som Polismyndigheten nu vidtar med anledning av denna granskning, bl.a. initiativet att i samråd med Transportstyrelsen och övriga berörda myndigheter ta fram ett nationellt styrdokument med för medarbetarna tvingande regler avseende underrättelseskyldigheten. Justitiekanslern förutsätter att ett sådant rutindokument kommer att täcka hela förfarandet vid körkortsingripanden och inte bara själva underrättelserna.

text: I en sådan bredare ansats skulle också kunna ingå att reglera hur information om körkortsomhändertaganden ska överföras från Pär till Durtvå, hur de ska registreras i Durtvå och hur information sedan ska överföras till Åklagarmyndigheten när utredningshandlingar skickas dit eller ett förundersökningsprotokoll slutredovisas dit. När polisen har fattat ett beslut om omhändertagande och inte fått något besked av Transportstyrelsen om att detta har upphävts, är utgångspunkten att ett beslut om att lägga ned förundersökningen ska skickas till Transportstyrelsen. När ett interimistiskt återkallelsebeslut har fattats med hänvisning till misstanken i en förundersökning utan att detta föregåtts av något omhändertagande måste Polismyndigheten dokumentera återkallelsebeslutet i förundersökningen och se till att underrättelse sker när en förundersökning läggs ned.

text: En ökad automatisering vore naturligtvis mycket önskvärd för att minska riskerna för fel. Åtgärderna som Polismyndigheten nu redovisar framstår visserligen som relevanta. Samtidigt är det slående hur lite som hänt fram till den nu genomförda granskningen trots den tillsyn i frågan som Justitiekanslern bedrivit i flertalet år.

text: Redan 2017 påtalade Justitiekanslern att det inte av Rikspolisstyrelsens föreskrifter framgick att ett omhändertagandebeslut ska tillföras akten (se Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av körkort, körkortstillstånd och traktorkort, om medgivande att trots omhändertagande köra körkorts- eller traktorkortspliktigt fordon samt om omhändertagande av taxiförarlegitimation,

text: RPSFS 1999:1

text: , FAP 691-1). Inte heller enligt

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: finns någon skyldighet för polisen att ta in ett beslut om körkortsomhändertagande i det beslutsunderlag som redovisas till åklagare. I 2017 års tillsynsbeslut uppmanade Justitiekanslern Polismyndigheten att överväga vilka åtgärder i form av t.ex. föreskrifter och allmänna råd som borde genomföras. Justitiekanslern uppmanade Polismyndigheten att också överväga hur man kan säkerställa att de handlingar som överlämnas till Åklagarmyndigheten tydligt visar att ett körkort omhändertagits eller återkallats (se Justitiekanslerns beslut den 10 juli 2019 i ärende nr 987-19.2.4.2). Trots detta tycks i princip ingen åtgärd ha vidtagits utöver att ta fram ett varningsmeddelande i Durtvå.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för att myndigheten, trots att Justitiekanslern uppmärksammat myndigheten på problemet under flera års tid, inte kommit till rätta med underlåtenheten att underrätta Transportstyrelsen om beslut att lägga ned förundersökningar när besluten har betydelse för frågan om återkallelse av körkort. Justitiekanslern förutsätter att arbetet nu fortskrider i enlighet med vad Polismyndigheten angett i sitt yttrande och att problemet därmed kommer minska väsentligt.

text: 5.3 Synpunkter med anledning av ärendena och svaren från Åklagarmyndigheten

text: Det är otillfredsställande att Transportstyrelsen i samtliga de granskade ärendena fått information om Åklagarmyndighetens beslut först efter att ha efterfrågat informationen. Det har dock inte blivit närmare klarlagt vilken information som i de underliggande ärendena hade överförts från Polismyndigheten till Åklagarmyndigheten. Det kan därför inte uteslutas att förklaringen kan vara en bristande överföring från Polismyndigheten. Justitiekanslern delar Åklagarmyndighetens bedömning att en åklagare inte kan ha en undersökningsplikt som sträcker sig längre än att granska de handlingar som faktiskt kommit in från Polismyndigheten. Justitiekanslern finner mot denna bakgrund inte tillräckliga skäl att rikta kritik mot Åklagarmyndigheten.

text: Av Åklagarmyndighetens remissvar blir det tydligt hur sårbar informationsöverföringen är och hur mycket som bygger på manuell hantering och kontroller i flera led av handläggningen. Det framstår mot den bakgrunden åter som angeläget att i första hand öka automatiseringen i processerna och, om det inte är möjligt eller tar för lång tid, i andra hand införa tydliga rutiner för hanteringen av körkortsingripanden hos Åklagarmyndigheten.

text: Om det framgår att polisen har fattat ett beslut om omhändertagande och man inte fått något besked av Transportstyrelsen om att beslutet har upphävts, är utgångspunkten även för Åklagarmyndigheten att ett beslut om att lägga ned förundersökningen eller inte väcka åtal ska skickas till Transportstyrelsen. När ett interimistiskt återkallelsebeslut har fattats med hänvisning till misstanken i en förundersökning utan att detta föregåtts av något omhändertagande ska återkallelsebeslutet dokumenteras i förundersökningen och Åklagarmyndigheten måste se till att underrättelse sker när en förundersökning läggs ned eller åtal inte väcks. De resonemang som nu förts gäller naturligtvis även när misstankar redovisas till Åklagarmyndigheten från Tullverket eller Kustbevakningen.

text: En synpunkt som nämns av Åklagarmyndigheten är att det blir allt svårare att få genomslag för manuella rutiner när alltmer av verksamheten automatiseras och digitaliseras. Denna synpunkt bekräftar vikten av automatisering för att säkerställa en korrekt rättstillämpning. Det påpekas också att frågorna inte tillhör åklagarnas kärnområde, vilket innebär stora utmaningar att få kunskapen att nå ut och leva vidare i organisationen.

text: Vid granskningen har Justitiekanslern noterat att hanteringen i vissa avseenden skiljer sig åt beroende på om ett trafikrelaterat brott hanteras på en av Åklagarmyndighetens trafikenheter i jämförelse med om det hanteras på en vanlig kammare. På trafikenheterna finns rutiner i syfte att uppmärksamma att ett körkortsingripande skett i ett ärende. Vidare underrättar trafikenheterna Transportstyrelsen i fler fall än som följer direkt av bestämmelsen i

text: körkortsförordningen

text: . Det kan ifrågasättas om det är försvarligt att hanteringen skiljer sig åt i dessa avseenden inom en och samma myndighet.

text: 5.4 Synpunkter med anledning av ärendena och svaren från Tullverket

text: Tullverket har inte lämnat någon förklaring till de sena underrättelserna i de fall som Justitiekanslern granskat. Eftersom det inte handlar om förseningar på mer än som mest någon vecka, om än efter påminnelser från Transportstyrelsen, finner Justitiekanslern dock inte tillräckliga skäl att rikta kritik mot Tullverket. Detta gäller särskilt med hänsyn till att myndigheten tagit fram nya rutiner som verkar ändamålsenliga och även bedriver ett arbete för att möjliggöra att myndighetens brottsutredningsstöd ska ge bättre tekniska förutsättningar att hantera körkortsingripanden och underrättelser. Rutinerna och det tekniska stödet verkar fokusera på myndighetens beslut om omhändertagande av körkort. Det bör även finnas rutiner som träffar situationen när ett interimistiskt återkallelsebeslut har fattats med hänvisning till misstanken i en förundersökning utan att detta föregåtts av något omhändertagande.

text: Enligt Justitiekanslern framstår det som ändamålsenligt att även Tullverket övergår till att skicka sina underrättelser till Transportstyrelsens nya e-funktionsbrevlåda, så att underrättelserna hanteras likartat på alla de tre brottsutredande myndigheter som nu granskats.

text: 5.5 Synpunkter på Transportstyrelsens hantering av de aktuella ärendena

text: Justitiekanslern ser positivt på att Transportstyrelsen har bevakningsrutiner för att driva sina ärenden framåt och att myndigheten därigenom aktivt försöker se till att enskilda får tillbaka sina körkort så snart som möjligt när de har rätt till det. Det framstår också som uppenbart att Transportstyrelsens åtgärder i många fall har möjliggjort att enskilda, trots bristande underrättelser från de brottsutredande myndigheterna, inte behövt vänta alltför länge. Det är dock olyckligt att rutinerna ska behövas och att de orsakar så pass mycket merarbete för Transportstyrelsen.

text: En viktig fråga är om det kan anses nödvändigt att Transportstyrelsen gör sökningar i misstanke- och belastningsregistren för att säkerställa att ärendena drivs framåt (och kanske i någon mån även för att bevaka enskildas intresse av att återfå sina körkort i rätt tid). I Justitiedepartementets promemoria De brottsbekämpande myndigheternas direktåtkomst till uppgifter i beskattningsdatabasen (dnr Ju2020/00320/L4), som behandlar frågan om att ge bl.a. de tre nu aktuella brottsutredande myndigheterna direktåtkomst till vissa uppgifter hos Skatteverket, anges följande som en allmän utgångspunkt bl.a. när det gäller sökningar vid direktåtkomst och risker för den personliga integriteten (s. 37).

text: Automatiserad behandling av stora mängder personuppgifter kan i sig medföra risker från integritetssynpunkt. Ett omfattande elektroniskt utlämnande av personuppgifter innebär vidare att sådana uppgifter får en större spridning. Det kan också ge mottagaren möjligheter att göra sökningar och bearbeta informationen. Generellt kan sägas att en möjlighet till direktåtkomst ökar riskerna för intrång i den personliga integriteten, eftersom direktåtkomst typiskt sett innebär att uppgifter blir tillgängliga för fler personer och att den utlämnande myndighetens möjligheter att kontrollera användningen av uppgifterna minskar.

text: Både misstanke- och belastningsregistret innehåller integritetskänslig information om enskilda. Vid Transportstyrelsens sökningar i misstankeregistret framkommer dock endast uppgifter om misstankar som lett till åtal och inga utdrag sparas i ärendena. Detta minskar avsevärt risken för att de handläggare som gör sökningarna ska få del av integritetskänslig överskottsinformation som inte är relevant för frågan om körkortsåterkallelse och även generellt risken för spridning av uppgifter. Trots detta framstår det som angeläget att sökningarna kan minimeras till sådana som verkligen är i egentlig mening nödvändiga för ärendenas handläggning.

text: Det står dock inte klart att Transportstyrelsen gått över gränsen för vad som kan anses nödvändigt för ärendenas handläggning genom sina rutiner för sökningar. Det saknas därför skäl för Justitiekanslern att vidta någon tillsynsåtgärd mot myndigheten. Detta gäller särskilt som sökningarna i betydande grad görs i de enskildas intresse, eftersom de kan möjliggöra att enskilda får tillbaka sina körkort snabbare när de har rätt till det. Om underrättelserna från de brottsutredande myndigheterna förbättras behöver Transportstyrelsen förhoppningsvis göra färre sökningar framöver.

text: 6 Avslutande synpunkter

text: Resultatet av granskningen har varit tillfredsställande på så vis att rimliga åtgärder nu förefaller planeras och vidtas hos alla de brottsutredande myndigheter som granskats. Justitiekanslern kommer att följa arbetet genom att bevaka i vilken utsträckning det inom statens frivilliga skadereglering fortsätter att komma in ärenden där personer begär skadestånd med hänvisning till att underrättelser har missats.

text: Granskningen har visat att det tycks finnas en osäkerhet hos myndigheterna när det gäller underrättelser vid bl.a. en ändrad rubricering till ett mer ringa brott. Denna osäkerhet framstår som befogad med hänsyn till att bestämmelsens ordalydelse inte täcker den situationen. Ändamålsskäl kan tala för att alla situationer där den enskilde kan ha rätt att få tillbaka sitt körkort behandlas lika. Mot denna bakgrund skickas en kopia av detta beslut till Infrastrukturdepartementet så att regeringen får möjlighet att överväga om det finns anledning att se över bestämmelsen i 7 kap. 8 § trafikförordningen.

text: Med hänsyn till att även Kustbevakningen har behörighet att fatta beslut om körkortsomhändertaganden och omfattas av skyldigheten att omedelbart underrätta Transportstyrelsen vid beslut om att lägga ned en förundersökning där det förekommit ett körkortsingripande, skickas en kopia av beslutet även till denna myndighet.


title: Betänkandet En stärkt rättsprocess och en ökad lagföring (SOU 2021:35)

text: ( Departementets diarienummer Ju2021/02078/L5 )

text: Utredarens avvägningar till grund för förslagen rörande bestämmelserna om mened, övergrepp i rättssak och skyddande av brottsling framstår som rimliga och Justitiekanslern tillstyrker därför förslagen (kap. 4). Beträffande menedsbrottet ska framhållas att även om förslaget bedöms leda till en generellt höjd straffnivå ger straffskalorna och gradindelningarna utrymme för en nyanserad rättstillämpning. Detta är viktigt med tanke på att en stor del av menedsbrotten begås utan koppling till grov brottslighet och kriminella nätverk.

text: Justitiekanslern är tveksam till förslaget om införande av en möjlighet till strafflindring vid medverkan i utredning av annans brott (kap. 5). Den avgörande invändningen är att det inte blir förutsägbart för den misstänkte i vilken utsträckning denne i slutändan kommer att få strafflindring för sin medverkan. Härtill kommer att en rad andra förhållanden också har betydelse för domstolens slutliga bedömning av straffvärde, påföljdsval och straffmätning. Justitiekanslern noterar också att utredaren avvisat möjligheten att låta åklagaren fatta beslut om det högsta straff som domstolen senare kan döma ut.

text: Justitiekanslern instämmer i utredarens bedömning att det bör vara domstolen som ansvarar för påföljdsbestämningen. Att det inte är åklagaren som förfogar över strafflindringen innebär således en osäkerhet för den misstänkte. Den förväntade strafflindringen kan komma att gå om intet antingen för att domstolen inte godtar åklagarens förslag eller för att bedömningsunderlaget förändrats. Det kan också tänkas att åklagaren i ett tidigt skede av förundersökningen informerat den misstänkte om sin bedömning av strafflindringsfrågan, men senare behöver ompröva saken med anledning av nya eller ändrade omständigheter. Även detta kan leda till att den misstänkte i slutändan inte får den strafflindring som han eller hon förväntat sig vid tidpunkten för sin medverkan. Det ska också beaktas att domstolarna generellt är försiktiga i sin värdering av uppgifter från en medtilltalad.

text: Av dessa skäl kan det ifrågasättas om personer som är misstänkta för brott kommer att ha något intresse av att medverka i utredningen av annans brott. Det framstår därför som högst osäkert om den föreslagna regleringen kan få någon betydelse för möjligheterna utreda och lagföra fler grova brott med anknytning till kriminella nätverk.

text: Justitiekanslern instämmer i bedömningen att det inte bör införas en reglering som tillåter vittnen att vara anonyma (kap. 6).

text: Justitiekanslern tillstyrker förslagen beträffande stöd till och skydd av vittnen (kap. 7).


title: Staten inte skadeståndsskyldig med anledning av beslut om rättegångskostnader i mål om kränkning av Europakonventionen

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sökanden ägde och drev ett byggföretag (bolaget). Svenska Byggnadsarbetareförbundet (Byggnads) inledde under våren 2006 förhandlingar med bolaget för att förmå det att teckna kollektivavtal genom att antingen inträda i Sveriges Byggindustrier (BI) eller teckna hängavtal. Det kollektivavtal som avsågs var det s.k. Byggnadsavtalet. I avtalet ingick ett system med granskningsavgifter innebärande att 1,5 procent av de anställdas löner skulle betalas till Byggnads för kontroll av löner.

text: Byggnads och bolaget kunde inte enas om avtalsinnehållet. Den 8 juni 2006 varslade Byggnads bolaget om stridsåtgärder och den 22 juni samma år försattes bolaget i blockad. Den 3 juli 2006 väckte bolaget talan mot Byggnads i Arbetsdomstolen och begärde att blockaden omedelbart skulle upphöra. Bolaget åberopade att Byggnads agerande var oförenligt med den negativa föreningsfriheten enligt

text: artikel 11 Europakonventionen

text: . Arbetsdomstolen avslog i augusti samma år bolagets begäran om interimistiskt beslut och angav att bolaget inte hade visat sannolika skäl för att stridsåtgärderna var otillåtna.

text: Frågan om Byggnadsavtalets granskningssystem var förenligt med egendomsskyddet enligt

text: artikel 1 Europakonventionen

text: s tilläggsprotokoll 1 prövades av Europadomstolen i målet Evaldsson m.fl. mot Sverige (dom den 13 februari 2007, no. 75252/01). Europadomstolen uttalade att granskningsavgifter får tas ut endast för att täcka faktiska kostnader för utfört granskningsarbete samt att systemet brast i insyn och att det därför inte kunde uteslutas att avgifterna delvis gick till allmänfacklig verksamhet. Den bristande redovisningen av granskningsavgifterna konstaterades utgöra en kränkning av egendomsskyddet.

text: Byggnadsavtalet löpte ut den 31 mars 2007 och i april samma år tecknades ett nytt kollektivavtal mellan Byggnads och BI, i vilket reglerna om granskningsavgifter uteslöts. Bolaget tecknade därefter ett hängavtal med Byggnads, varvid Byggnads hävde stridsåtgärderna och bolaget återkallade sin talan i Arbetsdomstolen.

text: Bolaget försattes i konkurs i juni samma år. I förvaltarberättelsen angavs att blockaden synes ha varit den huvudsakliga anledningen till obeståndet.

text: Sökanden, som hade övertagit konkursboets skadeståndsanspråk mot Byggnads, väckte talan i allmän domstol. Talan byggde på att blockaden som ledde till bolagets konkurs stred mot den negativa föreningsfriheten och egendomsskyddet enligt Europakonventionen och att den därför var skadeståndsgrundande.

text: I en mellandom (

text: NJA 2015 s. 899

text: ) fick Högsta domstolen avgöra den principiella frågan om Byggnads som privat subjekt kunde åläggas skadestånd för den påstådda överträdelsen. [1] Högsta domstolen konstaterade att Europakonventionen inte har direkt horisontell effekt mellan enskilda, vilket låg i linje med domstolens ställningstagande i rättsfallet ”Trygg-Hansas filmning”

text: NJA 2007 s. 747

text: . Emellertid fann Högsta domstolen att det – i linje med rättspraxis – kunde föreligga ett ansvar för ren förmögenhetsskada i utomkontraktuella situationer om det rättighetskränkande handlandet med hänsyn till omständigheterna var att anse som kvalificerat otillbörligt.

text: Tingsrätten biföll talan delvis och förordnade att parterna skulle stå sina respektive rättegångskostnader. Domen överklagades till hovrätten, som i sin dom [2] konstaterade att Byggnads agerande stred mot den negativa föreningsfriheten och egendomsskyddet såsom dessa rättigheter kommer till uttryck i Europakonventionen och med hänvisning till Evaldsson-fallet. Hovrätten bedömde dock att agerandet inte var att anse som kvalificerat otillbörligt och ogillade därför sökandens talan samt förpliktade honom att ersätta Byggnads rättegångskostnader. Högsta domstolen meddelade inte prövningstillstånd.

text: Anspråket

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 2 716 200 kr, motsvarande beloppet han förpliktades att betala i rättegångskostnader, jämte ränta. Som grund för sitt anspråk har han gjort gällande att den omständigheten att han förpliktades att betala motpartens rättegångskostnader, trots att domstolen bedömt att Byggnads överträtt hans konventionsskyddade rättigheter, inneburit en överträdelse av rätten till ett effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 Europakonventionen

text: . Han har haft fog för sin talan mot Byggnads och fördelningen av rättegångskostnaderna har inneburit att han har fått betala ett betydande belopp för att få en rättighetsöverträdelse konstaterad. Han har därför fått bära en oskälig börda.

text: För det fall Justitiekanslern skulle bedöma att han inte har rätt till ett effektivt rättsmedel genom en direkt tillämpning av artikel 13 har han ändå haft rätt till ett sådant rättsmedel med hänsyn till statens positiva förpliktelser enligt

text: artikel 11 Europakonventionen

text: och artikel 1 tilläggsprotokoll 1. Fördelningen av rättegångskostnaderna har inneburit att han har fått betala nästan tre miljoner kronor för att få konstaterat i domstol att hans rättigheter har överträtts. Vid dessa förhållanden kan han inte anses ha haft tillgång till ett rättsmedel som har erbjudit honom ett effektivt skydd för sitt företags konventionsskyddade rättigheter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Skadestånd ska enligt

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. Med det sistnämnda menas skyldigheten enligt artikel 13 Europakonventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Rätten till ett effektivt rättsmedel enligt artikel 13

text: I korthet innebär

text: artikel 13 Europakonventionen

text: att den som på rimliga grunder påstår sig ha blivit utsatt för en konventionsöverträdelse ska ha möjlighet att få sitt påstående prövat inför nationell myndighet och att få rättelse eller gottgörelse för konstaterade kränkningar. Rättsmedlet ska vara tillgängligt och praktiskt möjligt för den berörda personen att använda samt erbjuda reella möjligheter till prövning av den aktuella frågan. Vidare ska rättsmedlet ge rimliga utsikter till framgång, även om det inte måste leda till framgång för klaganden. Någon allmän rätt till skadestånd kan däremot inte härledas från artikel 13. Även om ett rättsmedel sett för sig inte uppfyller kraven i artikeln kan flera rättsmedel sammantagna göra det. (Se bl.a.

text: SOU 2010:87, s. 155

text: samt

text: prop. 2017/18:7 s. 11

text: och

text: Högsta domstolen har tagit ställning till frågan om betydelsen av rättegångskostnaderna i skadeståndsmål mot staten där krav har grundats på överträdelser av Europakonventionen (se rättsfallen

text: NJA 2012 s. 211

text: I och II). Med hänvisning till Europadomstolens praxis uttalade Högsta domstolen att bestämmelsen i

text: 18 kap.

text: rättegångsbalken

text: kan modifieras om det krävs för att tillgodose kravet enligt

text: artikel 13 Europakonventionen

text: på att Sverige ska tillhandahålla ett effektivt rättsmedel.

text: Genom införandet av

text: 6 kap. 7 § i skadeståndslagen

text: finns numera också en särskild bestämmelse om fördelning av rättegångskostnader i mål där det allmänna påstås vara skadeståndsskyldig till följd av överträdelser av Europakonventionen. Enligt bestämmelsen får rätten i ett mål om ersättning enligt 3 kap. 4 § besluta att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad, om en enskild som har förlorat målet hade skälig anledning att få saken prövad.

text: Någon överträdelse av artikel 13 har inte ägt rum

text: Europakonventionen reglerar förpliktelser som åvilar stater. Den enskilda klagorätten som uttrycks i artikel 34 ger enskilda en rätt att göra gällande att en konventionsstat inte fullgjort sina konventionsförpliktelser; någon rätt för en enskild att dra en annan enskild inför rätta i Europadomstolen följer däremot inte av konventionen. Konventionen medför alltså som utgångspunkt skyldigheter endast för medlemsstaterna och det är följaktligen enbart staterna som kan överträda konventionen – antingen genom otillåtna inskränkningar av enskildas rättigheter eller genom bristande uppfyllelse av sina positiva förpliktelser att skydda enskildas rättigheter. Kravet på nationella effektiva rättsmedel enligt

text: artikel 13 Europakonventionen

text: riktar sig alltså mot staten. Tillämpningsområdet för artikel 13 i fråga om handlingar som vidtas av privata rättssubjekt är begränsat till sådana handlingar som staten åtminstone har ett delat ansvar för eller har underlåtit att vidta nödvändiga åtgärder beträffande (se bl.a.

text: SOU 2010:87 s. 160

text: och Europarådets Guide on Article 13 of the European Convention on Human Rights, uppdaterad 31 december 2021, s. 24).

text: I det här fallet har kränkningen av sökandens konventionsrättigheter skett genom åtgärder av fackförbundet Byggnads. I enlighet med vad Högsta domstolen har konstaterat kan Byggnads inte jämställas med en statlig organisation vid tillämpningen av Europakonventionen som ett folkrättsligt instrument; Byggnads är en ideell förening med en självständig ställning i förhållande till staten och vars verksamhet inte kan liknas vid offentlig maktutövning (se

text: NJA 2015 s. 899

text: pp. 24–26). Den aktuella kränkningen kan alltså inte tillskrivas staten. Följaktligen är omständigheterna inte sådana att de aktualiserar en tillämpning av

text: artikel 13 Europakonventionen

text: Slutsatsen i fråga får också stöd av att Europakonventionen inte har horisontell direkt effekt vilket medför att en enskild inte kan åläggas att betala skadestånd till en annan enskild med en direkt tillämpning av konventionen (se

text: NJA 2015 s. 899

text: p. 17). I linje med detta ligger att sökanden inte med en direkt tillämpning av

text: artikel 13 Europakonventionen

text: kan få till stånd en ändring av den fördelning av rättegångskostnaderna som hovrätten beslutat om i här aktuellt mål i enlighet med

text: 18 kap.

text: rättegångsbalken

text: . En sådan ändring skulle med nödvändighet medföra ett ökat kostnadsansvar för motparten, vilken i enlighet med vad som nyss konstaterats är en annan enskild.

text: Europadomstolens praxis beträffande tolkningen av artikel 13 i frågan om att rättegångskostnader inte ska innebära en oskälig börda för den enskilde som vill föra talan om en rättighetskränkning under konventionen är därmed inte tillämplig. Den modifiering som artikel 13 kan föranleda i rättegångskostnadshänseende gör sig därför inte gällande.

text: Sammanfattningsvis utgör således inte det förhållandet att sökanden har fått ersätta Byggnads rättegångskostnader någon överträdelse av

text: artikel 13 Europakonventionen

text: En annan sak är att det av Europakonventionen kan följa positiva förpliktelser för staten att se till att det finns adekvata rättsmedel för anspråk avseende konventionsrättigheter mellan enskilda.

text: Artikel 11 Europakonventionen

text: och artikel 1 första tilläggsprotokollet

text: Enligt

text: artikel 11 Europakonventionen

text: har var och en rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster samt till föreningsfrihet, inbegripet rätten att bilda och ansluta sig till fackföreningar för att skydda sina intressen. Enligt Europadomstolens praxis står det klart att artikeln även innefattar skydd för den negativa föreningsrätten, dvs. rätten att stå utanför en organisation. Inskränkningar i föreningsfriheten är endast tillåtna i den mån de är angivna av lag och är nödvändiga i ett demokratiskt samhälle med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, förebyggandet av oordning eller brott eller skyddande av hälsa eller moral eller annans fri- och rättigheter.

text: Artikel 1 Europakonventionen

text: s första tilläggsprotokoll skyddar fysiska och juridiska personers rätt till respekt för deras egendom. Ingen får berövas denna annat än i det allmännas intresse, under de förutsättningar som anges i lag och enligt folkrättens allmänna grundsatser.

text: Staten har inte brustit i sina positiva förpliktelser enligt konventionen

text: Europakonventionens rätt till föreningsfrihet och egendomsskydd medför primärt en skyldighet för staten att avhålla sig från handlingar som inkräktar på en enskilds rättigheter enligt dessa artiklar. Detta brukar beskrivas som en negativ förpliktelse, alltså en skyldighet att inte handla på ett visst sätt. Av Europadomstolens praxis framgår dock att staten i viss utsträckning också har en positiv förpliktelse att se till att enskildas rättigheter enligt dessa artiklar skyddas, även i förhållande till andra enskilda. (Se bl.a. Evaldsson mot Sverige och

text: Gustafsson mot Sverige

text: [dom den 25 april 1996, no. 15573/89] samt även

text: Söderman mot Sverige

text: [dom den 12 november 2013, no. 5786/08] och Hannover [nr 1] mot Tyskland [dom den 24 juni 2004, no. 59320/00].)

text: I

text: Blumberga mot Lettland

text: (dom den 14 oktober 2008, no. 70930/01, p. 67) uttalade domstolen att staten har en positiv skyldighet att se till att den nationella rättsordningen dels ger ett tillräckligt skydd för äganderätten, dels innehåller adekvata rättsmedel för att den skadelidande ska kunna hävda sina rättigheter. Då situationen motiverar så ska, för att rättsmedlet ska anses tillräckligt, det innebära en möjlighet att erhålla skadestånd.

text: Den närmare innebörden av statens positiva förpliktelser varierar beroende på rättighetens betydelse och de resurser som krävs för att uppfylla eventuella skyldigheter (se bl.a. Harris m.fl., Law of the European Convention on Human Rights, 3 uppl., s. 505). Medlemsstaterna har här en viss bedömningsmarginal. Rättigheterna enligt

text: artikel 11 Europakonventionen

text: och artikel 1 tilläggsprotokollet är därtill inte absoluta, utan de får inskränkas under vissa förutsättningar.

text: Vidare måste en plikt till statligt ingripande ofta balanseras mot andra, likaledes konventionsskyddade, intressen. Särskilt tydligt är denna problematik på arbetsmarknaden. Staten har ett yttersta ansvar för att förhindra att den ena parten missbrukar sin ställning på sådant sätt att motpartens grundläggande rättigheter kränks (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 516).

text: Europadomstolens domar i

text: Gustafsson mot Sverige

text: och Evaldsson mot Sverige ger stöd för slutsatsen att en bred bedömningsmarginal tillämpas beträffande statens positiva förpliktelser enligt artikel 11 Europakonventionen och artikel 1 tilläggsprotokollet i förhållande till kollektivavtalens viktiga roll på arbetsmarknaden i Sverige. När det gäller relationerna på arbetsmarknaden får staten således anses ha stor frihet att avgöra var gränserna går för statligt ingripande och vilka medel som ska komma till användning (se Danelius, a.a., s. 532).

text: Det är med dessa utgångspunkter som prövningen ska göras av om det förhållandet att sökanden förlorat den aktuella rättstvisten och fått betala motpartens rättegångskostnader – trots att det konstaterats att motpartens agerande utgjort konventionskränkningar – inneburit att staten brustit i sina positiva förpliktelser att skydda sökandens rätt till föreningsfrihet och egendomsskydd enligt Europakonventionen. Närmare bestämt blir frågan om de rättsmedel som stått sökanden till buds varit adekvata för att sökanden ska kunna anses ha fått ett tillräckligt skydd för sina rättigheter.

text: Enligt Justitiekanslerns bedömning uppfyller de rättsmedel som den nationella rättsordningen erbjuder dessa krav.

text: Det primära skyddet för enskilda mot olagliga stridsåtgärder på arbetsmarknaden är att tillåtligheten kan prövas i Arbetsdomstolen som kan besluta om att häva åtgärderna, även interimistiskt. Inom ramen för en sådan process finns även möjlighet att begära skadestånd på grund av agerandet. I mål om arbetstvister kan också förordnas att vardera parten ska bära sin rättegångskostnad, om den part som förlorat målet hade skälig anledning att få tvisten prövad.

text: Sökandens bolag har utnyttjat möjligheten att väcka talan mot Byggnads i Arbetsdomstolen och åberopat att Byggnads agerande var oförenligt med den negativa föreningsfriheten enligt artikel 11 Europakonventionen. Det förhållandet att bolagets interimistiska yrkande om att blockaden skulle upphöra avslogs och att tillåtligheten av stridsåtgärderna aldrig kom att prövas slutligt har berott på de faktiska omständigheterna i det enskilda fallet. Det förtar inte förfarandets karaktär av effektivt rättsmedel genom vilket sökandens bolag kunnat göra sina rättigheter enligt konventionen gällande, få motpartens åtgärder att upphöra och få gottgörelse i den mån åtgärderna bedömts otillåtna (jfr. t.ex. Svenska Lokmannaförbundet mot Sverige [dom den 6 februari 1976, no. 5614/72, p. 50]). För förfarandet gäller dessutom en särskild kostnadsfördelningsregel.

text: Till detta kommer att sökanden, sedan han övertagit fordran från sitt bolag i konkurs, kunnat väcka talan mot Byggnads i allmän domstol om utomobligatoriskt skadestånd på grund av de aktuella stridsåtgärderna. Genom den processen har han kunnat göra gällande sina och bolagets konventionsbaserade rättigheter och få en kränkning konstaterad samt skadestånd. Det förhållandet att domstolarna – även sedan en kränkning konstaterats – bedömt att förutsättningarna inte varit uppfyllda för att skadestånd med stöd av allmänna skadeståndsrättsliga principer ska utgå och därmed ålagt sökanden i egenskap av tappande part att ersätta motpartens rättegångskostnader innebär inte att sökanden inte har haft ett adekvat rättsmedel till sitt förfogande som på ett tillräckligt sätt ger skydd åt hans rättigheter.

text: Som ovan konstaterats är varken föreningsfriheten enligt artikel 11 Europakonventionen eller rätten till skydd för äganderätten enligt artikel 1 tilläggsprotokoll 1 till konventionen absoluta rättigheter. Vidare måste statens förpliktelse att ingripa till skydd för sökandens negativa föreningsfrihet balanseras mot fackförbundens konventionsskyddade intressen; vad staten här måste hindra är att den ena parten missbrukar sin ställning på sätt att den andra partens rättigheter kränks. Det har inte framkommit att de rättsmedel som sökandens bolag och sökanden haft att tillgå inte skulle kunna användas för att hindra och kompensera för ett sådant missbruk.

text: Vidare finns det regler om fördelningen av rättegångskostnader i

text: 18 kap.

text: och

text: 8 §§

text: rättegångsbalken

text: som innebär att den som förlorar målet ska stå motpartens kostnader för att utföra talan i den utsträckning som de har varit skäligen påkallade för att tillvarata hans eller hennes rätt. I det här fallet har de ordinarie reglerna följts. Sökanden har överlämnat till hovrätten att bedöma skäligheten av vad motparten begärt i ersättning för rättegångskostnader, vilket hovrätten gjort och satt ned beloppet.

text: Europadomstolen har i sin praxis bedömt att principen att den tappande parten i en civilprocess får stå motpartens kostnader inte som sådan kan anses strida mot artikel 1 tilläggsprotokoll 1 till Europakonventionen (se Europarådets ”Guide on Article 1 of Protocol No.1 to the European Convention on Human rights” p. 245 s. 47 samt

text: Klauz mot Kroatien

text: [dom den 18 juli 2013, no. 28963/10, pp. 82 och 84]). Det har inte framkommit något i ärendet som gör att

text: rättegångsbalkens

text: kostnadsfördelningsregel och hovrättens tillämpning av den skulle påverka bedömningen att sökandens rättigheter enligt artikel 11 respektive artikel 1 tilläggsprotokoll 1 till Europakonventionen ges ett tillräckligt skydd. Den praxis från Europadomstolen ( Barbotin mot Frankrike [dom den 19 november 2020, no. 25338/16]) som sökanden framhållit till stöd för sitt påstående om att kostnaderna för att få en rättighetskränkning konstaterad inte får innebära en oskälig börda avser väsentligen annorlunda förhållanden, bl.a. genom att det där var fråga om brottmålsprocess där staten var motpart. Den får därför inte betydelse här.

text: Mot den bakgrunden bedömer Justitiekanslern sammanfattningsvis att staten inte kan anses ha brustit i sina positiva förpliktelser under artikel 11 konventionen eller artikel 1 tilläggsprotokollet. Någon konventionsöverträdelse har därmed inte skett.

text: [1] Mellandomstemat löd: Är Byggnads, om förbundets stridsåtgärder skulle vara oförenliga med

text: artikel 11 i Europakonventionen

text: respektive artikel 1 i det första tilläggsprotokollet till Konventionen, i och för sig skyldigt att betala ersättning till sökanden för de skador som bolaget kan ha orsakats till följd av stridsåtgärderna?

text: [2] Svea hovrätts dom den 13 mars 2019 i mål nr T 315-18.