nyckelord:
God man/förvaltare
Samtycke
Tillsyn

title: Kritik mot en överförmyndare för brister i tillsynen över ett godmanskap

text: Anmälan m.m.

text: Den 16 november 2000 anordnades godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: för AA Till god man förordnades hennes dotter BB.

text: CC, som är son till AA, klagade på Överförmyndarens i Färgelanda kommun tillsyn över godmanskapet. CC anförde bl.a. att den gode mannen hade fått köpa AA:s fastighet utan att han hade tillfrågats och utan att fastigheten hade värderats eller bjudits ut på marknaden. CC yrkade vidare skadestånd.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt begärdes in. Vid granskningen av de handlingar som enligt överförmyndaren utgjorde kopior av den begärda akten gjordes den 21 maj 2003 bl.a. följande iakttagelser. Fastighetsförsäljning Enligt ett köpekontrakt undertecknat den 13 november 2002 köpte den gode mannen en fastighet av AA för 430 000 kr. Kontraktet hade undertecknats med AA:s namn (säljare) och BB:s namn (köpare). En handling med överskriften ”likvidavräkning” hade undertecknats på samma sätt.

text: Av akten framgick inte om den gode mannen hade inhämtat överförmyndarens samtycke till att sälja AA:s fastighet och inte heller vilket underlag överförmyndaren hade haft för sin bedömning. Vidare saknades det i akten uppgift om varför CC inte hade beretts tillfälle att yttra sig. Inte heller framgick det om fastigheten på något sätt hade värderats eller om överförmyndaren annars hade särskilda kunskaper som gjorde det möjligt att bedöma om priset var skäligt utifrån AA:s intressen.

text: Det hade inte förekommit någon för försäljningen särskilt förordnad god man. Granskning av årsräkning Trots att fastigheten såldes i november 2002 fanns den inte upptagen som en tillgång i den årsräkning som inkom den 21 februari 2002. Däremot fanns

text: fastighetsskatt upptagen som en utgift under den aktuella perioden. Årsräkningen hade godkänts av överförmyndaren utan anmärkning.

text: Granskningen av överförmyndarens handlingar föranledde mig också att på eget initiativ ta upp ett ärende mot överförmyndaren om hanteringen av en begäran från CC om att få ta del av handlingar, dnr 2338-2003. Även i det ärendet fattas beslut i dag.

text: Överförmyndaren anmodades att yttra sig bl.a. över de omständigheter rörande fastighetsförsäljningen som inte framgick av akten, över det förhållandet att någon god man inte hade förordnats vid fastighetsförsäljningen och över att den årsräkning som inkom den 21 februari 2002 hade godkänts utan anmärkning, trots att fastigheten inte fanns med som en tillgång.

text: I remissvaret anförde överförmyndaren DD bl.a. följande.

text: Angående fastighetsförsäljningen vill jag anföra följande.

text: Den gode mannen BB inhämtade och fick samtycke till försäljning av fastigheten från mig. Jag grundade mitt samtycke till försäljningen på att AA:s ekonomiska situation skulle bli betydligt bättre. – – – En värdering av fastigheten gjordes på mitt initiativ av EE på Fölen redovisningsfirma. Fastigheten värderades till ca 425 000 kr. Den gode mannen hade också syfte att låta huset stå till AA:s förfogande för att hon ibland ska kunna komma ”hem”. Jag såg därför inte någon anledning till att utse en särskild god man i samband med fastighetsförsäljningen eftersom fastigheten skulle stanna kvar i familjen och att 430 000 kr är ett gott pris för fastigheten på en liten ort som denna samt att försäljningen grundade sig på att AA:s ekonomiska situation skulle förbättras. Något yttrande angående försäljningen inhämtades tyvärr inte från CC. Min bedömning var dock att detta skulle orsaka en betydande tidsförlust. – – – Angående granskningen av årsräkning vill jag anföra följande;

text: Den omständigheten att fastigheten inte var upptagen som en tillgång i årsräkningen är ett förbiseende från min sida. En ny blankett användes och utformningen av blanketten gjorde att detta misstag gjordes. Då fastighetens värde inte påverkade själva utfallet av årsräkningen glömde jag bort att påpeka felet för den gode mannen. CC kommenterade remissvaret.

text: Sedan överförmyndarens akt i original hade begärts in noterades att bl.a. köpebrev och likvidavräkning, som överförmyndaren tidigare hade översänt i kopia, inte hade tillförts akten. I en förnyad remiss anmodades överförmyndaren att yttra sig över varför dessa handlingar inte fanns i akten. I remissvaret uppgav DD bl.a. att dessa handlingar, liksom kvitton m.m, förvarades av den gode mannen.

text: Jag har därefter fått veta att DD numera har avgått från sitt uppdrag som överförmyndare.

text: Bedömning

text: Av

text: 14 kap. 11 § första stycket 3 föräldrabalken

text: (FB) framgår att en god man får överlåta huvudmannens fasta egendom endast med överförmyndarens samtycke. Enligt tredje stycket i samma paragraf får samtycke lämnas endast om överlåtelsen är lämplig med hänsyn till egendomens natur samt huvudmannens behov och samlade tillgångar.

text: Som ett underlag för överförmyndarens beslut i en sådan tillståndsfråga bör i allmänhet finnas bl.a. utredning om fastighetens värde i form av ett värderingsutlåtande utfärdat av en sakkunnig och opartisk person. Överförmyndaren skall ha ett sådant beslutsunderlag att han eller hon kan se till att priset inte understiger fastighetens värde och att villkoren för betalning och i övrigt för försäljningen är till huvudmannens fördel. Något generellt krav på att fastigheten skall bjudas ut på den öppna marknaden föreligger inte. (Jfr bl.a.

text: JO 2002/03 s. 403

text: I

text: 17 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: regleras bl.a. vad som skall fogas till och antecknas i överförmyndarens akt rörande ett visst godmanskap. Enligt bestämmelsen skall samtliga handlingar som har getts in till överförmyndaren avseende godmanskapet bevaras och sammanföras i en akt. Till akten skall dessutom fogas kopior av skrivelser i ärendet samt anteckningar om sådana beslut och åtgärder av överförmyndaren som inte framgår av någon annan handling eller av registret.

text: Enligt vad överförmyndaren har uppgett i sitt remissvar hade visserligen den gode mannen inhämtat överförmyndarens samtycke till försäljningen av AA:s fastighet och fastigheten hade dessförinnan värderats. Varken överförmyndarens beslut i tillståndsfrågan eller det underlag som låg till grund för beslutet finns emellertid dokumenterat i överförmyndarens akt. Överförmyndaren har inte heller tillfört akten kopia av köpekontraktet eller likvidavräkningen.

text: Jag är mycket kritisk till att överförmyndaren i akten inte alls har dokumenterat sitt beslutsunderlag och beslut i tillståndsfrågan rörande försäljningen av AA:s fastighet. Denna brist medför att det saknas möjlighet att bedöma om överförmyndaren har haft nödvändigt underlag för att vid sitt ställningstagande kunna ta hänsyn till huvudmannens intressen. Eftersom JO inte brukar uttala sig om myndigheternas ställningstaganden i de sakfrågor som det ankommer på dem att avgöra, uttalar jag mig däremot inte i frågan om överförmyndarens beslut att lämna samtycke till försäljningen av AA:s fastighet är riktigt i sak.

text: I

text: 16 kap. 9 §

text: FB anges att överförmyndaren, före ett ställningstagande till om samtycke skall lämnas till en förvaltningsåtgärd av större vikt, skall bereda bl.a. huvudmannens närmaste släktingar tillfälle att yttra sig om det kan ske utan avsevärd tidsförlust. Till ”förvaltningsåtgärd av större vikt” hör bl.a. överlåtelse av fast egendom. I sitt remissvar har överförmyndaren förklarat att hon inte beredde CC tillfälle att yttra sig över den tilltänkta fastighetsförsäljningen, eftersom hon

text: bedömde att det skulle medföra en betydande tidsförlust. I utredningen har det inte framkommit någon omständighet som utgör skäl för en sådan bedömning. Jag anser därför att CC borde ha beretts tillfälle att yttra sig.

text: I en situation där huvudmannen och den gode mannen har motstridiga intressen skall överförmyndaren enligt

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: FB förordna en särskild god man i den angelägenheten. Ett sådant förordnande skall meddelas om det begärs av den gode mannen eller huvudmannen eller om det annars är lämpligt. Typiskt sett föreligger sådana intressekonflikter t.ex. vid överlåtelser mellan huvudmannen och den gode mannen. Överförmyndaren borde givetvis ha förordnat en god man att företräda AA vid fastighetsförsäljningen.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att det förekommit flera allvarliga brister i överförmyndarens handläggning såvitt avser försäljningen av AA:s fastighet. Jag är mycket kritisk till överförmyndarens bristfälliga tillsyn över godmanskapet i den nu aktuella delen. Eftersom DD numera har avgått från sitt uppdrag som överförmyndare, finner jag inte skäl att ytterligare kommentera saken.

text: När det slutligen gäller överförmyndarens granskning av årsräkningen för perioden 15 oktober 2000 till 31 december 2001 finner jag det anmärkningsvärt att hon inte reflekterade över att den innehöll en utgiftspost avseende fastighetsskatt utan att någon fastighet fanns upptagen som en tillgång.

text: JO är inte behörig att pröva frågor om skadestånd.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

publisher: Justitieombudsmannen

title: Allvarlig kritik mot ordföranden i Socialnämnden i Karlskoga kommun för att hon fattade ett beslut om omplacering av ett barn som vårdades med stöd av LVU

org: jo

sammanfattning: Ordföranden i en socialnämnd beslutade att omplacera ett barn som vårdades med stöd av 2 § LVU från ett familjehem till ett jourhem trots att nämnden en kort tid dessförinnan hade bestämt att barnet skulle vara placerat i familjehemmet även fortsättningsvis. Ordföranden i socialnämnden har rätt att fatta ett beslut om omplacering av ett barn endast om nämndens beslut inte kan avvaktas (11 § tredje stycket LVU). Denna beslutanderätt är dock avsedd att användas endast i akuta situationer, dvs. när ett barn omedelbart måste flytta från det befintliga familjehemmet. Enligt JO var det uppenbart att frågan om omplacering av barnet inte var akut när ordföranden fattade omplaceringsbeslutet. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv besluta om att barnet skulle omplaceras. I stället skulle hon ha hänskjutit saken till nämnden. JO riktar allvarlig kritik mot ordföranden för att hon fattade beslutet om omplacering.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA, som är född 2008, vårdas med stöd av

text: 2 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Han placerades i december 2011 i familjehemmet BB och CC.

type: stycke

text: Den 5 februari 2018 beslutade ordföranden i socialnämnden att omplacera AA från familjehemmet till ett jourhem med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 8 februari 2018 klagade BB på Socialnämnden i Karlskoga kommun. Hon ifrågasatte bl.a. om det fanns skäl för ordföranden att fatta ett beslut om omplacering av AA eftersom nämnden en kort tid dessförinnan hade bestämt att AA skulle vara placerad i familjehemmet även fortsättningsvis.

text: Utredning

text: Inledningsvis begärde JO in vissa handlingar från socialtjänsten i Karlskoga kommun. Därefter begärde JO att socialnämnden i kommunen skulle yttra sig över det som BB hade anfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle inriktas på följande frågor:

text: 1. Vad motiverade ordföranden att fatta sitt beslut den 5 februari 2018 att omplacera AA när nämnden/utskottet redan fattat beslut i placeringsfrågan?

text: 2. Grundade sig ordförandens beslut den 5 februari 2018 på några omständigheter som tillkommit efter nämndens/utskottets tidigare ställningstaganden rörande var AA skulle vara placerad? 3. Utgjorde i sådana fall dessa omständigheter skäl för att göra en annan bedömning än den som nämnden/utskottet hade gjort tidigare? 4. Varför var beslutet så brådskande att nämndens prövning inte kunde avvaktas?

text: I remissvaret anförde socialnämnden bl.a. följande (bilaga här utelämnad):

text: Den 8 januari 2018 fattade sociala utskottet beslut om att AA skulle vara fortsatt placerad i familjehemmet DD. Bakgrunden till ärendet på utskottet var ett förslag i en utredning från förvaltningen enligt 11 kap. l §

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: om att AA skulle omplaceras. Skälen för detta var att familjehemmet inte medverkat i att AA fick ha umgänge med sin biologförälder i enlighet med för placeringen gällande vårdplan under det senaste året samt att förvaltningens handläggare inte fått träffa AA sedan våren 2017. Utifrån en tidigare utredning om missförhållanden i familjehemmet som avslutades den 21 december 2016 var avtalet med familjehemmet därtill uppsagt vid tidpunkten för utskottets ovan angivna beslut. Beslutet från utskottet den 8 januari 2018 överklagades av AA:s vårdnadshavare, som menade att en omplacering borde ske. Med anledning av överklagandet från vårdnadshavaren så beslutade utskottet på sammanträde den 24 januari 2018 att anta ett yttrande i överklagningsärendet. I samband med antagandet av yttrandet vidhöll utskottet sin inställning i placeringsfrågan från den 8 januari 2018. Målet med vårdnadshavarens överklagande avskrevs emellertid senare då överklagandet återkallades. Förvaltningsrätten kom därför inte att ta ställning till överklagandet. Efter utskottets beslut skedde ett möte den 23 januari 2018 mellan socialförvaltningen och familjehemmet för att planera ärendet samt för att skriva avtal med familjehemmet. Familjehemmet var dock inte berett att skriva på avtalet, utan ville att en jurist skulle titta på avtalet för hemmets räkning. Socialförvaltningen försökte ändock att få till en planering avseende umgänge enligt gällande vårdplan mellan AA och hans mamma samt få till stånd att socialtjänstens handläggare skulle få träffa AA. Familjehemmet medverkade emellertid inte i något av ovanstående, varför frågan om placeringen kunde fortgå åter aktualiserades. Sammantaget bedömdes det av förvaltningen – oaktat utskottets beslut den 8 januari 2017 [rätteligen den 8 januari 2018; JO:s anmärkning] och yttrandet den 23 januari [rätteligen den 24 januari 2018; JO:s anmärkning] – inte vara godtagbart med en fortsatt placering, utan att nämnden genom för barnet utsedd socialsekreterare gavs möjlighet till en uppföljning av placeringen i enlighet med de lagstadgade kraven i

text: 6 kap. 7 a § socialtjänstlagen

text: . Därvid ansågs det inte heller godtagbart att planerat umgänge i enlighet med fastställda planer för placeringen fortsatt inte skulle kunna följas och att umgänge åter skulle få ställas in (jfr bestämmelserna om vårdplan och genomförandeplan i

text: 11 kap. 3 §

text: socialtjänstlagen

text: och 5 kap. socialtjänstförordningen). Vidare ansågs det inte vara förenligt med gällande regelverk att placeringen även skulle fortgå utan avtal med familjehemmet (jfr

text: 6 kap. 6 b § socialtjänstlagen

text: ). Bakgrunden i ärendet bedömdes göra det särskilt angeläget att i den aktuella situationen att det inte kunde fortsatt bedrivas vård utan bland annat ett avtal som reglerade familjehemmets åtaganden under placeringen. Som framgår av dokumentationen gällande placeringen har socialnämnden inte haft insyn i vården sedan våren 2017 då familjehemmet har nekat barnsamtal samt umgänge med modern. Inför sociala utskottets sammanträde och beslut den 8 januari 2018 hade familjehemmet emellertid meddelat utskottets ledamöter att man skulle medverka i socialnämndens planering. Försök har för den skull gjorts under tiden såväl efter utskottssammanträdena (den 8 januari 2018 och den 24 januari 2018) som efter mötet med familjehemmet (den 23 januari 2018) att få till stånd en medverkan från familjehemmet för att kunna genomföra barnsamtal och umgänge med modern. Familjehemmet har emellertid – trots sina löften om motsatsen – inte medverkat till att något av detta kommit till stånd. Med anledning av ovanstående tog förvaltningen, enligt vedertagen beredningsordning, på nytt upp ärendet med socialnämndens ordförande. Bedömningen var att nämnden inte kunde fortsätta att under ytterligare tid bedriva en vård som nämnden inte hade insyn i och inte heller kunde följa upp. Samma gällde bristen på genomförandet av planerat umgänge, särskilt när det bedömdes saknas anledning till beslut om umgängesbegränsning, och det förhållandet att inget avtal kunnat tecknas med familjehemmet. Det tidigare avtalet hade som nämnts ovan upphört efter uppsägning. Ordföranden har i den uppkomna situationen givetvis haft alternativet att ta upp ärendet med nämnden. Ordföranden gjorde emellertid den bedömningen att beslut i ärendet inte kunde avvaktas till nästkommande nämndsammanträde. Ett beslut från nämnden hade, beroende på bland annat utskick och annan formalia, medfört att situationen hade fått bestå i åtminstone mer än ytterligare en månad. I praktiken hade detta inneburit att nämnden fortsatt hade fått acceptera att det hela hade fått fortgå i praktiken under hela första kvartalet 2018. Ordföranden gjorde för den skull bedömningen att nämndens nästa sammanträde inte kunde avvaktas. Ordföranden fattade beslut om att omplacera AA den 5 februari 2018. De tillkommande fortsatta svårigheterna efter utskottets sammanträden att få till stånd barnsamtal, umgänge enligt vårdplan och avtal med utgjorde samtidigt skäl för ordförandens beslut. Den tid som bristerna redan förekommit var även det av betydelse för ordförandens sammantagna bedömning att nämndens beslut i ärendet inte kunde avvaktas. Avslutningsvis och i efterhand går givetvis inte bortse från att vid närmare eftertanke och konklusionen att socialnämnden och förvaltningen borde ha övervägt att agera i ärendet långt tidigare och givetvis inte borde ha accepterat att de konstaterade bristerna med bland annat bristen på uppföljning genom samtal med barnet fått fortgå sedan våren 2017. Förvaltningen har emellertid försökt få en lösning till stånd och sagt upp avtalet med familjehemmet när en lösning inte kunnat åstadkommas. Därtill har ärende om omplacering förts till utskottet och sedermera ordföranden när situationen bestått.

text: BB kommenterade remissvaret och gav in kompletterande handlingar i ärendet. Även CC gav in en skrift med bilagor i ärendet.

text: Rättslig reglering

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU bestämmer socialnämnden var den unge ska vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU). Nämnden kan delegera till ett s.k. utskott att besluta i sådana frågor. Det kan uppstå situationer då det inte

text: är möjligt att vänta på att nämnden eller utskottet ska sammanträda och fatta beslut om placering eller omplacering. Ordföranden i nämnden eller en ledamot som nämnden har förordnat har därför rätt att fatta ett beslut om saken (

text: 11 § tredje stycket

text: LVU). Denna beslutanderätt är dock avsedd att användas endast i akuta situationer, dvs. när ett barn omedelbart måste flytta från det befintliga familjehemmet (se

text: prop. 1981/82:8 s. 64

text: f.).

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning Socialnämndens ordförande beslutade den 5 februari 2018 att med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU omplacera AA från familjehemmet BB och CC till ett jourhem.

text: JO är återhållsam med att uttala sig om de bedömningar som en myndighet har gjort. Det finns inte skäl för mig att frångå den principen i det här fallet. Jag uttalar mig därför inte om det i och för sig fanns skäl för att omplacera AA till ett nytt familjehem. Min granskning är inriktad på frågan om det fanns förutsättningar för socialnämndens ordförande att fatta beslut om omplacering av AA. Granskningen rör både om saken var så brådskande att det inte gick att avvakta att nämnden eller utskottet tog ställning till den och om det var lämpligt att ordföranden i det nu aktuella fallet använde den beslutanderätt som

text: 11 § tredje stycket

text: LVU ger henne i vissa fall.

text: Nämnden hade flera gånger prövat förslag om att AA skulle omplaceras AA hade varit placerad hos BB och CC sedan december 2011. Under 2016 och 2017 tog nämnden vid flera tillfällen ställning till om AA skulle omplaceras.

text: Den 4 maj 2016 inledde socialnämnden en utredning om var AA skulle vara placerad efter det att nämnden hade tagit emot en orosanmälan om missförhållanden i familjehemmet. Utredningen avslutades den 4 september 2016. Nämnden beslutade att AA skulle förbli placerad i familjehemmet eftersom det saknades grund för de påståenden som förts fram i orosanmälan.

text: Den 30 september 2016 inledde socialnämnden en ny utredning om var AA skulle vara placerad. Utredningen motiverades av bl.a. att förvaltningen bedömde att det fanns svårigheter i samarbetet med familjehemmet. Utredningen avslutades den 30 januari 2017. Utredarna föreslog att AA skulle omplaceras till ett nytt familjehem. Socialnämnden beslutade dock att AA inte skulle flyttas från familjehemmet.

text: Den 15 september 2017 inledde socialnämnden återigen en utredning som gällde frågan om omplacering av AA. Utredningen, som avslutades den 8 december 2017, innehöll ett förslag om att AA skulle omplaceras till ett nytt familjehem.

text: Den 8 januari 2018 beslutade dock socialnämnden att AA skulle vara placerad i familjehemmet även fortsättningsvis. Ordföranden och en ledamot i

text: socialnämnden ansåg att AA skulle omplaceras, och de reserverade sig därför mot nämndens beslut.

text: AA:s vårdnadshavare överklagade nämndens beslut den 8 januari 2018 till förvaltningsrätten. Med anledning av överklagandet prövade nämnden på nytt frågan om placeringen av AA. Nämnden kom då fram till att det inte fanns skäl för att ändra sitt tidigare beslut om att AA skulle vara placerad hos BB och CC även fortsättningsvis. Var saken brådskande? Som framgår av bestämmelsen i

text: 11 § tredje stycket

text: LVU får ordföranden fatta ett beslut om omplacering endast om nämndens beslut inte kan avvaktas. Som jag redan har angett under rubriken Rättslig reglering är denna beslutanderätt avsedd att användas endast i akuta situationer, dvs. när ett barn omedelbart måste flytta från det befintliga familjehemmet (se

text: prop. 1981/82:8 s. 64

text: f.). I denna del kan jag hänvisa till bl.a. JO 2007/08 s. 343, dnr

text: Med utgångspunkt i det som nämnden har angett i sitt remissvar är det uppenbart att frågan om omplacering av AA inte var akut när ordföranden fattade omplaceringsbeslutet. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv besluta om att AA skulle omplaceras. I stället borde hon ha hänskjutit saken till nämnden.

text: Missbrukade nämndens ordförande behörigheten att fatta beslut om omplacering? Frågan om var AA skulle vara placerad hade utretts och prövats av socialnämnden vid flera tillfällen. I den utredning som blev klar i december 2017 ansåg utredarna vid nämndens förvaltning att AA skulle placeras i ett nytt familjehem därför att utredarna ansåg att nämnden saknade insyn i vården av AA. Utredarna lyfte i sin utredning fram att familjehemmet sedan maj 2017 inte hade medverkat till att samtal mellan AA och förvaltningens handläggare kom till stånd. Det fanns därför inte möjlighet för förvaltningen att påverka och planera vården av AA. Som skäl för att AA skulle omplaceras anförde utredarna också att familjehemmet sedan våren 2017 inte hade medverkat till umgänge mellan AA och hans biologiska mamma.

text: Socialnämnden gjorde dock en annan bedömning än den som utredarna vid socialförvaltningen hade gjort. Nämnden beslutade således att AA skulle vara placerad hos BB och CC även fortsättningsvis. Det är här viktigt att påminna om att det är nämnden och inte tjänstemännen vid nämndens förvaltning som har det övergripande ansvaret för LVU-vården och att det är nämnden som ska bestämma om bl.a. var den unge ska vara placerad.

text: Med anledning av att AA:s vårdnadshavare överklagade socialnämndens beslut tog nämnden den 24 januari 2018 på nytt ställning till frågan om omplacering av AA. Nämnden kom då fram till att det överklagade beslutet inte skulle ändras.

text: Den 5 februari 2018, dvs. mindre än två veckor efter socialnämndens senaste ställningstagande till frågan om omplacering, beslutade ordföranden i socialnämnden att omplacera AA från familjehemmet till ett jourhem med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU.

text: Som jag redogjort för ovan har ordföranden i socialnämnden rätt att besluta om omplacering av ett barn som vårdas med stöd av LVU. Eftersom ordföranden fattade beslutet så kort tid efter att nämnden hade bestämt att AA skulle vara placerad i familjehemmet även fortsättningsvis kan det åtminstone för en utomstående verka som att hon fattade beslutet för att driva igenom sin egen uppfattning som nämndens flertal inte hade delat. För att skapa närmare klarhet i vad ordföranden beaktade när hon fattade sitt beslut har jag bett nämnden att redovisa om det hade tillkommit några nya omständigheter efter nämndens senaste beslut. Som svar på den frågan har socialnämnden i sitt remissvar redogjort för skälen för ordförandens beslut. Jag konstaterar att de skäl som redovisas i nämndens yttrande motsvarar de skäl som fördes fram i den utredning som låg till grund för socialnämndens beslut den 8 januari 2018. Utöver dessa skäl har socialnämnden i sitt remissvar fört fram att det inte fanns ett familjehemsavtal mellan nämnden och familjehemmet som ett skäl för ordförandens beslut om omplacering.

text: När det gäller avtalet mellan nämnden och familjehemmet är det riktigt att det inte fanns ett avtal. Det avtal som tidigare hade funnits hade sagts upp från nämndens sida i november 2016. Det verkar ha varit tjänstemän vid nämndens förvaltning som sade upp avtalet. Uppsägningen hade samband med att förvaltningen ansåg att placeringen skulle upphöra. När avtalet sades upp hade det dock inte fattats något beslut i nämnden om att AA skulle omplaceras. Varför avtalet då ändå sades upp framstår därför som märkligt. Förvaltningens tjänstemän skulle givetvis ha avvaktat nämndens beslut innan avtalet sades upp. Eftersom nämnden efter det att avtalet hade sagts upp kom fram till att AA inte skulle omplaceras borde förvaltningen ha sett till att uppsägningen togs tillbaka eller sett till att ett nytt avtal träffades med familjehemmet. Såvitt framgår av journalanteckningarna verkar frågan om ett nytt avtal ha kommit upp först i slutet av januari 2018. Familjehemmet fick då ta del av ett förslag till ett avtal som de lämnade till sitt ombud som skulle gå igenom avtalet. Att det inte fanns ett avtal mellan nämnden och familjehemmet var därför knappast något skäl som motiverade ett beslut om omplacering. Inte heller i övrigt har nämnden pekat på någon omständighet som hade tillkommit efter nämndens senaste ställningstagande och som motiverade en ändring av placeringen.

text: Av utredningen i ärendet framgår alltså att ordförandens omplaceringsbeslut inte grundade sig på några omständigheter som tillkommit efter socialnämndens ställningstaganden i frågan den 8 och 24 januari 2018. Förhållandena kring AA vid tiden för ordförandens beslut om omplacering förefaller alltså ha varit desamma som vid tiden för socialnämndens senaste ställningstaganden.

text: Genom sitt beslut har nämndens ordförande dessutom fattat ett beslut som gick emot den ståndpunkt som nämndens majoritet hade intagit vid flera tidigare tillfällen. Det beslut hon fattade låg i linje med den inställning som hon för egen del hade haft när nämnden prövade frågan om omplacering. I praktiken innebar hennes beslut alltså att hon underkände den bedömning som nämnden strax innan hade gjort och som låg till grund för det beslut som den hade fattat. Agerandet skulle därför kunna ses som ett missbruk av den behörighet som bestämmelsen i

text: 11 § tredje stycket

text: LVU gav henne. Jag anser mig dock inte ha underlag för att hävda att hon medvetet missbrukade sin behörighet även om det ligger nära till hands att uppfatta det så med hänsyn till vad som kommit fram i ärendet. Jag känner mig samtidigt inte övertygad om att ordföranden verkligen hade AA:s bästa för ögonen när beslutet fattades. Jag drar därför den slutsatsen att hennes handlande sannolikt grundade sig på att hon saknade tillräcklig kunskap om i vilka situationer som ordföranden får fatta beslut om omplacering. Även om ordföranden inte avsiktligt missbrukade sin behörighet är agerandet allvarligt eftersom hon, utan att det hade tillkommit några nya omständigheter, satte nämndens tidigare beslut ur spel. Det finns därför skäl att rikta allvarlig kritik mot ordföranden för att hon fattade beslutet om omplacering. Avslutande synpunkt Vad som är bäst för den unge ska vara avgörande vid alla beslut enligt LVU. Ett beslut om omplacering av ett barn från ett familjehem kan innebära en stor påfrestning för barnet. Ett sådant beslut måste därför föregås av en noggrann avvägning av omständigheter som talar för respektive emot en omplacering. Om en omplacering ska ske bör den planeras och barnet förberedas väl på en flytt till ett nytt familjehem.

text: Jag har inledningsvis angett att jag inte går in på nämndens beslut i sak, nämligen om det fanns skäl för att omplacera AA eller inte. Däremot noterar jag att AA vid tiden för omplaceringsbeslutet hade bott i familjehemmet i drygt sex år. Att omplacera AA från familjehemmet omedelbart under de aktuella förhållandena leder till vissa frågetecken kring nämndens agerande. Det finns dock situationer när det är bäst för barnet att en flytt sker mer eller mindre omgående efter att nämnden har beslutat om att omplacera barnet. Hur nämnden ska göra blir därför ofta beroende av en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. Mot bakgrund av det som jag har sagt om inriktningen på min tillsyn går jag inte in på den frågan här. Övrigt Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Fråga om 2 kap. tryckfrihetsförordningen eller 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen skulle tillämpas när en kommunanställd i och för sin tjänsteutövning begärde ut allmänna handlingar från en annan myndighet

sammanfattning: En handläggare vid en överförmyndarnämnd begärde att få kopior av beslut som Migrationsverket hade fattat i fråga om en viss person. Migrationsverkets handläggning av begäran drog ut på tiden. I beslutet behandlar JO frågan om 2 kap. tryckfrihetsförordningen eller 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen skulle tillämpas vid handläggningen. Mot bakgrund av hur begäran såg ut anser JO att det måste ha varit uppenbart för Migrationsverket att begäran gjordes i och för handläggarens tjänsteutövning. Den borde därför ha handlagts med tillämpning av bestämmelsen om informationsskyldighet mellan myndigheter i 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen. Vidare konstaterar JO att det saknas uttryckliga bestämmelser om hur lång tid en prövning enligt den nämnda bestämmelsen får ta men anser att utgångspunkten är att prövningen ska göras med skyndsamhet. JO menar dock att det bör finnas ett förhållandevis stort utrymme att beakta omständigheterna i det enskilda fallet vid bedömningen av hur skyndsam handläggningen ska vara. För att underlätta och snabba på hanteringen kan den begärande myndigheten lämpligen ange hur fort den efterfrågade uppgiften eller handlingen behövs. Den myndighet som förvarar uppgifterna eller handlingen kan också fråga den begärande myndigheten om behovet och anpassa sin handläggning efter svaret. JO kritiserar Migrationsverket för att det tog fyra månader att handlägga begäran.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 december 2020 förde AA fram klagomål mot Migrationsverket angående handläggningen av en begäran om att få ta del av handlingar. AA anförde följande. Den 17 november 2020 begärde han, i egenskap av tjänsteman på Arvika-Eda överförmyndarnämnd, Arvika kommun, att få kopior av samtliga beslut som verket fattat i januari

text: 2018 i ett visst ärende. Han påminde om begäran den 14 december 2020 och fick då till svar per mejl att hans begäran stod i Migrationsverkets balans och att verket då hanterade framställningar om att få ta del av handlingar som kom in

text: till myndigheten i september 2020. AA ansåg att Migrationsverket inte levde upp till det krav på skyndsamhet som gäller enligt

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) vid en begäran om att lämna ut allmänna handlingar.

text: Utredning

text: JO uppmanade Migrationsverket att göra en utredning och yttra sig över anmälan. Verket skulle även lämna en allmän beskrivning av sin hantering av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Migrationsverket (generaldirektören BB) yttrade sig. Yttrandet kom in till JO den 23 mars 2021.

text: Migrationsverket redovisade följande om sin organisation för utlämnande av allmänna handlingar och andra utlämnanden av handlingar eller uppgifter.

text: Begäran om uppgifter och handlingar som ställs på Migrationsverkets hemsida – under rubrikerna ” Ta del av allmänna handlingar” ” Beställa originalhandlingar eller kopior” samt ”Beställa information om personuppgifter” går till förvaltningsenhetens e-postadress. Begäran om uppgifter och handlingar kan därutöver komma in direkt till kundcenter, presstjänst, enskilda tjänstemän, förvaltningsenheten, statistikenheten, registraturen m.m. I Migrationsverkets stöddokument (Kunskapsstöd) anges att den som förvarar handlingen ansvarar för att hantera utlämnandet. Detta är en huvudregel och innebär inte att någon annan inte kan lämna ut handlingen. På grund av skyndsamhetskravet ska man beakta att det är den som fått frågan, som ansvarar för att frågan besvaras. Om en begärd handling eller uppgift finns tillgänglig digitalt kan samtliga som har tillgång till och behörighet att ta fram handlingen/uppgiften ur det digitala systemet och därmed hantera begäran. Om någon annan har ärendet i sin vård, dvs. förvarar ärendet, har ett öppet ärende eller ett ärende som ännu inte arkiverats och som innehåller det som begärts ut bör frågan omfördelas till denne. Om handlingen som begärs ut befinner sig i arkivet i Norrköping ansvarar förvaltningsenheten i Norrköping.

text: Migrationsverket redovisade följande om sin förvaltningsenhet.

text: Till förvaltningsenhetens e-postlåda kommer inte enbart förfrågningar från hemsidan och beställningar från arkivet utan även andra typer av förfrågningar och meddelanden. Avsändaren kan vara såväl en intern som en extern part. Förvaltningsenhetens e-postadress bevakas under kontorstid av någon av förvaltningsenhetens handläggare. Handläggaren gör en första sortering och kategorisering av de inkomna meddelandena. Mer komplicerade ärenden eller förfrågningar vidarebefordras till enhetens beslutsfattare medan enhetens assistenter och övriga handläggare omhändertar majoriteten av förfrågningarna och vidtar de åtgärder som krävs för varje enskilt ärende. Vid behov rekvireras handlingar från verkets arkiv. I förekommande fall görs sekretessprövningar av handläggare och/eller beslutsfattare. Vissa ärenden kan och måste omhändertas omedelbart. Ärenden som är av mer brådskade art separeras från ärenden som inte bedöms vara lika akuta. Enheten handlägger emellertid även andra ärenden som av olika skäl behöver besvaras utan dröjsmål.

text: Ett stort antal av de förfrågningar som förvaltningsenheten tar emot gäller begäran från andra myndigheter om uppgifter som verket förfogar över.

text: Migrationsverket redovisade följande rättsliga bedömning.

text: Begäran om allmän handling

text: Av

text: 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att var och en har rätt att ta del av allmänna handlingar. Det finns i

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: även ett anonymitetskrav: En myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem denne är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut. Därmed har en myndighet – vid mottagandet av en begäran om allmän handling – initialt inte rätt att skilja ut förfrågningar från privatpersoner från förfrågningar från tjänstemän på olika myndigheter. Något lagstöd för att göra denna åtskillnad finns därför inte förrän myndigheten ska pröva om det finns hinder för utlämnande (dvs. göra en bedömning av sekretessen i enlighet med reglerna i offentlighets- och sekretesslagen). Regeringsrätten har därtill funnit att juridiska personer anses ha samma rätt att ta del av allmänna handlingar som fysiska personer och kan därmed överklaga avslagsbeslut,

text: RÅ 2003 ref. 83

text: . Därmed finns det inte heller grund för att skilja fysiska personer från juridiska personer vid en begäran om allmän handling. Migrationsverket gör därför bedömningen att det - vid begäran om att få ut allmän handling – inte är möjligt att skilja förfrågningar från privatpersoner från förfrågningar från myndigheter eller myndighetspersoner. Det är därmed inte heller möjligt att utesluta myndigheter eller myndighetspersoner från skyndsamhetskravet i

text: 2 kap.

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: Begäran om att få ut uppgifter

text: Begäran om att få ut uppgifter och den uppgiftsskyldighet som gäller enligt lag omfattas inte av

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser. När det gäller uppgifter eller uppgiftsskyldigheten enligt lag gäller

text: samt serviceskyldigheten i

text: 6 §

text: och samverkansbestämmelsen i

text: 8 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . Bestämmelsen i

text: innehåller inte något skyndsamhetskrav. Trots det är många begäranden av sådan art att det får anses finnas goda skäl att handlägga och besvara dem utan onödigt dröjsmål. Det kan t.ex. vara frågan om polismyndigheten som behöver få uppgifter i pågående brottsärenden, kommunala förvaltningar som efterforskar anhöriga till avlidna personer eller gode män som efterfrågar kontaktuppgifter till klienter inför inställelse i domstol.

text: AA:s begäran

text: AA har begärt att få kopior av samtliga avslagsbeslut fattade i januari 2018 i ett enskilt ärende. Detta är en begäran om allmän handling som skulle ha omfattats av skyndsamhetskravet i

text: 2 kap.

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Begäran inkom till Migrationsverket den 17 november 2020 och hade den 14 december 2020 fortfarande inte besvarats. Migrationsverket gör bedömningen att förvaltningsenheten inte hanterat AA:s begäran i enlighet med det skyndsamhetskrav som ställs på verket enligt 2 kap. 16 §, andra stycket, TF, vilket Migrationsverket givetvis beklagar.

text: Sammanfattningsvis

text: Förvaltningsenhetens e-postlåda samlar upp många olika förfrågningar. Detta ställer stora krav på den tjänsteman som ansvarar för e-postlådan. Tjänstemannen måste kunna skilja på begäran om utlämnande av allmän handling och begäran om utlämnande av uppgift. Tjänstemannen måste också klara av att sortera och prioritera bland övriga skrivelser. AA:s anmälan visar att förvaltningsenhetens handläggningstider tyvärr är alltför långa och att sorteringen samt prioriteringen i detta fall har brustit. Detta är allvarligt. Det sker ett kontinuerligt förbättringsarbete på förvaltningsenheten genom det processorienterade arbetssättet. Enheten kommer även att få utökat juridiskt stöd från rättsenheten för att undvika misstag vid prioriteringar. Under våren 2021 kommer förvaltningsenheten även att tillföras extra resurser för avarbetning.

text: JO begärde därefter in upplysningar från Migrationsverket. Migrationsverket lämnade in en kopia av det svar som lämnats till AA. Av detta framgår att AA fick svar på sin begäran den 18 mars 2021 och att verket inte fattat några sådana beslut som han efterfrågat.

text: Bedömning

text: Migrationsverket har i sitt yttrande angett att AA:s begäran skulle ha handlagts i enlighet med det skyndsamhetskrav som finns i

text: 2 kap.

text: TF.

text: Bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF om allmänna handlingars offentlighet utgör en central del av offentlighetsprincipen.

text: Frågan om offentlighetsprincipens tillämplighet myndigheter emellan har varit föremål för olika uppfattningar. (Se bl.a. Petrén och Ragnemalm, Sveriges grundlagar och tillhörande författningar med förklaringar, tolfte uppl. s. 389, JK 1985 s. 104,

text: SOU 2003:99 s. 222

text: SOU 2015:39 s. 448

text: samt

text: JO 2008/09 s. 538

text: och 2013/14 s. 617. Se vidare bl.a. Hjertstedt i Förvaltningsrättslig tidskrift Nr 1 2015 s. 41 f.)

text: I propositionen till

text: tryckfrihetsförordningen

text: uttalades att bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF reglerar den enskildes rätt att från en myndighet få ut allmänna handlingar, och att bestämmelserna inte avser tillhandahållande av allmänna handlingar myndigheter emellan. Det uttalades vidare att det alltså inte finns någon rätt för en myndighet att få ut en handling, men att myndigheterna åtminstone i viss utsträckning har en skyldighet att bistå varandra med tillhandahållande av handlingar. Det framgick också i propositionen att bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF visserligen inte har omedelbar betydelse för frågan om tillhandahållande av handlingar mellan myndigheter, men uppenbart har de betydelse även i detta avseende. Om handlingen är offentlig finns det inte någon anledning för en myndighet att vägra lämna ut den till en annan myndighet. (Se

text: prop. 1948:230 s. 122

text: f. Se också

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 323.)

text: I

text: (OSL) finns en bestämmelse om myndigheters informationsskyldighet gentemot varandra. Av den framgår att en myndighet på begäran av en annan myndighet ska lämna en uppgift som den

text: förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Bestämmelsen anses vara en precisering av den allmänna samverkansskyldighet som gäller för myndigheter enligt

text: 8 § förvaltningslagen

text: Högsta förvaltningsdomstolen har, i ett mål som gällde vilken prövning som ska göras innan personuppgifter i en myndighets register kan lämnas till en annan myndighet med stöd av

text: 6 kap. 5 §

text: OSL, uttalat att reglerna i

text: 2 kap.

text: TF inte gäller när myndigheter lämnar uppgifter mellan varandra (se

text: HFD 2021 ref. 10

text: p. 28).

text: AA begärde att få kopior av beslut som Migrationsverket fattat i ett visst ärende. Begäran gjordes per mejl, och av mejlet framgick att AA var handläggare vid överförmyndarenheten vid Arvika kommun. Han önskade att Migrationsverkets svar skulle skickas till överförmyndarenheten vid kommunen, antingen per mejl eller per post och till adresser som han angav.

text: Den typ av handlingar som AA ville ha kopior av måste till sin karaktär anses ha varit allmänna.

text: Mot bakgrund av hur AA:s begäran såg ut måste det ha varit uppenbart för Migrationsverket att den gjordes i och för AA:s tjänsteutövning. Begäran borde därför ha handlagts med tillämpning av bestämmelsen om informationsskyldighet mellan myndigheter i

text: 6 kap. 5 §

text: OSL. Det bör gälla även om begäran inte avsåg endast uppgifter ur en handling utan kopior av allmänna handlingar (RÅ 82 2:84).

text: När det gäller hur lång tid prövningen enligt

text: 6 kap. 5 §

text: OSL får ta framgår inte detta uttryckligen av bestämmelsen. Inte heller i fråga om den allmänna samverkansskyldigheten enligt

text: 8 § förvaltningslagen

text: finns det i lag reglerat något krav i det avseendet.

text: När en allmän handling begärs ut med hänvisning till bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: TF ska handlingen, om den får lämnas ut, tillhandahållas genast eller så snart som möjligt (15 §). Om begäran avser en kopia av en allmän handling ska begäran behandlas skyndsamt (16 §). JO har flera gånger uttalat att ett besked i en utlämnandefråga normalt bör lämnas samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske.

text: Bestämmelserna om handlingsoffentlighet i

text: 2 kap.

text: TF syftar bl.a. till att möjliggöra en kontroll av den offentliga maktutövningen. Bestämmelserna i

text: 6 kap. 5 §

text: OSL har ett annat syfte, framför allt att underlätta för myndigheter att fullgöra sin verksamhet.

text: Utgångspunkten får enligt min mening anses vara att även en prövning enligt

text: 6 kap. 5 §

text: OSL ska göras med skyndsamhet. I ljuset av syftet med bestämmelsen bör det dock finnas ett förhållandevis stort utrymme att beakta omständigheterna i det enskilda fallet vid bedömningen av hur skyndsam

text: Av utredningen i ärendet framgår att det inte fanns några sådana beslut som AA begärde att få kopior av. Det borde Migrationsverket ha kunnat konstatera med en begränsad arbetsinsats. Det har inte gjorts gällande att det skulle hindra arbetets behöriga gång att behandla begäran.

text: AA gjorde sin begäran den 17 november 2020 och fick ett svar på begäran först den 18 mars 2021. Det tog alltså verket fyra månader att handlägga AA:s begäran. Det är inte acceptabelt, och Migrationsverket förtjänar kritik för den långsamma handläggningen.

text: I sitt yttrande till JO har Migrationsverket uppgett att förvaltningsenhetens handläggningstider är alltför långa och att enheten under våren 2021 tillförs extra resurser för avarbetning. Uppenbarligen har myndigheten byggt upp balanser av ärenden som rör bl.a. framställningar om att få ta del av allmänna handlingar. Detta är allvarligt, vilket också Migrationsverket konstaterat.

text: Jag utreder för närvarande ett liknande klagomål mot Migrationsverket som berör förvaltningsenheten (dnr 1802-2021). Migrationsverket har i det ärendet lämnat in ett yttrande. Mot den bakgrunden gör jag här inga ytterligare uttalanden om situationen vid förvaltningsenheten annat än att påminna om det skyndsamhetskrav som följer av

text: 2 kap.

text: TF. Det kravet gäller givetvis också om handlingsutlämnandet hanteras av en organisatorisk enhet som ska hantera även uppgiftslämnanden som sker med stöd av annan författning.

text: Ärendet avslutas.


title: Ifrågasatta inskränkningar i yttrandefriheten

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 9 januari 1998 begärde ansvarige utgivaren för Gefle Dagblad, AA, att JO skulle utreda om Sandvikens kommun otillbörligt påverkat de anställdas möjligheter att utnyttja sin yttrandefrihet. Han refererade till innehållet i flera bifogade tidningsartiklar rörande ett lojalitetskrav som kom till uttryck i ett hos kommunen utarbetat policydokument. Han anförde att hans farhågor inte främst gällde dokumentet som sådant utan snarare motiven, formerna och innehållet i de diskussioner som förts med de anställda. I anmälan framförde AA också att kommundirektören i Gävle kommun, BB, i en tidningsartikel uttalat att cheferna i Gävle kommun ”inte ska delta i den värderande, politiska debatten”. Även denna tidningsartikel bifogades anmälan.

text: AA ingav ytterligare ett antal tidningsartiklar rörande det som hade påtalats i anmälan. Av det ingivna materialet antecknas följande.

text: Angående Sandvikens kommun: I Gefle Dagblad den 4 januari 1998 fanns en artikel med rubrikerna ”Kommunen kräver lojalitet” och ”Negativa ord kan leda till avsked”. I artikeln angavs bl.a.

text: I december kallade kommunalråden CC och DD kommunens 200 förvaltningschefer och verksamhetsansvariga till två halvdagssammanträden med information. Om den ekonomiska situationen, framtiden och personalen. En punkt i programmet gällde kommunens nya chefspolicy som personaldelegationen nyligen beslutat om. Bland annat diskuterades den anställdes skyldighet att vara lojal mot sin arbetsgivare. – Jag förstod att det skulle bli diskussion om detta. Vi gick igenom frågan ordentligt: Vad vi krävde av våra chefer och vad de kan kräva av oss, säger delegationens ordförande DD.

text: "Rätt att avskeda"

text: Enligt honom har Arbetsdomstolen, AD, givit arbetsgivare rätt när offentliganställda har avskedats för att de har yttrat offentlig kritik. Detta trots att tryckfrihetsgrundlagen ger myndighetspersonal långtgående frihet att lämna upplysningar till massmedia. – Anställda har fällts när de inte först har informerat sin chef, utan istället vänt sig direkt till tidningar, radio eller teve, säger han och tillägger:

text: – Vi kan ju inte veta allting som händer, därför vill vi att verksamhetsansvariga ska få informationen i ett tidigt skede, så att vi får reda på felen och ges en möjlighet att rätta till dem. Har man påtalat brister och inget händer är det naturligtvis fritt fram.

text: "Inte munkavle"

text: DD hävdar att det inte är fråga om att belägga kommunens personal med munkavle. Uppgifterna som nådde Gefle Dagblad uttryckte dock motsatsen. Även om tjänstemännen själva anser förhållandena mindre bra, så får de inte framföra detta. De har beordrats vara positiva. Om kritik kopplas till en person är det en direkt grund, först för utfrysning, sedan för stoppad karriär och slutligen uppsägning. I fortsättningen blir personalens enda val att låta politikerna hålla kontakt med journalisterna. – En chef ska inte offentligt ifrågasätta de fattade beslut som styr verksamheten. I det här avseendet är den anställde ingen vanlig medborgare som kan gå ut och tycka vad han eller hon vill, säger DD.

text: "Feltolkat"

text: En person som ansvarar för någon verksamhet i Sandviken är i första hand en representant för kommunen, arbetsgivarens förlängda arm, har man slagit fast. DD är dock väl medveten om att den nya chefspolicyn är en fin balansgång som riskerar att uppfattas som ett försök att inskränka yttrandefriheten. – Det är fel av mig att påstå att jag tycker om negativ publicitet. Men vi har ju heller inte för avsikt att medvetet bryta mot lagar och förordningar. Vi vill att anställda ska slå larm om kommunen inte uppfyller de krav som ställs. Det ingår också i anställningsavtalet att utföra ett gott arbete, säger han. Enligt CC har informationen tolkats fel. – Jag blir besviken. Vi förbjuder inte anställda att prata med massmedia eller på sakliga grunder kritisera – det kan vi ju inte. Många gånger är det ju också tjänstemännen som sitter inne med detaljerna och fakta i frågorna. DD tillägger: – Vi ville ha en diskussion för att göra de här mycket svåra gränsdragningarna som finns i chefernas vardag tydliga. Innebörden kan omöjligtvis klargöras i en policy, och det finns även de som uppfattat informationen positivt.

text: Angående Gävle kommun: I en artikel i Gefle Dagblad den 5 januari 1998 kommenterade kommundirektören BB uttalanden som intendenten för Gävle symfoniorkester, EE, tidigare gjort i samma tidning. I artikeln angavs bl.a.

text: – Cheferna ska inte delta i den värderande, politiska debatten, säger Gävles kommundirektör BB på söndagskvällen. Vi ska inte röra oss på den politiska arenan genom att delta i de politiska diskussionerna om ekonomin. – Det är skillnad om det blivit något misstag. Då ska vi påpeka det, men då ska vi också vara sakligt korrekta. EE sa i en intervju i Gefle Dagblad förra måndagen att symfoniorkesterns bidrag varit frysta i flera år samtidigt som kostnaderna ökat. – Jag har bett EE lägga fram sitt underlag för det påståendet, säger BB. – Orkestern fick 600 000 kronor i extra anslag 1996. Om några veckor flyttar den in i nya lokaler med högre hyra. Är inte det ett resurstillskott. EE bekräftar att orkestern fick extra pengar 1996. – Det kom inte fram tillräckligt tydligt i intervjun att jag menade åren 1997 och 1998 när jag talade om frysta bidrag, säger han.

text: I en artikel i Gefle Dagblad den 8 januari 1998 angavs bl.a.

text: I måndagens Gefle Dagblad sa BB att chefstjänstemännen inte får delta i den värderande politiska debatten. På onsdagen sa han att lagen ger alla rätt att säga vad man vill. – Men det finns en gråzon. Som chefer kan vi inte föra en politisk debatt. Men det kan vara svårt att avgöra var gränsen går. – Vi ska inte hoppa in på den politiska arenan, men politikerna ska heller inte dra ut tjänstemännen dit. Det har jag sagt till politiker, precis som jag sagt till tjänstemän att de inte ska gå dit. EE är glad över att allt nu är utklarat. – Vi är ense om att orkestern fick ett extra anslag 1996 när kommunen tog över ansvaret. Jag fick också besked om att jag inte har någon munkavle. Det finns inga hämmande regler, så jag kan säga vad jag vill även i fortsättningen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kommunstyrelsen i Sandvikens kommun och till Kommunstyrelsen i Gävle kommun. I remissen till Gävle kommun angavs att det av yttrandet skulle framgå huruvida BB:s uttalanden i tidningsartiklarna om att cheferna inte skall delta i den värderande, politiska debatten återspeglar kommunens ståndpunkt och – om så var fallet – hur en sådan uppfattning förhåller sig till de i grundlag skyddade yttrande- och meddelarfriheterna.

text: Remissen till Kommunstyrelsen i Sandvikens kommun besvarades i ett yttrande den 26 mars 1998 av kommunalrådet CC och personalchefen FF. I svaret anfördes bl.a. följande.

text: Anmälan grundar sig på en artikel i ovannämnda tidning och ett antal uppföljningsartiklar. Ursprungsartikeln innehåller direkta sakfel, som t.ex. rubriken och att anställda beordrats vara positiva. – – – Märkas skall också att till tre olika reportrar på samma tidning har redogjorts för vad som faktiskt gäller i Sandvikens kommun.

text: Resumé

text: Under hösten 1997 har utarbetats en chefspolicy. Ärendet har varit på remiss och har vid ett flertal tillfällen behandlats med de fackliga organisationerna. Ingen facklig organisation hade några invändningar mot de skrivningar som förekom i texten. Vid ett möte med samtliga chefer i december redogjordes för chefspolicyn och en diskussion uppkom med anledning av ordet lojalitet. Efter detta möte följde tidningsdebatten i GD. Vidare förekom en utfrågning i lokalradion där kommunalrådet DD utvecklade vad som stod bakom begreppet lojalitet i policyn. På grund av tidningsdebatten gjordes ett förtydligande av begreppet lojalitet i chefspolicyn. Policyn har sedan antagits enhälligt av kommunstyrelsen.

text: Lojalitet

text: Att var lojal ingår som ett åliggande i ett anställningsavtal. Sandvikens kommun vill att chefer såväl som anställda på ett konstruktivt sätt skall deltaga i utvecklingen av Sandvikens kommun. Detta sker bl.a. genom att aktivt deltaga i diskussioner på

text: arbetsplatsen. Det är ett krav som ställs i chefspolicyn. Det ställs också som ett krav att eventuella missförhållanden skall tas upp med närmaste chef. Att vara anställd innebär att man har vissa förpliktelser mot sin arbetsgivare. Man har genom det enskilda anställningsavtalet ingått i en relation. Den som inte är anställd i Sandvikens kommun ingår naturligtvis inte i denna relation, men kanske i en relation med en annan arbetsgivare, där följaktligen samma förhållande föreligger. Lojalitetsbegreppet kan arbetsrättsligt uttryckas så att man som anställd inte får agera i syfte att skada sin arbetsgivare. Om man gör det kan det under vissa förutsättningar innebära brott mot anställningsavtalet. Detta har inget med inskränkning av de demokratiska fri- och rättigheterna att göra. Självklart har varje anställd dessa rättigheter. Det skall dock tillfogas att även om en anställd yttrar något som kan vara i strid mot arbetsrätten, skall det vara ytterst gravt för att arbetsgivaren överhuvud skall driva frågan arbetsrättsligt. Sandvikens kommun bestrider att vi på något sätt har inskränkt yttrandefriheten i Sandvikens kommun. Genom de diskussioner som har varit i samband med antagandet av chefspolicy har tvärtom klargjorts vad som gäller i förhållandet mellan anställningsavtalet och de anställdas rättighet att utnyttja sin yttrandefrihet.

text: Till remissyttrandet fogades bl.a. en kopia av kommunens chefspolicy, antagen av kommunstyrelsen den 22 januari 1998, § 3. I denna anges under rubriken ”Du är alltid chef”, bl.a. följande.

text: – Oavsett Ditt verksamhetsområde är Du alltid en arbetsgivarrepresentant och därmed en offentlig person. – Du skall gentemot medarbetare vara företrädare för Sandvikens kommun. Det innebär speciella krav på Dig vad gäller ansvar, samarbete och lojalitet. – Du skall respektera och arbeta efter fattade beslut.

text: Kommunstyrelsen i Gävle kommun beslutade den 10 mars 1998 att som sitt svar i ärendet hänvisa till ett av tjänstgörande ordföranden GG upprättat yttrande, vari anfördes följande.

text: I enlighet med grundlagen har både chefer och övriga anställda i Gävle kommun den självklara rätten att fritt och offentligt yttra sig om alla frågor, också politiska, som rör det allmänna. Från kommunstyrelsens sida har inte sanktionerats och kommer inte att sanktioneras inskränkningar i den rätten. Kommundirektör BB har i bilagda skrivelse lämnat sin syn på den aktuella händelsen och förhållandena i kretsen av förvaltningschefer. Vi noterar därvid att kommundirektören har för avsikt att än en gång diskutera denna fråga med förvaltningscheferna för att ytterligare tydliggöra grundlagens innebörd.

text: I skrivelsen från BB, benämnd yttrande till JO, anfördes följande.

text: Enligt grundlagen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Det betyder i det aktuella fallet att förvaltningschef EE med kristallklar självklarhet har rätt att öppet och i vilket forum som helst debattera och kritisera Gävle kommuns anslag till Gävle Symfoniorkester. Grundlagen ger honom således odiskutabel rätt att framföra från arbetsgivare, Gävle kommun, avvikande uppfattningar. Samtidigt har jag rätt att som kommundirektör bemöta de felaktigheter om ekonomin som han gett uttryck för i den aktuella tidningsintervjun. Även jag har i det sammanhanget yttrandefrihet. Jag kan alltså kritisera EE för vad han sagt. Men han har, som alla andra, given rätt att offentligt ge uttryck för sina åsikter. I Gävle kommun har vi som allmän policy bland förvaltningscheferna, gemensamt och frivilligt kommit överens om, att vi inte lägger oss i den värderande parti-

text: politiska debatten. Denna policy hindrar naturligtvis inte att en förvaltningschef eller någon annan anställd i kommunen fritt får yttra sig om vilka förhållanden som helst, utan att dennes lojalitet mot arbetsgivaren sätts i fråga. I Arbetarbladet den 13 februari har omnämnts följande etiska regel. Förvaltningschefens uppgift är att lojalt arbeta mot de mål som styrelsen/nämnden slår fast. Denna regel innebär i det här sammanhanget att en förvaltningschef – som har en mot arbetsgivaren avvikande uppfattning och som han eventuellt offentligt gett uttryck för – ändå måste i sin tjänsteutövning följa arbetsgivarens beslut och andra direktiv. På så sätt är han skyldig att vara lojal mot arbetsgivaren. Jfr JO:s ämbetsberättelse 1993/94 sid 498. Det har ifrågasatts om mitt uttalande att Gävle kommuns chefer inte skall delta i den värderande partipolitiska debatten, som emanerar från den ovan beskrivna policyn bland förvaltningscheferna, kan tolkas som ett försök att påverka chefstjänstemännen att inte använda sig av sin yttrandefrihet. Det är olyckligt om det uppfattats så och det har aldrig varit avsikten. Vi har också därför i förvaltningschefsgruppen haft en förnyad diskussion om våra riktlinjer och vårt förhållningssätt. Vi har med anledning av detta än en gång kommit fram till att våra roller och vårt förhållningssätt även framledes bör vara i linje med den överenskommelse som vi träffade 1996. Men jag skall, för alla missförstånds undvikande, än en gång ta upp frågan för att klargöra att förvaltningscheferna, liksom alla andra anställda, har en grundlagsskyddad yttrandefrihet som givetvis också omfattar politiska frågor. AA lämnades tillfälle att kommentera remissyttrandena.

text: Stf. JO Ekberg anförde i beslut den 23 september 1999 följande.

text: Varje medborgare är enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt 12 § ske genom lag.

text: Tryckfrihetsförordningens

text: (TF) bestämmelser om meddelarfrihet ger yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF innebär att det står envar fritt att, då annat ej särskilt anges i förordningen, meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift.

text: Yttrandefriheten utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten av myndigheternas handlande och möjliggör därmed också en granskning av hur offentliga tjänstemän och deras uppdragstagare sköter sina åligganden.

text: Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan således som andra ge uttryck för sin uppfattning även rörande den egna myndighetens verksamhet. I

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns dock regler om tystnadsplikt som begränsar de offentligt anställdas rätt att yttra sig om vad han eller hon fått veta i samband med sin tjänst.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en tjänsteman hos myndigheten för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedia eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter. En arbetsgivare kan således inte genom

text: generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall söka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket friheterna kan användas. Undantag gäller bara för det fall att ingripandet har stöd i lag.

text: Anmälan mot Sandvikens kommun

text: Min granskning med anledning av anmälan mot Sandvikens kommun har haft sin utgångspunkt i vad som anges i den ovan refererade tidningsartikeln i Gefle Dagblad den 4 januari 1998. Sandvikens kommun har i yttrandet till JO anfört att artikeln innehåller flera direkta sakfel, bl.a. i fråga om uppgiften att de anställda har beordrats att vara positiva. I remissyttrandet har bestritts att Sandvikens kommun på något sätt har inskränkt de anställdas yttrandefrihet.

text: Utredningen ger inte underlag för en prövning av det som förevarit hos kommunen i form av diskussioner m.m. i samband med utarbetandet av den i ärendet aktuella chefspolicyn och det i denna ingående lojalitetskravet. Det framstår inte som meningsfullt att driva utredningen vidare i det avseendet. Jag finner sålunda inte grund för att göra några uttalanden rörande frågan huruvida kommunen i detta skede otillbörligt har påverkat de anställdas möjligheter att utnyttja sin yttrandefrihet. I kommunens remissyttrande såväl som i den nämnda tidningsartikeln berörs dock en viktig aspekt av yttrandefrihetsfrågan. I båda dessa sammanhang framskymtar nämligen en uppfattning om att kommunen kan komma att betrakta de uttalanden som tjänstemän gör i kraft av sin yttrandefrihet som uttryck för illojalitet gentemot arbetsgivaren. Vidare framförs att sådana uttalanden skulle kunna föranleda arbetsrättsliga åtgärder. Till stöd för detta åberopas i tidningsartikeln ett icke närmare angivet avgörande av Arbetsdomstolen. Jag vill härvid anföra följande.

text: Det är en självklarhet att en offentliganställd som har en från sin arbetsgivare avvikande uppfattning vilken han i kraft av sin yttrandefrihet ger uttryck för, ändå i sin tjänsteutövning måste följa arbetsgivarens beslut och andra direktiv. På så sätt är han skyldig att vara lojal mot arbetsgivaren. JO har dock i flera beslut (se bl.a. ämbetsberättelsen 1993/94 s. 493) uttalat att det innefattar en otillbörlig påverkan från arbetsgivarens sida, om denne skulle bedöma yttranden, som en tjänsteman gör i kraft av sin yttrandefrihet, med utgångspunkt i frågan om hans lojalitet inför arbetsuppgifterna. Jag instämmer i denna bedömning.

text: Mot bakgrund av det anförda anser jag det klart olämpligt att en offentlig arbetsgivare eller dess företrädare i diskussioner eller allmänna uttalanden rörande de anställdas yttrandefrihet framför att en anställd, om han begagnar sig av denna frihet, kan komma att betraktas som illojal mot arbetsgivaren och riskera att drabbas av arbetsrättsliga konsekvenser. Jag lämnar saken med detta uttalande.

text: Anmälan mot Gävle kommun

text: Anmälan mot Gävle kommun gäller kommundirektören BB:s uttalanden i Gefle Dagblad att cheferna inom kommunen inte skall delta ”i den värderande, politiska debatten”. Enligt vad som anförts i BB:s yttrande till JO emanerar detta uttalande från en allmän policy bland kommunens förvaltningschefer, som de gemensamt och frivilligt kommit överens om. BB har i yttrandet också förklarat att denna

text: policy inte hindrar att en förvaltningschef eller en annan anställd i kommunen fritt får yttra sig om vilka förhållanden som helst utan att dennes lojalitet mot arbetsgivaren sätts i fråga. Vidare har BB anfört att avsikten med hans uttalanden inte varit att påverka chefstjänstemännen att inte använda sig av sin yttrandefrihet. Även vad Gävle kommun i övrigt yttrat som svar på remissen ger intrycket av att kommunen synes väl medveten om yttrandefrihetens starka ställning.

text: Yttrandefriheten gentemot det allmänna är grundlagsskyddad och kan inte inskränkas genom avtal. Den är dock samtidigt fakultativ på så sätt att den enskilde inte behöver utnyttja denna rättighet. Det är därför i princip möjligt för en enskild tjänsteman att besluta att inte utnyttja denna rättighet i visst eller vissa avseenden och att låta detta beslut komma till uttryck genom en överenskommelse med arbetsgivaren. Sådana beslut eller överenskommelser är dock inte bindande för den enskilde tjänstemannen. Den som vill bryta däremot är således i sin fulla rätt att göra det och omfattas då av

text: regeringsformens

text: skydd.

text: Det finns dock enligt min mening all anledning att vara försiktig med överenskommelser av detta slag. Det kan finnas en risk för att någon eller några tjänstemän känner sig mer eller mindre tvingade att ingå ett sådant avtal. Tjänstemännen kan också uppfatta avtalet som bindande och därför avstå från att utnyttja yttrandefriheten. Om detta blir följden av en överenskommelse är det givetvis allvarligt. Överenskommelsen har då i praktiken fått verkan av en ”munkavle” och inneburit en inskränkning av yttrandefriheten.

text: I BB:s yttrande till JO anges att han på nytt skall ta upp och klargöra för de berörda tjänstemännen att yttrandefriheten även omfattar partipolitiska frågor. Jag utgår från att så nu har skett och att varje av policyn berörd tjänsteman därmed upplysts om att den nämnda överenskommelsen inte innebär någon som helst inskränkning i yttrandefriheten.

text: Även i sådana fall där det hos en myndighet förekommer icke förbindande överenskommelser om att personalen i visst eller vissa avseenden inte skall använda sig av grundläggande fri- och rättigheter är det givetvis av utomordentlig vikt att myndigheten och dess företrädare respekterar rättigheterna. I detta fall har BB i artikeln den 5 januari 1998 i Gefle Dagblad bemött ett uttalande av chefen för Gävle symfoniorkester. Förutom att bemöta den kritik som denne tidigare anfört rörande symfoniorkesterns anslag har BB uttalat att det inte ankommer på chefer inom kommunen att delta i den värderande, politiska debatten. Han har i en senare tidningsartikel i samma tidning modifierat sitt uttalande något men får där fortfarande anses ha hävdat att de anställda inte skall föra politiska diskussioner i frågor som rör kommunen. I anslutning till detta har BB i remissyttrandet anfört att han genom sina tidningsuttalanden gjorde bruk av sin egen yttrandefrihet. Jag vill härvid anföra följande. Yttrandefriheten innebär ett skydd för den enskilde gentemot det allmänna. Vad som framkommit i ärendet ger ett klart intryck av att BB vid sina uttalanden i tidningsartiklarna agerade i egenskap av kommundirektör och därmed som företrädare för det allmänna. Mot bakgrund av detta kan hans uttalanden inte försvaras med att han använde sig av sin yttrandefrihet som privatperson. Jag stannar med detta konstaterande.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Kritik mot Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa för felaktig tillämpning av 47 § lagen om arbetslöshetsförsäkring

sammanfattning: Anmälaren hade till sin anmälan om arbetslöshetsersättning fogat ett undertecknat arbetsgivarintyg från sin tidigare arbetsgivare. Intyget var utfärdat enligt det formulär som Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen har fastställt och som läses maskinellt. Enligt formuläret skulle vissa uppgifter redovisas på en särskild blankett. Blanketten bifogades anmälan och var undertecknad. De efterfrågade uppgifterna fanns emellertid inte i blanketten utan arbetsgivaren hänvisade till en bilaga där uppgifter redovisades. Kassan avslog ansökan om ersättning med hänvisning till att ett fullständigt beslutsunderlag inte hade getts in. I beslutet angavs att uppgifter ifyllda på den särskilda blanketten saknades. JO anser inte att bestämmelsen i 47 § lagen om arbetslöshetsförsäkring ger stöd för att avslå en ansökan om arbetslöshetsersättning med hänvisning till att arbetsgivarintyget inte har utfärdats på ett särskilt formulär. Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa kritiseras för beslutet att avslå anmälarens ansökan.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan och i en kompletterande skrivelse klagomål mot Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa. Hon uppgav att kassan hade avslagit hennes ansökan om arbetslöshetsersättning med hänvisning till att ett fullständigt beslutsunderlag inte hade getts in, trots att de efterfrågade uppgifterna fanns bland de handlingar som kassan hade tillgång till.

text: Enligt AA krävde kassan att hennes tidigare arbetsgivare, Scania, skulle fylla i uppgifterna på en viss fastställd blankett för att hon skulle beviljas ersättning. Scania vägrade dock att göra detta då uppgifterna redan hade lämnats i en annan form. Enligt Scania skulle det innebära alltför mycket administration och risk för felskrivningar att lämna uppgifterna på det sätt kassan ville.

text: AA framförde även andra klagomål.

text: Utredning

text: Handlingar hämtades in. Av dessa framgick bl.a. följande. AA:s anmälan om arbetslöshet kom in till kassan den 3 januari 2013. Till anmälan var ett undertecknat arbetsgivarintyg från Scania fogat. Intyget var utfärdat enligt det formulär som Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) har fastställt och som läses maskinellt. Enligt intyget skulle bl.a. ob-ersättning redovisas på en särskild blankett (Komplettering till arbetsgivarintyg). Blanketten bifogades anmälan och var undertecknad av Scania. De efterfrågade uppgifterna fanns emellertid inte i blanketten utan Scania hänvisade till en bilaga där uppgifter om bl.a. ob-ersättning redovisades genom Scanias tidrapporter. Arbetsgivarintyg med bilagor gavs även in till kassan den 22 februari 2013.

text: Kassan avslog ansökan om ersättning den 25 februari 2013 med hänvisning till att ett fullständigt beslutsunderlag inte hade getts in. I beslutet angavs att den handling som saknades var blanketten Komplettering till arbetsgivarintyg. Beslutet angavs vara fattat med stöd av

text: 47 § lagen (1997:238)

text: om arbetslöshetsförsäkring (ALF).

text: Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa anmodades att yttra sig över klagomålen avseende kassans beslut att avslå AA:s ansökan om ersättning med hänvisning till att beslutsunderlaget inte var fullständigt. I sitt svar uppgav kassan (genom försäkringsspecialisten BB) bl.a. följande.

text: Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa mottog den 3 januari 2013 en anmälan om arbetslöshet och arbetsgivarintyg från vår medlem AA. Ansökan om ersättning gällde från och med den 3 december 2012. Arbetsgivarintyget avsåg tiden juli 2011 till 23 augusti 2012 hos Scania […]. Kompletterande löneuppgifter till arbetsgivarintyget om ob-tillägg och sjuklön inkom tillsammans med ansökan, men var inte redovisade på den kompletteringsbilaga som används av a-kassorna utan på annat sätt. – – – Den 29 januari 2013 begärde vi kompletterande uppgifter. – – – Den 11 februari begärde vi fler kompletterande uppgifter. Det gällde följande: – – – kompletterande uppgifter från Scania om lön på den blankett med bilaga (arbetsgivarintyg) som avses i

text: 47 §

text: ALF. Den 22 februari kom […] löneuppgifter från Scania. Löneuppgifterna från Scania var dock inte redovisade på kompletteringsbilagan till det av IAF fastställda arbetsgivarintyget. Bilagan i sig fanns visserligen med, men innehöll endast en hänvisning till ett bifogat dokument med löneuppgifter, utskrivna på papper med Scanias logotyp. Dessa löneuppgifter är exakt desamma som den 3 januari 2013 inkom till a-kassan tillsammans med anmälan om arbetslöshet. Den 25 februari fattade en handläggare beslut om att inte medge rätt till ersättning på grund av att han bedömt att vi inte hade ett tillräckligt beslutsunderlag då uppgifterna från Scania inte var redovisade på kompletteringsbilagan till arbetsgivarintyget. Medlemmen ringde därefter den 28 februari. En handläggare som tog emot samtalet skickade då e-post till den handläggare som den 25 februari hade fattat avslagsbeslutet och meddelade att medlemmen ansåg att vi borde kunna läsa de

text: utskrivna löneuppgifterna, trots att de inte var ifyllda på kompletteringsbilagan till arbetsgivarintyget. – – –

text: Våra kommentarer

text: Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa kunde ha begärt att medlemmen skulle sända in kompletterande löneuppgifter från Scania på bilagan till blanketten arbetsgivarintyg […] redan den 29 januari 2013. Nu gjorde vi det först den 11 februari 2013 i samband med en kompletteringsbegäran om en timrapport. Det är dock möjligt att ärendets ursprungliga handläggare gjort bedömningen att de befintliga löneuppgifterna var tillräckliga och därför inte begärde några kompletterande uppgifter. Det saknades å andra sidan inte anledning för a-kassan att begära in uppgifterna på den särskilda kompletteringsbilagan. Vi anser att Scania på begäran skulle ha fyllt i den av IAF fastställda kompletteringsbilagan till arbetsgivarintyget. Vår uppfattning är att vi inte utan vidare utredning borde ha avslagit ersättningsrätten då löneuppgifterna trots kompletteringsbegäran inte inkom på den särskilda kompletteringsbilagan. I detta läge borde vi ha haft en dialog med medlemmen om anledningen till att löneuppgifterna inte inkommit på kompletteringsbilagan. Om det då visat sig att medlemmen haft svårt att få uppgifterna på just denna bilaga borde vi ha prövat om de befintliga uppgifterna hade kunnat användas som underlag för beslut om ersättningsrätt.

text: Av kassans yttrande framgick vidare att kassan hade fått information som kunde tyda på att AA bedrev någon form av egen verksamhet, vilket behövde utredas. När AA hörde av sig och framförde synpunkter på avslagsbeslutet var frågan om kompletteringsbilagan med löneuppgifter kunde accepteras därför inte längre i fokus. Handläggaren kom dock överens med AA om att handläggaren skulle ringa till Scania för att kontrollera uppgifterna om ob-tillägg och sjuklön. Samtidigt förelades hon att komplettera sin ansökan med vissa uppgifter om den egna verksamheten. Den 21 mars 2013 meddelade AA att hon inte ville ha någon ytterligare kontakt med kassan och att hon inte tänkte skicka in de handlingar som behövdes för att kassan skulle kunna bedöma om hon bedrev egen verksamhet. Mot denna bakgrund fattades inte något nytt beslut om AA:s ansökan om ersättning.

text: Rättslig reglering

text: I 47 § första stycket lagen om arbetslöshetsförsäkring angavs vid tidpunkten för kassans beslut följande.

text: Ansökan om ersättning görs hos arbetslöshetskassan. Till ansökan skall fogas intyg av arbetsgivaren om den sökandes arbetsförhållanden samt de uppgifter i övrigt som behövs för bedömande av den sökandes ersättningsrätt. Kan ett sådant intyg bara skaffas med stora svårigheter, får arbetsförhållandena och övriga omständigheter styrkas på annat sätt. Arbetsgivare ska på begäran utfärda intyget enligt formulär som fastställts av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen.

text: Möjligheten att styrka nödvändiga uppgifter på annat sätt än genom ett arbetsgivarintyg infördes den 1 juli 1984. I propositionen (

text: prop. 1983/84:126 s. 21

text: ) angav föredragande departementschefen bl.a. följande.

text: Jag förordar […] att kravet på arbetsgivarintyg inte skall vara absolut. Visar det sig att det finns svårigheter att förete intyg, bör kravet […] inte gälla. Normalt lär det inte vara några problem att på annat sätt styrka de uppgifter som har betydelse när det gäller att bedöma rätten till ersättning och ersättningens storlek. Det normala skall naturligtvis också i fortsättningen vara att arbetsgivarintyg företes. Skulle det visa sig att den ordning som jag nu har förordat medför att arbetsgivarna i ökad omfattning underlåter att fullgöra sin skyldighet att utfärda intyg, är jag beredd att överväga lämpliga åtgärder och återkomma med förslag om sådana. Lagarna om arbetslöshetsförsäkring har omarbetats flera gånger. Kravet på att arbetsgivarna ska utfärda arbetsgivarintyg enligt ett fastställt formulär har dock inte kommenterats närmare.

text: Bedömning

text: Bestämmelsen i 47 § lagen om arbetslöshetsförsäkring anger vad som krävs av den som ansöker om ersättning. Ett av kraven innebär att sökanden ska bifoga ett intyg av arbetsgivaren med de uppgifter som behövs för att bedöma sökandens rätt till ersättning. Arbetsgivaren har en skyldighet att utfärda ett sådant intyg, och att göra det enligt ett särskilt formulär, om det begärs. Skyldigheten är dock inte sanktionerad.

text: För att minska risken för att en sökande drabbas av att en arbetsgivare försummar skyldigheten att utfärda ett intyg kan en sökande enligt 47 § även styrka de uppgifter som behövs för att bedöma ersättningsfrågan på annat sätt, om det medför stora svårigheter för sökanden att skaffa ett intyg.

text: Utformningen av 47 § ger inte något tydligt svar på hur kravet på att en sökande ska ge in ett intyg från arbetsgivaren om sina arbetsförhållanden förhåller sig till arbetsgivarens skyldighet att utfärda intyget enligt det formulär som har fastställts av IAF. Enligt ordalydelsen i 47 § andra meningen ställs inga krav på att det arbetsgivarintyg som sökanden ska bifoga ansökan ska vara utfärdat enligt något särskilt formulär. Det kan därmed, enligt min mening, inte komma i fråga att låta det gå ut över sökanden när en arbetsgivare inte vill använda det fastställda formuläret. För en sådan ordning måste det krävas ett klart författningsstöd. Enligt min mening är inte heller regleringen i 47 § tredje meningen tillämplig när arbetsgivaren har gett in ett intyg med nödvändiga uppgifter, om än inte på det fastställda formuläret.

text: Kommunalarbetarnas arbetslöshetskassa har, såvitt kommit fram, avslagit AA:s ansökan endast på grund av att arbetsgivarintyget inte har getts in på det fastställda formuläret. Då det saknas ett klart författningsstöd för att avslå ansökan på denna grund ska kassan kritiseras för det beslut som fattats.

text: Vad som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Visitation

title: Polismyndigheten har med tvång fotograferat en persons mc-väst och körkort utan stöd i lag och därigenom kränkt hans rätt till privatliv enligt artikel 8 i Europakonventionen

sammanfattning: En man stoppades av polis när han var på väg till en fest i mcmiljö. Polisen kontrollerade mannen och hans bil. I anslutning till detta fick han lämna ifrån sig sin mc-väst och sitt körkort som därefter fotograferades av polisen. Syftet med fotograferingen var att dokumentera att mannen hade varit på platsen och hur han då varit klädd. JO anser att fotograferingen rättsligt sett bör betraktas som att den gjordes med tvång. Enligt JO var åtgärden ett ingrepp i det skydd för privatlivet som artikel 8 i Europakonventionen garanterar. För att vara tillåten har fotograferingen därför krävt stöd i lag. JO konstaterar att det saknades nödvändigt lagstöd för att med tvång fotografera mannens mc-väst och körkort. Polismyndigheten kritiseras för att åtgärden ändå vidtogs och för att den inte dokumenterades på ett godtagbart sätt.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 februari 2020 förde AA fram klagomål mot att polisen i samband med en kontroll fotograferat hans mc-väst och körkort samt kroppsvisiterat honom och sökt igenom hans bil utan att det fanns någon brottsmisstanke.

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över åtgärden att fotografera AA:s mc-väst och körkort.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 18 maj 2020 efter att upplysningar lämnats av tre befattningshavare som närvarat vid den plats där kontrollen genomfördes. Av Polismyndighetens yttrande och handlingarna i ärendet framgår i huvudsak följande.

text: Den 1 februari 2020 anordnades en fest av en mc-klubb i Skåne. Polisen har tidigare anträffat vapen och andra farliga föremål på medlemmar i den mc-miljö

text: som är utbredd i polisregion Syd. Mot den bakgrunden hade polisen den aktuella kvällen upprättat en kontrollplats för att genomföra fordons- och förarkontroller. Syftet med kontrollerna var att förhindra våldsbrott och skapa en trygg miljö.

text: Till kontrollplatsen kom ett fordon som framfördes av AA. En polisinspektör beslutade om kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: och husrannsakan i fordonet enligt

text: 20 a § samma lag

text: för att söka efter vapen eller annat farligt föremål. Något vapen eller farligt föremål anträffades inte hos AA.

text: Ingen av de befattningshavare som har lämnat upplysningar inför Polismyndighetens yttrande till JO ska ha varit närvarande när AA fick lämna ifrån sig sin mc-väst och sitt körkort och inte heller ha genomfört den aktuella fotograferingen.

text: Åtgärden att fotografera AA:s mc-väst och körkort samt hur den genomfördes har inte dokumenterats. Polismyndigheten har dock gett in fotografier i digitalt format av AA:s väst och körkort till JO.

text: En poliskommissarie har i en promemoria som bifogats Polismyndighetens yttrande i generella termer beskrivit hur den aktuella typen av kontroller genomförs. Av promemorian framgår i huvudsak följande. Kontrollerna genomförs i särskilda tält för att i så stor utsträckning som möjligt minimera det integritetsintrång som det innebär att kontrolleras och för att skydda personen från insyn. I tälten finns bord där det går att lägga klädesplagg och identitetshandlingar för vidare kontroll och för att säkerställa att rätt identitetshandling dokumenteras. Vid hög arbetsbelastning används kameror för att rationalisera arbetet och för att minimera den tid det tar att genomföra kontrollen. Dokumentationen görs för att säkerställa att en viss person varit vid kontrollen vid en viss tidpunkt och vilka klädesplagg personen bar vid tillfället. Denna information kan ha betydelse vid en eventuell sammandrabbning eller för en efterföljande brottsutredning.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade följande bedömning.

text: Utredningen i ärendet ger inte några närmare upplysningar om hur det gick till när AA lämnade ifrån sig körkortet och västen för fotografering. Det finns emellertid inte något i utredningen som stödjer att fotograferingen skedde med ett reellt samtycke från AA. Den förefaller snarare ha skett på polisens uppmaning i samband med ett tvångsingripande mot honom. Det fanns då inte förutsättningar att fotografera för att förenkla avrapporteringen och säkerställa korrekta identitetsuppgifter (jfr JO:s beslut den 30 november 2018 med dnr 7687-2016). Enligt uppgift skedde dock fotograferingen även för andra syften, bl.a. för att underlätta polisens arbete att motverka, förhindra och utreda eventuella sammandrabbningar i samband med den aktuella MC-träffen. [Polisen måste] ha uttryckligt stöd i lag för att fotografera en enskild – som inte befinner sig på en allmän plats – med tvång eller annars mot hans eller hennes vilja (se bl.a. JO:s beslut den 18 februari 2016 med dnr 6755-2014). Fotograferingen i nu aktuellt fall avsåg visserligen inte fotografering av en

text: enskild person. Att fotografera ett personligt klädesplagg, såsom en väst som visar tillhörighet till en motorcykelklubb, samtidigt och i kombination med en officiell identitetshandling, som förvisso i sig inte kan anses särskilt integritetskänslig, innebär emellertid också ett visst ingrepp i den enskildes personliga förhållanden. Om åtgärden vidtas efter uppmaning från polis i samband med ett tvångsingripande mot en enskild kan det även uppfattas som övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. I detta fall saknas dokumentation om hur fotograferingen genomfördes och vad som var syftet med den. Av poliskommissarie CC:s uppgifter framgår dock att ett av syftena var att förhindra våldsbrott och att skapa en trygg miljö i samband med den aktuella MC-träffen, som enligt uppgift avsåg grupperingar med anknytning till den organiserade brottsligheten. Fotograferingen har således skett för syften som faller inom ramen för de allmänna bestämmelserna om polisens uppgifter (

text: 2 § polislagen

text: ). Det framgår också av utredningen att åtgärder vidtogs för att begränsa integritetsintrånget vid fotograferingen. Samtidigt får utredningen anses visa att fotograferingen genomfördes i samband med ett tvångsingripande mot AA (jfr JO:s beslut den 25 september 2012 med dnr 3445- 2011). I övrigt ger utredningen inte något underlag för att bedöma om fotograferingen av AA:s körkort och väst i nu aktuellt sammanhang begränsat någon grundlagsskyddad rättighet (

text: 2 kap 6 § andra stycket

text: RF) eller varit oförenlig med Europakonventionen (artikel 8). Utredningen ger inte heller tillräckligt underlag för att bedöma om poliserna gjorde en rimlig avvägning mellan det uppgivna syftet och ingreppet i AA:s personliga förhållanden. Det kan dock konstateras att det inte synes ha funnits något uttryckligt lagstöd för att genomföra fotograferingen på det sätt som skett. Även om utredningen inte ger något svar på frågan om vilka närmare överväganden som gjordes i just detta fall vill Polismyndigheten peka på vikten av att de rättsliga förutsättningarna noggrant övervägs innan en sådan åtgärd genomförs. Det är också av vikt att omständigheterna hänförliga till och syftet med fotograferingen dokumenteras på ett fullständigt sätt så att det i efterhand inte uppstår frågetecken beträffande det rättsliga stödet för åtgärden. Mot angiven bakgrund avser Polismyndigheten, genom rättsenhet Syd, att påminna berörda polisområden om vikten av att dokumentera överväganden och omständigheter hänförliga till fotografering av det slag som var aktuellt i detta fall.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten som sker utan samtycke och som innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rätten till respekt för privatlivet innefattar bl.a. en principiell rätt till självbestämmande i fråga om information om privata förhållanden och en rätt att bli lämnad i fred. Denna rätt inbegriper även ett skydd mot att bli fotograferad. Bestämmelsen innebär primärt att staten ska avhålla sig från ingrepp i den skyddade rättigheten. (Se Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte uppl., s. 364 f.)

text: Skyddet som följer av de nämnda bestämmelserna i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen får begränsas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: samt

text: artikel 8.2 i Europakonventionen

text: Den enskilde anses inte kunna samtycka till tvångsåtgärder som kräver stöd i lag, om det inte finns en uttrycklig regel som ger stöd för det. En polis som ingriper i myndighetsutövning ger rent faktiskt uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han eller hon använder tvång eller inte. Ett eventuellt samtycke som lämnas i samband med ett sådant ingripande kan därför normalt inte tillmätas någon betydelse. (Se bl.a.

text: SOU 1995:47 s. 145

text: JO 2003/04 s. 72

text: och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, fjärde uppl., s. 57 f.)

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning och uttalanden om dokumentationsbristerna JO har flera gånger uttalat att polisen inte utan uttryckligt stöd i lag får fotografera en enskild med tvång eller annars mot hans eller hennes vilja (se bl.a. JO 2019/20 s. 306 med hänvisningar). I dessa beslut har det primärt handlat om att det är den enskilde som blivit fotograferad. I det nu aktuella fallet togs inte något fotografi av AA utan endast av egendom som tillhörde honom. Det min granskning avsett är om det fanns rättsligt stöd för polisens åtgärd att fotografera AA:s mc-väst och körkort på det sätt som skedde.

text: Jag vill dock börja med att säga att ärendet hos Polismyndigheten präglats av dokumentationsbrister, bl.a. när det gäller vilka överväganden som gjordes inför fotograferingen, grunden för åtgärden och på vilket sätt fotografierna skulle användas i Polismyndighetens verksamhet. Detta är särskilt allvarligt som det, vilket jag återkommer till, handlat om tvångsåtgärder mot en enskild. Det har dessutom försvårat min granskning. Jag har därför inte ett tillräckligt underlag för något uttalande om huruvida polisens åtgärd innebar övervakning eller kartläggning och därmed var ett ingrepp i det skydd för den personliga integriteten som läggs fast i

text: Fotograferingen av mc-västen och körkortet var ett ingrepp i rätten till privatliv enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Det har kommit fram att polisen hade upprättat en kontroll i anslutning till en fest som anordnades av en mc-klubb. AA stoppades i sitt fordon när han var på väg till festen. Han fick i ett särskilt uppställt tält lägga ifrån sig sin mc-väst och sitt körkort. Västen och körkortet fotograferades av polisen.

text: Åtgärderna mot AA motiverades inte av någon befintlig misstanke om brott och vidtogs inte inom ramen för en pågående brottsutredning.

text: Fotograferingen gjordes i samband med att polisen genomförde tvångsåtgärder mot AA i form av en kroppsvisitation och en husrannsakan i hans fordon. Ett eventuellt samtycke från AA att lämna ifrån sig västen och körkortet och låta föremålen bli fotograferade kan därför inte ges någon rättslig betydelse. Utredningen ger vidare inte stöd för att fotograferingen var nödvändig för att genomföra kroppsvisitationen eller husrannsakan, eller annars var en integrerad

text: del av de åtgärderna. Fotograferingen av mc-västen och körkortet bör rättsligt sett betraktas som att den gjordes med tvång.

text: Av fotografierna som Polismyndigheten gett in till JO framgår att västen har text och symboler som kan antas indikera att bäraren tillhör en viss mc-klubb och har en särskild roll i klubben. Tillsammans med körkortet kan västen härledas till AA. Uppgifterna rörde AA:s privata förhållanden.

text: Jag kan inte dra någon annan slutsats av utredningen än att fotograferingen av västen och körkortet, till en väsentlig del åtminstone, syftade till att dokumentera att AA varit på platsen och hur han då varit klädd för att kunna använda detta i exempelvis en brottsutredning som kunde följa på mc-klubbens fest.

text: Med beaktande av att fotograferingen avsåg en utmärkande mc-väst och innehavarens körkort, syftet med fotograferingen och att åtgärden vidtogs med tvång är det min uppfattning att polisens åtgärd var ett ingrepp i det skydd för AA:s privatliv som

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: garanterar. För att vara tillåten har åtgärden därför krävt stöd i lag.

text: Det fanns inte nödvändigt lagstöd för fotograferingen Frågan är då om det finns bestämmelser i lag som kan utgöra lagstöd för fotograferingen. Polismyndigheten har i sitt yttrande pekat på bestämmelserna i

text: och

text: 8 §§

text: polislagen

text: Det hör till Polismyndighetens uppgifter att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt övervaka den allmänna ordningen och säkerheten och ingripa när störningar har inträffat (se

text: 2 §

text: och

text: polislagen

text: Även om polisens åtgärd i det här fallet eventuellt skulle kunna ses som ett sätt att exempelvis förebygga eller förhindra brott är den generella bestämmelsen i

text: 2 § polislagen

text: alltför allmänt hållen för att utgöra ett tillräckligt lagstöd för tvångsmedelsanvändning.

text: I

text: 8 § polislagen

text: sägs följande. En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift ska under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. (Första stycket.) Ett ingripande som begränsar någon av de grundläggande frioch rättigheter som avses i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: får ej grundas enbart på bestämmelserna i första stycket. (Andra stycket.)

text: Bestämmelsen i

text: 8 § första stycket polislagen

text: ger alltså inte något stöd för en åtgärd som begränsar en fri- eller rättighet som avses i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: Jag har visserligen inte kunnat konstatera att fotograferingen var en åtgärd som begränsade en fri- eller rättighet i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: . Den var dock ett ingrepp i en rättighet enligt Europakonventionen. Konventionen gäller som lag i Sverige och ger skydd för fri- och rättigheter som i flera fall har motsvarigheter i

text: 2 kap.

text: regeringsformen

text: , eller är i vart fall närliggande sådana fri- och rättigheter. Bestämmelsen i andra stycket i

text: 8 § polislagen

text: bör därför enligt min mening förstås så att ett ingripande enligt bestämmelsens första stycke inte kan ske utan annat lagstöd, om åtgärden inskränker någon av de fri- och rättigheter som är upptagna i Europakonventionen (se även

text: JO 2005/06 s. 84

text: Jag kan inte se att det någon annanstans finns bestämmelser i lag som ger stöd för att med tvång fotografera den enskildes egendom i ett fall som detta. Kritik och avslutande uttalande Sammanfattningsvis kan jag konstatera att det saknades nödvändigt lagstöd för att med tvång fotografera AA:s mc-väst och körkort. Polismyndigheten kritiseras för att åtgärden ändå vidtogs och för att den inte dokumenterades på ett godtagbart sätt.

text: Fotograferingen har också inneburit att personuppgifter om AA har samlats in och behandlats (se 1 kap. 2 och 6 §§ brottsdatalagen). Givetvis måste en sådan åtgärd vara förenlig med de bestämmelser som finns om detta. Jag finner dock inte anledning att inom ramen för det här ärendet göra några särskilda uttalanden i den frågan.

text: Avslutningsvis vill jag erinra om vikten av att den som överväger att besluta om en tvångsåtgärd säkerställer att det finns nödvändigt författningsstöd för åtgärden.

text: Ärendet avslutas.