title: Departementspromemorian Strada – Transportstyrelsens olycksdatabas (Ds 2016:20)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs där har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta, här i första hand integritets- och rättssäkerhetsapekter.

text: Det rättsliga stödet för hanteringen av känsliga personuppgifter i Strada har ansetts oklart. Justitiekanslern har i sitt remissyttrande över betänkandena Olycksregister och djupstudier på transportområdet (

text: SOU 2014:24

text: ) och Nya bestämmelser om säkerhetsutredning av olyckor (

text: SOU 2014:82

text: ) framhållit att det är angeläget att frågan så snart som möjligt får sin lösning så att känsliga personuppgifter inte hanteras med oklart rättsligt stöd. Det är därför med tillfredsställelse som Justitiekanslern konstaterar att promemorian innehåller ett sådant förslag på lösning.

text: Justitiekanslern anser att promemorian i allt väsentligt innehåller en gedigen och noggrann integritetsanalys samt proportionalitetsbedömning. Justitiekanslern finner dock skäl att göra följande påpekanden.

text: Uppgifter om enskilds hälsa är mycket integritetskänsliga och som utgångspunkt krävs det samtycke från den enskilde för att sekretessen för sådana uppgifter ska brytas. Den uppgiftsskyldighet för vårdgivare som nu föreslås – och som redan gäller för Polismyndigheten enligt kungörelsen (

text: ) om statistiska uppgifter angående vägtrafikolyckor – innebär dock att sådant samtycke från den enskilde inte krävs. Med hänsyn till hur tungt den enskildes integritet bör väga när det gäller uppgifter om hälsa kan det diskuteras om den föreslagna lösningen tillräckligt tillgodoser de krav på skydd för den personliga integriteten som bör ställas. Samtidigt delar Justitiekanslern den bedömning som görs i promemorian att även det allmänna intresset av att förbättra trafiksäkerheten får anses väga tungt. I ljuset av de skyddsåtgärder som föreslås – bl.a. i form av begränsad spridning av uppgifterna – finner därför Justitiekanslern i princip inte skäl att ha några invändningar mot förslaget (se dock vad som nedan anförs om direktåtkomst).

text: I promemorian redovisas skäl som talar mot att organ som inte är myndigheter ska kunna ha direktåtkomst till uppgifter som indirekt kan hänföras till en enskild (s. 171). Med hänvisning till att det kan finnas fall där ett sådant utlämnande kan ske utan risk görs emellertid bedömningen att det ändå får anses lämpligt att Transportstyrelsen i ett enskilt fall får bevilja direktåtkomst för fysiska och juridiska personer. Utan någon närmare redogörelse för i vilka situationer en sådan risk skulle kunna anses vara utesluten har Justitiekanslern svårt att ta ställning till förslaget. Avvägningen mellan å ena sidan intresset av att skydda den personliga integriteten och å andra sidan behovet samt värdet av direktåtkomst för företag och enskilda är svepande. En tydligare intresseavvägning i denna del hade varit önskvärd och bör komma till stånd inom ramen för den fortsatta beredningen av ärendet. Om förslaget, efter en sådan tydligare redovisad avvägning, anses böra genomföras måste de förutsättningar som ska vara uppfyllda för att kunna bevilja direktåtkomst för fysiska och juridiska personer tydligare komma till uttryck direkt i den föreslagna lagen om Transportstyrelsens olycksdatabas.

text: Endast när det är absolut nödvändigt för en brottsutredning får känsliga personuppgifter, såsom uppgift om hälsa, behandlas i polisens brottsbekämpande verksamhet (

text: 2 kap. 10 § polisdatalagen

text: ). Det är svårt att föreställa sig en situation där behandlingen av personuppgifter i form av uppgiftslämnande till Transportstyrelsen skulle vara nödvändig för en brottsutredning hos polisen. Mot den bakgrunden är den bedömning som görs i promemorian – att polisdatalagen får anses omfatta behandlingen av de känsliga personuppgifter om hälsa som rapporteras in till Transportstyrelsen – svårbegriplig (s. 144). För att kunna avgöra om detta är en korrekt bedömning krävs en ytterligare rättslig analys och beredning.

text: Av promemorian framgår att det har övervägts om en längsta tid om 20 år för att spara s k kodnycklar ska anges i lagen, med möjlighet till förlängning på begäran (se s. 177 ff. och 238 f.). Med hänvisning till att konsekvenserna av en sådan bestämmelse inte har kunnat överblickas föreslås istället att personuppgifterna i olycksdatabasen ska gallras ”när de inte längre behövs för sitt ändamål”. Justitiekanslern anser att utformningen av den föreslagna bestämmelsen inte tillräckligt beaktar integritetsaspekten för de registrerade och att skälen för den föreslagna bestämmelsen om gallring inte är övertygande.

text: Justitiekanslern noterar att bestämmelserna i den föreslagna lagen om Transportstyrelsens olycksdatabas – utan att det klart framgår något skäl för detta – i flera avseenden är olika utformade för vårdgivares (9 §) respektive Polismyndighetens uppgiftsskyldighet (10–12 §§). För Polismyndigheten föreslås – till skillnad från vad som föreslås för vårdgivare – att vissa tidsfrister för rapporteringen ska gälla. Vidare noteras att det – genom en hänvisning till den föreslagna ändamålsbestämmelsen i 7 § – anges för vilka ändamål en vårdgivares rapportering ska ske. Någon motsvarande hänvisning finns inte i någon av de bestämmelser som föreslås reglera Polismyndighetens uppgiftsskyldighet. Enligt Justitiekanslern skulle en mera enhetlig utformning av bestämmelserna bidra till att regelverket blir mer överskådligt och lättillgängligt. Om det finns skäl som talar emot en sådan mera enhetlig reglering bör de redovisas i det fortsatta beredningsarbetet.

text: Avslutningsvis vill Justitiekanslern ännu en gång – liksom i flera tidigare lagstiftningsärenden – framhålla vikten av samordning inom regeringskansliet när det gäller utrednings- och lagstiftningsarbete. Något som inte minst framstår som avgörande för att åstadkomma en rättssäker och i praktiken väl fungerande lagstiftning till skydd för enskildas integritet. Förslagen i promemorian sägs ha utformats med beaktande av dataskydds-förordningen, som ska börja tillämpas den 25 maj 2018. Det är emellertid, i avvaktan på resultatet av bl.a. Dataskyddsutredningens arbete, alltjämt oklart vilket genomslag dataskyddsförordningen kommer att få på det här aktuella området. Det kan tilläggas att Polisdatautredningen parallellt arbetar med att utforma ny lagstiftning för polisens och andra brottsbekämpande myndigheters personuppgiftsbehandling.

text: Som framhålls i promemorian torde de där föreslagna nya författningarna behöva ses över och eventuellt kompletteras när det generella regelverket för personuppgiftsbehandling har fått sin slutliga utformning (se bl.a. avsnitt 7.4.8 och 9.13). Det är viktigt att en sådan slutlig översyn kommer till stånd och att den samordnas med andra pågående lagstiftningsprojekt inom regeringskansliet som har sin grund i reformeringen av EU:s dataskyddsreglering.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med hänvisning till för hög grad av övervakning och kontroll under verkställigheten av ett fängelsestraff

org: jk

text: Justitiekanslern avslår LS anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund – allmänt om säkerhetsklasser och platstyper på anstalter samt särskilda villkor

text: Ärendet handlar om graden av övervakning och kontroll under verkställigheten av ett fängelsestraff för en person som bedömts ha ett skyddsbehov. Graden av övervakning och kontroll avgörs i stor utsträckning av vilken säkerhetsklassning den anstalt där fängelsestraffet verkställs har. Det finns därför inledningsvis anledning att säga något om vilka säkerhetsklassningar som finns för anstalter och om olika platstyper för intagna med skyddsbehov. Eftersom sökanden förutom placeringsbeslut hänfört sig till beslut om särskilda villkor, bör det också förklaras vad ett sådant beslut innebär.

text: Fram till och med den 31 december 2011 var Kriminalvårdens anstalter utifrån säkerhetsnivå indelade i klasserna A–E, där A hade den högsta säkerheten och E var öppna anstalter. Sedan den 1 januari 2012 är anstalterna indelade i säkerhetsklass 1–3. Säkerhetsklass 1 motsvarar tidigare A och B, klass 2 motsvarar C och D och klass 3 är öppen anstalt, motsvarande E.

text: Om en intagen har ett skyddsbehov beaktas detta av Kriminalvården vid anstaltsplaceringen. Från 2011 och framåt under den period som är aktuell i detta ärende fanns inom anstalten Saltviks säkerhetsenhet s.k. skyddsavdelningar med skyddsplatser som var avsedda för intagna med ett omfattande skyddsbehov. För intagna med ett lägre skyddsbehov finns s.k. ro-platser på flera anstalter. Gemensamt för dessa två platstyper är att de är avgränsade från resten av anstalten och att de intagna, i olika hög utsträckning, är skilda från övriga intagna. Personaltätheten är högre än normalt på skyddsavdelningar. Om Kriminalvården anser att skyddsbehovet kan tillgodoses utan särskild skyddsplacering kan en intagen med skyddsbehov placeras på en annan platstyp än skyddsplats och ro-plats. Det är då vanligen fråga om placering på en anstalt eller avdelning med ett begränsat antal platser, vilket medför möjlighet att begränsa kontakten med medintagna.

text: Ett beslut om särskilda villkor anger den yttre säkerhetsmässiga ram för verkställigheten som är nödvändig av säkerhetsskäl men innehåller inget beslut om en specifik placering. Den intagnes skyddsbehov beaktas inte vid beslut om särskilda villkor.

text: Kriminalvårdens beslut och handläggning i detta fall

text: LS har tidigare varit polis. Han avtjänar sedan januari 2011 ett fängelsestraff för mord på sin hustru. Tidigaste dag för villkorlig frigivning är den 8 maj 2020. Den 2 mars 2011 meddelade Kriminalvården ett beslut om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl var nödvändiga för LS placering på anstalt. Enligt beslutet skulle LS vara placerad i en anstalt av lägst säkerhetsklass C (med visst undantag för en del av anstalten Österåker). Dagen efter, den 3 mars 2011, fattade Kriminalvården beslut om att LS skulle placeras vid normalavdelning, säkerhetsklass A, vid säkerhetsenheten i anstalten Saltvik. Skälet för denna placering angavs i beslutet vara LS skyddsbehov. I bakgrunden till beslutet nämndes att stor uppmärksamhet borde riktas mot eventuella hotbilder från medintagna mot bakgrund av att LS tidigare varit yrkesverksam som polis. Placeringsbeslutet den 3 mars 2011 har, såvitt framgått av utredningen i detta ärende, inte omprövats och överklagats.

text: LS kom att avtjäna sitt straff på anstalten Saltvik från mars 2011 fram till i mitten av december 2014. Under denna period var han inledningsvis placerad på s.k. normalavdelning på säkerhetsenheten. Efter att hans plats under sommaren 2011 omvandlats till en skyddsplats var han placerad på en skyddsavdelning.

text: Den 30 augusti 2011 fattade Kriminalvården ett beslut med fullständiga, särskilda villkor avseende LS verkställighet. Enligt det beslutet fick LS vara placerad i anstalt av säkerhetsklass C (med samma undantag som tidigare avseende viss del av anstalten Österåker). Placering i anstalt av säkerhetsklass D fick beviljas tidigast efter skött regelbunden och strukturerad permission under åtföljande av personal och placering i anstalt av säkerhetsklass E samt tillfällig placering i anstalten Gruvberget fick beviljas tidigast efter att LS skött en strukturerad och regelbunden permission med övernattning. Regelbunden permissionsgång fick enligt beslutet påbörjas tidigast den 6 december 2014.

text: I skälen till beslutet angavs att risken för återfall i våldsbrott inte var förhöjd, att risken för allvarlig misskötsamhet eller kriminalitet under verkställigheten var låg samt att risken för rymning och fritagning respektive risken för hot och våld var medel med hänvisning särskilt till strafftidens längd.

text: Beslutet om särskilda villkor och den riskbedömning som gjorts avseende LS har flera gånger omprövats av Kriminalvården och efter överklagande prövats av förvaltningsrätt utan att ändras.

text: Genom ett beslut av Kriminalvården den 12 december 2014 förflyttades LS till en ro-avdelning på anstalten Tidaholm (säkerhetsklass 1) för att få miljöombyte. Valet av en anstalt i säkerhetsklass 1 motiverades i beslutet med att anstalten Tidaholm med beaktande av LS skyddsbehov var mest lämplig utifrån säkerhetsklass, sysselsättning samt att olämplig klientsammansättning kunde undvikas där. Placeringsbeslutet har omprövats av Kriminalvården och efter överklagande prövats av förvaltningsrätt utan att ändras. Kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd för LS överklagande.

text: I september 2015 initierade anstalten Tidaholm ett ärende avseende omplacering av LS till anstalt i lägre säkerhetsklass. Anstalten menade att LS behov av att upprätthålla sociala kontakter försvårades av avståndet till anhöriga och av anstalten Tidaholms höga säkerhet och förordade att LS skulle placeras nära Stockholm. LS själv ville bli placerad på en anstalt i säkerhetsklass 3 i Stockholmsområdet.

text: I ett beslut av Kriminalvården den 12 oktober 2015 omplacerades LS till anstalten Visby (säkerhetsklass 2). Som skäl för beslutet angavs att det anstalten Tidaholm hade anfört i och för sig inte utgjorde skäl för förflyttning, men att LS skyddsbehov kunde tillgodoses i en anstalt av säkerhetsklass 2. Anstalten Visby var den anstalt som bedömdes lämplig utifrån säkerhetsklass, verksamhetsinnehåll och där olämplig klientsammansättning kunde undvikas. Med hänvisning till LS skyddsbehov ansågs en placering i säkerhetsklass 3 inte vara möjlig då anstalter i denna säkerhetsklass bedömdes ha en för låg grad av övervakning och kontroll för att kunna upprätthålla säkerheten. Placeringsbeslutet har omprövats av Kriminalvården och efter överklagande prövats av förvaltningsrätt utan att ändras.

text: Efter att anstalten Visby initierat ett omplaceringsärende, beslutade Kriminalvården den 2 december 2015 att LS skulle vara fortsatt placerad där. Han ansågs fortsatt vara i behov av placering på en anstalt av säkerhetsklass 2, som kan tillhandahålla tillräcklig nivå av övervakning och kontroll för att kunna tillgodose LS behov av skydd. Beslutet har omprövats av Kriminalvården och efter överklagande prövats av förvaltningsrätt utan att ändras. Kammarrätten meddelade inte prövningstillstånd för LS överklagande.

text: LS är fortfarande kvar på anstalten Visby. Han ansökte under våren 2016 om att få verkställigheten av sitt fängelsestraff överflyttad till Norge, vilket Kriminalvården den 17 maj 2016 beslutade att inte göra någon framställning om.

text: Anspråket m.m.

text: LS har begärt skadestånd av staten för lidande (ideell skada) enligt följande.

text: Grunden för skadeståndsanspråket är att LS i samband med verkställighet av fängelsestraffet placerats på anstalter med högre grad av övervakning och kontroll än som varit nödvändigt. Han har även menat att hans behov av sysselsättning inte har tillgodosetts, att han inte har fått genomgå behandlingsprogram samt att han inte kunnat upprätthålla sitt sociala nätverk eftersom besöks- och telefonimöjligheterna vid de anstaltsplaceringar han haft varit begränsade. Han har mått dåligt av den behandling han utsatts för.

text: Kriminalvården har yttrat sig över anspråket. Justitiekanslern har även inhämtat avgöranden från Förvaltningsrätterna i Stockholm och Härnösand samt från Kammarrätten i Stockholm.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Relevanta regler avseende placering i anstalt

text: Regler om behandlingen av intagna finns i

text: fängelselagen (2010:610)

text: . Av

text: 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen

text: framgår att verkställighet av ett fängelsestraff i kriminalvårdsanstalt ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Enligt

text: 1 kap. 6 § samma lag

text: gäller vidare att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: får en intagen inte placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Enligt andra stycket ska vid beslut om placering, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Med omvårdnad avses bl.a. den enskildes behov av särskilt skydd vid hot mot hans eller hennes liv eller hälsa (se

text: prop. 2009/10:135, s. 124

text: Av

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att vid bedömning enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket fängelselagen

text: särskilt ska beaktas bl.a. behovet av att undvika en olämplig sammansättning av intagna och att i övrigt kunna bedriva en ändamålsenlig verksamhet i anstalt. Enligt Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: KVFS 2011:1

text: , FARK Fängelse) kan en olämplig sammansättning av intagna uppkomma t.ex. om en intagen riskerar att utsättas för övergrepp av en annan intagen.

text: Regler om särskilda villkor för intagna som har dömts till längre fängelsestraff finns i

text: 1 kap.

text: och

text: 8 §§

text: fängelselagen

text: . Enligt FARK Fängelse anges i ett beslut om särskilda villkor normalt i vilka anstalter eller avdelningar den intagne får placeras och när omplacering till anstalt eller avdelning med lägre grad av övervakning och kontroll får beviljas, om och när permission får beviljas samt om och när särskilda utslussningsåtgärder får beviljas. Enligt

text: 1 kap. 8 § andra stycket fängelselagen

text: får bl.a. ett beslut om placering inte meddelas i strid med de särskilda villkoren. Detta innebär att det inte är möjligt att placera en dömd som har särskilda villkor i en lägre säkerhetsklass än beslutet om särskilda villkor medger, medan det däremot är möjligt att placera personen i en högre säkerhetsklass om det krävs för att tillgodose dennes omvårdnad.

text: I

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: anges förutsättningarna för att placera en intagen på en avdelning med särskilt hög grad av övervakning och kontroll (s.k. säkerhetsavdelning). En sådan placering får förekomma om det finns en varaktig risk för rymning eller fritagning och den intagne kan antas vara särskilt benägen att fortsätta allvarlig brottslig verksamhet eller om det finns särskild anledning att anta att en sådan placering behövs för att hindra den intagne från allvarlig brottslighet under vistelsen i anstalt.

text: En intagen ska enligt

text: 3 kap. 1 § fängelselagen

text: ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- eller missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet.

text: Statens skadeståndsansvar

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kriminalvårdens handläggning av och beslut i frågor rörande verkställighet av en fängelsepåföljd är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Bedömningen i detta fall – statens skadeståndsansvar enligt svenska bestämmelser

text: Kriminalvården har bedömt att LS har ett skyddsbehov och att detta måste beaktas vid hans placering i anstalt. Utredningen i ärendet ger inte underlag för slutsatsen att denna bedömning skulle vara felaktig. Att Kriminalvården beaktat skyddsbehovet i sina placeringsbeslut kan alltså inte i sig föranleda skadeståndsansvar för staten. Frågan är i stället om Kriminalvården beslutat om en grad av övervakning och kontroll som varit så hög att den inte kan försvaras med hänvisning till ett skyddsbehov och om detta i sådant fall innebär att staten är skadeståndsskyldig. Med andra ord blir den avgörande frågan om skillnaden avseende säkerhetsklass mellan besluten om särskilda villkor och placeringsbesluten (samt effekten i praktiken av dessa beslut) är så stor att skillnaden inte kan sägas ha en saklig koppling till skyddsbehovet.

text: Flera av de frågor som aktualiseras i detta ärende har Riksdagens ombuds-män (JO) under det senaste året uttalat sig om. Det första uttalandet som har bäring på detta skaderegleringsärende avser placeringar på anstalten Saltvik (JO:s beslut den 23 maj 2016 i ärende nr 6384-2014). LS var som framgått placerad på Saltvik i över 3,5 år. LS vistelse på Saltvik inföll under den tid som JO-beslutet avser. JO uttalade i beslutet kritik mot Kriminalvården för att myndigheten använt platser på säkerhetsenheter för intagna som varit i behov av skydd, men som inte uppfyllt de kriterier för placering på säkerhetsavdelning som framgår av

text: 2 kap. 4 § fängelselagen

text: . Enligt JO är en sådan placering olämplig med tanke på den mycket kontrollerade och övervakade miljö som säkerhetsenheterna utgör. JO konstaterade att fängelsevistelsen för de intagna som berördes blev mer ingripande än nödvändigt.

text: Justitiekanslern instämmer i den kritik som JO riktat mot Kriminalvården avseende användningen av säkerhetsenheter som skyddsavdelningar. Det kan mot bakgrund av de resonemang som JO fört ifrågasättas om placeringen av LS på en säkerhetsenhet vid anstalten Saltvik varit förenlig med

text: 2 kap. 1 § fängelselagen

text: . Vad gäller frågan om Kriminalvårdens placeringsbeslut innefattat fel och försummelse vid myndighetsutövning bör dock beaktas att det inte finns någon tydlig gräns för när övervakningen och kontrollen ska anses vara mer ingripande än nödvändigt. Efter JO:s noggranna genomgång av de närmare förhållandena på skyddsavdelningarna står det visserligen klart att fängelsevistelsen på Saltvik varit för ingripande för LS. Detta innebär dock inte med nödvändighet att Kriminalvårdens placeringsbeslut varit uppenbart oriktigt på det sätt som krävs för att myndigheten ska betraktas som oaktsam ur skadeståndsrättslig synpunkt. Även om Kriminalvårdens hantering i och för sig skulle anses innefatta fel och försummelse vid myndighetsutövning har den i vart fall inte innefattat något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för statens skadeståndsansvar för ideell skada enligt

text: skadeståndslagen

text: . LS har därför inte någon rätt till skadestånd enligt

text: skadeståndslagen

text: för placeringen på anstalten Saltvik. Inte heller vid en fördragskonform tolkning av de svenska reglerna kan det bli aktuellt att med stöd av

text: skadeståndslagen

text: betala skadestånd till LS i denna del.

text: Det andra JO-uttalande som är omedelbart relevant för detta skaderegleringsärende avser Kriminalvårdens placering av intagna i anstalten Visby (JO:s protokoll från inspektion av Kriminalvården, anstalten Visby, den 2 november 2016 – dnr 6621-2016). JO:s uttalande följde på en inspektion som gjordes dels pga. en anmälan av bland andra LS, dels som en uppföljning av en tidigare inspektion 2013 inom ramen för den FN-anknutna, s.k. Opcatverksamheten (JO:s protokoll från inspektion av Kriminalvården, anstalten Visby, den 4 juni 2013 – dnr 2768-2013). Vid inspektionen 2013 uttalade JO bl.a. att lokalerna var små, möjligheterna till sysselsättning begränsade samt att anstalten själv hade ifrågasatt lämpligheten av placeringar av intagna över ett år. JO betonade som angeläget att anstalten skulle se till att utbudet av aktiviteter för de intagna utökades, inte minst möjligheterna till meningsfull organiserad sysselsättning. LS har när detta skrivs varit placerad på anstalten i Visby cirka ett och ett halvt år.

text: I uttalandet avseende inspektionen 2016 menade JO att bristen på meningsfull sysselsättning i anstalten kvarstod och att detta tillsammans med lokalernas utformning medför en högre grad av begränsning och kontroll av de intagna än vad som är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. JO uttalade att det inte är lämpligt att bedriva anstaltsverksamhet i lokalerna under dessa förhållanden och fann det oacceptabelt att Kriminalvården alltjämt bedriver anstaltsverksamhet under de förhållanden som råder trots de uttalanden som gjordes i anslutning till inspektionen 2013. Kriminalvården har av JO uppmanats att senast den 1 juni 2017 återkomma med en redogörelse för vilka åtgärder myndigheten har vidtagit eller avser att vidta med anledning av vad som framkommit.

text: Justitiekanslern har inte anledning att göra någon annan bedömning än JO i fråga om förhållandena på anstalten Visby och instämmer därför i den kritik som JO uttalat. Liknande överväganden som i fråga om bristerna avseende placeringen av LS på Saltvik gör sig dock gällande i fråga om anstalten Visby. Det förhållandet att Kriminalvården placerat LS på ett sätt som medfört att han blivit föremål för en högre grad av begränsning och kontroll än nödvändigt och inte fått sin rätt till sysselsättning tillgodosedd, innebär alltså inte nödvändigtvis att Kriminalvården vid en skadeståndsrättslig bedömning ska anses ha agerat felaktigt eller försumligt i sin myndighetsutövning. Oavsett om Kriminalvården i princip ska anses ha gjort staten skadeståndsskyldig genom sin hantering av LS placering på anstalten i Visby gäller vidare även i detta fall att det inte förekommit något sådant integritetskränkande brott som krävs för att staten ska bli skadeståndsskyldig enligt

text: skadeståndslagen

text: för en ideell skada. Även vid beaktande av vad som gäller enligt Europakonventionen kvarstår denna bedömning.

text: Vad gäller placeringen på Tidaholmsanstalten och de övriga brister LS som pekat på blir bedömningen densamma. Det innebär att LS inte har någon rätt till skadestånd för ideell skada med stöd av

text: skadeståndslagen

text: , även om lagen tolkas konventionskonformt.

text: För fullständighetens skull finns skäl att även konstatera att lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) inte omfattar fall där frihetsberövandet i och för sig varit korrekt men där det på grund av fel genomförts under för den enskilde mer ingripande villkor än som varit nödvändigt. Det medför att LS inte heller enligt frihetsberövandelagen kan få ersättning för lidande.

text: Skadestånd utan särskilt lagstöd med hänvisning till Europakonventionen

text: Den artikel i Europakonventionen som ligger närmast till hands att beakta vid bedömningen av LS skadeståndsanspråk är artikel 8. Enligt artikel 8.1 har var och en rätt till respekt för bl.a. sitt privat- och familjeliv. Den övervakning och kontroll som en intagen utsätts för i samband med verkställigheten av ett fängelsestraff kan innebära ett ingrepp i rätten till privat- och familjeliv. Även det LS anfört om att hans möjligheter att upprätthålla sitt sociala nätverk begränsats faller under artikel 8. De åtgärder av staten som påverkat LS möjligheter att ta emot besök och ha telefonkontakter innebär alltså att hans rättigheter enligt artikel 8 blivit inskränkta.

text: Även artikel 3 i konventionen kan nämnas. Enligt artikel 3 får ingen utsättas för tortyr eller omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning. Europadomstolen har framhållit att endast en behandling eller en bestraffning som kännetecknas av betydande hårdhet eller hänsynslöshet kan falla in under artikel 3 i konventionen. Begreppen ”omänsklig” och ”förnedrande” ska alltså tolkas restriktivt. Vid bedömningen ska beaktas omständigheterna i det enskilda fallet och i vilket sammanhang behandlingen har förekommit. (Se Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, s. 78 ff. med hänvisningar.)

text: Det förhållandet att LS kommit att avtjäna sitt fängelsestraff med en högre grad av övervakning och kontroll än som varit nödvändigt innebär inte att hans rättigheter enligt

text: artikel 3 i Europakonventionen

text: har åsidosatts. Vad gäller frågan om konventionens artikel 3 har överträtts i LS fall kan det finnas skäl att nämna att Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning (CPT) besökte anstalten Saltviks säkerhetsenhet i maj 2015. I en rapport den 16 februari 2016 uttryckte CPT med utgångspunkt i besöket på Saltvik oro över att intagna i behov av skydd placerats på en säkerhetsenhet och därmed utsattes för en nivå av avskildhet som motsvarade den för personer som bedömdes utgöra en särskilt stor säkerhetsrisk. Det förhållandet att CPT gjort ett sådant uttalande förändrar dock inte Justitiekanslerns bedömning att inget åsidosättande av artikel 3 förekommit i LS fall.

text: När det sedan gäller frågan om LS rättigheter enligt artikel 8 har överträtts, måste beaktas dels statens möjlighet enligt artikel 8.2 att med stöd av lag inskränka dessa rättigheter, dels statens positiva förpliktelser enligt Europakonventionen att skydda individer i olika avseenden.

text: Även om Kriminalvårdens hantering av LS anstaltsplaceringar i viss mån kan ifrågasättas har de åtgärder som Kriminalvården vidtagit mot LS varit lagenliga i Europakonventionens mening (jfr Justitiekanslerns resonemang i föregående avsnitt angående fel och försummelse). Det har således funnits ett sådant stöd i lag som krävs enligt artikel 8.2 för de ingrepp i rätten till privat- och familjeliv som LS utsatts för. Det måste också anses ha varit fråga om godtagbara inskränkningar enligt de övriga kraven i artikel 8.2, dvs. åtgärderna har haft ett sådant legitimt syfte som anges i artikeln och varit proportionerliga, särskilt i beaktande av statens positiva förpliktelser enligt nedan.

text: En plikt till positivt handlande för staten som är relevant vid bedömningen av LS skadeståndsanspråk finns enligt artiklarna 2, 3 och 8. Artikel 2 behandlar envars rätt till livet. Europadomstolen har i sin praxis utvecklat statens skyldighet enligt artikeln bl.a. så att staten i vissa fall har en positiv förpliktelse att se till att individers rätt till livet skyddas i förhållande till andra enskilda. Europadomstolen har särskilt fastslagit att staten har en skyldighet gällande frihetsberövade personer att vidta ändamålsenliga åtgärder för att skydda deras liv. (Se bl.a.

text: Keenan mot Förenade kungariket

text: , no. 27229/95, dom den 3 april 2001 och

text: Trubnikov mot Ryssland

text: , no. 49790/99, dom den 5 juli 2005 och

text: NJA 2007 s. 891

text: .) Av artikel 3 följer en skyldighet för staten att skydda en frihetsberövad persons fysiska integritet genom att anordna sådan övervakning att personen inte utsätts för våld av andra frihetsberövade personer. Om det föreligger omständigheter som ger myndigheterna anledning att räkna med en risk för att en frihetsberövad ska misshandlas av medintagna, är staten skyldig att vidta rimliga åtgärder för att eliminera risken för sådant våld. (Se bl.a. Pantea mot Rumänien, no. 33343/96, dom den 3 juni 2003,

text: Premininy mot Ryssland

text: , no. 44973/04, dom den 10 februari 2011 och

text: Tautkus mot Litauen

text: , no. 29474/09, dom den 27 november 2012.) Kriminalvården har således – med hänsyn till vad som varit känt om det brott LS gjort sig skyldig till och om hans yrkesbakgrund – haft en relativt långtgående skyldighet att vidta adekvata åtgärder till skydd för LS liv och hälsa.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har staten vidare en skyldighet att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskildes privatsfär (se Danelius, a.a., s. 365). Detta talar för att staten även har en skyldighet att skydda intagna från medintagna gällande övergrepp som inte innefattar våld, utan mer har karaktären av kränkningar av den personliga integriteten. Utifrån de krav som följer av artiklarna 2, 3 och 8 i konventionen har Kriminalvården varit tvungen att på något sätt se till att LS skyddades från medintagna som kunde befaras vara fientligt inställda mot honom.

text: Mot denna bakgrund finner Justitiekanslern att LS rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: inte har överträtts i detta fall. Han har därmed inte heller någon rätt till skadestånd utan särskilt lagstöd med hänvisning till Europakonventionen. LS skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Frågan om tillsyn

text: Som framgått i det föregående har JO riktat kritik mot Kriminalvården avseende förhållanden som har rått under verkställigheten av LS straff. Även om det inte har någon direkt bäring på detta ärende kan det nämnas att JO efter en anmälan från LS även har riktat kritik mot anstalten Tidaholm för att anstalten med kort varsel flyttat över LS till anstalten Visby trots att det inte fanns några tungt vägande skäl för en så snabb förflyttning (JO:s beslut den 11 augusti 2016 i ärende nr 7286-2015). Det som kommit fram inom ramen för detta skaderegleringsärende ger inte Justitiekanslern anledning att göra några ytterligare påpekanden avseende Kriminalvårdens beslut och handläggning. Justitiekanslern utgår dock ifrån att de synpunkter från JO som Justitiekanslern har redogjort för i detta beslut kommer att beaktas av Kriminalvården i den fortsatta hanteringen av LS straffverkställighet.

type: avgorande


title: Anmälan av två hovrättsdomare till Statens ansvarsnämnd

text: Frågan om disciplinpåföljd för hovrättslagmannen GE och hovrättsrådet MU ska anmälas till Statens ansvarsnämnd.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern beslutade den 18 september 2008 att följa upp 2004 års granskning av rättssäkerheten i brottmål, vilken utmynnat i rapporten Felaktigt dömda, med en förnyad utredning (Rättssäkerhetsprojekt 2, Justitiekanslerns dnr

text: ). Inom ramen för projektet har Justitiekanslern bl.a. gått igenom ett antal domar i narkotikamål. I ett av de mål som analyserats har Svea hovrätt, avd. 7, dömt en person ST för bl.a. grovt narkotikabrott (Svea hovrätts dom den 3 mars 2009 i mål nr B 10193-08). Påföljden för ST bestämdes till sammanlagt 12 års fängelse. I hovrättens avgörande deltog, förutom två nämndemän, hovrättslagmannen GE, hovrättsrådet MU (referent) samt tf. hovrättsassessorn MP (skiljaktig).

text: Hovrättens dom överklagades till Högsta domstolen, som den 20 juli 2009 beslutade att återförvisa målet med hänvisning till att det hade förekommit grovt rättegångsfel vid hovrättens handläggning (mål nr B 1511-09). Målet prövades på nytt av hovrätten, avd. 1, som då ogillade åtalet för grovt narkotikabrott och fastställde tingsrättens friande dom i denna del (Svea hovrätts dom den 1 september 2009 i mål nr B 6149-09).

text: Med anledning av vad som hade framkommit underrättade Justitiekanslern den 10 november GE och MU om att en anmälan till Statens ansvarsnämnd övervägdes. De bad den 11 november att få yttra sig före beslutet och har den 12 november gett in ett yttrande. I detta sägs bl.a. följande.

text: Beträffande vår bedömning att ”Under förundersökningen har [ST] dock inte nämnt något om att det funnits kartonger och foliepåsar i [MT:s] rum vid besöket.” har HD, trots påpekande från RÅ, valt att tolka denna som att vi avsåg vad ST uppgett under förundersökningen i det överklagade målet. Så som RÅ påpekar är det helt klart att ST under förundersökningen i det tidigare målet inte nämnde något om kartonger eller påsar hemma hos MT. Den citerade meningen ska läsas tillsammans men den därpå följande ”Inte heller [MT] har i det tidigare målet nämnt något om detta.” och då framgår vad vi avsett. Det visar sig att vi har i behåll arbetspapper från framtagandet av den aktuella domen och av dessa papper kan utläsas att vi avsåg att hänvisa till vad ST uppgav under förundersökningen i det tidigare målet. Den uttryckliga hänvisningen kom dock inte att tas in i den slutliga texten, vilket med facit i hand var beklagligt.

text: Vidare har HD, trots påpekande från RÅ, ansett att vår hänvisning till vad MT uppgett enligt den tidigare domen var felaktig. Enligt domen mot MT, så som domen återgetts i HD:s beslut, angav MT att han förvarade kartongerna ”hemma” men däremot finns ingen uppgift om var i hemmet kartongerna befunnit sig. Frågan i det här avseendet var om kartongerna befunnit sig i MT:s rum så som uppgetts av ST. Inte heller i den här delen innehåller vår dom således något sakfel.

text: HD prövar vidare om MT under förundersökningen i det tidigare målet uppgett något om var kartongerna befunnit sig och konstaterar att så varit fallet. Enligt vår uppfattning var dock MT:s uppgifter från den tidigare förundersökningen inte processmaterial i vårt mål. Varken av bevisuppgifter, huvudförhandlingsprotokoll eller den överklagade domen framgår att dessa uppgifter var åberopade. Tvärtom framgår av ST:s bevisuppgift i hovrätten att det endast var domen som var åberopad. HD:s slutsats i den här delen kan således helt lämnas utan beaktande i nu aktuell fråga.

text: Vad slutligen gäller vår bedömning att MT:s mor ”i tingsrätten och vid polisförhör” lämnat uppgifter ”om att det inte förekommit något besök av släktingar i juni 2002” så förhåller det sig så som RÅ konstaterat att hänvisningen till tingsrätten är felaktig. Vi har åter tagit del av vad MT:s mor uppgav under huvudförhandlingen vid tingsrätten och av videoupptagningen framgår att hon tar tillbaka vad hon tidigare uppgett under polisförhör.

text: Enligt vår bedömning, vilken uppenbarligen är densamma som RÅ:s, innehåller således den undanröjda domen endast ett sakfel, hänvisningen till vad MT:s mor ska ha uppgett vid tingsrätten. Det felet har inte på något sett haft en avgörande betydelse för den bevisprövning som vi gjorde.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Justitiekanslern får, i enlighet med

text: 6 § lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn, anmäla till den som har befogenhet att besluta om disciplinpåföljd om en befattningshavare har åsidosatt vad som åligger honom i hans tjänst och felet kan beivras genom disciplinärt förfarande.

text: Av 34 § lagen om offentlig anställning (LOA) framgår att Statens ansvarsnämnd beslutar i frågor om bl.a. disciplinansvar när det gäller arbetstagare som är anställda genom beslut av regeringen.

text: Enligt

text: 14 §

text: LOA får en arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Är felet med hänsyn till samtliga omständigheter ringa, får någon påföljd inte meddelas.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Högsta domstolen har i sitt beslut konstaterat att hovrättens domskäl innehåller sakfel i tre avseenden. Högsta domstolen har vidare konstaterat att det av hovrättens domskäl framgår att det är med hänsyn till just de berörda sakförhållandena som ST:s förklaring till det ifrågavarande tumavtrycket har lämnats utan avseende av hovrätten.

text: GE och MU har i sitt yttrande invänt att domen i själva verket bara innehåller ett sakfel och att detta inte på något sätt har haft avgörande betydelse för den bevisprövning som de gjorde.

text: Jag anser mig ha anledning att utgå från vad Högsta domstolen har slagit fast i sitt beslut om återförvisning. Jag konstaterar också att hovrättens dom beträffande den första omständigheten – vad ST sagt under förundersökningen – är i varje fall missvisande och ger ett felaktigt intryck av bevisläget. Vidare anser jag att domen i fråga om den andra omständigheten – vad MT sagt i den tidigare rättegången om var kartongerna fanns – ger ett vilseledande intryck; den omständigheten att MT faktiskt nämnt att kartongerna fanns i hans hem kommer bort i domen. Genom dessa fel eller brister ges ett annat intryck av bevisläget än det faktiska, något som rimligen även har påverkat hovrätten själv i dess bedömning av den samlade bevisningen.

text: Jag anser att fel som på detta sätt inverkar på bevisprövningen i fråga om en avgörande omständighet, och som dessutom ger läsaren av domen ett felaktigt intryck av bevisläget, är allvarliga. Detta gäller naturligtvis inte minst när det som här är fråga om allvarlig brottslighet som förskyller ett långt fängelsestraff, när tingsrätten har frikänt och hovrätten med en annan bevisvärdering överväger en fällande dom.

text: Jag ser alltså allvarligt på GE och MU bristfälliga hantering av bevisningen i målet och har övervägt frågan om straffrättsligt ansvar. Jag anser dock vid en samlad bedömning att det inte är fråga om något straffbart tjänstefel.

text: Däremot finns det skäl att hos Statens ansvarsnämnd aktualisera frågan om GE och MU bör meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse. Saken bör sålunda anmälas dit.


title: Ersättningsanspråk med anledning av Skatteverkets föreläggande till en enskild att avge inkomstdeklaration. Fråga om beviskravet för att deklarationen har lämnats in i rätt tid.

text: Justitiekanslern avslår LR:s begäran om ersättning av staten.

text: Ärendet

text: Anspråk

text: LR har i en skrivelse till Skatteverket begärt ersättning med 50 kr med anledning av att Skatteverket har förelagt honom att lämna inkomstdeklaration för inkomståret 2007. Som grund för sin begäran har han anfört i huvudsak följande. Han lämnade sin och hustruns självdeklarationer samtidigt i deklarationslådan hos Drakens turistbyrå i Sigtuna stad. Det var i slutet av april 2008. Han märkte kuvertet ”Deklarationer”. Innan han klistrade igen kuvertet kontrollerade han och hans hustru att båda deklarationerna fanns i kuvertet. Skatteverket slarvade bort hans deklaration. Efter att Skatteverket hade skickat ett föreläggande att lämna deklaration till honom skickade han in kopior på två deklarationsblanketter, utgörande fyra sidor, till Skatteverket. Han yrkar att Skatteverket ska ersätta honom med 50 kr för, som det får förstås, kostnader som han har haft med anledning av Skatteverkets föreläggande.

text: Skatteverkets yttrande m.m.

text: Skatteverket har tillsammans med ett eget yttrande överlämnat LR:s anspråk till Justitiekanslern för prövning. Skatteverket har avstyrkt att ersättning utgår.

text: Skatteverket, Region Stockholm, Företagsenhet 5, har yttrat sig till verkets huvudkontor och anfört bl.a. följande.

text: Inkomstdeklarationer som inkommer på papper till Skatteverket, Region Stockholm, registreras antingen genom att uppgifter i deklarationen registreras/skannas eller genom en s.k. ankomstregistrering. Det senare innebär att deklarationen registreras som inkommen i väntan på att uppgifterna i deklarationen registreras/scannas. LR:s deklaration är inte registrerad enligt någon av ovanstående metoder. Av den anledningen skickade Skatteverket ett föreläggande att lämna deklaration till LR.

text: Företagsenhet 5 har undersökt varför LR:s deklaration inte registrerats som inkommen, men har inte kunnat återfinna deklarationen eller anledningen till den uteblivna registreringen.

text: LR har lämnat synpunkter på Skatteverkets yttrande.

text: Justitiekanslern har inhämtat kompletterande upplysningar från Skatteverket.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I 2 och

text: 3 kap.

text: lagen (

text: ) om självdeklarationer och kontrolluppgifter finns bestämmelser som anger skyldigheten att lämna allmän självdeklaration samt vilka uppgifter som ska lämnas i en självdeklaration. Vidare anges i

text: 17 kap. 1 § nämnda lag

text: att Skatteverket får förelägga den som inte lämnat föreskriven självdeklaration eller kontrolluppgift att lämna eller komplettera självdeklarationen eller kontrolluppgiften.

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för.

text: En grundläggande förutsättning för den frivilliga skadereglering som Justitiekanslern bedriver är normalt att de omständigheter som åberopas till stöd för att en viss skada har inträffat är klarlagda och ostridiga. En begränsning i möjligheterna att utreda omständigheterna i ett fall då dessa inte är ostridiga ligger i den rent skriftliga handläggning som tillämpas här.

text: LR har enligt egen uppgift lämnat in sin självdeklaration i slutet av april 2008. Skatteverket har i sin tur uppgett att LR:s deklaration inte har registrerats hos Skatteverket och att den inte heller har kunnat återfinnas. Det går sålunda inte att fastställa om LR:s deklaration har kommit in till Skatteverket.

text: I ett skadeståndsärende där som i detta fall uppgift står mot uppgift måste det göras en bedömning av bevisbördans placering. Normalt är det den som säger sig ha utsatts för ett skadeståndsgrundande fel som har bevisbördan för omständigheter som medför att ett sådant fel har förekommit. Men i vissa situationer är det rimligare att den som påstås ha gjort fel har bevisbördan, exempelvis om den s.k. ursprungssannolikheten snarast ger stöd för den skadelidandes påstående. Det bör då normalt krävas att myndigheten anför omständigheter som ger klart stöd för det som myndigheten hävdar (jfr JK:s beslut den 16 juni 2003 i ärende 1561-01-40).

text: LR:s påstående om att han har lämnat in sin deklaration inom föreskriven tid i ett kuvert tillsammans med sin hustrus deklaration framstår enligt min mening som trovärdigt. Hans redogörelse får också visst stöd av att hans hustrus deklaration kom in i rätt tid. Den omständigheten att LR:s deklaration, enligt vad som har upplysts, registrerades hos Skatteverket först den 21 juli 2008 efter att verket hade skickat både en påminnelse och ett föreläggande till LR, talar dock i viss mån mot hans påstående.

text: Den årliga taxeringen innebär att en mycket stor mängd deklarationer kommer in till Skatteverket under en begränsad period. Deklarationerna registreras och skannas in maskinellt. Skatteverket har upplyst att deklarationshanteringen – som är en masshantering – inte går helt felfritt och att det händer att deklarationer kommer bort i hanteringen, men att de i de flesta fall dyker upp i efterhand. Det kan därför inte uteslutas att LR:s deklaration har kommit bort i hanteringen och därför inte har registrerats. Det skulle dock, enligt min mening, föra för långt om den omständigheten att deklarationshanteringen hos Skatteverket inte sker felfritt får till följd att varje i och för sig trovärdigt påstående om att en deklaration har lämnats inom föreskriven tid ges försteg framför Skatteverkets uppgifter om att deklarationen inte finns registrerad hos verket och inte heller har återfunnits där. Härvid bör också beaktas den allmänt vedertagna principen att det är avsändaren som står risken för att en försändelse inte når fram till adressaten.

text: Även om LR:s uppgifter i och för sig framstår som trovärdiga och får visst stöd av utredningen i ärendet anser jag sålunda att hans berättelse i det namngivna bevisläget inte bör ges försteg.

text: Det anförda innebär att det inte finns tillräckligt stöd i ärendet för att LR har lämnat in sin deklaration inom föreskriven tid. Det finns därför inte heller stöd för att Skatteverket genom att förelägga LR att lämna deklaration har gjort sig skyldigt till ett sådant fel eller en sådan försummelse som kan grunda skadeståndsskyldighet för staten. Ersättningsanspråket ska sålunda avslås


title: Allvarlig kritik mot Kronofogden för brister vid handläggningen av löneutmätning

text: Justitiekanslern tillerkänner TS ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till honom.

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Kronofogdemyndigheten för dröjsmål med registrering, bokföring och redovisning av influtna medel samt för underlåtenhet att ändra ett beslut om löneutmätning i rätt tid.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Kronofogdemyndigheten beslutade under 2015 att en del av TS lön skulle utmätas. Utmätningsbeloppet bestämdes, efter en ändring, till 8 192 kr i månaden. Arbetsgivaren innehöll detta belopp från TS lön varje månad och betalade ut pengarna till Kronofogdemyndigheten.

text: I maj 2016 betalade arbetsgivaren som vanligt ut det bestämda beloppet till Kronofogdemyndigheten. Pengarna kom in till myndigheten den 30 maj 2016. Sedan Kronofogdemyndigheten i början av juni 2016 utmätt även ett överskott på TS skattekonto återstod inte mer än ca 4 000 kr av TS skuld. Detta syntes dock inte i myndighetens datorsystem, eftersom myndigheten ännu inte hade bokfört betalningen från maj 2016.

text: TS insåg att det inte återstod mer än ca 4 000 kr av skulden och ville därför inte att arbetsgivaren skulle dra av 8 192 kr från hans lön i slutet av juni. I ett telefonsamtal den 9 juni 2016 bad han Kronofogdemyndigheten att lösa detta genom att kontakta arbetsgivaren. Någon åtgärd vidtogs dock inte från myndighetens sida, eftersom arbetsgivarens utbetalning från maj fortfarande inte syntes i datorsystemet. Det framstod därför som om skulden fortfarande var betydligt större. TS hörde av sig på nytt och gav in lönespecifikationer. Den 23 juni 2016 upphävde Kronofogdemyndigheten beslutet om löneutmätning, för att förhindra ytterligare utbetalningar från arbetsgivaren. Samma dag bokfördes arbetsgivarens utbetalning från maj.

text: Arbetsgivaren hade vid denna tidpunkt redan hunnit dra av 8 192 kr från TS lön. Dessa pengar kom in till Kronofogdemyndigheten den 28 juni 2016 men bokfördes först den 18 juli 2016. Samma dag betalade myndigheten ut det överskjutande beloppet, ca 4 000 kr, till TS.

text: Anspråket och klagomålet

text: TS har begärt skadestånd av staten med 40 000 kr och framfört klagomål mot Kronofogdemyndigheten på grund av det som inträffat.

text: Han har angett bl.a. följande. Han och hans familj drabbades hårt av att arbetsgivaren drog av för mycket pengar från hans lön i slutet av juni 2016. Pengarna behövdes för att de skulle kunna åka på semester med barnen. Han fick tillbaka pengarna först när deras semester var över. Han förstod tidigt att avdraget i slutet av juni 2016 skulle bli för stort och kontaktade därför Kronofogdemyndigheten flera gånger. Myndigheten lyssnade dock inte och gjorde ingenting förrän det var för sent. Det tog alldeles för lång tid för myndigheten att registrera arbetsgivarens utbetalningar. Han begär skadestånd för allt besvär som myndighetens handläggning har orsakat.

text: Utredningen i ärendet

text: Kronofogdemyndigheten har föreslagit att TS anspråk ska avslås och angett bl.a. följande. Det belopp som arbetsgivaren drog av från TS lön i maj 2016 kom in till myndigheten den 30 maj 2016. Trots detta ändrades inte löneutmätningsbeslutet så att rätt belopp drogs av från nästa lön. TS kontaktade myndigheten flera gånger men det dröjde ända till den 18 juli 2016 innan han fick de pengar som han hade rätt till. Enligt myndighetens uppfattning har handläggningen inneburit en kränkning av TS egendomsskydd enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Myndigheten ber om ursäkt för det inträffade men anser inte att kränkningen är så allvarlig att ideellt skadestånd ska utgå.

text: TS har kommenterat Kronofogdemyndighetens yttrande. Han har också framfört klagomål till Riksdagens ombudsmän (JO) med anledning av det inträffade. JO har hämtat in ett yttrande från Kronofogdemyndigheten men därefter lämnat över ärendet till Justitiekanslern för att klagomålet ska kunna handläggas tillsammans med skadeståndsanspråket.

text: Kronofogdemyndigheten har i sitt yttrande till JO angett bl.a. följande. När det finns indikationer på att ett löneutmätningsbeslut bör ändras, ska myndigheten självmant se till att löneutmätning sker med korrekt belopp och att löneutmätningsbeslutet ändras när skulden ändras. Detta framgår av

text: 7 kap. 10 § utsökningsbalken

text: och myndighetens handledning Utmätning. På grund av de samtal som TS hade med myndigheten fanns det anledning att se över löneutmätningsbeslutet, särskilt eftersom det var känt att det fanns balanser vid medelshanteringen och att saldona i datorsystemet Init inte var korrekta. TS skulle inte ha behövt ge in handlingar för att styrka skuldens storlek. Enligt

text: 13 kap. 3 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: ska medel redovisas senast två veckor från det att de flutit in, om det inte finns särskilda skäl. I detta fall dröjde återbetalningen nästan tre veckor utan att det fanns särskilda skäl. Sammanfattningsvis beklagar myndigheten att handläggningen har varit bristfällig och orsakat besvär.

text: Kronofogdemyndigheten har till JO också gett in ett särskilt yttrande från myndighetens medelshanteringsteam i Karlstad. I detta yttrande anges bl.a. följande. När Kronofogdemyndigheten tar emot betalningar kommunicerar myndighetens system detta först när betalningen fördelats och krediterats på respektive skuld i registret. Myndigheten har två system för bokföring av betalningar, REX och Medea. Syftet med det nya systemet Medea är att skapa förutsättningar för fler maskinella bokföringsåtgärder. Övergången till det nya systemet har pågått några år. Den stora övergången ägde dock rum under 2016. Under tiden mars–maj flyttades ett stort antal gäldenärer över till det nya systemet och i samband med det uppstod en rad tekniska problem. Det innebar att myndigheten fick hantera fler betalningar manuellt än vad som var meningen. Myndigheten hann då inte med att bokföra i rätt takt. I början av juni 2016 rådde alltså en mycket ansträngd situation vid medelshanteringen, vilket ledde till fördröjningar. En rad akuta åtgärder vidtogs, bl.a. övertid och inställda semestrar. Myndigheten tog också fram ett system för att stoppa verkställighetsåtgärder trots att kreditering inte hade skett. I mitten av juli 2016 hade bokföringen åter kommit i balans.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättslig reglering

text: Kronofogdemyndigheten ska registrera enskilda mål i utsöknings- och indrivningsdatabasen samt föra dagbok i varje mål. Därvid ska uppgifter om bl.a. betalning, redovisning och övriga åtgärder registreras (

text: 1 kap. 5 § utsökningsförordningen

text: och 2 kap. 5 § lagen [2001:184] om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet, KFMdbL). Det som avses är bl.a. uppgifter om influtna medel (jfr 2 § förordningen [2001:590] om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet).

text: Enligt

text: 9 § första stycket förordningen (2000:606)

text: om myndigheters bokföring ska kontanta in- och utbetalningar bokföras senast påföljande arbetsdag. Andra ekonomiska händelser ska bokföras så snart det kan ske.

text: Medel som har flutit in till Kronofogdemyndigheten i mål om utmätning ska enligt

text: 13 kap. 1 § utsökningsbalken

text: redovisas så snart som möjligt. När det gäller enskilda mål, vilket det enligt Kronofogdemyndigheten har varit fråga om i detta fall, ska medlen redovisas inom två veckor, om inte hinder möter eller särskilda skäl föreligger (

text: 13 kap. 3 § utsökningsförordningen

text: Ett beslut om löneutmätning ska enligt

text: 7 kap. 10 § utsökningsbalken

text: ändras, om det finns anledning till det. Kronofogdemyndigheten har kommenterat bestämmelsen i sin handbok Utmätning (utgåva 7, s. 167): ”Om gäldenären kommer med nya uppgifter om sina ekonomiska förhållanden är Kronofogden skyldig att ompröva beslutet. Kronofogden kan även självmant ta upp frågan om att ändra beslutet utan att någon av parterna yrkat det.”

text: Skadeståndsfrågan

text: TS anspråk gäller ersättning för ideell skada (kränkning). Han har inte gjort gällande eller visat att han lidit någon ekonomisk skada.

text: Förutsättningarna för att få ersättning för ideell skada framgår av

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen (1972:207)

text: . Där anges att staten ska ersätta skada på grund av att någon kränks på det sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Hänvisningen till

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: innebär att kränkningen ska ha skett genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Justitiekanslern bedömer att Kronofogdemyndighetens handläggning i detta fall har innefattat fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Beslutet om löneutmätning borde ha ändrats tidigare och när det inte skedde borde det felaktigt utmätta beloppet, drygt 4 000 kr, ha betalats ut till TS tidigare. Något typiskt sett integritetskränkande brott kan dock inte anses ha förekommit och TS har därför, trots felen, inte rätt till ersättning för ideell skada med stöd av bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: Vid överträdelser av Europakonventionen kan ersättning för ideell skada i vissa fall lämnas utan särskilt lagstöd, om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen (se främst rättsfallen

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ). I detta fall bör det dock först prövas om TS kan ha rätt till ersättning enligt reglerna om behandling av personuppgifter.

text: Vid behandling av personuppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet gäller flertalet av de grundläggande krav på behandlingen som framgår av

text: 9 § personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL. Den personuppgiftsansvarige ska bl.a. se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella (se 1 kap. 3 § KFMdbL och

text: 9 § första stycket g

text: PUL).

text: Vid behandling av personuppgifter i strid med dessa bestämmelser ska den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten (se 3 kap. 3 § KFMdbL och

text: 48 §

text: PUL).

text: Som framgått ovan ska Kronofogdemyndigheten registrera enskilda mål i utsöknings- och indrivningsdatabasen samt föra dagbok i varje mål. Därvid ska uppgifter om bl.a. betalning registreras. Exakt hur snabbt uppgifter om betalningar ska registreras i databasen framgår inte av bestämmelserna. Justitiekanslern fann i ett beslut den 13 maj 2016 att uppgifterna inte hade varit tillräckligt aktuella när det vid flera tillfällen gått 17 eller 18 dagar från det att betalning kommit in till myndighetens konto till det att uppgiften om betalning hade registrerats i databasen (dnr

text: ). I ett annat fall hade Kronofogdemyndigheten dröjt sju dagar med att registrera en uppgift om att betalning av en viss skuld hade skett. Uppgifterna i databasen ansågs inte ha varit tillräckligt aktuella (beslut den 30 maj 2014, dnr

text: ). I båda fallen beslutades att ersättning för ideell skada skulle lämnas med 3 000 kr.

text: JO har kritiserat Kronofogdemyndigheten i ett fall när registrering av en betalning inte hade skett förrän efter elva dagar (beslut den 15 mars 2012, dnr 3655-2011). JO har också kritiserat myndigheten för att ha beslutat om utmätning trots att beloppet i fråga hade betalats in till myndigheten åtta dagar tidigare. Såvitt framgår låg myndigheten efter med registreringen av inkomna betalningar (beslut den 10 januari 2012, dnr 4408-2011).

text: Justitiekanslern konstaterar att den information om influtna medel som Kronofogdemyndigheten har registrerat utgör sådan information som direkt eller indirekt har kunnat hänföras till TS. Det är fråga om sådan behandling av personuppgifter som omfattas av KFMdbL och

text: 48 §

text: PUL.

text: Från det att arbetsgivarens utbetalningar kom in till myndigheten till det att uppgifter om betalningarna registrerades har det gått 24 respektive 20 dagar. Uppgifterna om skulder och betalningar i TS mål har därmed inte varit så aktuella som ändamålet med behandlingen har krävt. Behandlingen av uppgifterna har därmed stått i strid med KFMdbL och PUL och TS har därför rätt till ersättning enligt

text: 48 §

text: PUL för den skada och kränkning av den personliga integriteten som detta har orsakat.

text: När det gäller ersättning för kränkning har Högsta domstolen i avgörandet

text: NJA 2013 s. 1046

text: uttalat att ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga bör ligga under 5 000 kr. Ersättningen för en kränkning som är att bedöma som mindre allvarlig, om än inte helt obetydlig, bör enligt Högsta domstolen normalt bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: Justitiekanslern konstaterar att det typiskt sett är av stor vikt för den enskilde att uppgifter om influtna medel i utsökningsmål registreras utan större dröjsmål. I detta fall har registreringen tagit för lång tid vid två tillfällen. När det gäller det första tillfället har fördröjningen bidragit till att Kronofogdemyndigheten inte ändrat sitt löneutmätningsbeslut i tid och att TS arbetsgivare därför dragit av ett för stort belopp från hans lön. Detta har i sin tur fått negativa konsekvenser för TS. Vid en samlad bedömning bör ersättning för kränkning utgå med 5 000 kr.

text: Det kan diskuteras om Kronofogdemyndighetens handläggning även har innefattat ett åsidosättande av egendomsskyddet enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. I artikeln anges bl.a. att varje fysisk eller juridisk person ska ha rätt till respekt för sin egendom och att ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag. Även om en överträdelse av artikeln skulle anses ha förekommit bedömer Justitiekanslern att TS har fått tillräcklig gottgörelse. Det överskjutande beloppet har betalats tillbaka, de fel som har förekommit under handläggningen har påtalats i detta beslut och TS har fått ersättning enligt PUL för ideell skada. Någon rätt till ytterligare ersättning kan inte anses följa av Europakonventionen.

text: Tillsynsfrågan

text: Medelshanteringen är en mycket viktig del av Kronofogdemyndighetens verksamhet. Dröjsmål med registrering, bokföring och redovisning av influtna medel kan leda till felaktiga beslut i andra delar av verksamheten och olägenheter för både borgenärer och gäldenärer. Som framgått ovan har Justitiekanslern och JO i flera fall de senaste åren funnit att registrering, bokföring och redovisning av influtna medel dröjt för länge (se, förutom de beslut som nämnts ovan, även Justitiekanslerns beslut den 22 april 2015, dnr

text: , och den 22 juni 2015, dnr

text: ). Trots detta tycks Kronofogdemyndigheten ännu inte ha kommit till rätta med problemen.

text: Det är känt för Justitiekanslern att vissa av Kronofogdemyndighetens datorsystem är föråldrade och att övergången till nya system innebär olika problem (se t.ex. protokollet den 14 november 2016 från Justitiekanslerns inspektion av myndighetens kontor i Skövde, dnr

text: ). Enskilda får dock inte drabbas av dessa svårigheter. Det är inte acceptabelt att den enskilde själv, som i detta fall, ska behöva komma in med utredning och visa för myndigheten hur stor hans eller hennes skuld hos myndigheten är vid ett visst tillfälle. Om registreringen och bokföringen av influtna medel trots allt drar ut på tiden måste Kronofogdemyndigheten ha rutiner för att hantera detta, så att beslut som riskerar att bli felaktiga ändå kan ändras.

text: I TS fall har Kronofogdemyndighetens handläggning brustit dels i fråga om registrering, bokföring och redovisning av influtna medel, dels i fråga om ändring av ett beslut om löneutmätning. Med tanke på att problemen med dröjsmål har påtalats vid ett flertal tillfällen 2012–2016 måste allvarlig kritik riktas mot Kronofogdemyndigheten. Justitiekanslern utgår från att myndigheten på nytt ser över sina handläggningstider inom medelshanteringen och snabbt vidtar nödvändiga åtgärder. Enligt uppgift handlägger JO ytterligare ett antal klagomål om Kronofogdemyndighetens hantering av betalningar. Vid sidan av den allvarliga kritik som nu har uttalats vidtar Justitiekanslern därför ingen ytterligare åtgärd i ärendet.


title: Remissyttrande över betänkandet Ökad insyn i partiers finansiering - ett utbyggt regelverk (SOU 20165:74)

text: Justitiekanslern ska vaka över tryck- och yttrandefriheten samt värna integriteten och rättssäkerheten i den offentliga verksamheten. I Justitiekanslerns uppdrag ingår även att bevaka statens rätt och att medverka till att rättstillämpningen är effektiv och av hög kvalitet.

text: Vad gäller den principiella frågan om redovisningskravet är förenligt med

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen har Justitiekanslern tidigare gjort vissa uttalanden i sina remissvar avseende betänkandet Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters intäkter,

text: SOU 2004:22

text: , och promemorian Allmänhetens insyn i partiers och valkandidaters finansiering,

text: Ds 2013:31

text: (Justitiekanslerns dnr

text: respektive 3953-13-80). Frågan har senare ingående behandlats av regeringen, lagrådet och konstitutionsutskottet i anslutning till införandet av 2014 års insynslag. Den utvidgade redovisningsskyldighet och det förbud mot anonyma bidrag som nu föreslås föranleder inte Justitiekanslern att komma med några ytterligare synpunkter.

text: Med de utgångspunkter som Justitiekanslern, utifrån sitt uppdrag, främst har att beakta ger genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där inte heller i övrigt anledning till några invändningar eller kommentarer.


title: Anspråk på skadestånd med anledning av en oriktig firmaregistrering

text: Justitiekanslern tillerkänner SG skadestånd av staten med 13 122 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 30 november 2006 till dess betalning sker. Vidare tillerkänner Justitiekanslern SG ersättning för hans ombudskostnader med 2 500 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Bolagsverket att ombesörja utbetalningen av ersättningarna.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: SG är odlare och förädlare av potatis och grönsaker. Verksamheten bedrivs under firman ”Rödöpotatis”, som registrerades av Patent- och registreringsverket (PRV) den 26 mars 1998 för verksamhet med tvätt, förädling samt packning av potatis och grönsaker.

text: På ansökan av KO registrerade PRV den 26 januari 2004 firman ”Potatis från Rödön” för hans verksamhet, som består av odling, lagring, sortering och förpackning av egenodlad potatis.

text: Efter inledande kontakter mellan SG och KO med anledning av de två firmornas likhet väckte SG talan mot KO vid Östersunds tingsrätt med yrkande om bl.a. hävning av registreringen av KO:s firma. KO väckte genstämningsvis talan mot SG. Parterna träffade sedan en förlikning, varefter målet vid tingsrätten avskrevs från vidare handläggning. Enligt förlikningen skulle KO upphöra med nyttjandet av sin firma samt låta ändra denna till ”KO:s Potatis från Rödön”. Vardera parten skulle stå sina egna rättegångskostnader.

text: Anspråket m.m.

text: SG har begärt skadestånd av staten med 13 122 kr, jämte ränta på beloppet enligt

text: och

text: 6 §§

text: räntelagen (1975:635)

text: från den 30 november 2006 till dess betalning sker, utgörande självrisken enligt hans rättsskyddsförsäkring rörande rättegångskostnaderna för tvisten med KO. Därutöver har SG, som hans talan får förstås, begärt ersättning med 2 500 kr för ombudskostnader avseende det nu aktuella skadeståndskravet.

text: SG har till stöd för sitt anspråk åberopat att PRV:s handläggning och registrering av firman ”Potatis från Rödön” innefattade fel eller försummelse och att felet orsakade honom skada med det fordrade beloppet. Han har vidare anfört att de begångna felen direkt riktade sig mot innehavaren av den först registrerade firman, som därför faller inom de överträdda normernas skyddsintresse.

text: Bolagsverket, som sedan den 1 juli 2004 handhar de uppgifter som tidigare låg på bolagsavdelningen på PRV, har i ett yttrande över anspråket anfört väsentligen följande.

text: ”Fel eller försummelse?

text: Enligt Bolagsverkets mening råder såväl känneteckenslikhet som verksamhetslikhet mellan firmorna Rödöpotatis och Potatis från Rödön, varför firman Potatis från Rödön enligt

text: 10 § första stycket 6 firmalagen

text: inte skulle ha godkänts. Det är rimligt att anta att Bolagsverket skulle ha vägrat registrering av den föreslagna firman Potatis från Rödön om firmabedömaren hade haft kännedom om firman Rödöpotatis vid beslutstillfället. Bolagsverket menar därför att registreringen av firman Potatis från Rödön innefattar sådant fel eller sådan försummelse i verkets myndighetsutövning som i och för sig kan grunda skyldighet för staten att ersätta skada enligt

text: 3 kap 2 § skadeståndslagen

text: Kretsen av ersättningsberättigade?

text: Ersättningsanspråket måste anses knutet till påstående om att Bolagsverkets handläggning vid registrering av firman Potatis från Rödön varit felaktig och orsakat skada. Enligt skadeståndsrättsliga principer är det som huvudregel endast den som myndighetsutövningen har riktats mot som kan erhålla skadestånd. Ersättningsanspråket har i detta ärende inte framställts av KO, innehavaren av firman Potatis från Rödön, utan av SG.

text: I de fall, där ett företag har fått sin firma hävd eller tvingats byta firma p.g.a. sämre rätt och där registreringen är ett resultat av fel eller försummelse vid myndighetsutövning, kan staten förpliktigas att ersätta eventuell förmögenhetsskada som kan ha uppkommit. Någon allmän skyldighet för staten att ersätta en part som drabbas av intrång i sin äldre känneteckensrätt finns däremot inte. Enligt verkets uppfattning är det en allmän princip i svensk skadeståndsrätt att ersättning kan utgå endast till den som direkt varit föremål för den felaktiga myndighetsåtgärden. En annan sak är att den innehavare av en äldre rättighet som anser sig ha lidit skada av en senare firmaregistrering kan vända sig med skadeståndsanspråk till den som gör intrång i känneteckensrätten, enligt

text: 19 § firmalagen (1974:156)

text: . (jfr JK 1991 C.5, JK 1993 C.8)

text: Enligt Bolagsverkets mening kan därför inte SG, som nu framställer ersättningsanspråk, anses ha rätt till ersättning av staten för någon skada på den åberopade grunden.”

text: SG har yttrat sig över vad Bolagsverket har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsskyldigheten

text: Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vars fullgörande staten svarar.

text: För registreringen av firman Potatis från Rödön gällde vad som är föreskrivet i

text: firmalagen (1974:156)

text: . Av

text: 10 § första stycket 6 firmalagen

text: framgår att en firma inte får registreras om den är förväxlingsbar med bl.a. en annan näringsidkares släktnamn eller skyddade närings- eller varukännetecken.

text: Av utredningen i ärendet här framgår att PRV, tydligen på grund av ett förbiseende, lät registrera firman Potatis från Rödön trots att hinder mot registrering synes ha förelegat enligt det nu nämnda lagrummet. Detta fel är av sådan art att skadeståndsskyldighet i och för sig har uppstått för staten enligt

text: 3 kap. 2 §

text: SkL.

text: Kretsen av ersättningsberättigade

text: Justitiekanslern fann i beslut den 30 april 1991 i ärende nr

text: (JK 1991 C. 5) och den 9 november 1993 i ärende nr

text: (JK 1993 C. 8) att den som innehar en sådan registrerad immateriell rättighet som avses i besluten (firma respektive varumärke) och som har trätts förnär genom ett beslut varigenom en firma har registrerats, trots att den först registrerade rättigheten borde ha utgjort ett hinder däremot, inte är berättigad till skadestånd av staten på grund av det felaktiga registreringsbeslutet. Ställningstagandet utvecklades inte i besluten utöver att detta följer av allmänna skadeståndsrättsliga principer.

text: Genom Justitiekanslerns bedömning att skadeståndsskyldighet för staten har uppstått i och för sig framgår att registreringen av firman Potatis från Rödön innefattade myndighetsutövning i den mening som avses i SkL (jfr

text: NJA 1982 s. 307

text: ). Det står också klart att myndighetsutövningen riktade sig i vart fall mot KO, som hos PRV var part i det registreringsärende som ledde till det felaktiga registreringsbeslutet. Emellertid är det inte självklart att kretsen av ersättningsberättigade till följd av ett felaktigt myndighetsbeslut skall bestämmas enbart utifrån vem som har varit (eller skulle kunna vara) part i myndighetsärendet. Felaktiga myndighetsbeslut kan ha sådana karakteristika att även andra berörs av det begångna felet på ett sådant sätt att de bör anses berättigade till ersättning. I fall som det aktuella är det ju också uppenbart att innehavaren av den äldre rättigheten i någon mening är berörd av den felaktighet som registreringsbeslutet utgör. Det hinder för registrering som har förbisetts har ju ytterst som ändamål att skydda bland annat innehavaren av den först registrerade rättigheten.

text: Frågan uppkommer därför hur kretsen av dem som är berättigade till ersättning av det allmänna skall avgränsas.

text: Skadeståndslagen

text: ger i detta avseende ingen direkt ledning, utan man har att söka avgränsningen i andra rättskällor: de förarbetsuttalanden som i skilda sammanhang har gjorts om

text: skadeståndslagens

text: tillämpningsområde, den doktrin som finns på området samt den utveckling i frågan som går att finna i rättspraxis.

text: Inledningsvis bör framhållas att en skada som den av SG uppgivna inte kan anses vara en medelbar skada (tredjemansskada) i den meningen att skadan har uppkommit som en följd av den skada som KO kan ha drabbats av genom det felaktiga registreringsbeslutet. I den mån som SG har drabbats av någon skada måste denna i stället i och för sig ses som en direkt följd av det felaktiga registreringsbeslutet.

text: Utöver avgränsningen gentemot tredjemansskador inverkar ett flertal andra omständigheter på hur kretsen av ersättningsberättigade avgränsas. Flera av dem kan sammanfattas under den i rättspraxis tillämpade (se t.ex. ovan nämnda

text: NJA 1982 s. 307

text: ) principen om skyddat intresse (även kallad normskyddsläran m.m.). Denna princip innebär att skadeståndsansvaret begränsas till de intressen som skyddas av den lagfästa eller oskrivna handlingsnorm vars åsidosättande utgör grunden för skadeståndsansvar. Principen går att härleda till skilda förarbetsuttalanden (jfr Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, 1976, s. 351 f. med hänvisningar). I fall av felaktiga myndighetsbeslut har i doktrin och förarbeten förts fram att en utgångspunkt vid tillämpningen av läran bör vara att kretsen av de ersättningsberättigade avgränsas på samma sätt som kretsen av klagoberättigade beträffande beslutet (a.a. s. 353 f. samt

text: prop. 1972:5 s. 513

text: ). I förarbetena lämnades i övrigt till rättstillämpningen att avgränsa kretsen av ersättningsberättigade (

text: a. prop. s. 329

text: f., jfr betänkandet Det allmännas skadeståndsansvar [

text: SOU 1993:55

text: ] s. 234 f.). I olika fall har därutöver hänsyn till andra omständigheter tagits, och till detta kommer att svensk skadeståndsrätt allmänt sett intar en restriktiv hållning i fråga om hur kretsen av skadeståndsberättigade till följd av fel eller försummelse vid myndighetsutövning bör bestämmas. Sammanfattningsvis får rättsläget i flera väsentliga avseenden sägas vara oklart (jfr a. SOU s. 236 och Bengtsson, Det allmännas ansvar, 2 uppl., s. 127).

text: En omständighet av betydelse för att bestämma den skadeståndsberättigade kretsen är alltså – i fråga om felaktiga myndighetsbeslut – vem som är klagoberättigad beträffande beslutet. Denna omständighet ger emellertid ingen säker vägledning för sådana beslut om registrering av en firma enligt

text: firmalagen (1974:156)

text: som nu är i fråga. Systemet bygger här i stället på en särskild ordning, där den rättighetsinnehavare vars rätt har trätts förnär genom registreringen av en firma förutsätts angripa registreringen genom en talan om hävande av registreringen alternativt genom en fastställelsetalan,

text: och

text: 23 §§

text: firmalagen

text: Emellertid ter det sig i sammanhanget naturligt att söka ledning i klagorätten för andra slags näraliggande beslut i den immaterialrättsliga lagstiftningen. Man kan konstatera att t.ex. såväl

text: varumärkeslagen (1960:644)

text: som

text: patentlagen (1967:837)

text: i stället bygger på ett system där registreringen av ett varumärke eller patent kan bli föremål för invändningar av en tidigare rättighetsinnehavare som menar att registreringen har trätt hans rätt förnär. Medan registreringsbeslutet inte i sig kan överklagas av denne rättighetsinnehavare, leder hans invändning till ett beslut av registreringsmyndigheten, som kan överklagas av såväl innehavaren av den tidigare rättigheten som av innehavaren av den rättighet vars registrering har ifrågasatts.

text: Att det finns en rätt att göra invändningar mot ett registreringsbeslut och därefter klaga på det beslut som invändningen föranleder talar naturligtvis för att registreringsbeslutet i sig skall anses ha berört den förfördelade rättighetsinnehavaren på ett sätt som innebär att han också bör ingå i den krets som är berättigad till skadestånd på grund av att registreringsbeslutet har blivit felaktigt genom att hans rättighet inte har beaktats. Den skillnad som

text: firmalagen

text: här uppvisar i förhållande till patent- och varumärkeslagarna synes inte motiverad av några skadeståndsrättsliga hänsyn eller av andra hänsyn som i det nu aktuella skadeståndsrättsliga hänseendet bör tillmätas betydelse. De angivna omständigheterna talar således även vid fall av felaktig registrering av en firma enligt

text: firmalagen

text: – trots dess avsaknad av ett invändningsförfarande – för att den förfördelade rättighetsinnehavaren bör anses så berörd av registreringsbeslutet att han också bör ingå i kretsen av ersättningsberättigade till följd av det begångna felet. Med beaktande av att registreringsförfarandet i det avseende som nu är aktuellt innefattar en offentlig kontrollverksamhet kan man vidare konstatera att en sådan slutsats står väl i överensstämmelse med den i förarbeten och doktrin förutsatta utgångspunkten att var och en som lider skada genom bristande myndighetskontroll bör anses ersättningsberättigad av det allmänna för direkt skada genom sådana fel som kontrollen har avsett att förebygga (a. SOU s. 235 samt Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, 1976, s. 383 f.).

text: Enligt Justitiekanslerns mening går det emellertid inte att i sammanhanget bortse från de särskilda möjligheter som lagstiftaren har gett den förfördelade rättighetsinnehavaren att vid sidan av att föra en talan om hävande av en firma, eller en motsvarande fastställelsetalan, föra en talan om ersättning mot innehavaren av den firma som gör intrång. Enligt

text: 19 § första stycket firmalagen

text: skall den som uppsåtligen eller av oaktsamhet gör firmaintrång betala skälig ersättning för utnyttjandet samt ersättning för den ytterligare skada som intrånget har medfört. Enligt bestämmelsens andra stycke skall den som gör firmaintrång utan uppsåt eller oaktsamhet betala ersättning för utnyttjandet av näringskännetecknet, om och i den mån det är skäligt. I den senare situationen, dvs. om intrånget inte har skett ens av oaktsamhet, saknas möjlighet för den förfördelade rättighetsinnehavaren att få ersättning för den skada – utöver utnyttjandet av näringskännetecknet – som han har drabbats av. Motsvarande regler finns i t.ex.

text: varumärkeslagen

text: Med den angivna begränsningen har innehavaren av den äldre rättigheten försetts med möjligheter att till fullo komma till sin rätt och dessutom erhålla ersättning för den skada som intrånget har orsakat. Som en utgångspunkt har han dessutom möjlighet att vid framgång i en sådan tvist få sina rättegångskostnader ersatta av motparten. I den mån det kan anses försvarligt för innehavaren av den nyregistrerade rättigheten att i en sådan process hävda sin rätt kan hans kostnader till följd av processen göras gällande inom ramen för ett skadeståndsanspråk mot staten med anledning av den felaktiga registreringen (jfr t.ex. Justitiekanslerns beslut den 8 juni 2006 i ärende nr

text: Frågan är vilken inverkan som den nu beskrivna immaterialrättsliga regleringen har på möjligheterna för innehavaren av den först registrerade rättigheten att få skadestånd av staten. I näraliggande situationer (se Bengtsson, a.a., s. 373 f.) har en motsvarande möjlighet för den skadelidande att söka ersättning av någon annan än staten, särskilt i fall då någon formell klagorätt inte har förelegat beträffande det felaktiga myndighetsbeslutet, ansetts tala mot att han skall tillerkännas någon gottgörelse av det allmänna. En del talar för att samma bedömning bör göras i sådana fall som nu är i fråga. Samtidigt talar andra skäl för att statens skadeståndsansvar bör sträcka sig i vart fall så långt att den förfördelade rättighetsinnehavaren skall kunna få ersättning av staten för sådana skador som han i särskilda fall inte får ersättning för av innehavaren av den inträngande rättigheten. Det gäller framför allt i fall då processläget mellan rättighetsinnehavarna är så osäkert att det framstår som påkallat att dem emellan ingå en överenskommelse angående processföremålet. Det synes orimligt att i en sådan situation ställa ett krav på innehavaren av den först registrerade rättigheten att fortsätta driva processen till ett rättsligt avgörande trots den risk för ett fullt rättegångskostnadsansvar som detta innebär. För det fall han i stället genom en rimlig förlikning i skälig utsträckning får stå sina egna rättegångskostnader framstår detta som en skada som staten bör svara för.

text: I det aktuella ärendet är omständigheterna sådana att det enligt Justitiekanslerns mening är godtagbart att göra bedömningen av statens skadeståndsansvar i enlighet med det senare av de nämnda alternativen. SG bör därför – med ett annat ställningstagande i fråga om kretsen av ersättningsberättigade än det som de ovan nämnda besluten från Justitiekanslern ger uttryck för – tillerkännas ersättning för de rättegångskostnader som han genom förlikningen med motparten har fått svara för. Det fordrade beloppet är genom utredningen styrkt, och den fordrade räntan är förenlig med

text: räntelagens

text: bestämmelser.

text: Det bör framhållas att Justitiekanslerns beslut har fattats inom ramen för statens frivilliga skadereglering och med beaktande av den osäkerhet beträffande rättsläget som får anses föreligga i de avseenden som ovan har berörts. Denna osäkerhet innebär att Justitiekanslern anser sig oförhindrad att framöver beträffande andra, liknande skadeståndskrav inta en annan hållning för det fall rättsläget alltjämt är osäkert eller omständigheterna ger anledning till en annan bedömning.

text: Ombudskostnader

text: SG bör tillerkännas ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här. Den begärda ersättningen är skälig och godtas.


title: Ett antal teckningar med det huvudsakliga temat att judarna, israelerna och staten Israel på olika sätt utnyttjar Förintelsen som ursäkt för att bl.a. utöva våld mot palestinier har publicerats på en hemsida. Fråga om hets mot folkgrupp

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av anmälan.

text: Ärendet

text: En privatperson har hos ett antal polismyndigheter gjort en anmälan om hets mot folkgrupp med anledning av bilder som har publicerats på hemsidan www.den-svenske.com. Polismyndigheten i Västerbottens län har överlämnat anmälan hit för prövning.

text: Justitiekanslern har via den aktuella hemsidan tagit del av de bilder som avses med anmälan.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt domstolsavgöranden är

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) tillämplig på webbplatsen www.den-svenske.com (se bl.a.

text: NJA 2004 s. 574

text: ). Jag har även i andra ärenden ansett att innehållet på den aktuella webbplatsen faller in under YGL:s tillämpningsområde (se t.ex. Justitiekanslerns beslut den 24 maj 2006 i ärendet med dnr

text: ). Jag finner inte anledning att göra någon annan bedömning nu.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 §

text: YGL jämförd med

text: 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: skall det anses som ett yttrandefrihetsbrott – hets mot folkgrupp – om någon i ett radioprogram eller en teknisk upptagning hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning. Bilder som publiceras på en hemsida som omfattas av YGL:s bestämmelser är att anse som ett sådant meddelande som kan utgöra hets mot folkgrupp.

text: Den genom YGL grundlagsfästa principen om yttrandefrihet utgör i Sverige en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. Syftet med lagstiftningen om hets mot folkgrupp har inte varit att motverka debatt eller kritik av skilda företeelser. Begreppet missaktning måste därför tolkas med viss försiktighet, vilket innebär att alla förnedrande eller nedsättande uttalanden eller andra meddelanden inte är att bedöma som hets mot folkgrupp.

text: Att det föreligger olika åsikter i samhället om det befogade i ett kritiskt uttalande, eller ett annat meddelande, är en omständighet som saknar betydelse för frågan om ett uttalande är straffbart. Även för sådana uttalanden som av en bred allmänhet uppfattas som stötande eller direkt missvisande måste det finnas ett vidsträckt utrymme (jfr Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s.16:36 f., och Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 209 f.).

text: Vidare framgår av den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 5 §

text: YGL att det åligger den som har att vaka över efterlevnaden av denna grundlag att bl.a. ha i åtanke att yttrandefriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick. Häri ligger en hänvisning till de syften som motiverar en vidsträckt yttrandefrihet, nämligen att den skall säkerställa ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande (jfr

text: 1 kap. 1 § andra stycket

text: YGL).

text: Enligt informationen på den aktuella hemsidan kommer bilderna ursprungligen från en teckningstävling, med inslag av satir, som utlystes av en iransk tidning med anledning av den danska tidningen Jyllands-Postens publicering av teckningar föreställande profeten Mohammed.

text: Det rör sig om 16 olika teckningar med det huvudsakliga temat, sammantaget, att judarna, israelerna och staten Israel på olika sätt utnyttjar Förintelsen för att gynna sig själva, och att de därvid hindrar fredsprocessen, utövar våld och dödar palestinier med Förintelsen som ursäkt och täckmantel. En av teckningarna (nr 14) synes förmedla budskapet att Förintelsen är ett påhitt. Några bilder saknar direkt koppling till Förintelsen men framställer judarna, israelerna eller staten Israel som samvetslösa våldsutövare i konflikten med palestinierna.

text: Påståendet att Förintelsen är ett påhitt är naturligtvis ytterst provocerande och kränkande. Men det har inte bedömts i sig vara brottsligt enligt svensk rätt. Också flera av de andra bilderna är mycket provocerande och kränkande för folkgruppen judar. Jag tänker därvid i första hand på nr 1, 2, 5, 6, 7, 9, 11, 15 och 16, sådana de har återgetts på hemsidan (en utskrift finns i ärendeakten). Påståendet att judarna utnyttjar Förintelsen för egna syften, inbegripet våld, är dock i sig ett tillåtet uttalande inom ramen för den yttrandefrihet som gäller här i landet. Detsamma gäller påståendet att judarna är samvetslösa våldsutövare i konflikten. Om budskapet i någon teckning förenas med ett även i övrigt mycket kränkande uttryck torde teckningen ändå sammantaget få anses innefatta hets mot folkgrupp. Något sådant mycket kränkande uttryck vid sidan om det huvudsakliga budskapet kan dock inte anses förekomma i de aktuella teckningarna.

text: Sammantaget anser jag att de teckningar som har publicerats på den aktuella hemsidan inte passerar gränsen för vad som är tillåtet att uttrycka inom ramen för den långtgående yttrandefrihet som gäller här i landet. Någon förundersökning skall därför inte inledas.