title: Anmälan mot Södertälje kommun angående ett beslut om kommunens mottagande av flyktingar

text: Bakgrund

text: Kommunstyrelsen i Södertälje kommun beslutade den 14 juni 2002 (§ 183) om en ny inriktning för mottagandet av flyktingar och invandrare i kommunen. Beslutet grundade sig på en skrivelse den 14 juni 2002 från vissa politiska partier i kommunen, rubricerad ”Ny inriktning för mottagandet av flyktingar och invandrare”. I skrivelsen redovisas bl.a. förslag till riktlinjer för mottagande av flyktingar och invandrare samt förslag till uppdrag till social- och arbetsmarknadskontoret respektive social- och arbetsmarknadsnämnden samt Telgebostäder. Ett av förslagen har innebörden att kommunen i fortsättningen endast skall ta emot flyktingar som har ett acceptabelt boende i kommunen. Som acceptabelt boende skall räknas antingen en bostad med förstahandskontrakt eller ”motsvarande avtal med hyresvärd”.

text: Kommunstyrelsen beslutade bl.a. att

text: 1. ge social- och arbetsmarknadskontoret i uppdrag att ytterligare intensifiera arbetet med att upprätta samarbetsavtal med flera kommuner i landet i syfte att erbjuda ett förbättrat mottagande av flyktingar/invandrare

text: 2. ge social- och arbetsmarknadsnämnden i uppdrag att förändra mottagandet av flyktingar och invandrare i enlighet med vad som beskrivits i skrivelse till kommunstyrelsen den 14 juni 2002 med rubriken ”Ny inriktning för mottagandet av flyktingar och invandrare”.

text: Anmälan m.m.

text: AA anmälde kommunstyrelsens beslut till JO. Enligt hennes mening strider beslutet mot

text: socialtjänstlagens (2001:453)

text: bestämmelser om att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver.

text: Till anmälan var fogad en kopia av ett informationsblad från social- och arbetsmarknadskontoret i Södertälje kommun daterat den 24 juni 2002 med följande lydelse.

text: Information

text: Kommunstyrelsen i Södertälje kommun beslutade den 14 juni 2002 att kommunen endast tar emot flyktingar som har ett acceptabelt boende i kommunen. Som acceptabelt boende räknas en bostad med ett förstahandskontrakt eller ett andrahandskontrakt som är godkänt av hyresvärden. Den som fått uppehållstillstånd men som inte kan uppvisa ett giltigt första- eller andrahandskontrakt kommer inte att tas emot i kommunen utan hänvisas tillbaka till Migrationsverket.

text: Frågan om kommunens hantering av enskilda ärenden med anledning av kommunstyrelsens beslut efter att den enskilde gjort en ansökan om bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: har behandlats av JO Kerstin André inom ramen för ett särskilt ärende (JO dnr 2800-2002).

text: Utredning

text: Kommunstyrelsens beslut Mot bakgrund av att det enligt kommunens nämndorganisation är social- och arbetsmarknadsnämnden som har ansvaret för flykting- och invandrarfrågor inom kommunens tätort anmodades kommunstyrelsen att yttra sig över huruvida kommunstyrelsens beslut den 14 juni 2002 § 183 avseende ”Ny inriktning för mottagandet av flyktingar och invandrare” ligger inom ramen för styrelsens befogenheter enligt 6 kap. 1-3 § §

text: kommunallagen (1991:900)

text: , KL.

text: Kommunstyrelsen yttrade följande (bilagorna utelämnade här).

text: Enligt 6 kap 1-3 § § KL skall kommunstyrelsen bl.a. leda och samordna förvaltningen av kommunens angelägenheter och ha uppsikt över övriga nämnders verksamhet. Med kommunstyrelsens ledande ställning följer således att den har till uppgift att skaffa sig överblick över hela kommunförvaltningen. Styrelsen skall ha uppsikt över övriga nämnders verksamhet. Detta anses enligt lagkommentarerna kunna ske bl.a. genom att göra påpekanden samt lämna råd och anvisningar. Styrelsen anses kunna påverka andra nämnder genom beslut om rekommendationer, riktlinjer och liknande. Enligt § 2 p 5 i reglemente för kommunstyrelsen skall kommunstyrelsen leda och samordna arbetet med att främja invandrares integration i samhället (se bilaga 1). Av § 1 i reglementet för Social- och arbetsmarknadsnämnden framgår bl.a. att Social- och arbetsmarknadsnämndens verksamhetsområde är individ- och familjeomsorg och andra sociala frågor samt arbetsmarknadsfrågor, vuxenutbildning och flyktingfrågor. Nämnden skall vidare med uppmärksamhet följa flykting- och invandringsfrågor samt ta de initiativ som kan behövas (se bilaga 2). I kommentarerna till förslag till nya och ändrade reglementen m.m. (se bilaga 3) anges att Kommunstyrelsen förutsätts få en uttalad uppgift att leda kommunens insatser i integrationsarbetet. Andra flykting- och invandrarfrågor, särskilt de mera individinriktade, avses falla på Social- och arbetsmarknadsnämnden (SAN). Invandrar- och flyktingmottagning samt integrationsfrämjande åtgärder är ett omfattande och ständigt pågående arbete inom hela kommunförvaltningen. Flyktingoch invandrarfrågor berör i stort sett alla nämnder och kontor i kommunen. Frågor som berör flyktinginvandring samt integration är således en del i Södertäljes dagliga arbete, detta för att klara situationen på skolområdet, ge en bra äldrevård och handikappomsorg samt övrig social service m.m. Integration i samhället är frågor som handhas av hela kommunen. Integrationsproblematiken är så stor och komplex att den inte kan isoleras till att handhas av en eller några nämnder. Det är och kommer i Södertälje kommun att vara ett gemensamt arbete, där kommunstyrelsen har det övergripande ansvaret.

text: Situationen i Södertälje är förhållandevis unik jämfört med andra kommuner. Södertälje är sedan länge en kommun med en mycket stor andel invandrare. Ca 42 % av kommunens 79 000 invånare har invandrarbakgrund. Antalet asylsökande med vistelse i kommunen hade stadigt ökat under de senaste tre åren. Vid årsskiftet 2000/200l var antalet 350. Ett år senare var siffran 450 och i slutet på maj 2002 hade antalet ökat till 512. Ebo-systemets nuvarande utformning innebär att kommunen står helt maktlös och inte har några möjligheter att påverka hur många flyktingar som slår sig ner i kommunen. Majoriteten av de asylsökande, under våren 2002 utgjordes av kristna irakier, som aktivt sökt sig hit. De bedömdes ha asylskäl med rätt till uppehållstillstånd. Konsekvensen blev att det avtal kommunen tecknat med Integrationsverket avseende flyktingmottagning helt saknade betydelse. Kommunen har därför, som en markering, sagt upp avtalet. Upplysningsvis skall framhållas att ovannämnda avtal undertecknades just av kommunstyrelsen. Flyktinginvandringen har genererat en anhöriginvandring som ligger på ungefär samma nivå som flyktinginvandringen, vilket innebär ca 1000 nykomna flyktingar/invandrare per år. De invandrare som kommer till kommunen har samma behov som flyktingar när det gäller utbildning, introduktion, försörjning och möjligheter till arbete. Våren 2002 konstaterades att Södertälje kommun under åren 2000/2001 hade tagit emot lika många flyktingar som kommunen enligt avtalet med Integrationsverket skulle ha gjort under en tioårsperiod. Den stora flyktinginvandringen (och den följdinvandring den för med sig) har ställt stora krav på kommunens resurser i form av introduktion och kommunal service som medfört både kraftigt ökade kostnader och en rad mycket svårlösta, för att inte säga olösliga, problem. Kommunen hade under våren 2002 kommit till den gräns där det inte längre var möjligt att klara ett fortsatt flyktingmottagande på ett värdigt och humant sätt. Den höga tillströmningen av flyktingar under flera års tid i kombination med en akut bostadsbrist med många extremt trångbodda familjer, vuxenutbildning som sannolikt inte kan medge annan utbildning än Sfi, svårigheter att skaffa praktikplatser, extremt segregerade bostadsområden och skolor medförde att kommunen inte i verkställighet kunde genomföra insatser som främjade integration i samhället. Situationen bedömdes som en akut kris där åtgärder måste vidtas för att förhållandena inte skulle förvärras för de personer som bodde och vistades i kommunen. Situationen uppfattades så att fortsatt flyktinginvandring i samma takt skulle på ett påtagligt sätt motverka kommunens integrationssträvanden. Med anledning av de svåra förhållanden som rådde för flyktingar och asylboende i Södertälje gjorde kommunstyrelsen, i enlighet med det i reglementet uttalade ansvaret för integrationsarbetet, en sammanfattande analys av den rådande situationen och arbetade fram en åtgärdsplan. Beslutet den 14 juni 2002 avseende Ny inriktning med dess riktlinjer för mottagande av flyktingar och invandrare skall ses mot denna bakgrund. Beslutet har avsett att fungera just som riktlinjer och en rekommendation bl.a. till Social- och arbetsmarknadsnämnden. Som framgått ovan är ansvaret för invandrings- och flyktingfrågor ett gemensamt ansvar mellan nämnderna och kommunstyrelsen. Flyktingmottagandet är en väsentlig del av kommunens integrationsarbete. Den särskilda regleringen i Social- och arbetsmarknadsnämndens reglemente avser bl.a. den praktiska hanteringen av flyktingmottagandet men även ett delat ansvar för att främja integrationsarbetet. Kommunstyrelsen har genom reglementet det övergripande ansvaret och har därmed naturligt, inom Södertälje kommun, den ledande rollen att ta emot och ge information och signaler samt samordna ledning och analys för att kunna ge förslag till eventuella förändringar. Kommunstyrelsen anser mot bakgrund av det ovan anförda att beslutet om nya riktlinjer för mottagande av flyktingar är ett led i kommunens integrationsarbete och därmed ligger hanteringen inom ramen för kommunstyrelsens befogenheter enligt reglementet och således i överensstämmelse med bestämmelserna i 6 kap 1-3 § § KL.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Social- och arbetsmarknadsnämndens handläggning Enligt

text: 1 § lagen (1992:1068)

text: om introduktionsersättning för flyktingar och vissa andra utlänningar får en kommun bevilja introduktionsersättning till flyktingar och vissa andra utlänningar som har tagits emot i kommunen inom ramen för det kommunala flyktingmottagandet. Kommunens beslut att inte betala ut introduktionsersättning får enligt 5 § överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

text: Under handläggningen av JO:s ärende med dnr 2800-2002 inhämtades dels en kopia av en beslutsmall för beslut i ärenden om ansökan om introduktionsbidrag enligt den nyss nämnda lagen, dels muntliga upplysningar från utredaren BB vid social- och arbetsmarknadsförvaltningen i Södertälje kommun. BB uppgav bl.a. att någon underrättelse om hur man överklagar besluten om avslag på ansökan om introduktionsersättning inte lämnas eftersom sökandena inte är inne i ”introduktionssystemet”.

text: Social- och arbetsmarknadsnämnden anmodades att yttra sig över vad BB uppgett angående avsaknaden av överklagandehänvisning för de beslut som meddelas av social- och arbetsmarknadsnämnden när en utlänning får avslag på en ansökan om introduktionsersättning.

text: Social- och arbetsmarknadsnämnden har som remissvar gett in ett yttrande från social- och arbetsmarknadskontoret med följande lydelse (bilagorna utelämnade här). – – – Social- och arbetsmarknadskontoret vill avge följande svar. Kommunstyrelsen gav social- och arbetsmarknadsnämnden i uppdrag att förändra mottagandet för flyktingar. I riktlinjerna angavs vad som är förutsättningarna för kommunens mottagande av flyktingar d.v.s. den ändrade inriktningen skall vara att enbart ta emot flyktingar med förstahandskontrakt eller de som har motsvarande avtal med hyresvärd. Kommunstyrelsen skriver vidare i sina riktlinjer att ”De som inte kan uppvisa detta hänvisas till Migrationsverket” Se bilaga 1 riktlinjer för kommunens mottagande. Social- och arbetsmarknadskontoret hade att hantera ett enigt kommunstyrelsebeslut vars innehåll inte hade kommunicerats med berörda handläggare innan beslutet. Södertälje flyktingenhet hade tidigare inte avvisat några ärenden och hade inte heller tidigare behövt fatta något beslut om att inte bevilja introduktionsersättning. Det medförde att det saknades erfarenhet och rutiner vilket blev påtagligt i den aktuella situationen. Därför fick försöken att hantera de nya direktiven konsekvenser som medförde att några ärenden hänvisades, enligt kommunstyrelsens riktlinjer, till Migrationsverket utan ett korrekt beslut med fullföljdshänvisning. Muntlig information gavs, vilket inte var tillräckligt. Dessa bristande rutiner uppmärksammades och korrigerades fr.o.m. 2002-09-13 då beslut med fullföljdshänvisning, hur och var man överklagar delges den sökande. Se bilaga 2 Grund för beslutet – riktlinje samt bilaga 3 Beslutsmeddelande.

text: Bedömning

text: Kommunstyrelsens beslut Enligt

text: 6 kap. 1 § kommunallagen

text: skall kommunstyrelsen leda och samordna förvaltningen av kommunens angelägenheter och ha uppsikt över övriga nämnders verksamhet. Styrelsen skall vidare enligt 2 § uppmärksamt följa de frågor som kan inverka på kommunens utveckling och ekonomiska ställning. Styrelsen skall också

text: hos fullmäktige, övriga nämnder och andra myndigheter göra de framställningar som behövs. Styrelsens uppsikt över övriga nämnder är således i princip begränsad till en rätt att göra påpekanden, lämna råd och anvisningar samt, om det är nödvändigt, se till att fullmäktige i egenskap av högsta beslutande organ ingriper. Däremot ligger det inte inom styrelsens befogenhet att i en annan nämnds ställe besluta att en viss åtgärd skall vidtas eller att gripa in i den myndighetsutövning som är en annan nämnds uppgift (jfr Hilborn m.fl.:

text: Kommunallagen

text: , 2001 s 269).

text: Kommunstyrelsen i Södertälje skall enligt § 2 p 5 i reglementet för kommunstyrelsen leda och samordna arbetet med att främja invandrares integration i samhället. Enligt samma reglemente ingår flyktingfrågor i social- och arbetsmarknadsnämndens verksamhetsområde. En sådan fråga är beviljandet av introduktionsersättning enligt den förut nämnda lagen.

text: Utredningen här ger vid handen att de av kommunstyrelsen beslutade riktlinjerna föranlett social- och arbetsmarknadsnämnden att ändra sin praxis när det gäller beviljande av introduktionsersättning. Riktlinjerna har således i detta hänseende uppfattats som närmast bindande. Deras förenlighet med bestämmelserna om kommunstyrelsens befogenheter skulle därför kunna sättas i fråga. Bedömningen härav är dock långt ifrån självklar, och jag kan mot bakgrunden av kommunstyrelsens remissvar inte göra gällande att styrelsen handlat felaktigt. Jag har vid denna prövning i enlighet med instruktionen för Riksdagens ombudsmän beaktat de former i vilka den kommunala självstyrelsen utövas.

text: Social- och arbetsmarknadsnämndens handläggning Nämnden kan inte undgå kritik för att dess beslut att inte betala ut introduktionsersättning inledningsvis saknat överklagandehänvisning. Bristen har rättats till och jag låter mig nöja med detta konstaterande.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Utmätning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende: Kronofogdemyndighetens handläggningstider för utsökningsmål

org: jo

text: Bakgrund och utredning

type: rubrik

text: I ett ärende hos JO (dnr 4038-2009) hade anmälaren bl.a. kritiserat Kronofogdemyndigheten för handläggningstiden i ett utsökningsmål. Av anmälan och JO:s efterföljande utredning framgick bl.a. att det hade tagit Kronofogdemyndigheten sju månader att fatta beslut i anledning av en ansökan om verkställighet. I ärendet aktualiserades främst frågan om Kronofogdemyndighetens handläggning var förenlig med det skyndsamhetskrav som följer av

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: . I samband med utredningen uppgav Kronofogdemyndigheten att handläggningstiden, mot bakgrund av att det aktuella ärendet inte var ett förtursärende hos myndigheten, under rådande arbetsbelastning fick anses som normal.

type: stycke

text: I ett beslut den 28 maj 2010 fann jag att det som framkommit i ärendet inte gav tillräcklig grund för någon kritik mot Kronofogdemyndigheten. Det var emellertid otillfredsställande att det aktuella målet tagit så lång tid att handlägga och att detta ansågs normalt. Jag beslutade därför att utreda Kronofogdemyndighetens handläggningstider för utsökningsmål.

text:  Förstagångsgäldenärer ska hanteras med förtur och utredas noggrant  Gäldenärer som kan antas ha tillgångar ska prioriteras

text:  Utmätning av kontanter, bankmedel och lön ska prioriteras före utmätning av annan egendom  Förrättning är obligatorisk hos gäldenärer som bedriver näringsverksamhet och har verksamhetslokal – – –

text: KFM anser att myndigheten genom att prioritera de gäldenärer som har tillgångar och förstagångsgäldenärer beaktar kravet på skyndsamhet i

text: 4 kap. 10 §

text: UB. Innan UB infördes var huvudregeln att tillgångsundersökningen avslutades med förrättning hos gäldenären. Denna omständighet ska ses mot de intentioner som ges uttryck för i

text: prop. 1980/81:8 s. 387

text: f. Vare sig lagstiftaren eller allmänheten hade under 1970-talet en annan bild av KFM:s agerande än att handläggaren utmätte lösöre i gäldenärens bostad. Att KFM avvaktade avitidens utgång var inte allmänt känt utan den gängse uppfattningen var att KFM omedelbart utmätte all egendom gäldenären hade i sin bostad. Den referensram lagstiftaren genom föredragande statsråd hade vid tillkomsten av UB bygger på hur KFM hanterade de enskilda målen under 1970-talet. Alla enskilda mål kom då in i pappersform och akterna fördes helt manuellt. Efter utskrift av pappersakter med erforderliga bilagor sattes ärendet ut till förrättning på angiven bostadsadress eller verksamhetslokal. Någon registerforskning att jämföra med dagens omfattande IT-baserade sökmöjligheter fanns inte att tillgå. Ett första förrättningsförsök genomfördes som regel inom 14 dagar. Var gäldenären eller annan närvarande genomfördes förrättningen genom okulär besiktning och genom att ställa frågor till gäldenären. Uppgav gäldenären eller hittade förrättningsmannen tillgångar som kunde bli föremål för utmätning togs dessa i anspråk. Var gäldenären inte hemma sattes ny tid ut, med information om att förrättningsmannen kan bereda sig tillträde med hjälp av låssmed. Vissa förfrågningar vidtogs mot bilregister och försäkringskassa efter genomförd bostadsförrättning för att klarlägga om gäldenären var registrerad som ägare eller innehade inkomst. – – –

text: Förrättning i bostad och verksamhetslokal var obligatorisk men gav mycket sällan som resultat att någon lös egendom utmättes. Utmätning av fast egendom eller panträtter i enskilda utsökningsmål förekom mycket sällan. Däremot kunde sökande med skriftliga fordringsbevis där fast egendomen pantsatts genom lagsökningsförfarandet vid tingsrätten ansöka om att fastigheten skulle tas i mät och säljas exekutivt. Denna uppgift överfördes 1992 till KFM genom lag (

text: ) om betalningsföreläggande och handräckning (

text: prop. 1989/90:85

text: ). KFM:s uppfattning är att risken för att gäldenären undanskaffar eller förstör utmätningsbar egendom inte ökar med de prioriteringar som nu tillämpas av KFM. Undandragande av egendom efter avitidens utgång förekommer ytterst sällan. Den gäldenär som vill undanhålla egendom från utmätning kan agera helt lagligt innan en fastställd exekutionstitel föreligger och målet kommer till KFM för verkställighet. – – –

text: De ekonomiska resurserna för att bedriva verksamheten är för närvarande mycket ansträngda. Resurstilldelningen inom verkställighetsprocessen följer den fördelningsmodell av resurser som processägaren beslutat om vid ingången av varje verksamhetsår. Arbetsbelastningen är därför relativt jämt fördelad mellan de olika avdelningarna, enheterna och teamen. I snitt har en handläggare inom verkställighetsprocessen 316 gäldenärer att handlägga löpande och variationerna mellan avdelningarna visar ett spann på mellan 274 och 339 gäldenärer per handläggare.

text: Beträffande möjligheterna att korta handläggningstiderna anförde Kronofogdemyndigheten bl.a. följande.

text: KFM handlägger mål men utreder gäldenärens tillgångssituation allt med syftet att borgenärerna ska få sina anspråk tillgodosedda samtidigt som gäldenärens rättigheter och likabehandling ska tillgodoses. Genom 2008 års lagändring handlägger KFM de enskilda och allmänna målen efter samma principer. KFM agerar partsneutralt och behandlar alla lika. – – – Sammanfattningsvis anser Kronofogdemyndigheten att vi med de tillämpade prioriteringsrutinerna och den gäldenärsanpassade verkställigheten handlägger såväl de enskilda som de allmänna målen enligt

text: Utsökningsbalken

text: . Gäldenärens tillgångssituation är under kontinuerlig bevakning och borgenärerna får bättre utdelning än vad som var fallet vid

text: utsökningsbalkens

text: tillkomst.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 4 kap. 10 § första stycket utsökningsbalken

text: (UB) ska utmätning ske så snart som möjligt efter det att de handlingar som behövs har kommit in till myndigheten.

text: I den före

text: utsökningsbalken

text: gällande utsökningslagen föreskrevs i

text: 88 c §

text: en tidsfrist om fyra veckor inom vilken Kronofogdemyndigheten skulle hålla utmätningsförrättning. Eftersom en sådan tidsfrist vållade praktiska svårigheter för Kronofogdemyndigheten togs den bort när

text: utsökningsbalken

text: trädde i kraft den 1 januari 1982.

text: I förarbetena betonades emellertid vikten av att en utmätning sker utan dröjsmål. Föredragande statsrådet underströk att slopandet av tidsfristen inte fick leda till att de faktiska tidsfristerna för utmätning överlag förlängdes. Han uttalade vidare att även den vid tiden gällande fyraveckorsfristen i vissa situationer kunde vara alltför lång, exempelvis om det förelåg en påtaglig risk för att gäldenären skulle undanskaffa egendom. (Se

text: prop. 1980/81:8 s. 387

text: f.)

text: Bedömning

text: JO:s granskning är rättslig. Den fråga som belysts i denna utredning är om handläggningen av utsökningsmål sker inom i lagen uppställda tidsramar. Enligt

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: ska utmätning ske ”så snart som möjligt” efter det att de handlingar som behövs kommit in till myndigheten.

text: Före 1982 gällde en tidsfrist om fyra veckor. När den togs bort betonades i förarbetena att det likväl var viktigt att utmätning sker utan dröjsmål. Även vissa andra synpunkter av liknande innebörd framfördes. De allmänna uttalanden som gjordes av lagstiftaren kan emellertid inte alls tillmätas samma vikt som om en lagstadgad tidsfrist alltjämt gällt. Som konstaterats från Kronofogdemyndighetens sida hade lagstiftaren vid den tidpunkten dessutom en annan referensram, som gör att uttalandena idag ter sig överspelade.

text: Vad som kan bedömas inom ramen för JO:s granskning är därmed i huvudsak begränsat till om Kronofogdemyndighetens handläggning uppfyller kravet på att

text: utmätning ska ske ”så snart som möjligt”. Det är ett från rättslig synpunkt mycket allmänt hållet rekvisit, som inte säger mer än det för allmän verksamhet självklara och i

text: förvaltningslagen

text: angivna kravet på att ärenden där enskild är part ska handläggas så snabbt som möjligt utan att säkerheten eftersätts (

text: 7 § förvaltningslagen

text: ). Härutöver gäller att det även är en uppgift för JO att se till att myndigheter i sin verksamhet iakttar

text: regeringsformens

text: bud om saklighet och opartiskhet samt att medborgarnas grundläggande fri- och rättigheter lämnas okränkta.

text: Kronofogdemyndigheten har lämnat en utförlig redogörelse för hur de aktuella ärendena handläggs samt för vilka principer och prioriteringar som därvid är styrande. Det finns från de angivna rättsliga utgångspunkterna inget att erinra mot det som anförts. Jag finner därför inte något stöd för att handläggningen allmänt sett skulle vara oförenlig med

text: 4 kap. 10 § utsökningsbalken

text: . Det saknas likaledes underlag för slutsatsen att de principer och prioriteringar som tillämpas skulle stå i strid med de grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet eller att de skulle vara ägnade att kränka medborgarnas grundläggande rättigheter.

text: Därmed är inte sagt att de förhållanden som beskrivs är tillfredsställande. Som konstaterades i det beslut som varit utgångspunkt för denna utredning var handläggningstiden i det fallet otillfredsställande. Av den utredning som Kronofogdemyndigheten redovisat framgår dock att handläggningstiderna kortats under senare år, varvid 79 procent av de enskilda målen avgörs inom en månad och 88 procent inom tre månader. Huruvida det finns utrymme för effektivitetsförbättringar, i syfte att åstadkomma en snabbare eller mer ändamålsenlig handläggning, kan granskas genom effektivitetsrevision. En sådan granskning ligger emellertid utanför JO:s uppgift och kompetens. Än mindre är det en uppgift för JO att bedöma om de finansiella resurser som tilldelats verksamheten är lämpligt avvägda.

text: Med godtagande av den redogörelse Kronofogdemyndigheten lämnat avslutar jag därför ärendet.

type: avgorande


nyckelord: Barn/ungdom Sekretess Vårdnad

title: Anmälan mot en skola i Tibro kommun angående mottagande av en elev i grundskolan efter framställning av endast den ena av barnets vårdnadshavare och utan att efterhöra den andra vårdnadshavarens inställning, m.m.

text: Bakgrund

text: AA och BB hade gemensam vårdnad om dottern CC, född 1993. BB och CC flyttade till Tibro. Under juli 2002 inleddes en vårdnadstvist mellan föräldrarna. I slutet av juli 2002 fick AA vid telefonsamtal med skattemyndigheten vetskap om att det i folkbokföringsregistret införts en s.k. spärrmarkering för BB:s och CC:s personuppgifter. AA kontaktade utbildningschefen DD, Barn- och utbildningsförvaltningen i Tibro kommun, för att få uppgift om i vilken skola dottern var inskriven men nekades begärd information. AA motsatte sig att dottern var inskriven i en skola i Tibro kommun.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framställde AA klagomål mot en skola i Tibro kommun och mot Barn- och utbildningsnämnden i kommunen.

text: AA framförde även klagomål mot Skattemyndigheten i Göteborg, skattekontoret i Skövde. Anmälan i den delen har handlagts av justitieombudsmannen Jan Pennlöv (JO:s ärende med dnr 3048-2002). I beslut den 17 september 2002 fann han, efter att per telefon ha inhämtat upplysningar från skattemyndigheten, att vad som framkommit inte motiverade någon ytterligare åtgärd från hans sida, varför ärendet avslutades.

text: Klagomålen mot skolan avsåg i huvudsak att CC mottogs som elev i grundskolan efter framställning av endast den ena vårdnadshavaren, modern, och utan att efterhöra den andra vårdnadshavarens, AA:s, inställning. Klagomålen mot Barn- och utbildningsnämnden avsåg i huvudsak underlåtenhet att på begäran lämna uppgift om i vilken skola CC mottagits som elev.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades uppgifter per telefon från DD. Därefter anmodades Barn- och Utbildningsnämnden i Tibro kommun att inkomma med utredning

text: och yttrande över vad som framfördes i anmälan. Nämnden ingav som sitt remissvar ett av DD upprättat yttrande. I yttrandet anfördes följande.

text: Den 9 augusti 2002 blev jag informerad om att en pappa bosatt i Kiruna hade ringt till skolkontoret i Tibro kommun och begärt att få veta vilken skola hans dotter gick på. Samtidigt blev jag kontaktad av en av rektorerna i Tibro, som berättade att hon blivit uppsökt av en mamma, som hade sin dotter på den aktuella skolan. Mamman berättade att hon levde under skyddad adress och inte ville att pappan, dvs AA, skulle få veta var mamman och dottern bodde och heller inte vilken skola dottern gick på. Efter några dagar ringde AA till mig och begärde att få veta vilken skola i Tibro dottern var elev vid. Efter att ha kontaktat socialförvaltningen i Tibro kommun, som bekräftade att mamman levde under skyddad adress, lämnade jag inte ut uppgiften om vilken skola AA:s dotter var inskriven vid med hänvisning till 7 kap. Sekretesslagen. /---/

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Därefter inhämtades kompletterande uppgifter från DD, varvid denne uppgav följande.

text: Ansvarig rektor säger följande: ”Mamman gav inte information om att de levde under skyddad adress vid inskrivningen men uppgav senare att de fick skyddad adress under tiden. Jag tog kontakt med individ- och familjeomsorgen vid socialförvaltningen i Tibro för att informera mig om hur jag skulle gå till väga.”

text: Bedömning

text: Mottagande av elev i grundskolan efter framställning av endast den ena av barnets vårdnadshavare och utan att efterhöra den andra vårdnadshavarens inställning Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: . Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11–13 §§ samma balk. Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare skall de enligt

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid, får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 13 § föräldrabalken

text: skall inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen direkt är förhindrad, skall behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till lagstiftningen uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur

text: barnet skall tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning (

text: prop. 1975/76:179 s. 178

text: Någon förändring såvitt avser kravet på gemensamma beslut som rör barnets skolgång och bosättning ha inte skett. Enligt gällande rätt krävs alltså att vårdnadshavarna är överens om i vilken skola deras barn skall skrivas in. Om vårdnadshavarna inte kan enas i en sådan fråga, kan det ytterst leda till att den gemensamma vårdnaden måste upplösas.

text: Enligt

text: 4 kap. 5 § skollagen (1985:1100)

text: skall hemkommunen – folkbokföringskommunen – sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i grundskolan. I

text: skollagen

text: finns det även bestämmelser som tillåter avsteg från denna huvudregel. Enligt

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: har en skola möjlighet att under vissa speciella förhållanden ta emot en elev även om det skulle strida mot vårdnadshavarens önskemål. Den bestämmelsen och stadgandet i

text: 4 kap. 8 a § skollagen

text: kan bli tillämplig endast när fråga uppkommer om en kommun har skyldighet respektive rätt att ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja för enligt huvudregeln.

text: Såvitt framgår av utredningen har BB och CC bosatt sig i Tibro kommun. Därigenom har det i och för sig – och oavsett om CC ännu folkbokförts i kommunen – förelegat skäl som motiverat att CC tagits emot som elev i en skola inom kommunen. Som ovan anförts rör det sig emellertid om ett beslut som vårdnadshavarna haft att fatta gemensamt.

text: Enligt remissvaret har BB kontaktat rektor för den skola i vilken CC inskrivits och berättat att hon levde under skyddad adress och att hon inte ville att AA skulle få veta var hon och dottern bodde och inte heller vilken skola dottern gick i. Detta skedde således först efter att dottern inskrivits i den aktuella skolan.

text: Skolan måste känna till och kunna belägga de förhållanden som motiverar att barnet skall tas emot i skolan. Detta innebär bl.a. att en skola måste kontrollera uppgifterna i folkbokföringen om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet. Vidare måste vårdnadshavarens respektive vårdnadshavarnas inställning till inskrivning i viss skola klarläggas (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397 och JO:s beslut den 12 april 2002, dnr

text: ). Vid mottagandet av CC i den aktuella skolan har AA:s uppfattning i frågan inte inhämtats. För sin underlåtenhet i detta avseende kan nämnden inte undgå kritik.

text: Jag har i tidigare beslut (JO:s beslut den 12 april 2002 i ärende med dnr 372- 2001) något utvecklat de skäl som ligger till grund för min åsikt att skolan, vid gemensam vårdnad, måste förvissa sig om att vårdnadshavarna är ense om inskrivningen av ett barn i en viss skola. Jag finner skäl att göra så även här.

text: Enligt

text: 3 kap. 1 § skollagen

text: har alla barn som är bosatta i landet skolplikt. Skolplikten motsvaras av en rätt till utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. För att inga skolpliktiga barn skall gå miste om denna rättighet innehåller

text: skollagen

text: bestämmelser,

text: 3 kap. 13 §

text: , angående kommunens skyldighet att se till att skolpliktiga elever i dess skola får föreskriven utbildning. Enligt

text: 3 kap. 15 § skollagen

text: skall den som har vårdnaden om ett skolpliktigt barn se till att barnet fullgör sin skolplikt. Om en skolpliktig elev i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad på dem ankommer för att så skall ske, får styrelsen för utbildningen – enligt

text: 3 kap. 16 § skollagen

text: – vid vite förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter.

text: Skollagen

text: innehåller även bestämmelser om närvaroplikt för den enskilde eleven. Enligt

text: 3 kap. 11 § skollagen

text: skall varje barn som fullgör sin skolplikt inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom eller på något annat sätt, delta i den verksamhet som anordnas för att ge den avsedda utbildningen, om barnet inte är sjukt eller har annat giltigt skäl att utebli. Av bestämmelserna framgår att vårdnadshavaren, eleven och skolhuvudmannen har ett gemensamt ansvar för att skolplikten fullföljs. Skolförfattningarna förutsätter även ett fortgående samarbete med vårdnadshavaren angående elevens skolsituation (se t.ex. avsnitt 2.4 i 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet, Lpo94).

text: Det är mot den bakgrunden och med hänsyn till vad som tidigare anförts om tillämpningen av

text: föräldrabalkens

text: regler om vårdnad som det är nödvändigt att det vid inskrivning av ett barn i en viss skola blir klarlagt vem eller vilka som är barnets vårdnadshavare och, för det fall det finns två vårdnadshavare, bådas inställning i frågan.

text: Begäran om utfående av uppgift AA vände sig till DD på Barn- och utbildningsförvaltningen för att få uppgift om i vilken skola CC var inskriven. Vid den tidpunkten hade DD fått veta att AA sökt få uppgiften av skolkontoret och att rektor vid den aktuella skolan informerats av BB om att hon och dottern ”levde under skyddad adress” och inte ville att adressen eller uppgift om vilken skola dottern gick i skulle lämnas ut. Socialförvaltningen hade bekräftat BB:s uppgifter för DD. Mot bakgrund därav har DD, med hänvisning till

text: 7 kap.

text: sekretesslagen (1980:100)

text: , inte lämnat ut den begärda uppgiften.

text: Jag vill här upplysa om att JO inte kan ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Inte heller brukar JO ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. JO tar upp en sådan fråga till utredning endast om ett beslut direkt strider mot en lag eller en förordning eller när det annars framstår som uppenbart felaktigt. Vad som har framkommit i förevarande fall föranleder inte något undantag från huvudregeln. Jag kommer därför inte att uttala mig om den bedömning som nämnden gjort i sak när det gäller att avslå AA:s begäran om

text: att få uppgift om i vilken skola CC skrivits in. Jag har däremot funnit skäl att något beröra själva handläggningen av hans framställan.

text: Enligt

text: 7 kap. 9 § tredje stycket sekretesslagen

text: gäller sekretess i bl.a. grundskolan för uppgift om enskilds identitet, adress och liknande uppgifter om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Det är fråga om ett s.k. rakt skaderekvisit, vilket innebär en presumtion för att uppgiften är offentlig. Avsikten är att skadebedömningen i dessa fall i huvudsak skall kunna göras med utgångspunkt i själva uppgiften.

text: Sekretess enligt nämnda lagrum kan gälla uppgifter om elevers och vårdnadshavares adresser. Eftersom även andra folkbokföringsuppgifter är användbara för att spåra upp en person kan liknande uppgifter om enskilds personliga förhållanden skyddas. En uppgift om i vilken skola ett barn är inskrivet torde utgöra en sådan uppgift som kan omfattas av sekretess enligt bestämmelsen.

text: JO har, i det under rubriken Anmälan nämnda ärendet med dnr 3048-2002, från skattemyndigheten inhämtat att en s.k. spärrmarkering är införd i folkbokföringsregistret för CC och BB:s personuppgifter. En ”spärrmarkering” i folkbokföringsregistret motsvarar i princip den ”hemligstämpel” som enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: kan åsättas en allmän handling. En sådan markering är följaktligen endast avsedd att tjäna som varningssignal för att säkerställa att en noggrann sekretessprövning verkligen sker innan någon uppgift om en person lämnas ut.

text: Vetskapen om att en uppgift spärrmarkerats i folkbokföringsregistret befriar på intet sätt en myndighet från att på sedvanligt sätt pröva sekretessfrågan i varje enskilt fall. Den omständigheten att det finns en spärrmarkering kan dock givetvis utgöra en del av underlaget för bedömningen av om de begärda uppgifterna skall lämnas ut.

text: BB:s uppgifter om att hon och dottern hade ”skyddad adress” har kontrollerats vid en kontakt med socialförvaltningen. Någon kontroll hos skattemyndigheten synes dock inte ha skett. I den uppkomna situationen måste det emellertid anses ha ålegat nämnden att hos skattemyndigheten kontrollera att BB:s uppgift om spärrmarkering var korrekt samt, eftersom så var fallet, undersöka grunden för att en sådan markering införts. Först därefter har en bedömning i sekretessfrågan kunnat göras. Med dessa påpekanden lämnar jag saken.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Anonymitet
Grundläggande fri- och rättigheter
Integritet
Sekretess

title: Vid en föreläsning på en gymnasieskola har två poliser i strid med Europakonventionens skydd för privat- och familjeliv lämnat uppgifter om att vissa personer dömts för brott

sammanfattning: Två poliser föreläste om polisens utredningsverksamhet på en gymnasieskola. Under föreläsningen berättade poliserna om en avslutad brottsutredning som de själva hade arbetat med. Poliserna lämnade uppgifter om bl.a. namn på personer som förekommit i utredningen utan att de hade avidentifierats, och det framgick att de namngivna personerna hade dömts för brott. Bland åhörarna fanns en elev som var dotter till en av de personer som omnämndes av poliserna. Namnen på de berörda personerna i brottsutredningen hade blivit offentliga när åtal väckts mot dem. Att de inte hade avidentifierats innebar därför inte att sekretessbelagda uppgifter röjdes vid föreläsningen. I beslutet konstaterar JO dock att det stred mot skyddet för privat- och familjeliv i artikel 8 i Europakonventionen att lämna uppgifter om att de hade dömts för brott. Polismyndigheten kritiseras för det inträffade. I beslutet gör JO uttalanden om vilka överväganden Polismyndigheten bör göra innan man informerar om sin verksamhet vid t.ex. föreläsningar och i liknande sammanhang.

text: Bakgrund och anmälan

text: I mars 2018 föreläste två poliser för en gymnasieklass om polisens utredningsverksamhet. Som en del av föreläsningen presenterade poliserna delar ur en brottsutredning. De använde en Powerpointpresentation med bilder som åklagaren hade använt vid den rättegång som följde på utredningen. Presentationen innehöll namn och andra personuppgifter hänförliga till de åtalade personerna och visades för gymnasieklassen utan att uppgifterna hade avidentifierats.

text: En av de som omnämndes i presentationen var AA. Hon dömdes av tingsrätten för viss brottslighet. Domen mot henne hade fått laga kraft före föreläsningen. Bland eleverna i gymnasieklassen fanns AA:s dotter BB.

text: BB:s mormor anmälde den 3 maj 2018 det inträffade till JO. Hon ifrågasatte polisernas agerande att använda inblandade personers namn och att lämna ut känslig information vid föreläsningen. Genom sin anmälan hoppades hon kunna bidra till att polisen inför tydliga rutiner för besök i skolor.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (CC) yttrade sig den 29 oktober 2018 efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Av yttrandet framgår att en åklagare gjort bedömningen att det inträffade inte var att betrakta som tjänstefel och att Polismyndigheten därefter inlett en arbetsrättslig utredning. Den utredningen är inte avslutad.

text: Inför upprättandet av Polismyndighetens yttrande har de inblandade poliserna hänvisat till de samtal som hållits med dem i den arbetsrättsliga utredningen. Av dessa samtal framgår att skälet till att de använde de riktiga namnen på personerna i brottsutredningen var att handlingarna var offentliga och att det fanns en dom som hade fått laga kraft. Det framgår vidare att de i övrigt inte gjorde några överväganden om det lämpliga i att presentera utredningen på det sätt som de gjorde.

text: Polismyndigheten redovisade följande rättsliga reglering.

text: Enligt 35 kap. l § första stycket 1 offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål. Bestämmelsen är utformad med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att utgångspunkten är att sekretess gäller för uppgifterna. En uppgift om att någon är misstänkt för brott är normalt så känslig att sekretess gäller för uppgiften (

text: prop. 2003/04:93, s. 65

text: ). Av

text: 35 kap. 7 § l

text: OSL framgår att sekretessen enligt

text: 35 kap.

text: l §

text: första stycket

text: OSL upphör att gälla hos de myndigheter och i de verksamheter som anges där, om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, om inte sekretess för uppgiften ska gälla hos domstolen enligt

text: 12 §

text: 13 a §

text: eller

text: 36 kap. 2 §

text: , uppgiften uppenbarligen saknar betydelse i målet, eller uppgiften finns i en handling som har kommit från en annan myndighet där uppgiften är sekretessreglerad.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning och avslutande synpunkter.

text: Som framgått ovan upphör sekretessen för en uppgift som förekommer i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål att gälla om uppgiften lämnas till domstol med anledning av åtal, se

text: 35 kap. 7 § l

text: OSL. De undantag som framgår av bestämmelsen är inte tillämpliga i detta fall. Uppgiften om AA:s namn blev således offentlig i och med att åtal väcktes gentemot henne. Tingsrätten har inte beslutat om att sekretess ska fortsätta att gälla för uppgifterna hos domstolen. Det förhållandet att poliserna inte avidentifierat AA i presentationen har alltså inte inneburit att poliserna röjt sekretessbelagda uppgifter om AA. Polismyndigheten anser att det inte finns skäl att anta att syftet med presentationen skulle ha varit något annat än att informera om polisens arbete. Det finns till exempel inte anledning att tro att polisernas intention skulle ha varit att kränka eller peka ut de misstänkta i ärendet. Det är givetvis positivt att Polismyndigheten strävar efter att vara så öppen som möjligt gentemot allmänheten och berättar om verksamheten i sig. Det kan däremot ifrågasättas om det är lämpligt att, i offentliga sammanhang, inte avidentifiera inblandade parter i brottmål, med beaktande av de olägenheter som kan uppstå för de inblandade parterna eller närstående till dessa.

text: Hur olika personer upplever information som rör honom eller henne som av polisen lämnas ut varierar självklart. Det som upplevs som mycket integritetskränkande och besvärande av en person kan uppfattas som mindre allvarligt av en annan. För att respekten för den enskildes integritet och privatliv ska kunna upprätthållas måste det därför vid varje utlämnande av information finnas en tillräcklig försiktighetsmarginal. Självklart är det alltid polisen som har ansvaret för den information som lämnas ut. Detta ger, enligt Polismyndighetens mening, anledning att göra särskilt noggranna överväganden innan namnet på en misstänkt person lämnas ut. I enstaka fall kan det även tänkas att en avidentifiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan individen och uppgiften spåras (

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 84). En anonymisering av inblandade personer kan därför i vissa fall inte vara tillräcklig. Härvid är att märka att det kan vara otillräckligt att i en presentation maskera namn och bilder när personen i övrigt är lätt att identifiera, t.ex. för att fallet är känt i en till storleken relativt liten stad. Omständigheter av dessa slag ger anledning till än större försiktighet innan myndigheten lämnar ut uppgifter ur en förundersökning – även om uppgifterna inte skulle omfattas av sekretess – t.ex. vid en föreläsning. Polismyndigheten saknar idag rutiner och riktlinjer som omfattar denna typ av situationer. Att BB:s mamma inte har avidentifierats i aktuellt fall har föranlett olägenhet för henne. Polismyndigheten har förståelse för att händelsen varit besvärande och beklagar det inträffade. Att avidentifiera inblandade parter hade varit en relativt enkel åtgärd. Dock kan det ifrågasättas om en avidentifiering hade varit tillräcklig mot bakgrund av att fallet var relativt nytt och [den aktuella orten] inte är en särskilt stor stad. Polismyndigheten finner hur som att det var olämpligt att presentera det aktuella fallet utan att avidentifiera det samt att det är en brist att ett noggrannare övervägande inte har gjorts innan uppgifterna lämnades ut. Avslutningsvis vill Polismyndigheten anföra att det, under förutsättning att enskildas integritet och privatliv respekteras, inte föreligger några hinder mot att polisen i allmänna ordalag och utan närmare detaljer om enskilda berättar om sin verksamhet, om en särskild insats eller om någon annan händelse för allmänheten. Det inträffade föranleder dock Polismyndigheten att betona vikten av att iaktta noggrannhet vid utlämnande av personliga uppgifter, oavsett om dessa omfattas av sekretess eller ej, för att inte riskera att den personliga integriteten äventyras samt att det finns rutiner och riktlinjer som minimerar risken för att olägenheter uppstår för de inblandade parterna eller närstående till dessa.

text: Bedömning

text: Det stred mot Europakonventionens skydd för privat- och familjeliv att vid föreläsningen nämna att vissa personer dömts för brott Av utredningen framgår att syftet med föreläsningen var att informera om polisens utredningsverksamhet. För att göra föreläsningen mer intressant valde poliserna att berätta om en utredning som de själva hade arbetat med. Den Powerpointpresentation som användes innehöll bl.a. för- och efternamn på personer som förekommit i brottsutredningen och dömts av domstol.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande fört fram att de uppgifter som ingick i presentationen blev offentliga i samband med att åtalet väcktes och har gjort bedömningen att det förhållandet att AA inte avidentifierats inte innebar att poliserna röjt sekretessbelagda uppgifter vid föreläsningen. Jag har inte anledning att göra någon annan bedömning i det avseendet.

text: Det inträffade aktualiserar emellertid även andra bestämmelser än de som Polismyndigheten har berört i sitt yttrande.

text: Av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: följer att var och en har rätt till respekt för bl.a. sitt privat- och familjeliv (se artikel 8.1). Konventionen gäller som lag i Sverige och ställer krav på att särskilt känslig information, t.ex. om begångna brott, behandlas på ett ansvarsfullt sätt och inte görs i onödan tillgänglig för andra än dem som har ett legitimt intresse av att få del av informationen (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl. 2015, s. 390). Denna rättighet får inte inskränkas av det allmänna annat än med stöd av lag och om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till vissa särskilda ändamål (se artikel 8.2 i konventionen).

text: Det sätt som brottsutredningen presenterades på innebar att det lämnades uppgift om att de berörda personerna, däribland AA, hade dömts för brott. Av vad som framkommit i ärendet sluter jag mig till att de berörda personernas namn också omnämndes muntligen. Utredningen ger dock inget närmare besked om i vilken omfattning som uppgifterna förekom.

text: Att lämna uppgift om att vissa namngivna personer är dömda för brott i ett sådant här sammanhang innebär ett ingrepp i den rätt till respekt för privat- och familjeliv som följer av artikel 8.1. Något lagstöd för polisernas agerande har inte funnits. Jag kan inte se att det fanns något intresse som motiverade att dessa uppgifter spreds till åhörarna vid föreläsningen.

text: Det är därför min bedömning att poliserna, som måste anses ha genomfört föreläsningen som företrädare för Polismyndigheten, inte hanterade den aktuella informationen på ett sådant ansvarsfullt sätt som förutsätts i

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: Det är förvånande att ingen av de inblandade poliserna reflekterade över varken vilka förutsättningarna var att alls berätta om brottsutredningen, särskilt som den hade anknytning till den ort där föreläsningen ägde rum, eller vilka uppgifter som i så fall kunde användas och om de behövde avidentifieras. Sådana överväganden borde man givetvis ha gjort oavsett att utredningen inte längre omfattades av sekretess. Jag har inte underlag för att uttala mig om huruvida en avidentifiering hade varit tillräcklig för att undvika omotiverade intrång i de inblandades personliga integritet, men jag kan konstatera att det hade varit en enkel och självklar åtgärd att utföra. De förberedelser som vidtogs inför föreläsningen var enligt min mening bristfälliga.

text: Att en närstående till en av de dömda personerna fanns bland åhörarna vid föreläsningen var särskilt olyckligt och jag har förståelse för om BB tog illa vid sig och kände sig utpekad.

text: Polismyndigheten ska kritiseras för att poliserna presenterade uppgifter i strid med

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Det kan också diskuteras om presentationen var förenlig med regleringen om behandling av personuppgifter, som också kan omfatta muntligt utlämnande av personuppgifter som finns i datorformat. Jag går dock inte närmare in på den frågan.

text: Avslutande synpunkter Det är positivt och värdefullt att Polismyndigheten informerar om sin verksamhet vid t.ex. föreläsningar och i liknande sammanhang. Jag ser inte något principiellt hinder mot att Polismyndigheten vid sådana tillfällen också berättar om avslutade brottsutredningar för att särskilt belysa den delen av myndighetens verksamhet. Ett grundläggande krav är dock att detta sker med en sådan försiktighetsmarginal att det inte kommer i konflikt med de bestämmelser som gäller. Förutom

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: måste självfallet också beaktas bl.a. regleringen om behandling av personuppgifter, den straffrättsliga reglering som finns till skydd mot ärekränkning,

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet (se

text: 1 kap. 9 §

text: ) samt polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska agera så hänsynsfullt som möjligt och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se

text: 10 §

text: Det framgår av Polismyndighetens yttrande att det vid tiden för föreläsningen inte fanns några rutiner eller riktlinjer för den typ av informationsverksamhet som är aktuell i ärendet. Sådana riktlinjer bör enligt min mening tas fram.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
God man/förvaltare
Information
Tillsyn

title: Anmälan mot Karlstads-Hammarö överförmyndarnämnd, angående handläggningen av ett ärende om entledigande av god man m.m.

text: Anmälan m.m.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 juni 2008, klagade AA på överförmyndarnämnden. Hon anförde bl.a. följande.

text: Den 26 april 1988 blev hon förordnad av dåvarande Karlstads tingsrätt att som god man för BB bevaka hans rätt och förvalta hans egendom. I samband därmed fick hon en underrättelse från överförmyndarnämnden där det framgick att hennes uppdrag som god man innebar att hon – utöver det som framgick av tingsrättens förordnande – även skulle sörja för BB:s person. Mot bl.a. denna bakgrund har hon trott att förordnandet även omfattade den uppgiften. Numera har hon, mot sin vilja, blivit entledigad från sitt uppdrag. Domstolarnas beslut har grundats på bl.a. den omständigheten att hon inte ansökt om en utvidgning av godmanskapet till att även omfatta uppgiften att sörja för BB:s person. Hon upplever att hon har blivit entledigad på felaktiga och tveksamma grunder.

text: AA klagade även på att hon vid ett besök hos överförmyndarnämnden den 8 februari 2007 fick ett brev från överförmyndarnämndens assistent av vilket framgick att hon hade blivit entledigad från sitt uppdrag. Ett par dagar senare blev hon informerad om att entledigandet inte var giltigt. Som nyss framgått fattade överförmyndarnämnden dock senare ett sådant beslut.

text: I en kompletterande anmälan framförde AA även klagomål mot Värmlands tingsrätt. ChefsJO Mats Melin har prövat klagomålen mot tingsrätten i ett särskilt ärende (dnr 4618-2008).

text: Till sin anmälan bifogade AA flera handlingar. Av dessa framgick bl.a. att Länsstyrelsen i Värmland den 17 december 2007 meddelade ett beslut med anledning av att AA klagat på överförmyndarnämnden även till länsstyrelsen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till överförmyndarnämnden för yttrande. I sitt remissvar anförde nämndens ordförande, CC, bl.a. följande.

text: Detta ärende är ett av de fåtaliga ärenden inom överförmyndarnämnden där vi inte nått ända fram vilket vi beklagar. Det kan uppdelas i två delar; de formella besluten och handläggningen runt om. Att AA inte kunde vara kvar som god man framstod klart efter de anmälningar och kontakter i övrigt som överförmyndarnämnden fick från vård- och omsorgsförvaltningen. Det är mycket ovanligt att en god man entledigas mot sin vilja. Entledigandebeslut överprövades först efter muntlig förhandling i tingsrätten och fastställdes slutligen av hovrätten. Beslutet att entlediga AA var alltså rätt. Det formella beslutet omgärdades av turbulens och delvis även av affekt. Många samtal och kontakter i övrigt skedde med den gode mannen och även med huvudmannens anhöriga. Det var både överförmyndarnämndens ordförande och tjänstemän från nämnden men även ansvariga för huvudmannens vård och omsorg som var engagerade. Dessa samtal misslyckades med att förklara anledningen till att godmanskapet måste upphöra. Än mindre att få acceptans för beslutet. Gode mannen och huvudmannens närstående är fortfarande oförstående och djupt kränkta. AA har varit god man under många år och successivt under årens lopp fått en mycket nära och personlig relation till både huvudmannen och hans familj. Denna relation startade i hans ungdom och fördjupades efterhand. Den personliga kontakten med huvudmannen synes inte ha ändrat karaktär när den nu riktas mot en vuxen man. Detta förhållande anser vi vara en viktig grund för de icke acceptabla händelser, som initierade entledigandet av AA. I överförmyndarnämndens handläggning finns både brister och otydligheter. Delvis kan de förklaras av den affekterade stämningen som efterhand uppstod vid kontakterna mellan handläggare och god man/närstående. Detta är ett beklagligt undantag från den korrekta handläggning som skall prägla verksamheten vid överförmyndarnämnden och dess kansli. Någon rättsförlust har dock inte uppstått. Nämnden och dess personal har noga gått igenom det inträffade och dragit erfarenheter för framtiden. Det är nämndens uppfattning att det förhållningssätt i ärendehandläggningen som vi är överens om kommer att innebära att vi slipper ett liknande fall i framtiden. Huvudmannen har nu haft sin nye gode man i över ett år. De fungerar bra tillsammans och gentemot vårdpersonalen. AA kan fortsätta kontakterna nu som en nära vän i familjen.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Vid den tidpunkt då AA fick uppdraget som god man reglerades frågan om godmanskap i situationer som är aktuella i detta ärende av

text: 18 kap. 3 § föräldrabalken

text: . Enligt denna bestämmelse skulle rätten, där så erfordrades, förordna god man för den som på grund av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behövde bistånd med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person. Motsvarande bestämmelse finns numera i

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: Genom det förordnande som beslutas av rätten anges ramen för den gode mannens behörighet. Rättshandlingar som en god man företar utanför sitt förordnande är inte bindande för den som förordnandet avser. Det är därför angeläget att det inte uppstår några oklarheter i fråga om omfattningen av ett förordnande.

text: Genom utredningen har följande framkommit. Tingsrätten förordnade 1988 AA att som god man för BB bevaka hans rätt och förvalta hans egendom. Överförmyndarnämnden i Karlstads kommun skickade i anslutning till för-

text: ordnandet en handling till AA med uppgift om att godmanskapet även omfattade att sörja för BB:s person. Den 26 februari 2007 beslutade nämnden att entlediga AA. Vid tingsrättens överprövning av beslutet åberopade nämnden bl.a. att AA:s underlåtenhet att ansöka om utvidgning av godmanskapet och hennes underlåtenhet att ansöka om nytt boende för BB, talade för att hon inte längre var lämplig att inneha uppdraget. Tingsrätten delade nämndens uppfattning i nu berört avseende och lämnade överklagandet utan bifall.

text: JO bör enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet inte utreda händelser eller förhållanden som ligger mer än två år tillbaka i tiden om det inte finns särskilda skäl för det. I detta fall kommer jag inte att ytterligare utreda frågan om den felaktiga information som nämnden av allt att döma lämnat om godmanskapets omfattning i samband med att AA förordnats som god man. Jag nöjer mig med att framhålla att det givetvis inte är acceptabelt att en myndighet lämnar missvisande information om omfattningen av ett förordnande. Det innebär en betydande risk för att ex. en huvudman får felaktig uppfattning av uppdragets omfattning, något som i förevarande fall också kommit att ske.

text: I fråga om handläggningen av frågan om AA:s entledigande vill jag anföra följande. Mot bakgrund av den information som nämnden tidigare hade lämnat om uppdragets uppfattning är det minst sagt anmärkningsvärt att nämnden som skäl för att entlediga AA åberopat hennes underlåtenhet att ansöka om en utvidgning av godmanskapet. Nämnden kan inte undgå kritik för det inträffade.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva domstolars domar eller beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag har dock förståelse för den frustration som AA ger uttryck för i sin anmälan.

text: AA har även riktat klagomål mot det som inträffade vid hennes besök hos överförmyndarnämndens kansli den 8 februari 2007 och utformningen av den skrivelse som hon då fick ta emot från nämndens assistent. Den händelsen är emellertid utredd och bedömd av länsstyrelsen. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att JO:s verksamhet inte är avsedd att ersätta den tillsyn och rättstillämpning som ankommer på andra finns det inte anledning för mig att uttala mig om det inträffade.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Dokumentation Visitation

title: Kritik mot en kriminalvårdsmyndighet för underlåtenhet att förteckna egendom som omhändertagits i en intagens bostadsrum

text: Anmälan

text: AA, som var intagen i kriminalvårdsanstalten Hall, anförde i en anmälan, som kom in till JO den 9 september 2002, i huvudsak följande. Den 4 september 2002 lämnade han på begäran ifrån sig sin digitala anteckningsbok till vårdaren BB. Det finns inte något vittne till omhändertagandet. Han fick inte något kvitto på att han lämnade ifrån sig anteckningsboken, trots att han begärde det.

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 16 september 2002, anförde AA bl.a. följande. Den 3 september 2002 visiterades hans bostadsrum. I samband med visitationen frågade personalen honom om det fanns något i miniräknaren som han hade i bostadsrummet. Så småningom tog personalen med sig den. Något protokoll över åtgärden eller kvitto fick han dock inte.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde kriminalvårdsmyndigheten genom kriminalvårdschefen CC följande.

text: Utredning av den del i anmälan som avser en handdator

text: Vid visitation på kvällen den 2 september 2002 i AA:s bostadsrum iakttogs en Ipac handdator. Personalen iakttog att datorn var försedd med IR-port och programmet Internet Explorer, ett program som används för navigering på Internet. Det fanns också bilder som föreföll vara nedladdade från Internet. I adressbokfunktionen fanns personuppgifter avseende personal som är anställd vid Hall. Datorn var plomberad med blå och röd plomberingstape. Påföljande kväll, således den 3 september 2002, visiterades AA:s bostadsrum igen, då man beslutat att omhänderta handdatorn. Den återfanns inte. AA uppgav att han hade lämnat den i anstaltens skola. Inte heller där återfanns datorn. På morgonen den 4 september uppmanade samordnare BB AA att lämna ifrån sig handdatorn. AA lämnade då ut en handdator av märket Compaq som inte var plomberad; det var alltså en annan handdator än den som tidigare hade iakttagits i AA:s bostadsrum. Det noteras att AA inte hade tillstånd att i anstalten inneha dator av något slag. AA har tidigare gjort sig skyldig till misskötsamhet relaterad till dator.

text: Då den dator som AA lämnade ut kontrollerades mot de giltiga beslut som vid den tiden fanns för intagna vid avdelning A, visade det sig att den tillhörde en annan intagen på avdelningen. När handdatorns rättmätige ägare tillfrågades angående den av AA utlämnade datorn, uppgav han sig inte känna till att hans handdator hade tagits ut ur hans bostadsrum. Handdatorn återlämnades till sin rätte ägare. Eftersom datorn bevisligen inte tillhörde AA utan denne andre intagne skrevs inget kvitto till AA på omhändertagandet.

text: Utredning av den del i anmälan som avser en miniräknare

text: Vid samtal med en av de tjänstemän som under den senare delen av kvällen den 3 september 2002 genomförde visitationen av AA:s bostadsrum och andra utrymmen på avdelning A har följande framkommit. AA tillfrågades om miniräknaren med anledning av att det stack ut en liten pappersbit ur den. Om detta uppgav sig AA ingenting veta, till följd varav miniräknaren togs ut ur rummet för att undersökas i bättre ljus och utan AA:s närvaro. Undersökningen visade att det inte fanns anledning att omhänderta miniräknaren, vilket man således inte gjorde. Eftersom miniräknaren undersöktes först efter det att visitationsuppdraget var avslutat hade det blivit så sent att de flesta intagna kunde förväntas ha somnat. Av hänsyn till AA ville den visiterande personalen inte gå in i AA:s bostadsrum igen och därmed väcka upp honom i den händelse han hade somnat, utan man försåg miniräknaren med uppgift om att den hade tagits ut ur AA:s rum och att den skulle läggas tillbaka vid upplåsningen morgonen därpå. Miniräknaren lämnades i den aktuella korridorens under natten obemannade men låsta vaktrum på samma sätt som man gör med sådant som av dagpersonalen sedan skall överlämnas till den korridorens intagna. De vårdare som dagen efter, alltså onsdagen den 4 september, tjänstgjorde på den avdelning som AA bebodde har tillfrågats om miniräknaren men kan inte erinra sig den. En vårdare med funktionsansvar – har arbetsuppgifter liknande en förmans i civil företagsamhet – kommer ihåg att ”det var någonting med en miniräknare och AA”. Ingen kan emellertid erinra sig huruvida miniräknaren har lagts tillbaka i AA:s rum eller inte. Vid kontroll med Halls centralförråd upplyses att det inte finns någon miniräknare eller annat slag av räknemaskin införd på AA:s förteckning över tillhörigheter. Därmed uppkommer frågan varifrån AA hade fått miniräknaren och varför han hade den i sitt bostadsrum den 3 september 2002. Om det är relevant i det här fallet vet vi inte, men det är inte ovanligt att intagna tar med sig till sina bostadsrum saker från verkstäder, skolan eller andra lokaler. När sådana föremål påträffas och känns igen av personal brukar de genom personalens försorg återlämnas till det ställe varifrån de kommer.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 25 mars 2003 anförde JO Lundin följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 24 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt får en intagen i den utsträckning det kan ske utan olägenhet inneha personliga tillhörigheter samt skaffa sig eller mottaga böcker, tidskrifter, tidningar och annat som kan bereda honom sysselsättning under fritiden. I övrigt får en intagen inneha och skaffa sig eller mottaga varor eller annat enligt särskilda bestämmelser. Bestämmelsen kompletteras av 22 § Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter (

text: KVVFS 1998:8

text: ). Av föreskrifterna framgår att det i den intagnes bostadsrum eller i gemensamma utrymmen inte får förvaras sådant som kan äventyra säkerheten i anstalten, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet.

text: Enligt

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt skall egendom som skall tas om hand i samband med bl.a. kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall om det är möjligt ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen. Den lokala kriminalvårdsmyndigheten skall, om inte något annat är särskilt föreskrivet, se till att egendomen förvaras på ett betryggande sätt.

text: Av de ovan angivna bestämmelserna följer att anstalten – under vissa förutsättningar – har rätt att ta om hand egendom i den intagnes bostadsrum och att den aktuella egendomen då skall förtecknas. Enligt min mening bör egendomen förtecknas även om äganderätten till egendomen är oklar eller avsikten är att endast ta med egendomen för närmare undersökning. Jag anser således att anstalten borde ha förtecknat den handdator och miniräknare som togs från AA:s bostadsrum.


title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Borås, angående behandlingen av en intagen m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 juni 2008, framförde AA kritik mot hur han behandlades när han var placerad i avskildhet. Han anförde bl.a. följande. Han fick ingen mat förrän han vid upprepade tillfällen bett om det. Han fick inte inneha skor eller tofflor och fick ingen förklaring till varför han nekades det. Vid förfrågan om varför han inte hade fått ersättning för den tid som han var placerad i avskildhet, uppgav avdelningschefen att han inte hade rätt till det eftersom han var placerad i avskildhet på grund av misskötsamhet.

text: AA klagade även på att han hade fått information om att han skulle förflyttas till en annan anstalt först tio minuter innan förflyttningen skulle äga rum och på att han då inte fick besked om vart han skulle förflyttas.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde myndigheten (Huvudkontoret), genom ställföreträdande myndighetschef BB, bl.a. följande. – – – Frågan om avskildhet AA ankom till anstalten Borås den 20 mars 2008. Den 1-2 maj 2008 rapporterades han för att ha uppträtt olämpligt bl.a. genom aggressivt och våldsamt beteende och för att ha hotat en kriminalvårdstjänsteman. Han var med stöd av 50 § (lag om kriminalvård i anstalt [1974:203], JO:s anm.), KvaL, avskildhetsplacerad under tiden den 2-5 maj 2008. Han var därefter fram till och med den 19 maj 2008 avskildhetsplacerad med stöd av 20 § 1 st. 1 p. KvaL. Vid anstalten Borås finns rutiner för att säkerställa att de som är avskildhetsplacerade, liksom övriga intagna, serveras mat vid sedvanliga mattider. Maten serveras i bostadsrummet. Mat serveras vid frukost, lunch och middag. Därutöver serveras en kvällssmörgås. I det rum där AA var placerad saknades tvättmöjligheter. Om en avskild intagen ber om att få duscha försöker personalen hjälpa till med detta så snart det är praktiskt möjligt.

text: Anstalten Borås gör vid avskildhetsplacering en bedömning utifrån ordnings- och säkerhetsskäl av om den avskilde kan få inneha skor och liknande i bostadsrummet. Det är därför möjligt att bedömningen gjorts att AA av säkerhetsskäl inte kunde tillåtas ha skor i rummet. Någon särskild dokumentation över en intagens förehavanden under avskildhet, såsom loggning av matservering, duschning eller noteringar om kläder sker inte vid anstalten Borås. Enligt vad som framgår av det klientadministrativa systemet (KLAS) har anstalten inte inom den tiodagarsperiod som föreskrivs i 20 § 3 st. KvaL omprövat beslutet om avskildhetsplacering. Således har inte heller regionen informerats om att avskildheten bestod.

text: Frågan om ersättning under avskildhet AA fick ersättning för åtta timmars sysselsättning fredagen den 2 maj 2008. Anstalten Borås uppfattning är att AA därutöver hade rätt till ersättning för perioderna måndagen den 5 maj - fredagen den 9 maj 2008 och måndagen den 12 maj - fredagen den 16 maj 2008. Av förbiseende kom någon ersättning inte att betalas ut. Sedan AA flyttats till anstalten Mariefred beviljades han efter ansökan ersättning för perioden 12-16 maj 2008. Härefter har det, under detta ärendes handläggning, uppmärksammats att han inte heller hade fått någon ersättning för perioden 5-8 maj 2008. Även ersättning för den perioden har nu betalats ut.

text: Frågan om placering och förflyttning Anstalten initierade den 8 maj 2008 ett ärende om förflyttning genom att upprätta ett placeringsunderlag. Detta fastställdes och delgavs AA samma dag. Den 12 maj 2008 skickades ärendet till Kriminalvårdens placeringsenhet för beslut. Placeringsenheten beslutade den 16 maj 2008 att AA skulle förflyttas till en sluten anstalt med lägst säkerhetsklass C. Anstalten Mariefred motsvarade kravet på säkerhet och kunde omgående anvisa plats. Samma dag anmälde anstalten Borås till transporttjänsten att förflyttning skulle ske mellan den 16-18 maj 2008. Förflyttningen skedde den 19 maj 2008. I normala fall underrättar anstalten Borås intagna om förflyttning genom att den intagne får del av det skriftliga beslutet. Avsikten var också att AA skulle underrättas på sådant sätt. På grund av att transporten kom tidigare än planerat, missade anstalten att underrätta honom skriftligt om beslutet.

text: Författningsbestämmelser

text: Frågan om avskildhet Enligt 9 § första stycket KvaL ska intagen behandlas med aktning för hans människovärde. Han ska bemötas med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med vistelse i anstalt. Av 20 § första och tredje stycket KvaL framgår, såvitt nu är aktuellt, följande. En intagen får hållas avskild från andra intagna, om det är nödvändigt 1. med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Ett beslut enligt första eller andra stycket skall omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag. Av 5 kap. 2 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2008:3

text: ) (anstaltsföreskrifterna) följer att regionen snarast ska underrättas om beslut som har meddelats vid omprövning enligt 20 § tredje stycket KvaL och som innebär att en intagen fortfarande ska hållas avskild från andra intagna. Av 2 kap. 3 § anstaltsföreskrifterna framgår att mat i anstalt ska tillhandahållas intagna på sedvanliga mattider. Av 5 § samma kapitel framgår att de intagna ska ha möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien. Av 7 kap. 5 och 6 §§ anstaltsföreskrifterna framgår följande. En intagen får inneha sådan egendom som tillhandahålls av anstalten och som är avsedd för den intagnes

text: personliga bruk. Innehav får dock inte äventyra ordningen eller säkerheten i anstalten, motverka den behandling som den intagne genomgår, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet.

text: Frågan om ersättning under avskildhet Av 10 § KvaL framgår att en intagen under arbetstid ska ges möjlighet till arbete, undervisning, utbildning, arbetsträning, särskilt anordnad verksamhet som syftar till att motverka brott eller missbruk eller någon annan lämplig sysselsättning som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i samhället. Av 44 § samma lag framgår; såvitt nu är aktuellt: Intagen ska få ersättning, enligt normer som meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer för arbete som han eller hon utfört, om detta inte skett för egen räkning eller åt arbetsgivare utom anstalten. Ersättning ska utges även när intagen, enligt vad som bestämts rörande honom eller henne, under arbetstid deltar i undervisning, utbildning eller annan särskilt anordnad verksamhet eller behandling eller bedriver enskilda studier. Kan arbete eller annan verksamhet som berättigar till ersättning inte beredas intagen eller är denne helt eller delvis oförmögen till sådan verksamhet, ska ersättning ändå utges i den mån den intagne inte får ålderspension enligt lagen (

text: ) om inkomstgrundad ålderspension eller lagen (

text: ) om garantipension eller sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring.

text: Frågan om placering och förflyttning Enligt

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska en sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Parten behöver dock inte underrättas, om det är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han underrättas om hur han kan överklaga det. Han ska då också underrättas om sådana avvikande meningar som avses i 19 § eller som har antecknats enligt särskilda bestämmelser. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på annat sätt. Underrättelsen skall dock alltid ske skriftligt, om part begär det.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Frågan om avskildhet Vid anstalten Borås synes finnas rutiner till säkerställande av att avskildhetsplacerade, liksom andra intagna, i enlighet med anstaltsföreskrifterna serveras mat. Det finns inte något, utöver AA:s uppgifter, som talar för att rutinerna har brustit. Det har inte heller gått att utreda huruvida AA har fått möjlighet att duscha eller inte under tiden i avskildhet. Det kan dock noteras att det vid anstalten saknas någon rutin för att säkerställa att intagna ges möjlighet att sköta sin personliga hygien. Av anstaltens uppgifter kan i stället slutsatsen dras att en avskildhetsplacerad intagen inte erbjuds duscha eller tvätta sig om inte han eller hon ber om det. Enligt Kriminalvårdens mening bör den naturliga utgångspunkten vara att den intagne både vill och bör sköta sin personliga hygien dagligen. Kriminalvården anser därför att en avskild intagen, som saknar tvättmöjligheter i rummet, dagligen bör tillfrågas om han eller hon vill tvätta sig. Efter den nu gjorda JO-anmälan har anstalten Borås beslutat anteckna de aktiviteter som förekommer för avskilda klienter. Kriminalvården ser positivt på att en sådan rutin införs. Eftersom JO:s granskning normalt inte omfattar den materiella riktigheten av fattade beslut går Kriminalvården inte in på de bedömningar som gjordes i fråga om innehav under avskildhetstiden. Kriminalvården konstaterar att anstalten Borås har brustit i att ompröva beslutet om avskildhet. Region Väst har uppmärksammat anstalten Borås på denna brist och anstalten Borås kommer att se över rutinerna för bevakning av avskildhetsärenden.

text: Frågan om ersättning Kriminalvården konstaterar att AA felaktigt blev utan ersättning för två arbetsveckor. Annat har inte framkommit än att det berodde på ett förbiseende att ersättning inte betalades ut. Felet har nu rättats till i efterhand. Kriminalvården förutsätter att anstalten Borås ser över sina rutiner för ersättning till intagna i avskildhet för att förhindra att samma sak inträffar igen. Frågan om placering och förflyttning Av anstaltens uppgifter framgår att AA delgetts placeringsunderlaget. Mot bakgrund av de uppgifter anstalten Borås lämnat, finner Kriminalvården däremot inte skäl att ifrågasätta AA:s uppgifter om att han fick muntligt besked om beslutet om placering endast tio minuter innan beslutet verkställdes. Enligt

text: förvaltningslagen

text: kan ett muntligt besked om ett beslut i sig visserligen vara tillräckligt, om den enskilde inte begär att få skriftlig underrättelse. När i tiden en intagen underrättas om ett beslut kan dock ha stor betydelse för hans eller hennes reella möjlighet att begära omprövning eller överklaga beslutet och i samband därmed begära inhibition. Det kan noteras att beslutet om placering fattades den 16 maj 2008 och att förflyttningen genomfördes först den 19 maj 2008. Enligt Kriminalvården borde anstalten tidigare under denna tidsperiod ha kunnat informera AA om placeringsbeslutet. AA gavs tillfälle att yttra sig.

text: Bedömning

text: Bristande delgivning Kriminalvården har i remissvaret redogjort för bestämmelsen i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: . I förordningen (

text: ) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m. finns ytterligare bestämmelser om hur underrättelseskyldigheten ska fullgöras. Av

text: 7 §

text: framgår att bl.a. att beslut hos en annan myndighet än domstol ska tillhandahållas så snart som möjligt.

text: Kriminalvården meddelade sitt beslut om förflyttning av AA den 16 maj 2008. AA underrättades om beslutet strax innan förflyttningen ägde rum den 19 maj 2008. Som Kriminalvården gett uttryck för i remissvaret fick AA till följd av den sena underrättelsen inte någon reell möjlighet att, innan förflyttningen ägde rum, begära omprövning eller överklaga beslutet.

text: Jag är kritisk till det inträffade. Om Kriminalvården meddelar ett beslut, som ska verkställas inom kort tid räknat från dagen för beslutet, är det särskilt angeläget att anstalten skyndsamt underrättar den intagne om beslutet. Jag förutsätter att Kriminalvården informerar berörd personal om det skyndsamhetskrav som gäller för tillhandahållande av beslut.

text: Av utredningen framgår att AA inte fick en skriftlig kopia av beslutet. AA har vidare anfört att han inte fick information om vart han skulle förflyttas.

text: Enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: får en myndighet själv bestämma om den vill underrätta en enskild om ett beslut genom delgivning eller på annat sätt, men ska på begäran av den enskilde överlämna handlingen i original eller kopia. Inom Kriminalvården är emellertid underrättelse genom delgivning normalt sett nödvändig för att säkerställa att den intagne har fått del av ett föreläggande eller beslut och för att undvika påståenden om motsatsen. Om delgivning används som underrättelseform ligger det i sakens natur att den delgivne ska ha en kopia av handlingen (se bl.a.

text: mitt beslut den 12 april 2007, dnr 4253-2006). Att den intagne får en kopia av handlingen kan också ha betydelse för den intagnes möjlighet att praktiskt utnyttja sin rätt att bl.a. överklaga ett beslut. Det är också ett sätt att säkerställa att den intagne får fullständig information om beslutets innebörd, vilket AA i förevarande fall ansett sig fall sakna.

text: Sammanfattningsvis förtjänar Kriminalvården kritik för sin underlåtenhet att i tid på lämpligt vis underrätta AA beslutet om förflyttning.

text: Omprövning av beslutet om avskildhetsplacering Av

text: 17 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) följer att en intagen under tid då han är skyldig att ha sysselsättning normalt ska vistas tillsammans med andra intagna. På fritiden får den intagne i den utsträckning som han eller hon önskar vistas tillsammans med andra intagna.

text: De intagnas rätt till gemenskap får inskränkas enligt bl.a. 20 § kriminalvårdslagen. Av bestämmelsen följer att en intagen får hållas avskild från andra intagna bl.a. om det är nödvändigt med hänsyn till rikets säkerhet eller föreliggande fara för den intagnes eller annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på anstaltens egendom. Det finns inte någon begränsning av hur länge en intagen får vara placerad i avskildhet med stöd av 20 §. Beslutet ska emellertid omprövas så ofta det finns anledning till det, dock minst var tionde dag.

text: Att placera en intagen i avskildhet är en från humanitär synpunkt mycket ingripande åtgärd. De personer som är placerade i anstalt har redan i betydande mån isolerats från naturlig gemenskap med andra människor. En placering av en intagen i avskildhet kan förstärka de ogynnsamma effekterna av frihetsberövandet. Det är därför viktigt att sådana ärenden handläggs med största noggrannhet.

text: AA var placerad i avskildhet med stöd av 20 § kriminalvårdslagen från den 6 maj till den 19 maj 2008. Dessförinnan var han placerad i avskildhet med stöd av 50 § kriminalvårdslagen. Kriminalvården har inte vid något tillfälle under de tretton dagar som AA var placerad i avskildhet med stöd av 20 § kriminalvårdslagen omprövat beslutet. Jag ser allvarligt på det inträffade. En omprövning enligt bestämmelsen syftar till att avgöra om det fortfarande finns skäl att hålla en intagen i avskildhet. Underlåtenhet att ompröva beslutet medför risk att en intagen är placerad i avskildhet under längre tid än vad det finns lagligt stöd för. Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för det inträffade. Förhållandena under avskildhetsplaceringen Kriminalvården har beträffande AA:s klagomål om att han inte fick inneha skor eller tofflor under den tid som han var placerad i avskildhet anfört att det är möjligt att anstalten gjort bedömningen att AA av säkerhetsskäl inte kunde tillåtas ha skor i rummet.

text: Som framgår av remissvaret har intagna ingen ovillkorlig rätt att inneha egendom som tillhandahålls av anstalten och som är avsedd för den intagnes personliga bruk. Vad som framkommit i denna del föranleder inte någon kritik från min sida.

text: Av utredningen framgår att AA till en början inte fick ersättning för den period som han satt i avskildhet. Kriminalvården kan inte undgå kritik för detta. Jag noterar att ersättning numera har betalats ut.

text: Enligt Kriminalvården berodde det inträffade på ett förbiseende. AA har å andra sidan gjort gällande att avdelningschefen förklarat för honom att han inte hade rätt till ersättning på grund av tidigare misskötsamhet. Ord står mot ord. Ytterligare utredningsåtgärder från min sida framstår inte som meningsfulla. Jag konstaterar i stället att det som framkommit inte utgör grund för ytterligare kritik. Jag vill emellertid erinra om följande. Av de allmänna råden till 16 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om ersättningar m.m. till intagna i anstalt och häkte (

text: KVFS 2006:8

text: ) framgår att normalt ska även den som är avskild från andra intagna erbjudas lämplig sysselsättning enligt 10 § kriminalvårdslagen. Om den intagne är oförmögen att utföra någon sysselsättning, eller sådan inte kan erbjudas av säkerhetsskäl, utges inte någon ersättning. Den omständigheten att en intagen är placerad i avskildhet på grund av misskötsamhet är däremot, vid prövningen av frågan om ersättning, ovidkommande.

text: Utredningen ger inget stöd för att AA inte serverades mat på sedvanliga mattider. Ytterligare utredningsåtgärder från min sida framstår inte som meningsfulla.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
God man/förvaltare
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Överförmyndaren i Hylte kommun, angående underlåtenhet att besvara brev från enskild m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 2 juni 2009, klagade AA bl.a. på att Överförmyndaren i Hylte kommun underlåtit att besvara brev. Han framförde även klagomål mot den gode mannen BB.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till överförmyndaren för yttrande. I remissvaret anförde CC bl.a. följande. Enligt åberopat brev, – – – vars första mening är besked att överklagan kommer. I övrigt innehåller brevet mest information som inte anses tillhöra godmansärendet. I väntat på överklagandet besvarades ej brevet, överförmyndaren skulle ju få tillfälle att besvara det överklagade beslutet. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Av utredningen framgår att AA har skickat ett brev till överförmyndaren som inte besvarats. Av brevet framgår att AA bl.a. ifrågasätter varför det dröjt 17 dagar innan ett beslut skickats till honom. Enligt min uppfattning borde överförmyndaren ha besvarat brevet på något sätt. Överförmyndaren kan inte undgå kritik.

text: Beträffande AA:s klagomål i övrigt vill jag anföra följande. JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Mot denna bakgrund tar jag inte ställning till de klagomål som AA framfört mot överförmyndarens beslut i sak.

text: AA har även klagat på den gode mannen. Gode män står dock inte under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att uttala mig om den gode mannens åtgärder. Ärendet avslutas.


title: Beslut av Kriminalvården om generella restriktioner för häktad

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 maj 2010, framförde AA kritik mot Kriminalvården. Han anförde i huvudsak följande. Den 12 maj 2010 meddelade tingsrätten att de restriktioner som gällt för honom och hans medåtalade hade hävts. Den 19 maj framkom att Kriminalvårdens huvudkontor i stället hade beslutat att han skulle beläggas med något som kan benämnas generella häktesrestriktioner, innebärande bl.a. att all kontakt med anhöriga skulle ske under bevakning av kriminalvårdspersonal. Den enda motivering som gavs var att han skulle kunna få ett långt fängelsestraff.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde Kriminalvården (huvudkontoret), genom chefsjuristen BB, följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Kriminalvården har inhämtat yttrande från region Stockholm som i sin tur inhämtat yttrande av verksamhetsområdet Kronoberg. Av dessa yttranden framkommer bl.a. följande. AA häktades och ålades restriktioner den 4 juni 2009. Den 12 maj 2010 hävdes restriktionerna. Den 19 maj 2010 delgav Kriminalvården, häktet Kronoberg, AA muntligen ett beslut med det innehållet att han ålades häktesrestriktioner. Den 24 maj 2010 delgavs AA även ett skriftligt besked med det innehållet. Av beslutet framgår bl.a. att det är brottets art, den eventuella strafftidens längd, risken för fortsatt brottslighet samt eventuell framtida placering på anstalt med högre säkerhetsklass som var skälen för beslutet. Vidare framgår att beslutet innebär att samtliga besök ska bevakas, samtliga telefonsamtal kommer att avlyssnas, all post kommer att läsas och gemensamhet med andra intagna kommer att begränsas och beslutas av Säkerhetsgruppen. Den 2 juni 2010 begärde AA omprövning av beslutet. Den 4 juni 2010 beslutade Kriminalvården, region Stockholm, att inte ta upp frågan till prövning. Skälen för beslutet var huvudsakligen att beslutet om häktesrestriktioner inte var ett beslut i ett enskilt fall och därför inte var överklagbart. I beslutet framhölls också att det ankommer på häktet att pröva varje besök och varje telefonsamtal för sig samt huruvida viss gemensamhet kan tillåtas. Vidare framhölls att beslut i de enskilda fallen skulle vara överklagbara.

text: AA har därefter inkommit med flera ansökningar om besök, telefoni etc. Han har därvid erhållit beslut – såväl bifall som avslag – i varje enskilt ärende med där tillhörande besvärshänvisning.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 3 § lag (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HäL) framgår att om en häktad vill vistas tillsammans med en eller flera andra häktade ska han eller hon ges tillfälle till det. Gemensam vistelse får dock inte äga rum om det innebär fara från säkerhetssynpunkt eller, i fråga om den som är häktad på grund av misstanke om brott, fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Av 9 och 10 §§ HäL framgår bl.a. att den häktade får sända eller ta emot brev, försändelser av annat slag eller andra skriftliga handlingar om det kan ske utan fara från säkerhetssynpunkt. Av 11 § HäL framgår bl.a. att den häktade inte får ta emot besök som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt. Om det behövs av säkerhetsskäl eller för att undvika att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras, skall en eller flera personer vara närvarande vid besök. Av 12 § HäL framgår bl.a. att den häktade ska vägras telefonsamtal som kan medföra fara från säkerhetssynpunkt och om det behövs ska en eller flera personer på lämpligt sätt avlyssna samtal. Av 16 § HäL framgår att beträffande den som är häktad på grund av misstanke om brott är det undersökningsledaren eller åklagaren som ska besluta om restriktioner på grund av fara för att bevis undanröjs eller utredning om brott på annat sätt försvåras. Denna åklagarens rätt är dock beroende av om den häktade får underkastas restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: . Av 18 § HäL framgår att om inte annat följer av 16 §, är det Kriminalvården som meddelar beslut enligt denna lag beträffande den som är intagen i en förvaringslokal som står under myndighetens tillsyn. Av

text: 22 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att ett beslut kan överklagas av den beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. Av 19 § (HäL) framgår att Kriminalvårdens beslut i särskilda fall enligt HäL får överklagas. Andra beslut av Kriminalvården enligt HäL får inte överklagas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det finns lagstöd för Kriminalvården att, även efter att restriktionerna hävts av domstol, besluta om inskränkningar i den häktades rätt till korrespondens, telefoni, besök och gemensamhet med andra intagna. Sådana begränsningar får emellertid endast ske efter en individuell bedömning i det enskilda fallet. Att AA delgetts ett generellt beslut om att han kommer att åläggas häktesrestriktioner var därför felaktigt. Kriminalvården har därefter upplyst AA om att han har rätt till beslut i varje enskilt fall. AA har därefter inkommit med flera begäran om telefoni etc. På dessa begäran har han fått beslut i varje enskilt fall, och därvid fått såväl avslag som bifall. AA har också haft möjlighet att besvära sig mot besluten. Således har AA inte berövats rätten till prövning i varje enskilt fall och därmed inte lidit någon rättsförlust. Utöver detta förtjänar att nämnas att Kriminalvården, region Stockholm, den 22 juni 2010 har fastställt ett styrdokument för den administrativa processen kring klienter som bedöms utgöra en högre säkerhetsrisk. Av dokumentet framgår att klienterna har rätt till individuella beslut i varje enskilt fall.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Han anförde bl.a. följande. Han har varit häktad och isolerad i 17 månader. Hans totala strafftid uppgår till sex år och fyra månader. Strafftidens längd motiverar inte att han sitter isolerad.

text: I ett beslut den 18 februari 2011 anförde chefsJO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i remissvaret redogjort för tillämpliga bestämmelser. Dessa bestämmelser innebär, sammanfattningsvis, att det är Kriminalvården i den i ärendet aktuella situationen som bestämmer omfattningen – utifrån säkerhetssynpunkt – av en häktads kontakter med omvärlden och med andra häktade. En korrekt tillämpning av bestämmelserna förutsätter att det i varje enskilt fall avseende besök, telefonsamtal, brev och gemensam vistelse sker en individuell bedömning, som utmynnar i ett beslut som den häktade kan begära omprövning av. Det beslut om generella restriktioner som AA delgavs var således felaktigt. Jag finner inte skäl att försöka klarlägga vem som bar ansvaret för beslutet, utan nöjer mig med att rikta kritik mot Kriminalvården för att det fattades. I anslutning till vad AA anfört om den långa tiden i isolering vill jag erinra om att utgångspunkten enligt

text: 3 § lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. är att en häktad som vill vistas i gemensamhet med andra häktade ska få göra det.