avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot dåvarande Arbetsmarknads- och familjenämnden i Eskilstuna kommun för brister i handläggningen av ett ärende om en familjehemsplacerad pojke som vårdades med stöd av 2 § LVU

sammanfattning: Socialnämnden får inte besluta att ett barn ska vårdas i ett familjehem utan att förhållandena i familjehemmet har utretts av nämnden. En sådan familjehemsutredning bör vara så utförlig och tillförlitlig att den kan ligga till grund för en bedömning av om barnet kan ges nödvändig vård i det aktuella hemmet. Socialnämnden har enligt socialtjänstlagen också ett ansvar för att noga följa vården av de barn och ungdomar som vårdas i bl.a. ett familjehem. I beslutet utvecklar JO sin syn på vad en familjehemsutredning bör innehålla. JO riktar i beslutet kritik mot dåvarande Arbetsmarknads- och familjenämnden i Eskilstuna kommun för flera brister i handläggningen av ett ärende om en familjehemsplacerad pojke. Dels anser JO att den inledande familjehemsutredningen, som genomfördes sommaren 2010, varken var tillräckligt utförlig eller tillräckligt tillförlitlig för att kunna ligga till grund för en bedömning av om familjehemmet var lämpligt. Dels hade nämnden bl.a. inte på ett godtagbart sätt uppmärksammat och utrett pojkens situation i familjehemmet under placeringstiden. Enligt JO är det anmärkningsvärt att de återkommande klagomålen mot familjehemmet inte ledde till att pojkens situation utreddes förrän i februari 2013. Det borde ha gjorts åtminstone efter de uppgifter som lämnades till förvaltningen sommaren 2012. Bristerna i handläggningen var allvarliga. Vid JO:s inspektion av socialnämnden i mars 2015 noterades dock inte några brister av det här slaget, vilket ger JO anledning att tro att det granskade ärendet var ett undantag där handläggningen brustit.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan till JO i maj 2013 klagomål mot arbetsmarknads- och familjeförvaltningen i Eskilstuna kommun för brister i handläggningen av ett ärende som rörde hans son BB. Anmälan kompletterades senare.

text: AA anförde bl.a. följande: Han har sonen BB, född 1996, tillsammans med CC. Efter att han och CC separerade under 2009 kom BB att bo hos CC:s kusin DD. AA motsatte sig redan från början att BB skulle bo hos DD. Han ansåg inte att DD kunde ge BB trygghet. Nämnden ansökte hos förvaltningsrätten om att BB skulle beredas vård med stöd av

text: 2 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Efter att förvaltningsrätten beslutat att bifalla nämndens ansökan

text: placerade nämnden BB hos DD. AA har inte träffat BB sedan augusti 2010. Han har gjort flera anmälningar till socialtjänsten om missförhållanden i familjehemmet, vilket inte har lett till några åtgärder. Först efter tre år inledde socialtjänsten en utredning av familjehemmet, och socialtjänsten kom ganska omgående fram till att förhållandena var sådana att BB omedelbart skulle omplaceras.

text: Utredning

text: JO begärde att få ta del av arbetsmarknads- och familjeförvaltningens journalanteckningar i ärendet om BB och den s.k. familjehemsakten. Efter att dessa handlingar hade granskats remitterade JO anmälan till Arbetsmarknads- och familjenämnden i Eskilstuna kommun för yttrande. JO begärde att nämnden skulle yttra sig över

text: – om den utredning och bedömning som låg till grund för beslutet att utse DD till familjehem för BB var tillfredsställande genomförd

text: – om förvaltningen under placeringstiden hade haft tillräcklig insyn i BB:s situation

text: – om BB borde ha omplacerats tidigare

text: – innehållet i promemorian som låg till grund för nämndens övervägande av vården enligt

text: 13 §

text: LVU den 30 oktober 2013.

text: I ett remissvar i december 2013 anförde nämnden i huvudsak följande:

text: Familjehemsutredningen

text: Av familjehemsutredningen framkommer att DD under sin uppväxttid haft svårigheter i hemmet men har fått stöd och behandling/terapi för sina psykiska problem. Undertecknad bedömer att DD genom att ha genomgått terapiinsatser är en person som idag har ett fungerande vuxenliv. I förekommande placering har även hänsyn tagits till att BB är släkt med DD och handläggare särskilt beaktat och föredragit att genomföra en placering i nätverket trots att den ena vårdnadshavaren motsatt sig ett sådant beslut. I familjehemsutredningen framkommer inget som skulle vara skäl att ej lämna ett medgivande enligt SoL

text: 6 kap. 6 §

text: Insyn under placeringstiden

text: I familjehemmets akt framkommer i huvudsak information om ekonomiska frågor samt att det funnits svårigheter med boendet. I februari 2013 inkommer orosanmälningar från BB:s mor som redovisar flera brister i hemmet. I familjehemmets journal följer därefter flera kontakter och slutligen görs också en förnyad familjehemsutredning som ger skäl att avbryta placeringen.

text: Överväganden under perioden den 2012-08 – 2013-02

text: Under perioden har det skett två överväganden som redovisar situationen för BB. I förekommande överväganden är en del av texten identisk utifrån att bakgrunden redovisas och där parter har samma ställningstaganden som tidigare. Av vikt är att det senaste övervägandet redovisar förändringen för BB då det har beslutats att BB flyttar till ett annat familjehem.

text: Nämndens bedömning gällande förekommande frågor

text: Utifrån ovanstående redovisning bedömer undertecknad att handläggningen och dokumentationen ger en adekvat bild av situationen för BB och familjehemmets situation. Den utredning som gjordes av familjehemssekreteraren den 22 juni 2010 var gjord innan verksamheten förändrade utredningsstrukturen och kan idag bedömas vara otillräcklig i dokumentationen och bedömningen. Utredningar som upprättas idag har en annan utformning/omfattning och grundar sig på en BBIC struktur. Undertecknad har inte kunnat höra utredande familjehemssekreterare då hon slutat sin anställning i kommunen. I stället har ärendet diskuterats med nuvarande familjehemssekreterare och även en tidigare socialsekreterare. Insynen gällande BB:s situation måste bedömas vara tillräcklig. Det har framkommit frågetecken från föräldrar i ett tidigare skede som har bedömts och gjorts ställningstagande i. Det finns inget i de uppgifter som framkommit tidigare som skulle gett skäl till en omplacering. När det gäller övervägandena som gjorts finns det delar som är identiska. Detta gäller bakgrund och ställningstaganden som gjorts tidigare. I det senaste övervägandet har också redovisats förändringar som är aktuella. AA fick möjlighet att yttra sig över remissvaret.

text: Efter en omorganisation lyder socialförvaltningen numera under en nybildad socialnämnd.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter BB familjehemsplacerades hos sin mors kusin DD i augusti 2010. BB var då 13 år gammal och hade uttryckt ett starkt önskemål om att placeras hos DD, som han bodde hos sedan ett halvår tillbaka. Modern var positiv till placeringen, medan fadern motsatte sig att BB skulle placeras hos DD.

text: Placeringen grundades på en familjehemsutredning som är daterad den 22 juni 2010. Den 6 mars 2013 beslutade nämnden att omedelbart omplacera BB till ett jourhem på grund av att det kommit fram uppgifter om brister i familjehemmet. Bristerna sammanställdes i en utredning som senare låg till grund för nämndens beslut att DD inte längre var lämplig som familjehem.

text: BB hade således varit placerad hos DD i mer än två och ett halvt år när nämnden beslutade att han skulle omplaceras på grund av de brister i familjehemmet som kommit fram. Frågan är om BB borde ha omplacerats tidigare än vad som blev fallet.

text: Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet är utgångspunkten att JO inte bör utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden. Den utredning som låg till grund för beslutet 2010 att godkänna DD som familjehem till BB har dock betydelse vid min prövning av omplaceringsfrågan. Det finns därför skäl att göra avsteg från den s.k. tvåårsregeln och granska även familjehemsutredningen.

text: Jag kommer alltså att behandla familjehemsutredningen och omplaceringsfrågan i det följande. Vidare kommer jag att uttala mig något om en av förvaltningens utredningar som låg till grund för ett s.k. övervägande av vården. Familjehemsutredningen Socialnämnden ska bl.a. verka för att barn och ungdomar växer upp under trygga och goda förhållanden. Nämnden ska i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet (

text: 5 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL).

text: Socialnämnden ska sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får en god vård (

text: 6 kap. 1 §

text: SoL).

text: Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne (

text: 6 kap. 6 §

text: SoL). Socialnämnden får inte lämna ett medgivande eller fatta ett beslut om vård utan att förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård är utredda av nämnden.

text: Det finns inga bestämmelser som reglerar vad en s.k. familjehemsutredning ska innehålla. Utredningen bör dock vara så utförlig och tillförlitlig att den kan ligga till grund för en bedömning av om barnet kan ges nödvändig vård i det aktuella hemmet. Familjehemsutredningen bör därför belysa familjehemsföräldrarnas vilja och förmåga att ge barnet den omsorg som barnet behöver. För att socialnämnden ska kunna avgöra om det aktuella hemmet är lämpligt är det en förutsättning att nämnden genom utredningen får kunskap om familjehemsföräldrarnas förmåga i förhållande till behovet hos det barn som ska placeras. Utredningen ställer stora krav på utredaren, inte minst när det gäller kunskaper om barns förutsättningar och behov (

text: prop. 1989/90:28 s. 97

text: f).

text: När det gäller innehållet i en familjehemsutredning kan ledning hämtas i

text: 6 kap. 7 §

text: SoL som beskriver vilka skyldigheter som socialnämnden har när det gäller ett barn som vårdas i familjehem. Enligt den bestämmelsen ska socialnämnden medverka till att ett placerat barn får en god vård och fostran och i övrigt gynnsamma uppväxtförhållanden. Nämnden ska medverka till att barnet får en lämplig utbildning och den hälso- och sjukvård som barnet behöver. Förutom att behandla familjehemsföräldrarnas personliga förutsättningar att ge barnet den vård det behöver, måste utredningen belysa de yttre omständigheter som familjehemsföräldrarna lever under. Utredningen bör således redovisa t.ex. uppgifter om familjehemsföräldrarnas bostad, arbete, ekonomi och hälsotillstånd (se t.ex. JO 2002/03 s. 210, dnr

text: Nämnden anförde i remissvaret att det i familjehemsutredningen inte kom fram något ”som skulle vara skäl att ej lämna ett medgivande enligt SoL

text: 6 kap. 6 §

text: ”. Nämnden anförde vidare att utredningen gjordes ”innan verksamheten förändrade utredningsstrukturen och kan idag bedömas vara otillräcklig i dokumentationen och bedömningen”.

text: Jag vill till att börja med påpeka att den lagstiftning som rör familjehemsutredningar inte har ändrats sedan familjehemsutredningen genomfördes. Även vid den aktuella tiden var kraven på utredningens tillförlitlighet och noggrannhet höga.

text: Utredningens genomförande

text: Jag kan konstatera att utredningen genomfördes mycket snabbt och att utredningsåtgärderna var begränsade. Det framgår att utredaren träffade DD vid ett tillfälle för en intervju. Det hölls också ett kompletterande samtal. Utredaren gjorde inte något hembesök hos DD inför ställningstagandet till om han kunde anses vara lämplig som familjehem. Däremot framgår det av de inlånade handlingarna att två socialsekreterare inom ramen för den barnavårdsutredning som samtidigt pågick beträffande BB hade gjort ett hembesök hos DD den 25 mars 2010. Av nämndens remissvar och utredningen i övrigt framgår inte om de iakttagelser som då gjordes beaktades vid nämndens ställningstagande till DD:s lämplighet som familjehem.

text: BB var en pojke som hade särskilda behov. Mot den bakgrunden fanns det frågor som måhända borde ha uppmärksammats i utredningen. Hit hör t.ex. att åldersskillnaden mellan BB och DD var liten och att DD var ensamstående. I utredningen berördes inte frågan om dessa förhållanden kunde påverka förutsättningarna för DD att svara för BB:s vård och fostran. Det är enligt min mening förvånande att nämnden inte reflekterade över detta i sitt remissyttrande.

text: Personliga förutsättningar

text: Familjehemsutredningen bör behandla familjehemsföräldrarnas personliga förutsättningar att ge barnet en god omsorg. Det är naturligtvis viktigt att den eller de som ges förtroendet att fostra och vårda barn som behöver bo i ett annat hem än föräldrahemmet är stabila och mogna för ett sådant förtroende.

text: När det gäller DD:s personliga förutsättningar kom det fram i utredningen bl.a. att han var en ensamstående ung man (född 1982) som hade växt upp under otrygga förhållanden med en missbrukande förälder. Vidare angavs att DD hade lidit av psykisk ohälsa som bl.a. medfört att han inte kunde fullfölja sina gymnasiestudier och att han hade deltagit i ett rehabiliteringsprojekt samt stod i kö för att få en praktikplats.

text: I utredarens förslag till medgivande angavs följande om DD:s personliga förutsättningar: Undertecknad kan i samtal med DD konstatera att han är en mogen ung man med ett stort hjärta. Han månar om BB som om det vore hans egna barn. För DD är det ingen börda att ta hand om samt ansvara för BB:s hälsa och utveckling. Tillbaka får han mycket glädje.

text: Den slutsats som utredaren redovisade är allmänt hållen och knapphändig. Mot bakgrund av vad som beskrevs i utredningen om DD:s bakgrund och livssituation borde utredningen på ett mer ingående sätt ha belyst och analyserat DD:s personliga förutsättningar att vårda och fostra BB och vilka möjligheter han hade att tillgodose de specifika behov som BB hade.

text: Ekonomi

text: En fråga som också bör klarläggas under utredningen är familjehemmets ekonomiska situation. Familjehemsföräldrarna behöver inte ha en hög inkomst eller stora tillgångar för att bli ett väl fungerande familjehem. Om det finns en misstanke om att familjehemsföräldrarnas ekonomi är så dålig att det kan ha betydelse för möjligheten att tillgodose barnets behov finns det skäl för nämnden att göra en fördjupad utredning i den delen. Hemmets ekonomi måste vara sådan att barnets behov av trygghet och omsorg inte i för hög grad påverkas negativt av att familjehemmet har svårt att t.ex. betala hyran och köpa kläder.

text: DD saknade arbete och således en egen försörjning. Han hade skulder för bl.a. sitt boende. Trots detta saknade utredningen en analys av DD:s förmåga att svara för BB:s behov rent ekonomiskt. Senare visade det sig att DD, trots den ersättning han fick från kommunen, inte kunde hushålla med sin inkomst, vilket medförde att pengarna inte alltid räckte hela månaden. Familjehemmet kunde alltså inte svara för BB:s behov fullt ut. Detta belyser vikten av att familjehemmets ekonomi utreds före en enskild placering.

text: Boende

text: Familjehemmets bostad måste vara så stor att det finns tillräckligt med utrymme för det barn som ska placeras där. Utgångspunkten bör enligt min mening vara att det placerade barnet ska erbjudas ett eget rum. Det är särskilt angeläget ju äldre barnet är. Här framgick det att DD bodde i en lägenhet om två rum och kök men att han hade fått löfte om en större lägenhet om han skulle få uppdraget som familjehem. När utredningen genomfördes var BB 13 år och hade alltså blivit tonåring. Rent generellt får det anses att tonåringar har ett stort behov av ett eget utrymme i bostaden. Utredningen berörde över huvud taget inte boendeförhållandena. Trots att BB vid den tiden redan bodde hos DD finns det inga uppgifter om hur det rent praktiskt fungerade för honom att bo där eller vilka behov BB hade i det avseendet.

text: Brottslighet

text: En uppgift om att en familjehemsförälder har begått ett brott eller att det hos polisen finns en sådan misstanke är typiskt sett en uppgift som har betydelse för bedömningen av om ett familjehem är lämpligt eller inte. Socialnämnden har möjlighet att begära att få uppgifter från Rikspolisstyrelsens belastnings- och misstankeregister. Någon sådan begäran gjordes inte från nämndens sida, och frågan om brott var inte heller uppe till någon diskussion. Jag känner inte till om DD vid den aktuella tiden förekom i något av registren. Eftersom frågan om brottslighet är ett viktigt underlag vid bedömningen av familjehemmet är det naturligtvis en brist att DD:s eventuella brottslighet inte utreddes.

text: Slutsats

text: Min genomgång pekar på flera områden där familjehemsutredningen uppvisar brister. Det förhållandet att både BB och hans mamma hade en mycket bestämd önskan att BB skulle vara placerad hos DD fråntar inte socialnämnden dess skyldighet att noggrant utreda DD:s lämplighet som familjehem. Socialnämndens ansvar för utredningen är alltså densamma oavsett vilken inställning de berörda har. Utredningen innehöll i det här fallet endast en allmänt hållen bedömning av DD:s förutsättningar att tillgodose BB:s behov av vård och omsorg inom de olika områdena. DD:s uppgifter låg till grund för utredarens ställningstagande utan referenstagning, hembesök eller inhämtande av utdrag ur belastnings- och misstankeregistret. Utredningen har sammantaget sådana brister att den enligt min mening varken var tillräckligt utförlig eller tillräckligt tillförlitlig för att kunna ligga till grund för en bedömning av DD:s lämplighet som familjehem.

text: Nämndens uppföljning av BB:s förhållanden under placeringen Av handlingarna framgår att AA skickade ett mejl till förvaltningen den 24 januari 2013. Han skrev bl.a. att hans tidigare anmälningar om brister hade tystats och mörkats av socialtjänsten men att han nu krävde en grundlig utredning av familjehemmets lämplighet och av vad DD hade blivit utsatt för. AA bifogade även ett mejl som han hade fått av CC där hon redogjorde för sin oro över BB:s situation. CC berättade för AA att BB och DD flyttade hem till henne den 17 februari 2012, efter att DD hade blivit vräkt från sin bostad, och att DD:s uppgift om mögel i bostaden inte var riktig. Vidare beskrev hon BB:s och DD:s nära relation som hon ansåg vara tvivelaktig. CC beskrev även att DD hade hämtat mat hos henne då de inte hade haft något att äta och att hon inte kunde träffa BB ensam i något sammanhang utan DD vakade över honom som en hök.

text: Efter att socialförvaltningen hade tagit emot AA:s mejl samtalade förvaltningen med bl.a. de berörda, med DD:s hyresvärd och med BB:s mentor. Förvaltningen bad DD att komma in med ett utdrag ur belastnings- och misstankeregistret. Socialsekreteraren kontaktade Socialstyrelsen för att rådfråga om den uppkomna situationen.

text: Den 6 mars 2013 beslutade socialnämndens ordförande att omplacera BB från familjehemmet till ett jourhem. Därefter gjorde nämnden bedömningen att DD inte längre var lämplig som familjehem, och avtalet med honom sades upp den 21 maj 2013. Till grund för besluten låg en utredning som förvaltningen hade utfört. Av den utredningen framgick bl.a. att DD i februari 2012 hade blivit vräkt från sin lägenhet på grund av hyresskulder och att han då hade valt att tillsammans med BB flytta hem till BB:s mamma, trots att BB var placerad hos DD på grund av brister i hemmiljön och föräldrarnas omsorgsförmåga. Vidare angavs att BB inte hade haft något sovrum utan delat sovrum med DD. Socialsekreterare iakttog vid ett hembesök att deras madrasser var hopskjutna till en dubbelsäng, vilket ansågs olämpligt och gränslöst från DD:s sida. I utredningen togs även upp att DD hade bekräftat att han hade varit misstänkt för sexuella övergrepp under 2008.

text: Frågan är om de förhållanden som låg till grund för beslutet att omplacera BB borde ha uppmärksammats tidigare.

text: Jag vill till att börja med framhålla att socialnämnden har ett ansvar för att noga följa vården av de barn och ungdomar som vårdas i bl.a. ett familjehem (

text: 6 kap. 7 b §

text: SoL). Under uppföljningen ska nämnden särskilt uppmärksamma barnets eller den unges hälsa, utveckling, sociala beteende, skolgång och relationer till anhöriga och andra närstående. Nämnden ska följa vården främst genom regelbundna personliga besök i familjehemmet, samtal med barnet eller den unge och familjehemsföräldrarna samt samtal med vårdnadshavarna.

text: Av de journalanteckningar som jag har haft tillgång till framgår att nämnden hade regelbundna samtal och möten med både BB och DD samt med BB:s vårdnadshavare. Flera hembesök gjordes under placeringstiden, men inte med samma regelbundenhet. Ett hembesök genomfördes kort efter att nämnden hade fattat beslut om BB:s placering hos DD. Under 2011 besökte socialsekreterare familjehemmet vid ett tillfälle, medan tre besök gjordes under 2012.

text: Socialnämnden anförde i remissvaret att förvaltningens insyn i BB:s situation måste bedömas vara tillräcklig och att det som kom fram under placeringstiden inte gav skäl till en omplacering.

text: Efter att ha gått igenom journalanteckningarna kan jag konstatera att socialnämnden redan i början av placeringstiden tog emot klagomål som rörde BB:s situation i familjehemmet.

text: AA påpekade redan i december 2010 att BB inte hade något eget rum hos DD. BB hade då bott hemma hos DD sedan föräldrarnas separation 2009. Förvaltningen kände sedan mars 2010 till att BB inte hade något eget rum. Då konstaterade socialsekreterare inom ramen för en pågående barnavårdsutredning vid ett hembesök hos DD att BB och DD delade rum. Det är anmärkningsvärt att nämnden, trots att det gång på gång hade framförts kritik mot just detta förhållande, under lång tid inte ansåg det utgöra något problem. Efter att DD och BB hade flyttat till en ny lägenhet gjorde nämnden ett hembesök i april 2012. Vid besöket visade det sig att DD och BB fortfarande delade rum trots att de nu bodde i en ny lägenhet. Detta förhållande reagerade nämnden inte på.

text: Nämnden vidtog inte heller några åtgärder utifrån de uppenbart motstridiga uppgifter som DD lämnade när det gällde hans bostadssituation. DD uppgav i januari 2011 att han befann sig mitt i en flytt, men vid ett hembesök i mars 2011 uppgav DD att han sökte en ny bostad.

text: I juli 2012 fick nämnden information om att DD och BB hade bott hemma hos CC en tid. BB vårdades med stöd av LVU på grund av brister i hemmet, vilket DD kände till. Trots detta valde DD att bo med BB hemma hos CC. När CC informerade nämnden om detta vidtogs ingen åtgärd över huvud taget. I augusti 2012 berättade CC ingående om sin oro för förhållandena i familjehemmet.

text: Förutom uppgifter som nämnden redan kände till berättade hon att DD hade blivit vräkt från bostaden på grund av hyresskulder och att det var anledningen till att DD och BB hade flyttat hem till henne. Hon berättade även uppseendeväckande omständigheter om relationen mellan DD och BB. Förvaltningen samtalade med DD och BB som försäkrade att situationen var bra. Nämnden tog även kontakt med den nuvarande hyresvärden och fick då veta att DD redan hade hyresskulder för den nya bostaden. Trots dessa uppgifter vidtogs inga åtgärder inom förvaltningen. DD:s lämplighet ifrågasattes inte.

text: Ytterligare en omständighet som borde ha ingett oro var DD:s syn på umgänget mellan BB och AA. DD verkar inte ha insett vikten av att kontakten upprätthölls och medverkade inte till att BB skulle ha kontakt med sin pappa. DD visade härigenom allvarliga brister i sina skyldigheter som ansvarig för BB:s utveckling.

text: Det dröjde alltså till februari 2013 innan förvaltningen inledde en utredning av DD:s lämplighet som familjehem för BB. Jag kan konstatera att samma klagomål hade återkommit flera gånger. Flera av de omständigheter som nämnden redovisade i bedömningen den 20 mars 2013 och som låg till grund för slutsatsen att DD inte längre var lämplig som familjehem hade aktualiserats för nämnden långt tidigare. Det är anmärkningsvärt att BB:s situation inte blev tillräckligt utredd åtminstone efter de uppgifter som CC lämnade sommaren 2012. Sammantaget var nämnden enligt min uppfattning inte tillräckligt uppmärksam på BB:s situation i familjehemmet. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för sin passivitet. Överväganden av vård När ett barn har beretts vård enligt

text: 2 §

text: LVU ska socialnämnden enligt

text: 13 § första stycket

text: LVU minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas.

text: Den ansvariga handläggaren ska inom den föreskrivna tiden rapportera till nämnden hur vården har bedrivits och hur barnets och vårdnadshavarens förhållanden har utvecklat sig. Handläggaren sammanfattar informationen och slutsatserna i en utredning som lämnas till nämnden. Utredningen är en förutsättning för att nämnden ska kunna hålla sig underrättad om hur vården har fungerat i familjehemmet och används som underlag vid nämndens prövning. Det är viktigt att de uppgifter som redovisas är aktuella och att det tydligt framgår om förhållanden som är av betydelse för vården i familjehemmet har ändrats (se JO:s inspektionsprotokoll den 14 januari 2010, dnr 6383-2009).

text: Jag har tagit del av fyra utredningar från socialförvaltningen (undertecknade den 21 juli 2011, den 1 februari 2012, den 5 december 2012 och den 21 oktober 2013) som har legat till grund för överväganden av behovet av fortsatt vård för BB. Den senaste utredning som jag har haft tillgång till låg till grund för ett övervägande av vården den 30 oktober 2013. Vid den tidpunkten var BB sedan ett halvår tillbaka placerad i ett nytt familjehem. Förhållandena för BB var alltså väsentligt förändrade. Trots detta var uppgifterna i utredningen i stort sett identiska med de

text: uppgifter som redovisades i utredningen från december 2012. I den senaste utredningen redovisades t.ex. DD:s uppfattning om BB i flera avseenden, vilket ger ett felaktigt intryck av att det var DD som fortfarande var familjehem för BB. Någon beskrivning av BB:s situation och utveckling efter omplaceringen fanns inte. Under avsnittet Utveckling redogjordes i huvudsak endast för DD:s uppfattning om hur BB hade utvecklats. Det är uppenbart att handläggaren hade kopierat text från den tidigare utredningen utan att uppdatera uppgifterna med aktuell information. Det är anmärkningsvärt att nämnden i remissvaret inte reflekterade över detta, och nämnden förtjänar kritik för den undermåliga utredningen.

text: Avslutande synpunkter Jag har i beslutet funnit skäl att rikta kritik mot dåvarande Arbetsmarknads- och familjenämnden i Eskilstuna kommun för flera brister i handläggningen av detta ärende. Nämnden har brustit när det gäller den inledande utredningen av DD:s lämplighet som familjehem och har inte under placeringstiden på ett godtagbart sätt uppmärksammat och utrett BB:s situation i familjehemmet. Slutligen har nämnden brustit i handläggningen och dokumentationen när det gäller utredningen som legat till grund för övervägandena av vården.

text: Det är nämnden som har det yttersta ansvaret för att verksamheten inom förvaltningen bedrivs på ett korrekt sätt. Nämndens yttrande till JO, som lämnades i december 2013, var mycket kortfattat, och nämnden besvarade endast mina frågor översiktligt. Detta ger ett intryck av att nämnden inte hade insett bristerna i ärendet.

text: I mars 2015 gjorde jag en inspektion av socialnämnden i Eskilstuna och granskade handläggningen av LVU-ärenden. Vid inspektionen fann jag inte några brister av det här slaget. Det ger mig anledning att tro att det nu granskade ärendet där handläggningen har brustit är ett undantag. Mot den bakgrunden finner jag inte skäl att göra några ytterligare uttalanden.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Jäv
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden i Örebro kommun angående handläggningen av ett bygglovsärende m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 20 juni 2006 framförde AA, ägare till fastigheten A 13:587 i Örebro kommun, klagomål mot Byggnadsnämnden i Örebro kommun. I anmälan uppgavs bl.a. följande. Under våren 2006 försökte han till byggnadsnämnden anmäla ägaren till grannfastigheten A 13:586 för olovligt byggande av ett garage. Nämndens tjänstemän ville inledningsvis inte ta emot hans anmälan trots flera påstötningar. Slutligen togs anmälan emot av nämnden, men ärendet har inte utretts. En av handläggarna vid stadsbyggnadskontoret uppgav till honom att han kände grannen. AA skrev då till nämnden att han ansåg att handläggaren var jävig i ärendet och att han därför inte ville att ärendet skulle handläggas av honom. Hans jävsinvändning ledde inte till någon åtgärd från kommunens sida.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Byggnadsnämnden i Örebro kommun för utredning och yttrande över vad som framförts i AA:s anmälan till JO. I sitt remissvar beslutat vid sammanträde den 21 september 2006 uppgav nämnden bl.a. följande (bilagan utelämnad här).

text: Bygglov för uppförande av garagebyggnaden på fastigheten Örebro A 13:586 lämnades den 23 september 2002. Byggnaden sattes ut den 7 september 2004 av personal från byggnadsnämnden. Byggnadsnämnden utgick därefter från att byggnationen av garaget omgående påbörjades. Byggnadsnämnden erhöll den 29 maj 2006 uppgift från AA om olovligt byggande på fastigheten Örebro A 13:587, som sedan den 5 september 2005 ägs av BB och CC. Det förhåller sig givetvis på det sättet att kommunens handläggare omgående skulle tagit upp anmälan och behandlat den på sedvanligt sätt. Att så skedde först efter påstötningar från AA är en brist i byggnadsnämndens handläggning av ärendet. AA har dock inte lidit någon rättsförlust genom denna fördröjning av ärendets handläggning. Byggnadsnämnden utreder för närvarande huruvida byggnation av garaget skett utan beviljat bygglov. Byggnadsnämnden har tillskrivit BB och begärt in uppgifter från denne om den påstådda överträdelsen av plan- och bygglagens bygglovskrav.

text: Den vidare utredningen får utvisa om överträdelse kan styrkas. Byggnadsnämnden kommer då att ta ställning till eventuella åtgärder. Byggnadsnämndens bedömning är att garagebyggnationen är sådan att bygglov kan beviljas i efterhand även om garagebyggnaden skulle visa sig ha uppförts utan giltigt bygglov. Mot bakgrund härav fann byggnadsnämndens handläggare ej anledning att avvakta utredningen rörande garagets eventuella uppförande utan giltigt bygglov innan bygglov för muren beviljades. Beträffande den mur som uppförts på fastigheten Örebro A 13:586 har sökanden erhållit sökt bygglov. Beslutet om bygglov har överklagats av AA. Länsstyrelsen har ännu inte prövat överklagandet. Kopia av överklagandet bifogas denna skrift. Beträffande AA:s påstående om jäv får byggnadsnämnden anföra följande. BB är ej anställd av Örebro kommun. Det föreligger ej annan grund för att anse att byggnadsnämndens tjänsteman skulle vara jävig att pröva frågan om sökt bygglov eller ingripande mot BB. AA kommenterade remissvaret.

text: Den 20 november 2007 inhämtades från en tjänsteman vid byggnadsnämnden följande upplysningar. Det har ännu inte fattats något beslut i ärendet om anmälan om olovligt byggande avseende fastigheten A 13:586. Byggnadsnämnden avser att fatta beslut i ärendet vid nästa nämndsammanträde, den 11 december 2007.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § första stycket plan- och bygglagen (1987:10)

text: , PBL, skall byggnadsnämnden ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i PBL eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser.

text: Detta innebär att byggnadsnämnden är skyldig att ta upp frågan om påföljd eller ingripande oavsett om en anmälan gjorts av någon som har sakägarställning – t.ex. en granne – eller av någon annan. Skyldigheten innebär bl.a. att nämnden måste pröva om de omständigheter som kommit fram genom anmälningen skall föranleda någon åtgärd eller inte.

text: Byggnadsnämnden kan mot denna bakgrund inte undgå kritik för att den inte omgående tog emot AA:s anmälan om olovligt byggande.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I detta ligger även att ärendet inom rimlig tid avslutas genom någon form av beslut.

text: AA gjorde, i egenskap av berörd granne, den 29 maj 2006 en anmälan till nämnden om olovligt byggande på fastigheten A 13:586. Av utredningen framgår att nämnden den 20 november 2007 ännu inte meddelat något överklagbart beslut i ärendet. En sådan utdragen handläggningstid är inte godtagbar och jag är kritisk till nämndens passivitet. Jag förutsätter att nämnden som uppgetts meddelar ett formligt beslut vid nämndsammanträdet den 11 december.

text: Reglerna om jäv för byggnadsnämnden finns i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: kommunallagen (1991:900)

text: . Regleringen avseende jäv i

text: 6 kap.

text: kommunallagen

text: är uttömmande och

text: avser all handläggning hos nämnderna, oavsett om det är fråga om ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda eller inte. Bestämmelserna gäller både förtroendevalda och de anställda tjänstemännen. Även de tjänstemän som utreder och föredrar ett ärende inför nämnd eller annan beslutsfattare omfattas av jävsbestämmelserna.

text: I

text: 6 kap. 24 § tredje stycket kommunallagen

text: regleras prövningen av jävsfrågan. Normalt skall ett konstaterat jäv leda till att den jävige inte tar befattning med ärendet. I de flesta fall behöver inte nämnden fatta ett formellt beslut i jävsfrågan. Den jävige avstår självmant och ersätts av en annan person. Om den som utpekas som jävig inte anser sig jävig måste dock nämnden avgöra jävsfrågan genom ett formellt beslut. Nämnden är skyldig att snarast fatta ett sådant beslut.

text: Av utredningen framgår att nämnden inte har fattat något formellt beslut i jävsfrågan. Eftersom tjänstemannen inte har ansett sig jävig har byggnadsnämnden varit skyldig att snarast avgöra jävsfrågan genom ett formligt beslut. Jag förutsätter att så sker så snart som möjligt.

text: Jag finner sammanfattningsvis anledning att kritisera handläggningen av jävsfrågan och vill här allmänt framhålla att det för den enskilde är av största vikt att jävsinvändningar hanteras korrekt och snabbt.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

title: Säkerhetspolisens underlåtenhet att förstöra upptagningar och uppteckningar från hemlig teleavlyssning och teleövervakning

text: Bakgrund

text: I januari 2009 uppmärksammade Säkerhets- och Integritetsskyddsnämnden vid en granskning av ett enskilt ärende vid Säkerhetspolisen att upptagningar och uppteckningar från en hemlig teleavlyssning inte hade förstörts, trots att åklagare hade beslutat att så skulle ske.

text: Upptäckten föranledde Säkerhetspolisen att genomföra en verksamhetskontroll för att utreda om detta var en engångsföreteelse eller om det fanns liknande fall. Tämligen omgående kunde konstateras att det fanns flera andra ärenden i vilka Säkerhetspolisen inte hade verkställt åklagares beslut att förstöra material från hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning.

text: Mot den bakgrunden överlämnades saken till Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, för prövning av om tjänstefel kunde vara begånget. I början av februari 2009 inledde chefsåklagaren AA förundersökning rörande misstanke om tjänstefel. Under förundersökningen, som bedrevs under drygt ett års tid, hölls bl.a. ett femtiotal förhör och material från Säkerhetspolisen granskades. Den 30 april 2010 beslutade AA att lägga ned förundersökningen eftersom någon enskild tjänsteman inte ansågs ha handlat på ett sådant sätt som kunde bedömas som straffbart tjänstefel.

text: Vad som framkom i nedläggningsbeslutet föranledde mig att den 27 maj 2010 inom ramen för mitt uppdrag påbörja en granskning av vad som förekommit. Min avsikt var att göra en egen straffrättslig bedömning av det inträffade.

text: Mina överväganden i förundersökningsfrågan

text: Inledning Säkerhetspolisen har till uppdrag att bl.a. förebygga och avslöja brott mot rikets säkerhet, bekämpa terrorism och skydda den centrala statsledningen. Hemliga tvångsmedel – t.ex. hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning – kan vara viktiga instrument för Säkerhetspolisen vid fullgörandet av dessa uppdrag. Användningen av sådana tvångsmedel innebär emellertid ett mycket stort ingrepp i

text: den enskildes personliga integritet. Det är bl.a. därför av allra största vikt att användningen av hemliga tvångsmedel alltid sker enligt det strikta regelverk som omgärdar dem. Säkerhetspolisen måste självfallet ha en organisation och den kunskap som fordras för att säkerställa att användningen sker på ett rättsenligt sätt.

text: Det som kom fram i våras om bristerna i Säkerhetspolisens verksamhet i detta avseende var därför i hög grad anmärkningsvärt. AAs beslut klargjorde nämligen att Säkerhetspolisen i ett stort antal ärenden under en följd av år underlåtit att förstöra upptagningar och uppteckningar från hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i nedlagda förundersökningar, trots att åklagare beslutat att så skulle ske. Vidare kom det fram att anställda inom Säkerhetspolisen hade sökt uppgifter i avslutade förundersökningar där telematerialet skulle ha varit förstört. – Detta felhandlande hade, i olika utsträckning, förekommit vid de tre operativa enheterna för författningsskydd, kontraspionage och kontraterrorism. Eftersom det inte var fråga om något enstaka misstag uppkom frågan om någon befattningshavare vid Säkerhetspolisen straffrättsligt kunde hållas ansvarig för det inträffade.

text: Som framgår av AA:s beslut fann han att så inte var fallet, i huvudsak beroende på att det inträffade, enligt hans mening, berodde på brister i interna rutiner och på att berörda tjänstemän saknade relevant utbildning. Det handlade, enligt uttalanden av AA i medierna, helt enkelt om ett systemfel som inte kunde läggas någon enskild tjänsteman till last.

text: Jag ansåg, som redan antytts, att de anmärkningsvärda uppgifter som kom fram i nedläggningsbeslutet var av den karaktären att de i vart fall borde bli föremål för ytterligare en bedömning i straffrättsligt hänseende. Jag har därför nu för egen del gått igenom det omfattande förundersökningsmaterialet, huvudsakligen bestående av förhör med anställda vid Säkerhetspolisen. Jag har därutöver infordrat vissa ytterligare handlingar från Säkerhetspolisen. Överväganden Säkerhetspolisen införde 1999 ett digitalt system för hemlig teleavlyssning, kallat Pluto. Eftersom det inte gick att bearbeta och analysera information i Pluto utvecklades ett särskilt gränssnitt för detta ändamål, T. I början av 2006 ersattes Pluto av ett nytt avlyssningssystem kallat Buster. T. fortsatte att användas.

text: I både Pluto och Buster fanns möjligheter att radera det hemliga telematerialet. I T. saknades emellertid en raderingsfunktion. Anledningen till detta synes ha varit att T. var tänkt som ett renodlat verktyg för att analysera och bearbeta insamlade trafikdata, dvs. uppgifter av olika slag. I realiteten kom dock bl.a. fullständiga uppteckningar från hemlig teleavlyssning som lagrats i avlyssningssystemen att också överföras dit. Detta innebar att material från t.ex. hemlig avlyssning kom att finnas samtidigt i två skilda system, först i Pluto och T., därefter i Buster och T.

text: När åklagare beslutade att lägga ned en förundersökning, och samtidigt beslutade att upptagningar och uppteckningar från hemlig teleavlyssning och hemlig

text: teleövervakning skulle förstöras, var det alltså möjligt att verkställa beslutet i Pluto och Buster men inte i T. Utredningen ger emellertid likväl vid handen att åtskilliga beslut om förstörande av hemligt telematerial inte verkställts i vare sig Pluto eller Buster.

text: När det gäller de ärenden som härrör från den tid då avlyssningssystemet Pluto användes, dvs. före januari 2006, är det nu med något enstaka undantag mer än fem år sedan dessa handlades. Detta innebär att eventuella brott torde vara preskriberade om inte felhandlandet bedöms som grovt tjänstefel. Jag anser mig inte kunna hävda att så är fallet.

text: Resterande del av de felaktigt handlagda ärendena – också det ett ganska stort antal – är sådana där teleavlyssningen och teleövervakningen alltså huvudsakligen har skett med användning av avlyssningssystemet Buster. Jag övergår nu till att behandla handläggningen av dessa ärenden.

text: Det står till en början, enligt min mening, klart att det förhållandet att befattningshavare vid Säkerhetspolisen under flera år i ett stort antal ärenden underlåtit att verkställa beslut om förstörelse av hemligt telematerial är av den arten att ansvar för tjänstefel rent objektivt kan föreligga.

text: Av betydelse för den vidare bedömningen är emellertid vad felhandlandet berott på: medvetet handlande, slarv, okunskap, dåliga rutiner, tekniska hinder eller något annat.

text: I sitt beslut rörande skilda befattningshavares ansvar pekar AA på att en orsak till den felaktiga handläggningen var okunskap om gällande regelverk.

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Frågan om förstörande av upptagningar och uppteckningar från dessa tvångsmedel regleras i 24 §. Sådant telematerial ska i princip förstöras om en förundersökning läggs ned. Som redan framhållits kan dock uppgifter i materialet i efterhand få behandlas av brottsutredande myndigheter. Beslut om förstörelse fattas av åklagare (se mer om detta i Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2:a uppl. s. 503). Det ankommer på Säkerhetspolisen att verkställa åklagares beslut om förstörelse.

text: Det är således inte fråga om att den verkställande myndigheten – Säkerhetspolisen – har att göra någon komplicerad bedömning: har åklagare beslutat om förstörande av uppteckningar och upptagningar ska polisen verkställa beslutet. Det fordras knappast någon särskild utbildning i hemliga tvångsmedel för att förstå vad uppgiften kräver. Jag kan därför för min del svårligen se att de brister i utbildning som otvivelaktigt funnits i någon nämnvärd grad kan påverka den straffrättsliga bedömningen av berörda personers handlande.

text: Det är emellertid anmärkningsvärt att tjänsteman efter tjänsteman i förhör uppger att de knappt fått någon utbildning om hemliga tvångsmedel, trots att de i stor utsträckning arbetar med material som inhämtas genom sådana tvångsmedel.

text: Att upptagningar och uppteckningar inte har förstörts i de nu aktuella ärendena förefaller vid en genomgång av förundersökningsmaterialet kunna ha berott på en rad olika slag av brister. Till de brister som förekommit hör bl.a. följande. I vissa fall har en förstörelserapport – dvs. den inledande handling som ger anvisning om att visst material ska förstöras – inte upprättats. I åter andra fall tycks upprättade rapporter inte sänts vidare till dem som haft att vidta de tekniska åtgärder som fordras. I några fall tycks misstag ha skett såvitt gäller den faktiska raderingen av materialet och i en del fall har det visat sig att materialet de facto har raderats men åtgärden inte dokumenterats. Det finns således inte någon för samtliga fall gemensam brist som förklarar varför material som borde ha varit förstört kommit att bevaras – förutom, givetvis, den genomgående bristen på uppföljning av att åklagarens beslut också verkställs. Det kan därför, enligt min mening, konstateras att avsaknaden av fungerande handläggningsrutiner starkt har bidragit till det inträffade.

text: För den straffrättsliga bedömningen är det vidare centralt att fråga sig vilken eller vilka befattningshavare som varit ansvariga för att besluten verkställdes på ett korrekt sätt: tekniker, administrativ personal, handläggare, sektionschefer, enhetschefer eller myndighetschef.

text: I den arbetsordning, som gällde under den aktuella tidsperioden, pekades enhetscheferna ut som ansvariga för att ärenden föredrogs för åklagare vad gäller beslut om förstöring. Även om det uttryckligen inte sägs att enhetscheferna också var ansvariga för att besluten verkställdes ligger det, enligt min mening, i sakens natur att även det ledet innefattas i arbetsordningens föreskrift.

text: Utredningen ger emellertid vid handen att regeln i arbetsordningen inte på något sätt återspeglade det arbetssätt som sedan länge gällt vid berörda enheter. Det faktiska ansvaret för aktuella frågor synes i stället ha legat längre ner i organisationen, dock förefaller meningarna vara något delade om på vilken nivå ansvaret vilat. Det kan i vart fall konstateras att arbetsordningen i denna del inte har varit förankrad i verkligheten eller – om man vänder på det – inte har fått något som helst genomslag i organisationen.

text: Den bild som det femtiotal förhör som hållits ger är i stället denna: enhetschefer hänvisar till sektionschefer, sektionschefer till handläggare, handläggare till sektionschefer eller till administrativ personal som i sin tur hänvisar till handläggare osv. Det förefaller som om i princip ingen tycks anse sig ha burit ansvaret för denna viktiga uppgift.

text: Detta visar, om inte annat, att saken internt inte har fått den uppmärksamhet som krävts. Den betydande oklarhet som rått om ansvarsförhållandena i denna fråga synes ha kunnat existera under flera år, utan att någon ifrågasatt detta sakernas

text: tillstånd. Det yttersta ansvaret för att så har blivit fallet vilar otvivelaktigt på framför allt myndighetschefen. Det är dennes uppgift att säkerställa att verksamheten bedrivs i enlighet med gällande rätt. Myndighetschefen ska också besluta en arbetsordning med de föreskrifter som behövs t.ex. om delegering av beslutanderätt och om handläggningen av ärenden. Det är tydligt att Säkerhetspolisens ledning under en följd av år inte sett till att det inom myndigheten funnits sådana rutiner som säkerställt att denna viktiga del av verksamheten bedrivits rättsenligt.

text: Utredningen ger alltså vid handen att ansvaret för frågan om förstörande av hemligt telematerial endast på pappret, i arbetsordningen, har legat på enhetschefsnivå. Den faktiskt existerande ordningen, dvs. att ansvaret har legat på lägre nivå – ovisst vilken – synes inte ha ifrågasatts inom Säkerhetspolisen. Även om berörda enhetschefer givetvis likväl bär ett övergripande arbetsledande ansvar för verksamheten vid enheten anser jag mig mot denna bakgrund inte kunna hävda att den brist som funnits i detta avseende kan bedömas som straffbart tjänstefel.

text: När det därefter gäller övriga personalkategoriers felhandlande kan följande konstateras. Fall av underlåten förstörelse av hemligt telematerial har förekommit vid tre enheter, vid ett antal sektioner inom dessa enheter och i ärenden som handlagts av ett tämligen stort antal enskilda handläggare. Sådana fall har dessutom förekommit under flera års tid och flera av de tjänster som varit inblandade i hanteringen har bytt innehavare vid en eller flera tidpunkter. Det innebär inte endast att det skulle fordras mycket omfattande utredningsåtgärder för att klarlägga enskilda befattningshavares eventuella straffrättsliga ansvar. Mycket talar dessutom för att endast enstaka fall av underlåten förstörelse skulle kunna läggas en enskild tjänsteman till last. Det är i hög grad tveksamt om sådana enstaka fall skulle kunna medföra ansvar för straffbart tjänstefel, i synnerhet som en misstänkt med visst fog kan göra gällande att hans eller hennes underlåtenhet mera varit en följd av bristande anvisningar och rutiner än om ett personligt avsiktligt eller oaktsamt åsidosättande av gällande lagregler.

text: Slutligen vill jag särskilt nämna beträffande det material som lagrats i T. att en brottsutredande myndighet har, även om beslut om förstörande har meddelats, under vissa förutsättningar rätt att i efterhand behandla uppgifter från upptagningar och uppteckningar från hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (se

text: 27 kap. 24 § fjärde stycket

text: RB). T. var, som nyss sagts, avsett att utgöra ett sådant hjälpmedel för analys och bearbetning av uppgifter som inhämtats genom användning av hemliga tvångsmedel. Det förefaller emellertid som om T. inte endast kommit att användas på det sätt som var tänkt från början. Sammanfattande bedömning Det kan således konstateras att i vissa fall torde eventuella brott vara preskriberade.

text: Vad särskilt gäller det material som lagrats i T. tillkommer att Säkerhetspolisen, trots beslut om förstörande, under vissa förutsättningar har rätt att i efterhand

text: behandla uppgifter från t.ex. en uppteckning. Detta innebär att gränsdragningen mellan vad som är att betrakta som sådana uppgifter som enligt

text: 27 kap. 24 § fjärde stycket

text: RB får behandlas och vad som är ett otillåtet bevarande av hemligt telematerial är oklar. Det medför i sin tur att det är förenat med stora svårigheter att avgöra om – och i så fall i vilken utsträckning – som underlåtenheten att förstöra material i T. är att betrakta som straffbart tjänstefel.

text: Överlag gäller emellertid, som torde framgå av min tidigare redovisning, att det – för att tala klartext – har varit en faslig oreda när det har gällt ansvarsförhållanden och rutiner för att verkställa åklagares beslut om förstörelse, vilket i sin tur medför att straffrättsligt ansvar blir i det närmaste omöjligt att utkräva. Det yttersta ansvaret för denna oordning vilar på Säkerhetspolisens tidigare ledningar som i detta avseende inte styrt verksamheten på ett godtagbart sätt. I sammanhanget kan nämnas att den nuvarande ledningen hade varit på plats i ungefär ett och ett halvt år då saken uppdagades.

text: Jag gör mot denna bakgrund den bedömningen att jag, även om ytterligare utredningsåtgärder inom ramen för en återupptagen förundersökning skulle vidtas, inte kan förvänta en fällande dom mot någon enskild befattningshavare inom Säkerhetspolisen. Den nedlagda förundersökningen om tjänstefel ska därför inte återupptas.

text: Avslutningsvis finner jag inte heller skäl att inom ramen för ett ordinärt tillsynsärende ytterligare granska Säkerhetspolisens handlande i fråga om förstörelse av hemligt telematerial. Att fel och brister av allvarligt slag har funnits har klargjorts genom redan vidtagna förundersökningsåtgärder. Av inhämtade uppgifter framgår vidare att Säkerhetspolisens nuvarande ledning synes ha vidtagit adekvata åtgärder för att säkerställa att hemliga tvångsmedel hanteras på ett sätt som är förenligt med lagens föreskrifter.


title: Anmälan mot Stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun angående handläggningen av ett ärende om bygglov

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 6 september 2002 klagade AA och BB på stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun. De anförde bl.a. följande. Den 1 juni 2001 köpte de ett hus med en tomt som uppgavs vara 631 kvm. När de ansökte om bygglov visade det sig att enligt kommunens kartor låg en del av deras hus på kommunens mark. Kommunen gjorde en mätning av alla tomter 1994 men uppgav då inte till den tidigare ägaren att huset stod på kommunens mark. Nu vill kommunen att de köper kommunens två tomter om sammanlagt 150 kvm. Deras hus ligger delvis på de två tomterna. De har fått veta att de inte kommer att beviljas bygglov för tillbyggnad av huset om de inte köper tomterna. De har väntat på ett bygglov i 15 månader.

text: Utredning

text: Stadsbyggnadsnämndens handlingar i ärendet om bygglov på fastigheten H 172:389 hämtades in.

text: Anmälan remitterades till stadsbyggnadsnämnden för yttrande. I remissvaret den

text: 31 oktober 2002 anfördes bl.a. följande.

text: Ansökan om bygglov inkom till stadsbyggnadskontoret 2001-07-12. Föreslaget bygglov innebär att två tillbyggnader görs; en i norr innehållande entré, bad och tvätt i bottenplan och två sovrum på andra plan, en i söder innehållande allrum på bottenplan och sovrum på andra plan. Förslaget innebär också att befintlig tillbyggnad i ett plan i norr rives samt att mindre tillbyggnad samt skyddstak i söder rives. Föreslagen tillbyggnad i söder är placerad över fastighetsgräns mellan H 172:389 och H 172:265. Enligt stadsbyggnadskontorets rutiner beviljas inte bygglov förrän sökanden givits tillfälle att ordna oklara fastighetsförhållanden. Ärendet har följt kontorets rutiner. Bygglovsansökan har inkommit till kontoret och efter gemensam genomgång med bygglovshandläggare och bygganmälanhandläggare har ärendet registrerats. Därefter remitteras ärendet till berörda parter vilket i detta ärende var inläggning på nybyggnadskarta. Bygglovshanteringen har avvaktat remitteringen. Övervakning av ärendet har gjorts vid ett flertal tillfällen (november 2001, februari 2002). Bygglovshandläggare har fått besked från lantmäterimyndigheten att ansökan om fastighetsbildning inte inkommit till kontoret och att förhandlingen pågick mellan Malmö kommun fastighetskontor och sökanden.

text: 2002-09-16 tillskrevs sökanden angående den inlämnade bygglovsansökan med granskningskommentarer rörande PBL 3 och 8 kapitlet. Till remissvaret fogades ett yttrande från chefen för Lantmäterimyndigheten i Malmö kommun och ett yttrande från en stadsjurist vid fastighetskontoret i Malmö kommun.

text: AA och BB bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret men hördes inte av.

text: Från stadsbyggnadskontoret upplystes på förfrågan den 22 januari 2004 att det som hänt i ärendet efter det att sökandena tillskrevs den 16 september 2002 var att sökandena återkallat sin ansökan och stadsbyggnadsnämnden fattat beslut den 26 november 2003. Den skrivelse daterad den 12 september 2002 som skickades till sökandena den 16 september 2002 och nämndens beslut den 26 november 2003 översändes till JO.

text: Bedömning

text: AA och BB har klagat på stadsbyggnadsnämndens handläggningstid i ett ärende om bygglov. Dröjsmålet synes i huvudsak haft sin grund i att nämnden krävt att en fastighetsbildning skulle ske för att bygglov skulle beviljas. Jag ställer mig tveksam till ett sådant krav men stannar vid följande anmärkningar.

text: Enligt de handlingar som inhämtats från stadsbyggnadskontoret uppgav AA och BB vid telefonsamtal med kontoret den 6 september 2002 att de ville ha ett beslut om bygglov. Stadsbyggnadsnämnden borde åtminstone därefter antingen ha fattat ett beslut i bygglovsfrågan utifrån rådande förhållanden eller, om nämnden ansåg att ansökningshandlingarna var så ofullständiga att de inte gick att pröva i sak, ha förelagt AA och BB att inom viss tid komma in med de ritningar, beskrivningar eller uppgifter i övrigt som behövdes för prövningen vid påföljd att ansökan annars skulle avvisas.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det nyss sagda.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Anmälan mot Kriminalvården, häktet Sollentuna, om undersökning av försändelse till advokat vid visitation av intagens bostadsrum

sammanfattning: En intagen har påstått att ett brev från honom till hans offentliga försvarare sprättats upp och undersökts av personal vid en visitation av hans bostadsrum. Det har inte gått att klarlägga om och i så fall i vilket syfte brevet öppnats och undersökts. Anmälan föranleder ingen kritik från JO:s sida. Beslutet innehåller dock uttalanden om hur kriminalvårdstjänstemän bör agera när brev till intagnas offentliga försvarare påträffas vid visitation av bostadsrum.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 29 maj 2012, klagade advokaten AA på häktets åtgärder vid en visitation av hans klients bostadsrum. AA anförde därvid i huvudsak följande.

text: Han är förordnad som offentlig försvarare för, BB, som är intagen i häktet Sollentuna. Enligt uppgift från BB genomförde häktespersonalen en visitation av BB:s bostadsrum den 24 maj 2012. I sitt bostadsrum förvarade BB en försändelse adresserad till AA. Vid visitationen sprättades försändelse upp och innehållet i denna undersöktes. Personalen har genom sitt agerande kränkt BB:s rättighet att kunna meddela sig med sin advokat utan att försändelsen dessförinnan undersöks.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, region Stockholm, genom tf. regionchefen CC, följande.

text: - - - Kriminalvården har inhämtat uppgifter från kriminalvårdsinspektör DD. Hon har talat med de vårdare som genomförde visitationen av den intagnes rum den aktuella dagen. De har inget minne av utförandet av visitationen i allmänhet och öppnandet av ett kuvert i synnerhet. Det är heller inget som den intagne tog upp i samtal med personal. De öppnar normalt inte ett igenklistrat kuvert som de påträffar i ett bostadsrum såtillvida det inte finns någon särskild misstanke om att kuvertet innehåller något otillåtet föremål. En sådan misstanke kan bl.a.

text: uppkomma genom att man känner på kuvertet. Om de öppnat kuvertet för att leta efter otillåtna föremål så läses inte brevet. Om de skulle ha fått i uppdrag att läsa eventuella brev i samband med en visitation så skulle de definitivt minnas en sådan åtgärd, detta då det inte förekommer så ofta.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Skyddet för förtrolig kommunikation gäller bara under tid som ett brev befordras, således inte när det förvaras i bostadsrummet. Det har från JO:s sida tidigare uttalats att det i samband med undersökning av intagnas bostadsrum kan bli aktuellt att granska och därvid även läsa brev eller andra skriftliga meddelanden som anträffas, om det är påkallat med hänsyn till de syften som föranlett undersökningen av rummet (se JO:s beslut den 23 april 2007 i dnr 2849-2006 samt JO 1994/95 s. 175). Efter ovan nämnda beslut av JO har Kriminalvården rätt att kontrollera en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter som finns i anstalten (häktet, JO:s anm.), i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas, se

text: 4 kap. 1 § häkteslagen (2010:611)

text: . Om, hur och i vilket syfte ett brev har öppnats den 24 maj i en enskild intagens bostadsrum har inte kunnat klarläggas. Utredningen visar dock på att regelverket kring denna hantering är känd av personalen och det finns inget som tyder på att kontrollerna sker utöver vad som är nödvändigt. - - - AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut 30 november 2012 anförde chefsJO Fura följande.

text: Bedömning

text: Varje medborgare är enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: tillförsäkrad skydd mot bland annat husrannsakan och liknande undersökning samt mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Fri- och rättigheterna får under vissa förhållanden begränsas genom lag. Beträffande möjligheter för intagna i häkte att sända och ta emot försändelser finns begränsningar i

text: 3 kap.

text: 8 §§

text: häkteslagen (2010:611)

text: . Dessa regler ger häktena rätt att under vissa angivna förutsättningar kvarhålla och granska försändelser till eller från en intagen. Försändelser mellan en intagen och hans eller hennes offentlige försvarare undantas från granskning (se

text: 3 kap. 6 § häkteslagen

text: ). Av

text: 4 kap. 1 § häkteslagen

text: följer att en intagens bostadsrum och hans eller hennes tillhörigheter får kontrolleras i den utsträckning det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Vid varje åtgärd som innebär att kontroll eller tvång riktas mot en enskild gäller att en sådan åtgärd endast får vidtas om åtgärden kan anses nödvändig för att uppnå syftet med den och om åtgärden står i rimlig proportion till vikten av vad som ska uppnås. Det krävs också att den kontroll- eller tvångsåtgärd som avses utgör det lindrigaste ingreppet för den enskilde. Genom ikraftträdandet av

text: häkteslagen

text: har denna proportionalitetsprincip kommit till uttryck i

text: 1 kap. 6 § häkteslagen

text: . Där föreskrivs att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Som Kriminalvården redogjort för gäller skyddet för förtrolig kommunikation bara under tid som ett brev befordras, således inte när det förvaras i bostadsrummet. Det har från JO:s sida tidigare uttalats att det i samband med undersökning av intagnas bostadsrum kan bli aktuellt att granska och därvid även läsa brev eller andra skriftliga meddelanden som anträffas, om det är påkallat med hänsyn till de syften som föranlett undersökningen av rummet. Detta kan även gälla brev mellan intagen och t.ex. svensk myndighet eller advokat (se JO 1994/95 s. 175).

text: Det har inte gått att klarlägga om och i så fall i vilket syfte en försändelse från BB till dennes advokat öppnades och undersöktes vid den aktuella visitationen. Som framgår av redogörelsen ovan står det klart att Kriminalvården i och för sig har stöd i lagen för att vidta sådana åtgärder. Vad som framkommit genom utredningen ger mig inte anledning att rikta någon kritik mot häktet.

text: Jag vill dock tillägga följande.

text: De tjänstemän som utför visitationer av bostadsrum måste visa stor respekt för de intagnas rätt att meddela sig med sin offentliga försvarare utan föregående granskning. Det får naturligtvis inte förekomma att Kriminalvården vid visitation av en intagens bostadsrum, i syfte att kringgå rätten till förtrolig kommunikation, undersöker en försändelse som den intagne har för avsikt att skicka till sin offentliga försvarare. Undersökning av försändelser i en intagens bostadsrum kan dock vara nödvändig i vissa situationer, t.ex. i syfte att utröna om försändelserna innehåller otillåtna föremål. Från den intagnes perspektiv kan det säkerligen upplevas som inkonsekvent att en försändelse till den offentliga försvararen får undersökas om den anträffas i bostadsrummet innan han haft tillfälle att lämna försändelsen till befordran. En tänkbar lösning i en situation som den beskrivna kan vara att den intagne då ges möjlighet att välja mellan att försändelsen omedelbart lämnas till befordran eller att försändelsen undersöks.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslut Serviceskyldighet

title: Kritik mot Servicenämnden i Malmö kommun för bristfällig handläggning av en ansökan om färdtjänst

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 juni 2009 förde AA fram klagomål mot Servicenämnden i Malmö kommun. Han anförde följande.

text: I maj 2007 ansökte han om förlängning av ett tidsbegränsat tillstånd till färdtjänst. Ett par månader senare fick han ett meddelande från Trafikövervakningscentralen. I meddelandet angavs bl.a. följande.

text: Då vi inte kunnat nå Er per telefon, ber vi att Ni kontaktar oss på 040-34 55 55. Om kontakt inte sker inom två månader från ovanstående datum betraktas ansökan om återkallad.

text: Han ifrågasätter om inte myndighetens handläggning medför att han betas rätten till ett beslut som, om det går honom emot, kan överklagas till högre instans.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar och handlingar hämtades in från Servicenämnden i Malmö kommun. Härefter anmodades nämnden att göra en utredning och yttra sig över innehållet i AA:s anmälan.

text: I remissvaret anförde nämnden följande.

text: Bakgrund

text: AA ansökte om färdtjänsttillstånd den 5 juli 2006 och beviljades färdtjänst under perioden den 6 juli 2006 - den 31 januari 2007. Varaktigheten av AA:s funktionshinder var då oklar. Den 8 januari 2007 inkom en ansökan från AA om en ny period med färdtjänsttillstånd. Tillståndet förlängdes under perioden den 1-28 februari 2007 så att AA skulle ha möjlighet att inkomma med aktuellt medicinskt underlag utan att riskera att tillståndet löpte ut och han inte skulle kunna använda sin färdtjänst. Ett behov av en förlängning av färdtjänsttillståndet under ytterligare tre månader styrktes genom läkarintyg som inkom den 17 januari 2007. AA beviljades då färdtjänsttillstånd under perioden den 1 mars - 30 juni 2007.

text: Utredning av det aktuella ärendet

text: AA ansökte skriftligt den 23 maj 2007 om en ny period med färdtjänsttillstånd. Assistenterna på Trafikövervakningscentralen (TÖC) skannar in all inkommen post, således även de handlingar som AA skickade in. Handlingarna läggs därefter in i handläggningsprogrammet. I detta skede begicks ett misstag. Det läkarintyg som AA skickade in i samband med sin ansökan den 8 januari 2007 bifogas till ärendet som aktualiserades den 23 maj 2007 istället för de handlingar som AA verkligen skickade in. De handlingar som inkom den 23 maj 2007 arkiverades. När aktuell färdtjänstutredare mottog AA:s ansökan och bifogat läkarintyg ser det därför ut som att AA skickat in samma intyg den 23 maj 2007 som han skickade in den 17 januari 2007. Eftersom det framstod som att aktuellt medicinskt underlag saknades i ärendet lämnade färdtjänstutredaren uppdrag åt assistenterna att kontakta AA och informera honom om att ett aktuellt medicinskt underlag behövdes för vidare utredning av rätten till färdtjänsttillstånd. AA hade inte uppgett något telefonnummer där han kunde nås; det framkom av AA:s första ansökan den 5 juli 2006 att han saknade telefon. Assistenterna skickade därför den 7 juni 2007 brev till AA där han ombads att kontakta TÖC. I brevet framgick också att om kontakt inte sker inom två månader skulle ansökan betraktas som återkallad. Då AA inte kontaktat TÖC fram till den 10 september 2007 ”0åtgärdas” ansökan, dvs. ansökan lämnas utan vidare åtgärd.

text: Rutiner

text: Att fel läkarintyg bifogades i handläggningsprogrammet den 23 maj 2007 var ett misstag. För övrigt har de rutiner som tillämpades 2007 följts. Sedan dess har rutinerna ändrats. Numera skickas inga standardbrev ut som leder till att en ansökan återkallas, när handlingar i ärendet har inkommit till TÖC. Istället lämnas ett sådant ärende till aktuell färdtjänstutredare, som enligt delegationsordning är beslutsfattare i ärenden som prövas enligt färdtjänstlagen. Aktuell färdtjänstutredare får ta ställning till vidare åtgärd. En sökande som lämnat in en ansökan om färdtjänsttillstånd och lämnat in handlingar får ett beslut även om de uppgifter som framkommit inte är fullständiga, och sökanden inte har gått att nå för komplettering av uppgifterna. Målsättningen är alltid att göra det yttersta för att få kontakt med den sökande och kunna få tillräckligt underlag för att kunna fatta ett korrekt beslut. Naturligtvis ska en sökande som lämnat in en ansökan och handlingar också ha möjlighet att överklaga ett icke gynnande beslut i de fall färdtjänsttillstånd inte kan beviljas. Trafikövervakningscentralen beklagar det inträffade, och uppmanar AA att kontakta TÖC om han önskar få sin rätt till färdtjänsttillstånd prövad på nytt. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 4 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: föreskrivs att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. I motiven till bestämmelsen anges att den inte bara tar sikte på sådan hjälp som ligger på det formella planet. När det behövs och är lämpligt ska myndigheten också vägleda den enskilde genom att, allt efter omständigheterna, ta initiativ till ytterligare utredning, verka för att utredningen begränsas till vad som är nödvändigt osv. (

text: prop. 1985/86:80 s. 59

text: Om utredningen i ett ärende där en enskild ansöker om en förmån av det allmänna, t.ex. färdtjänst, behöver kompletteras har myndigheten således en skyldighet att, efter omständigheterna, ge den enskilde anvisningar om detta. Anvisningarna kan lämnas formlöst vid ett telefonsamtal eller vid ett besök i myndighetens lokaler. Det är också möjligt att i ett skriftligt meddelande ge den enskilde anvisningar om att ansökan behöver kompletteras på visst sätt. Ett sådant meddelande bör innehålla ett slutdatum för när eventuell komplettering eller annat besked från den enskilde senast ska ha kommit in. Tiden ska vara så lång att parten får skäligt rådrum att komma in med den utredning som efterfrågas. Sökanden bör också upplysas om att ärendet efter utsatt datum kan komma att avgöras även om någon komplettering inte kommer in.

text: Har en ansökan gjorts av en person som är berättigad till det, är myndigheten i normalfallet skyldig att pröva den i sak. Ett beslut i ärendet kan i sådant fall innebära antingen att ansökan bifalls eller avslås. Om en begärd komplettering inte kommit in kan således myndighetens beslut bestå av ett konstaterande att förutsättningarna för att få t.ex. färdtjänst inte är uppfyllda och att ansökan därför lämnas utan bifall.

text: Av

text: 21 §§

text: förvaltningslagen

text: följer att ett beslut genom vilket myndigheten avgör ett ärende ska vara motiverat och försett med en underrättelse om hur det kan överklagas.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att servicenämnden, när ansökan kom in till myndigheten, sammanblandade ett läkarintyg som AA bifogat sin ansökan med ett läkarintyg i ett avslutat ärende. Misstaget medförde att det läkarintyg som AA bifogat sin ansökan arkiverades i stället för att ligga till grund för myndighetens bedömning av hans ansökan. Servicenämnden har beklagat det inträffade. Av remissvaret framgår också att servicenämnden gjort en översyn av handläggningsrutinerna och att dessa numera – såvitt kan bedömas – motsvarar vad som angetts ovan om den rättsliga regleringen. Servicenämnden kan likväl inte undgå kritik för handläggningen av AA:s ärende.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående lämpligheten av ett påverkansprogram för intagna dömda för ekonomiska brott

text: I ett beslut den 31 augusti 1999 anförde JO Pennlöv följande.

text: lnitiativet

text: I två tidningsartiklar (Östgöta Correspondenten och Uppsala Nya Tidning) den 3 augusti 1998 förekom uppgifter om att intagna i anstalten Skänninge, dömda för grov ekonomisk brottslighet, inom ramen för ett påverkansprogram om moral och etik fått delta i en tredagars seglats i Stockholms skärgård. Med anledning härav beslutade jag att granska Kriminalvårdsmyndigheten Linköpings handläggning av det aktuella ärendet.

text: Utredning

text: Kriminalvårdsstyrelsen, som anmodats att komma in med utredning och yttrande, anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund till projektet

text: Under våren 1998 började diskussioner mellan kriminalvårdsmyndigheten i Linköping och fängelseprästen AA om ett påverkansprogram vid Skänningeanstalten för intagna dömda för ekonomiska brott. Planeringen av programmet gjordes utifrån målet att för denna grupp av intagna utveckla ett adekvat verksamhetsinnehåll under verkställighetstiden. Vid diskussionerna beaktades bl.a. myndighetens erfarenhet att personer dömda för ekonomiska brott ofta får en stark ställning bland de intagna och att de därför också kan ha en inverkan på klimatet och övriga förhållanden på anstalten. Myndigheten beslutade att starta ett pilotprojekt med inriktningen på etiska och moraliska frågor under arbetsnamnet etik och moral.

text: Projektet etik och moral

text: Av myndighetens yttrande framgår att påverkansprogrammet, som omfattar sex månader, började i mitten av juni och beräknas pågå till mitten av december. AA deltar som en extern resursperson i projektet med sina kunskaper i etiska och moraliska frågor. Han har också tidigare erfarenheter från privata näringslivet vilket utgör en viktig länk till deltagarna i programmet. Verksamheten omfattar enskilda litteraturstudier, vilka sedan ligger till grund för diskussionsmöten med fängelseprästen. Som ett inledande inslag i programmet ingick att en grupp om sex intagna skulle mötas koncentrerat under tiden 3 till 5 augusti. Deltagarna skulle under dessa dagar konfronteras med varandra utan möjlighet att lämna gruppen och utanför den vardagliga miljön. Myndigheten valde därför

text: att den inledande verksamheten skulle ske på en segelbåt. En av orsakerna, utöver att uppnå de gruppdynamiska effekterna, till inledningen av verksamheten kom att ske på segelbåten var att undervisningen och samtalen kunde varvas med arbete. Härtill kom att fängelseprästen är en van seglare. Myndigheten som ännu inte har bedömt värdet av projektet har angett att påverkansprogrammet kommer att utvärderas efter att det har avslutats.

text: Lagstöd

text: De intagna har beviljats permission enligt

text: 32 § 2 st. lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt för vistelse på segelbåten. De särskilda permissionerna som beviljades omfattade inte längre tid än vad en normalpermission omfattar. Risk för avvikelse eller annan misskötsamhet bedömdes inte föreligga.

text: Kriminalvårdsstyrelsens bedömning

text: Programverksamheten för kriminalvården syftar till att minska risken för återfall i brott vilket är ett av kriminalvårdens uppdrag från regeringen. Några närmare bestämmelser om hur verksamheten skall utformas har inte angivits. Det åligger således kriminalvården att utveckla och bedriva verksamheten på ett sådant sätt att den intagne inte återfaller i brott. Den verksamhet som bedrivs inom projektet vid Skänningeanstalten kan sägas ha ett vällovligt syfte. Myndigheten bedriver påverkansprogrammet som ett pilotprojekt vilket kommer att utvärderas efter att det avslutas. Kriminalvårdsstyrelsen anser därför att det nu är för tidigt att uttala sig om värdet av programmet. Styrelsen anser dock att det är olämpligt att programverksamheten för intagna vid en kriminalvårdsanstalt utformas på ett sätt som kan menligt påverka allmänhetens förtroende för den verksamhet som kriminalvården bedriver. Detta gäller särskilt, vilket regionmyndigheten också pekat på i sitt yttrande, de delar av verksamheten som sker utanför anstalten. Denna händelse har därför i efterhand också diskuterats i olika fora, såsom t.ex. centrala ledningsgruppen, för att göra tydligt Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning. Kriminalvårdschefen har efter att ha rannsakat sitt beslut förklarat att han är övertygad om att en segelbåt som medel inte återkommer i programverksamheten vid myndigheten. Han har också förklarat att samma syfte kan uppnås inom ramen för de verksamheter som kriminalvården förfogar över. Med hänsyn till att det inträffade inte torde komma att upprepas finner styrelsen inte skäl att vidta några åtgärder.

text: Till remissvaret har fogats yttranden från Kriminalvårdsmyndigheten Linköping respektive Regionmyndigheten Norrköping.

text: En av de intagna som deltog i seglatsen har yttrat sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Den verksamhet som äger rum i samband med verkställigheten av ett fängelsestraff bör utformas på sådant sätt att allmänhetens tilltro till kriminalvårdsväsendet inte rubbas. Jag delar helt Kriminalvårdsstyrelsens bedömning av vad som förevarit i detta fall. Med hänsyn till att det av allt att döma varit fråga om en engångsföreteelse, som enligt uppgift inte kommer att upprepas, saknas anledning för mig att vidta någon ytterligare åtgärd.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Stockholms län med anledning av handläggningen av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO, som kom in den 3 januari 2003, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län. Han anförde bl.a. att han vid olika tillfällen från april 1999 till november 2001 hade gjort polisanmälningar om ekonomisk brottslighet men att polisen hade underlåtit att utreda den anmälda brottsligheten.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet K286603-01 granskades. Av dessa framgick bl.a. följande. En polisanmälan om trolöshet mot huvudman upprättades den 15 november 2001 och förundersökning inleddes påföljande dag av polismyndigheten. På förfrågan av AA meddelade kriminalinspektören BB honom i januari 2002 att några utredningsåtgärder ännu inte hade vidtagits på grund av otillräckliga resurser. I januari och februari 2002 kom AA in med kompletterande uppgifter. Den 10 och 31 maj samt den 27 september 2002 kom brev in till polismyndigheten i vilka AA önskade besked om läget i ärendet, i de två sista breven påpekade han att polisen inte hade besvarat hans tidigare brev. Den 5 augusti 2002 översändes handlingarna i ärendet till Åklagarmyndigheten i Stockholm för lottning och ställningstagande. Den 19 augusti 2002 meddelade kammaråklagaren CC att han hade övertagit förundersökningen och han gav samtidigt vissa utredningsdirektiv. I november 2002 frågade åklagaren polisen när utredningen kunde förväntas vara klar. Som svar noterade kriminalinspektören DD på handlingen att ”Ärendet är prioriterat, alltså ej i balans. Jag kan inte i nuläget uppge när ärendet kommer att läggas ut på handläggare”. I november 2002 underrättade åklagaren AA att det då inte kunde sägas när utredningen beräknades bli klar.

text: Också handlingar i polismyndighetens ärenden K22640-99, K96195-99, K129275- 99, K324206-99 och K317196-99 granskades.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet K286603-01.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från polismästaren EE, City polismästardistrikt, samt upplysningar från bl.a. chefen för utredningsroteln vid City polismästardistrikt, kommissarien FF.

text: FF uppgav följande.

text: Ärendet är inte högprioriterat dvs. det finns ärenden som bedömts vara viktigare, mer akut att påbörja. Det som ligger till grund för bedömning vad som är mer prioriterat än andra ärenden är omständigheter kring ärendet såsom gripna, anhållna, häktade, tillvägagångssätt, våld eller att det rör sig om mycket pengar. Bedrägerigruppen har en balans på ca 1200 ärenden och personalresursen räcker inte till. Vi har gjort en del insatser i form av projekt, där en grupp på 5 utpekade utredningsmän som under en 3-4 månaders period bearbetade balansärenden tillsammans med åklagare. Projektet föll väl ut, vi fick ner balansen med ca 100 ärenden. Problemet är att uttagning av personal i detta fall togs från våldsgrupperna, varvid balansen av mer prioriterade ärenden såsom våld mot barn och kvinnor ökade. Vi har tillfört bedrägerigruppen personal under år 2002 i form av utlysta tjänster, detta har medfört att antalet inkomna ärenden idag är lika med antalet redovisade, balansen står stilla. Idag finns ingen möjlighet att få mer personal till utredningsroteln, ekonomin inom myndigheten tillåter inte det. Eftersom våld mot barn, kvinnor, mord och annat grovt våld är mer prioriterat än bedrägeri, tvingas vi göra prioriteringar där våld mot barn och kvinnor går före bedrägerier och stöld. Vi tvingas även prioritera/rangordna ärenden inom bedrägerigruppen.

text: EE uppgav bl.a. följande.

text: Bedömning

text: City Polismästardistrikt har två grupper som arbetar med bedrägerier. Grupp 8 har elva utredare varav en är långtidssjukskriven och två är på kommenderingar till FN och annan enhet. Grupp 8 har en balans på 435 ärenden. På den för ärendet aktuella gruppen, grupp 7, finns för närvarande tio utredare, två av dessa är dock på kommenderingar till FN och annan enhet. Grupp 7 har en balans på ca 1250 ärenden. Av dessa ärenden ligger ungefär 940 i avvaktan på att utredningsresurser blir tillgängliga. 40 av dessa 940 ärenden är prioriterade och det aktuella ärendet blev prioriterat den 8 augusti 2002. Då arbetsbelastningen på bedrägerigrupperna är mycket stor måste alla inkommande ärenden prioriteras. Det som ligger till grund för prioritetsbedömningen är omständigheter kring ärendet såsom gripna, anhållna, häktade, tillvägagångssätt, våld eller att det rör sig om stora belopp. Det aktuella ärendet är dock inte högprioriterat utan det finns andra ärenden som bedömts vara viktigare och därmed mer akuta att påbörja. City Polismästardistrikt har vid två tillfällen under 2000 och 2001 tillsatt en grupp bestående av fem utredare som tillsammans med en åklagare under sammanlagt 3 - 4 månader bearbetat balansärenden. Projekten gick bra och balansen minskade med ca 100 ärenden. Projekten innebar dock att utredare togs från ”våldsgrupperna” varvid balansen av mer prioriterade ärenden såsom våld mot kvinnor och barn ökade. Under år 2002 har bedrägerigrupperna tillförts personal i form av utlysta tjänster samt i januari 2003 tillfördes grupperna ytterligare två utredare från en annan grupp på utredningsroteln. Detta innebär att utredningsbalansen idag inte ökar. Uppgiften att eventuellt brott begånget i samband med upptagande av lån år 1990 är preskriberat kan i nuläget inte avgöras utan det får den kommande utredningen visa.

text: Yttrande

text: AA har anmärkt på och ifrågasatt förhållandena kring utredningen av bl.a. ärendet 0201-K286603-01. City Polismästardistrikt avvisar dock den framförda kritiken. Förundersökningen är inte nedlagd utan är inlottad på åklagare samt ligger i en prioriteringshög om 40 ärenden. En förundersökning skall som angivits bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Med hänsyn till den oerhört ansträngda situationen på City Polismästardistrikts utredande enheter, är det City Polismästardistrikts uppfattning att förundersökningen bedrivits så skyndsamt som omständigheterna medgivit. City Polismästardistrikt har full förståelse för AA men kan endast beklaga den långa handläggningstiden.

text: Polismyndigheten

text: Bakgrund

text: Den 12 november 2001 inkom en skrivelse från AA till polismyndigheten. I skrivelsen uppgav AA att en namngiven person hade upptagit två stycken lån med stöd av inteckningar i en fastighet som tillhörde AA:s far. Pengarna hade inte återfunnits i dödsboet när fadern sedermera avled. Vidare hade samme person tagit ut pengar från ett bankkonto som tillhör AA:s mor. Pengarna uppgavs ha använts för att bestrida räntor och amorteringar för de två lånen. Med anledning av skrivelsen upprättade polismyndigheten den 15 november 2001 en anmälan med brottsrubriceringen trolöshet mot huvudman. Dagen därpå inledde polismyndigheten en förundersökning. Som förundersökningsledare angavs kriminalinspektören BB vid City polismästardistrikt. Den 18 februari 2002 övertogs förundersökningen av kriminalinspektören DD. Den 5 augusti samma år övertogs ledningen av förundersökningen av åklagare, med kammaråklagaren CC som förundersökningsledare. – – –

text: Rättslig reglering

text: I

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns grundläggande bestämmelser om förundersökning. En förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller annat skäl finns anledning anta att ett brott som hör under allmänt åtal har förövats (1 §). Förundersökningen har två huvudsyften. Det ena är att utröna om ett brott har begåtts och att klarlägga vem som skäligen kan misstänkas för brottet samt om tillräckliga skäl för åtal föreligger. Det andra är att bereda målet så att bevisningen kan förebringas i ett sammanhang vid en framtida huvudförhandling (2 §). Beslut att inleda förundersökning skall fattas av polismyndigheten eller av åklagaren. Har förundersökningen inletts av polismyndigheten och är saken inte av enkel beskaffenhet, skall ledningen av förundersökningen avseende brottet övertas av åklagare, så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet (3 §). Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger (4 §). Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att förundersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Förundersökningsledaren skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att de enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall även ge dem som lämnar biträde behövliga direktiv för arbetet.

text: Bedömning

text: City polismästardistrikt har redogjort för den mycket ansträngda arbetssituation som råder på utredningsrotelns bedrägerigrupper. Polismyndigheten hänvisar i denna del till dessa uppgifter. Av de uppgifter som distriktet har lämnat framgår att det aktuella ärendet har legat i balans från det att förundersökningen inleddes och att några direkta utredningsåtgärder dessvärre inte har vidtagits. Vidare framgår att ärendet numera har lottats på åklagare och är ett av ca 40 prioriterade ärenden. Ärendet har mot bakgrund av vad som anförts, enligt polismyndighetens

text: uppfattning, inte handlagts med sådan skyndsamhet som föreskrivs i

text: 23 kap. 4 §

text: RB, vilket myndigheten endast kan beklaga. Polismyndigheten vill dock framhålla att City polismästardistrikt har redogjort för att distriktet på olika sätt har försökt komma till rätta med de stora antalen ärenden i balans vid bedrägerigrupperna. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: [RB]).

text: Av utredningen framgår att det aktuella ärendet har legat i balans sedan förundersökning inleddes den 16 november 2001 och att några direkta utredningsåtgärder ännu inte har vidtagits. Som förklaring till handläggningstiden har polismyndigheten hänvisat till den mycket ansträngda arbetssituation som råder på utredningsrotelns bedrägerigrupper vid City polismästardistrikt. Enligt EE består den utredningsgrupp som skall handlägga det aktuella ärendet i dagsläget i praktiken endast av åtta utredningsmän och har en balans om ca 1 250 ärenden; av dessa ligger 940 i avvaktan på att utredningsresurser blir tillgängliga, varav 40 är prioriterade. Det har vidare upplysts att det nu aktuella ärendet blev prioriterat den 8 augusti 2002.

text: Jag har under de senaste åren i ett flertal ärenden kunnat konstatera att polisens brottsutredande verksamhet uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: . Jag är således väl medveten om att arbetssituationen vid flera polismyndigheter under senare år har blivit ansträngd och att man därför måste prioritera vissa ärenden framför andra. Även med beaktande av detta förhållande anser jag emellertid – i likhet med polismyndigheten – att det aktuella ärendet inte har handlagts i enlighet med det skyndsamhetskrav som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB. Det är vidare något förvånande att det förhållandet att ärendet blev prioriterat i augusti 2002 inte synes ha påskyndat polisens handläggning.

text: Mot bakgrund av vad EE anfört om den arbetssituation som råder vid bedrägerigrupperna vill jag i detta sammanhang återigen framhålla följande (se bl.a. JO 2001/02 s. 134). Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsavdelning vilar på avdelningens chef. Det ankommer således på denne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt. Till chefens arbetsuppgifter hör bl.a. att se till att ärendena fördelas mellan utredarna på ett lämpligt sätt samt att ombesörja att det finns väl fungerande prioriterings- och bevakningsrutiner. Det ankommer vidare på honom att informera närmaste högre chef, om han gör bedömningen att verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: och 1 kap. 7 § polisförordningen ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt 7 § första stycket

text: verksförordningen

text: ankommer det på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Av utredningen framgår vidare att AA vid något tillfälle inte fått svar på vissa förfrågningar han gjort. Jag vill med anledning härav erinra om att enligt

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt.

text: Till uppföljning av detta ärende önskar jag ta del av City polismästardistrikts utredningsstatistik per den 31 december 2003 avseende bedrägeriärendena.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.