title: Anmälan mot domare på grund av dröjsmål med handläggning av mål vid tingsrätt

text: I samband med Justitiekanslerns granskning av statliga myndigheters ärendeförteckningar i oktober 1997 uppmärksammades att ett vattenmål vid Umeå tingsrätt som hade anhängiggjorts år 1987 ännu inte var avgjort (VA 10/87). Enligt uppgift hade huvudförhandling i målet hållits i oktober 1990.

text: Justitiekanslern initierade utredning i saken, varvid yttranden inhämtades från tingsrätten. Rådmannen AA, som var ansvarig för handläggningen av målet, lämnade upplysningar liksom lagmannen BB. Viss ytterligare beredning av ärendet förekom.

text: Den 30 mars 1998 inkom BB till Justitiekanslern med en kompletterande skrivelse där han upplyste att han vid en målgenomgång på den rotel som innehas av AA funnit ytterligare ett antal mål och ärenden där betydande dröjsmål förekommit. BB ansåg sig skyldig på grund av det inträffade att aktualisera frågan om AA gjort sig skyldig till fel eller försummelse i sin tjänsteutövning.

text: Utredning

text: De frågor som här har aktualiserats på grund handläggningen av målen och ärendena behandlas i det följande under skilda rubriker, varvid handläggningen av 1987 års vattenmål tas upp först och därefter handläggningen av övriga mål och ärenden.

text: 1987 års vattenmål

text: Justitiekanslerns remiss till Umeå tingsrätt besvarades genom en skrivelse den 18 november 1997 undertecknad av lagmannen BB. I skrivelsen hänvisas till ett bifogat yttrande av rådmannen AA som har följande lydelse.

text: "Målet inkom till vattendomstolen 1987-07-02. Den rotel på vilket målet lottades innehades då av rådmannen CC. Ansökan i målet avser bl.a. tillstånd till reglering av sju källsjöar och ändrade regleringsvillkor för ytterligare en källsjö inom Nätraåns vattenområde. Ansökan upptar inklusive bilagor 323 aktsidor. Under handläggningen har ytterligare ca 500 aktsidor tillkommit. Syn utom huvudförhandling hölls under tiden 1987-10-29-30. Sedan undertecknad övertagit roteln höll vattendomstolen därefter i ny sammansättning och med undertecknad som ordförande huvudförhandling och ny syn 1990-10-10-12. Vid huvudförhandlingens avslutande tillkännagavs - i enlighet med vad som är brukligt i större vattenmål - att tidpunkten för meddelande av dom i målet skulle tillkännages i den för kallelser stadgade ordningen, dvs. att domstolen genom kungörelse skulle meddela tidpunkten för blivande dom i målet. I samband med att huvudförhandlingen avslutades hölls en kortare överläggning med nämnden. Protokollet från huvudförhandling omfattar 115 aktsidor och förelåg färdigställt 1990-11-16. Med anledning av att sökanden först vid huvudförhandlingen redovisade vissa uppgifter rörande företagets ekonomiska tillåtlighet (3:4 vattenlagen) förekom därefter viss skriftväxling härom samt rörande vattenkemiska frågor. Denna skriftväxling kan sägas ha avslutats 1991-05-10. Under skriftväxlingen inkom 1991-03-14 till vattendomstolen en skrift vari anmäldes att regeringen genom beslut 1991-02-28 med stöd av 11:3 vattenlagen övertagit prövningen av tillåtlighetsfrågan. Vattendomstolen hade således att i stället för att meddela dom i målet avge sådant yttrande som avses i 13:42 vattenlagen. Utarbetandet av yttrandet har på grund av arbetsbelastning blivit utdraget. Det material som skulle genomgås inför utarbetade av yttrande är vidare omfattande och arbetet tidsödande då separata redovisningar föreligger beträffande de hydrologiska förhållandena och den samhällsekonomiska lönsamhet för samtliga åtta sjöar som avses med ansökan. Det kan nämnas att akten f.n. omfattar 823 sidor. Min tid kom därefter att upptas med handläggning av kraftverksmål och bromål som med hänsyn till förestående byggstart krävde snabb handläggning samt ett stort antal ärenden om ersättning av bygdeavgiftsmedel. Regelmässigt är handläggningen förenad med resor utom kansliorten inom det vidsträckta domsområdet. Det förtjänar framhållas att jag när jag 1989-09-01 övertog roteln helt saknade tidigare erfarenhet av handläggning av vattenmål. Under den första tiden hade jag möjlighet att samråda med en äldre kollega med tidigare erfarenhet av handläggning av vattenmål. Denna möjlighet bortföll då denna kort efter årsskiftet 89/90 tillträdde annan tjänst. Nämnda förhållanden har medfört att arbetet med yttrandet inte kunnat bedrivas så rationellt som varit önskvärt och arbetet har därför blivit splittrat och utdraget. Utarbetandet har även i betydande omfattning krävt insatser bl.a. beträffande de vattenkemiska frågorna från domstolens fastighetsråd vars tid även upptas av de vattenmål som handläggs på annan rotel. I efterhand inser jag att materialets omfattning var sådan att det för att inom rimlig tid kunna avge yttrande hade varit önskvärt att odelat kunnat ägna sig åt uppgiften. Jag bedömde inte denna möjlighet som realistisk då det skulle ställa sig svårt att kunna "låna in" någon jurist med erfarenhet av vattenmål för ändamålet. Under innevarande år har emellertid arbetet kunnat slutföras. Sedan koncept till yttrande utarbetats hölls en fortsatt överläggning med nämnden 1997-11-06. Yttrande i målet kommer, sedan utkastet omredigerats med anledning av synpunkter som framkommit vid överläggningen, att avges under innevarande månad. Jag medger att jag begått ett allvarligt fel genom att handläggningen blivit så utdragen och beklagar det inträffade djupt. Avslutningsvis vill jag peka på att prioriteringen av arbetsuppgifterna inom vattendomstolen i de fall då en sökande haft flera ansökningar som varit föremål för handläggning i stor utsträckning fått styras av sökandens bedömning av respektive företags angelägenhetsgrad. En lång rad ansökningar från sökandebolaget har sålunda under den aktuella tiden handlagts och avgjorts i enlighet med sökandens bedömning av respektive företags angelägenhetsgrad. Jag har vidare vid de kontakter som förekommit med sökandebolagets ombud inte uppfattat det som att projektet var "högprioriterat" av sökanden."

text: BB uppgav i skrivelsen till Justitiekanslern att han för egen del inte hade något annat att tillägga än att det givetvis var oacceptabelt att yttrandet till regeringen dröjt mer än sex år.

text: I en förnyad remiss den 19 december 1997, nu ställd till BB, begärde Justitiekanslern att lagmannen skulle yttra sig angående i vilken utsträckning han hade hållit sig informerad om målets handläggning och vilka åtgärder som under åren vidtagits från hans sida för att påskynda handläggningen av målet.

text: BB besvarade remissen genom ett yttrande den 28 januari 1998, varvid han uppgav bl.a. följande.

text: "Det var min avsikt när jag tillträdde som lagman vid tingsrätten 1992 att jag, efter mönster från den allmänna sidan, skulle ha regelbundna genomgångar av vattendomstolens samtliga inneliggande mål och ärenden med de båda vattenrådmännen och fastighetsrådet. Så skedde också den 26 november 1993 och den 9 januari 1995. Dessa målgenomgångar var mycket tidsödande på grund av vattenmålens speciella karaktär med många gamla, mycket omfattande mål, där frågor om bl.a. fiske och vattenhushållning med långa prövotider inte slutbehandlats. I avsaknad av egen kunskap och erfarenhet av handläggningen av dessa mål fann jag det svårt att bilda mig en egen uppfattning om mål och ärenden handlades på ett författningsenligt och effektivt sätt inom rimlig tid. Möjligen har detta bidragit till att jag, när arbetsbördan blivit för stor, inte tillräckligt prioriterat dessa målgenomgångar i tron att rotelinnehavarna tog sitt författningsenliga ansvar för handläggningen av målen och att den tidigare berörda underrättelseskyldigheten enligt punkten 3.3 i arbetsordningen skulle fullgöras så att jag underrättades om problem skulle uppstå. Följden har blivit att jag skjutit den - hela tiden planerade - tredje målgenomgången framåt i tiden.

text: Jag har emellertid fortlöpande hållit mig informerad om arbetsläget på vattenrådsrotlarna lika väl som på tingsrättens övriga rotlar. Belastningen på varje enskild rotelinnehavare har behandlats i plenum flera gånger om året. Arbetsordningens fördelningsplan har därvid diskuterats och i mån av behov justerats för att förhindra överbelastning på någon rotel.

text: I belysning av vad som inträffat kan jag bara konstatera att jag i brist på information av handläggningen av målet VA 10/87 inte vidtagit någon åtgärd för att påskynda handläggningen av målet.

text: Målgenomgång avseende samtliga vattenmål och ärenden, som ännu inte avslutats, hålls den 30 januari 1998.

text: När det gäller kontrollrutinerna i övrigt håller jag - i likhet med min företrädare - målgenomgång i form av plenum minst en gång och oftast två gånger om året med Domstolsverkets rotelinventeringslistor per den 31 mars och den 30 september för förenklade tvistemål, övriga tvistemål utom gemensamma ansökningar, brottmål och fastighetsdomstolsmål som underlag. Vid dessa genomgångar tas alla mål äldre än 15 månader upp. Mål som blivit äldre än 24 månader behandlas närmare med inriktning på att en tidpunkt för avgörandet skall läggas fast.

text: Sedan 1996 rapporterar tingsrätterna enligt beslut av regeringen verksamhetsmål för omloppstider när det gäller förenklade tvistemål, övriga tvistemål exkl. familjemål och brottmål exkl. notariemål. Umeå tingsrätt fastställer sina verksamhetsmål i plenum, varvid arbetsläget på alla rotlar och behovet av ändringar i fördelningsplanen också avhandlas. Ett sådant plenum hölls den 23 januari 1998.

text: Avslutningsvis vill jag nämna att yttrandet till regeringen i målet Va 10/87 avgavs den 2 december 1997."

text: Justitiekanslern har slutligen också inhämtat yttrande från Miljödepartementet angående handläggningen av ärendet om tillåtlighetsprövning enligt vattenlagen inom Regeringskansliet.

text: Övriga mål och ärenden

text: Som nämndes inledningsvis upplyste BB i en skrivelse hit den 30 mars 1998 att han vid en målgenomgång på den rotel inom tingsrätten som handhas av AA funnit ytterligare ett antal mål och ärenden där allvarliga dröjsmål med meddelande av dom eller beslut hade förekommit. BB har upprättat en förteckning över de mål och ärenden där handläggningen dragit ut på tiden. Förteckningen upptar sammanlagt 7 mål och 14 ärenden.

text: Enligt BB har avgörandena i åtminstone ett av målen och i tio av ärendena dröjt så länge att han anser det vara hans skyldighet att aktualisera frågan om AA genom dröjsmålen har gjort sig skyldig till fel eller försummelse i sin tjänsteutövning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: 1987 års vattenmål

text: Det mål som granskningen här gäller är ett större vattenmål som kom in till vattendomstolen vid Umeå tingsrätt i juli 1987. Huvudförhandling i målet ägde rum i oktober 1990, varvid vattendomstolen upplyste att tidpunkten för meddelande av dom skulle tillkännages genom kungörelse. I februari 1991 beslutade regeringen att med stöd av 11 kap. 3 § vattenlagen (VL) överta prövningen av tillåtlighetsfrågan. Därmed uppkom en skyldighet för vattendomstolen att med ett eget yttrande överlämna frågan till regeringens prövning (13 kap. 42 § VL). Målet och domstolens yttrande överlämnades i december 1997, dvs. drygt sju år senare. Handläggningen av målet vid domstolen kom alltså att pågå i drygt 10 år.

text: Jag har inte för avsikt att gå in på enskildheter i handläggningen av målet utan skall enbart uppehålla mig vid frågan om det dröjsmål som har uppstått. Normalt skall ett vattenmål avgöras inom loppet av två månader, om det inte föreligger sådana synnerliga skäl som kräver att en något längre tid är erforderlig för att avfatta domen (13 kap. 43 § vattenlagen). Motsvarande krav får anses gälla när domstolen i stället med ett eget yttrande skall överlämna målet till regeringen. Nu kom överlämnandet till regeringen att dra ut på tiden under så lång tid som drygt sju år, vilket givetvis är helt oacceptabelt.

text: Rådmannen AA, som var närmast ansvarig för handläggningen av målet, har som förklaring till dröjsmålet angivit att han under långa perioder haft en tung arbetsbörda vid domstolen på grund av arbete också med andra mål och att han, i vart fall inledningsvis, hade bristande erfarenhet av vattenmål. Jag ifrågasätter inte dessa uppgifter. En pressande arbetsbörda eventuellt i kombination med bristande vana att handlägga vissa speciella typer av mål kan i och för sig godtas som ursäkt för vissa dröjsmål. I sådana situationer ökar emellertid också kraven på en tillfredsställande planering av arbetet.

text: När ett mål av större beskaffenhet skall avgöras i samband med huvudförhandling är det sålunda angeläget att det görs en noggrann planläggning av hur arbetet med målet skall bedrivas. Det gäller inte bara frågan om vilka åtgärder som är nödvändiga att vidta inför själva huvudförhandlingen och i samband med denna utan i lika hög grad planeringen av det arbete som skall utföras efter huvudförhandlingen. Inte minst viktigt är att tillräckligt med tid avsätts för själva domskrivningen eller, som i det nu aktuella målet, med att färdigställa ett yttrande. Det är av stor vikt från rättssäkerhetssynpunkt att domen/yttrandet avfattas i nära anslutning till huvudförhandlingen medan intrycken från förhandlingen alltjämt finns i färskt minne. Att snabbt komma i gång med skrivandet efter huvudförhandlingen har också arbetsbesparande effekter. Hänsynen till parterna kräver vidare att domen kan meddelas så snabbt som möjligt.

text: När det gäller mål av den storlek som det här är fråga om är det naturligt att planeringsarbetet bedrivs i samråd med lagmannen eller i förekommande fall administrative chefen vid domstolen. Inte sällan finns det t.ex. anledning överväga om inte den domare som skall avfatta dom eller yttrande i ett större mål bör erhålla viss arbetsbefrielse från sitt normala rotelarbete för att mera odelat kunna ägna sig åt skrivandet under åtminstone någon tid efter en huvudförhandlingen.

text: Beträffande det nu aktuella vattenmålet är det tydligt att det har brustit i planeringsarbetet. Huvudansvaret för att yttrandet till regeringen inte färdigställdes på det sätt som borde ha skett ligger givetvis på AA. Det är enligt min mening synnerligen anmärkningsvärt att han kunde låta handläggningen av målet dra ut på tiden på ett sådant sätt att yttrandet inte kunde färdigställas förrän efter sju år.

text: Även i övrigt visar handläggningen av det aktuella målet att det förekommit allvarliga brister i tingsrättens organisation. En tingsrätt måste givetvis ha ett fungerade kontrollsystem för att fånga upp sådana mål eller ärenden som av något skäl blir liggande och inte avgörs inom rimlig tid. Ansvaret för att det finns ett sådant kontrollsystem vilar ytterst på lagmannen i egenskap av chef för domstolen. Som regel handlar det om att lagmannen med viss regelbundenhet tillsammans med domarna i domstolen har s.k. rotelgenomgångar, varvid särskilt mål och ärenden av äldre beskaffenhet skall uppmärksammas.

text: Lagmannen BB har uppgett att han haft rotelgenomgångar under åren 1993 och 1995, men att han på grund av ett pressat arbetsläge under senare tid inte prioriterat rotelgenomgångarna. Jag har visserligen förståelse för att arbetet i en domstol kan vara pressat och att en domstolschef under vissa tider kan ha svårigheter att finna erforderlig tid för sådant som inte uppfattas som oundgängligen nödvändigt att ta itu med. I det nu aktuella målet hölls emellertid huvudförhandling redan år 1990 och det borde därför rimligen ha uppmärksammats vid rotelgenomgångarna år 1993 och år 1995 att något yttrande till regeringen inte hade avlämnats och att målet alltjämt var oavgjort. BB kan inte undgå kritik för att kontrollen vid domstolen av äldre mål inte fungerade bättre och att han inte vidtog någon åtgärd i syfte att påskynda handläggningen av det nu ifrågavarande målet.

text: Vad som förekommit i ärendet aktualiserar också frågan om rutinerna inom Regeringskansliet.

text: Som jag nämnde inledningsvis beslutade regeringen i februari 1991 att med stöd av 11 kap. 3 § VL överta prövningen av tillåtlighetsfrågan från vattendomstolen. Sedan detta beslut hade fattats och expedition hade skett till berörda parter avslutades ärendet i Miljödepartementet (M90/3382/4). Enligt vad som upplysts från departementet är detta den ordning som tillämpas inom Regeringskansliet när det gäller denna typ av ärenden. När vattendomstolen sedermera överlämnar ett yttrande till regeringen avseende tillåtlighetsprövningen läggs ett nytt ärende upp i Regeringskansliet för den vidare handläggningen av vattenmålet. Enligt vad som anges i Miljödepartementets yttrande hit har denna ordning hittills fungerat väl. Yttranden från domstolar har kommit in i rimlig tid utan att Regeringskansliet särskilt bevakat detta.

text: Dröjsmål av det slag som förekommit i det här aktuella vattenmålet är dessbättre sällsynt förekommande. När sådana dröjsmål ändå inträffar framstår det dock som otillfredsställande att Regeringskansliet frånhänt sig möjligheten att hålla kontroll på att yttrandet från domstolen kommer in inom rimlig tid. Enligt min mening skulle det vara önskvärt att det inom Regeringskansliet infördes någon form av bevakningsrutin i syfte att fånga upp sådana fall där dröjsmål inträffar. Det är inte min uppgift att lämna förslag på hur en sådan bevakningsrutin närmare skall utformas. Det synes mig dock inte vara omöjligt att utan mera ingripande förändringar i de nuvarande rutinerna införa en förhållandevis enkel ordning, varigenom åtminstone en viss översikt och kontroll etableras med avseende på här aktuella ärenden under tid som de handläggs i domstol. Jag anser att frågan bör övervägas vidare inom Regeringskansliet.

text: Övriga mål och ärenden

text: Den förteckning som BB upprättat över de mål och ärenden vari dröjsmål förekommit upptar sammanlagt 7 mål och 14 ärenden. I ett av målen (VA 6/83) och i tio av ärendena (VÄ 19/93, VÄ 2/95 - 8/95, VÄ 11/95 - 12/95) har huvudförhandling resp. sammanträde ägt rum under år 1996. Vid tiden för BB:s skrivelse hit den 30 mars 1998 hade dom eller beslut inte meddelats i dessa mål resp. ärenden.

text: För tingsrättens prövning av nu angivna mål och ärenden har AA varit ansvarig. Med ledning av de uppgifter BB lämnat i skrivelsen hit kan dras slutsatsen att AA också i dessa fall har underlåtit att iaktta de tidsfrister som gäller för meddelande av dom eller beslut.

text: Fråga om inledande av förundersökning

text: Utredningen får anses ge vid handen att AA vid handläggningen av såväl 1987 års vattenmål som de mål och ärenden som tagits upp i BB:s förteckning uppsåtligen eller av oaktsamhet har åsidosatt regler som gäller för uppgiften. Omständigheterna är sådana att det finns anledning anta att tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: kan ha begåtts.

text: Jag beslutar därför att inleda förundersökning i ärendet och uppdrar åt överåklagaren DD, Åklagarmyndigheten i Sundsvall, att ombesörja att förundersökning verkställs och att därefter redovisa resultatet av denna hit.

text: Jag översänder en kopia av detta beslut till Hovrätten för Övre Norrland


publisher: Justitiekanslern

title: Remissyttrande över delbetänkandet (SOU 2003:74) Ökad effektivitet och rättssäkerhet i brottsbekämpningen

org: jk

text: Sammanfattning

type: rubrik

text: Justitiekanslern tillstyrker i huvudsak beredningens förslag under avsnitten teknikbundna arbetsmetoder, kontrollerad leverans, underrättelse om beslag och husrannsakan, rätten att ha juridiskt biträde vid förhör under förundersökning samt underrättelse till närstående om frihetsberövande. I vissa frågor har Justitiekanslern dock synpunkter på detaljer i förslagen.

type: stycke

text: Justitiekanslern har invändningar mot beredningens förslag under avsnitten om provokativa åtgärder, skyddsidentitet, skydd av informatörer, förande av fordon i spaningsverksamhet, behörig domstol vid häktning m.m. och villkorlig dom genom strafföreläggande.

text: Justitiekanslern avstyrker i huvudsak beredningens förslag om husrannsakan och kroppsvisitation i vissa fall samt förslaget beträffande kostnader för hemlig teleavlyssning m.m.

text: Allmänt

text: Beredningen för rättsväsendets utveckling har i delbetänkandet lagt fram ett stort antal förslag som enligt beredningen syftar till att öka effektiviteten och rättssäkerheten i brottsbekämpningen. I vissa fall torde effektiviseringsförslagen gå ut över den enskildes rättssäkerhet. Vid bedömningen av dessa förslag måste emellertid även behovet av en effektiv användning av befintliga resurser för brottsbekämpningen beaktas, vilket har stor betydelse för rättssäkerheten på ett mer övergripande plan. Jag ställer mig därför inte avvisande till förslag som endast innebär en liten försvagning av den enskildes rättssäkerhet om förändringen motiveras av något annat tyngre vägande skäl.

text: En del förslag framstår som väl långtgående, och såväl rättssäkerhetsaspekterna som de förväntade nyttoeffekterna behöver där utredas eller övervägas ytterligare. När det gäller reformbehoven motiveras dessa i vissa avsnitt huvudsakligen genom uttalanden av typen "det har från polisen framförts att". I dessa fall är det som remissinstans svårt att bedöma om reformbehovet motiverar ens mindre försvagningar av den enskildes rättssäkerhet.

text: En del av förslagen kan innebära medverkan från privatpersoner i den brottsutredande verksamheten. Detta gäller främst avsnitten om provokationer, kontrollerad leverans och skydd för informatörer. I dessa avsnitt hänvisas det till tillämpningen av liknande bestämmelser i andra länder. I flera av dessa länder finns det möjligheter till straffrihet eller strafflindring för den som hjälper de brottsutredande myndigheterna. Enligt svensk rätt gäller däremot en åtalsplikt utan motsvarande undantag. Det kan därför diskuteras om jämförelserna med andra rättssystem alltid är helt relevanta.

text: När det gäller de föreslagna ändringarna i sekretesslagen saknar jag en redogörelse för vilka överväganden som har lett fram till bedömningarna att de olika uppgifterna inte skall omfattas av s.k. kvalificerad sekretess (se ytterligare nedan). En konsekvens av denna bedömning blir bl.a. att det blir tillåtet att lämna uppgifter om t.ex. skyddsidentiteter och informatörer för publicering i massmedia. Möjligen rör det sig om förbiseenden från beredningens sida. Saken bör övervägas under det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Teknikbundna arbetsmetoder

text: Jag ställer mig positiv till att dessa arbetsmetoder lagregleras och tillstyrker i princip förslaget i denna del.

text: Jag anser dock att beredningen i viss mån förringar det intrång i privatlivet som främst användningen av dolda kroppsmikrofoner kan medföra. Jag delar t.ex. inte helt beredningens uppfattning att det från integritetssynpunkt skulle vara stor skillnad mellan dolda kroppsmikrofoner och t.ex. hemlig teleavlyssning.

text: Eftersom arbetsmetoderna används såväl under pågående förundersökning som i polisens spaningsarbete är det inte helt enkelt att finna en lyckad lagteknisk lösning. Den föreslagna ordningen, där lagregleringen endast sker i

text: polislagen

text: , framstår inte som helt logisk. Enligt min mening bör bestämmelserna antingen tas in i både

text: rättegångsbalken

text: och

text: polislagen

text: eller regleras i en särskild lag. För tydlighetens skull bör det vidare uttryckligen framgå av lagtexten att handmanövrerade kameror inte får ta upp ljud.

text: Provokativa åtgärder, kontrollerad leverans och skyddsidentitet

text: Provokativa åtgärder

text: Frågan vilka provokativa åtgärder som bör vara tillåtna är enligt min mening mycket svår. Viktiga intressen står här mot varandra. Därtill kommer att det är långtifrån enkelt - eller ens möjligt - att på ett bra sätt reglera frågan i lag.

text: I sak anser jag att det kan finnas fog för att något utvidga möjligheterna för polisen att tillämpa provokationer. Jag anser dock inte att man bör genomföra så långtgående förändringar som beredningen har föreslagit.

text: Av rättssäkerhetsskäl bör enligt min mening utvidgningen i första hand avse s.k. icke riktade brottsprovokationer. Detta skulle innebära att det blir tillåtet att t.ex. sätta ut en motorcykel med avsikt att den skall tillgripas av personer som begår sådana brott (jfr JO 2000-2001 s. 118) eller att sätta in en begravningsannons i en tidning för att kunna gripa personer som gör inbrott i hem när de boende är på begravning (jfr exemplet i avsnitt 4.7.1 i betänkandet).

text: Att provokatören interagerar med en misstänkt (s.k. riktad brottsprovokation) bör däremot tillåtas endast när där det är fråga om en förhållandevis stark misstanke om allvarlig brottslighet. Även bedömningen av att brott ändå skulle komma att begås bör skärpas jämfört med förslaget, t.ex. genom att det i lagtexten uppställs kravet att det av särskilda skäl finns anledning att anta att den misstänkte kommer att begå samma eller en liknande gärning även om åtgärderna inte vidtas.

text: Justitiekanslern konstaterar att beredningen har valt att endast lagreglera s.k. brottsprovokation, inte bevisprovokation. Även om det av bl.a. författningskommentaren framgår att ren bevisprovokation avses vara tillåten kan den föreslagna bestämmelsens ordalydelse möjligen ge sken av att det är fråga om en uttömmande reglering av vilka provokativa åtgärder som är tillåtna.

text: Kontrollerad leverans

text: Förslagen innebär en lagreglering av s.k. kontrollerade leveranser. Regleringen omfattar endast internationella leveranser, dvs. föremål som avses föras in i eller ut ur landet. Bestämmelsen kan uppfattas som uttömmande. Att det inte skulle vara tillåtet med en kontrollerad leverans inom landet torde inte vara meningen.

text: Jag ställer mig positiv till att en lagreglering sker, men det kan ifrågasättas om författningsförslaget är tillräckligt väl avgränsat. Frågan om övervakning av försändelsen nämns t.ex. inte. Visserligen kan det hävdas att det följer direkt av ordalydelsen att övervakning skall ske. En leverans som inte övervakas torde ju inte rimligen kunna anses vara kontrollerad. För tydlighetens skull torde det dock böra framgå i vart fall av förarbetsuttalanden hur övervakningen avses ske.

text: Skyddsidentitet

text: Jag har förståelse för argumentet att det kan finnas vissa situationer när det skulle vara till hjälp om polismän kunde använda sig av en skyddsidentitet. Jag ställer mig dock tveksam till om nyttan verkligen skulle bli så stor som beredningen ansett. Svårigheterna att infiltrera en brottslig organisation torde dessutom i många avseenden kvarstå även om infiltratören har en skyddsidentitet. Som exempel kan nämnas förbudet för en polisman att begå brott, vilket för en infiltratör i vissa situationer torde vara svårt att undvika om han inte vill riskera att röja sin skyddsidentitet. Den dubbla rättshandlingsförmågan synes dessutom kunna leda till praktiska problem som det kan vara svårt att överblicka. Man kan till exempel tänka sig svårigheter vid civilrättsliga tvister med anledning av avtal som polismannen ingått i sin skyddsidentitet.

text: Beredningen föreslår att en uppgift om skyddsidentitet skall skyddas av sekretess enligt 5 kap. 1 § och 7 kap. 15 § sekretesslagen. Det föreslås däremot inte att uppgifterna skall skyddas enligt 16 kap. 1 § sekretesslagen. Enligt min mening finns det starka skäl som talar för att uppgifterna får omfattas av s.k. kvalificerad sekretess. Om meddelarfrihet gäller för en uppgift om skyddsidentitet skulle det i vissa fall kunna leda till mycket allvarliga konsekvenser för såväl den enskilde som den brottsutredande verksamheten.

text: Skydd av informatörer

text: Förslaget att kunna sekretessbelägga informatörers identitet torde i vissa fall underlätta de brottsutredande myndigheternas arbete. Förslaget innebär dock ett avsteg från den grundläggande principen om den tilltalades ovillkorliga rätt till partsinsyn. I den mån uppgifterna används som bevisning, genom förhör med en polisman, blir bevisningen dessutom i realiteten ett kringgående av förbudet mot anonyma vittnen. Jag ställer mig därför tveksam till att förslaget genomförs.

text: Jag ifrågasätter även om den föreslagna ventilregeln - som innebär att rätten för ett vittne att vägra röja en informatörs identitet inte gäller när det finns synnerliga skäl - är lämpligt utformad. Bestämmelsen torde bli svår att tillämpa i situationer när både den tilltalades rättssäkerhetsintresse och informatörens sekretessintresse väger mycket tungt. Bristande förutsebarhet kan leda till att en uppgiftslämnare felaktigt utgår från att identiteten inte kommer att röjas. Eftersom det är rätten som fattar beslut i frågan kan dessutom polisen, eller åklagaren, inte rimligen göra någon helt säker bedömning under förundersökningen. Det torde räcka med ett enda uppmärksammat fall, där rätten upphäver ett utfäst sekretesskydd, för att presumtiva informatörers förtroende för sekretessbestämmelsen skall urholkas.

text: För det fall reformbehovet anses så stort att det bedöms överväga de invändningar som av rättssäkerhetsskäl kan göras mot förslaget bör i vart fall sekretess få gälla endast när uppgiftslämnandet gäller mycket allvarlig brottslighet. Upplysningar som är belagda med sekretess bör vidare få användas endast för att "sätta polisen på spåret", dvs. de bör inte kunna ges betydelse som bevisning. Frågorna bör övervägas närmare, varvid innehållet i Personsäkerhetsutredningens slutbetänkande Ett nationellt program om personsäkerhet (

text: SOU 2004:1

text: ) även bör beaktas.

text: Vad jag har anfört ovan beträffande behovet av kvalificerad sekretess för skyddsidentiteter gäller även för uppgifter om informatörer.

text: Husrannsakan och kroppsvisitation i vissa fall

text: Jag vill här först peka på en felskrivning i avsnittet. I den föreslagna författningsbestämmelsen (

text: 19 a § polislagen

text: ) anges att kroppsvisitation och husrannsakan får äga rum "om det kan anses föreligga risk för något brott ..." medan det på s. 213 i betänkandet står att "bestämmelsen skall innebära att om det av särskilda skäl kan anses föreligga risk för något brott...". Jag har utgått från att beredningen har avsett att det förstnämnda alternativet skall gälla.

text: Jag delar i och för sig beredningens uppfattning att det kan finnas ett visst behov av att öka möjligheterna att genomföra husrannsakan och kroppsvisitation. Författningsförslaget innebär dock enligt min mening en alltför långtgående förändring. För att kroppsvisitation skall få användas ställs det upp krav som i tre olika avseenden är föga stränga. Först och främst räcker det att "det kan anses föreligga risk för brott". Vidare behöver den svaga brottsmisstanken inte avse allvarligare brottslighet än att det skall vara föreskrivet "fängelse i ett år eller däröver". Slutligen räcker det att personen i fråga "kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet".

text: Förslaget innebär att kraven för att kroppsvisitation skall få användas i de aktuella situationerna blir ännu lägre än de som ställs upp i den nya bestämmelsen om kroppsvisitation av misstänkta klottrare (

text: 19 § andra stycket 2 polislagen

text: ). Mot bakgrund av den redogörelse som beredningen har lämnat i fråga om brottsaktiviteter hos vissa mc-klubbar och andra grupperingar skulle det såvitt Justitiekanslern kan förstå i princip vara förenligt med den föreslagna lagtextens ordalydelse att kroppsvisitera vilken medlem som helst i dessa grupperingar när helst en sådan person påträffas.

text: Jag anser att förslaget om utökade möjligheter till kroppsvisitation får en alltför vid räckvidd och lämnar ett för stort utrymme för godtyckliga bedömningar. Det kan rentav ifrågasättas om förslaget är förenligt med

text: 2 kap. 6 §

text: och

text: 12 § andra stycket

text: regeringsformen

text: . Jag avstyrker att det genomförs.

text: Underrättelse om beslag och husrannsakan

text: Jag delar beredningens uppfattning att det finns ett behov av att öka möjligheterna att senarelägga underrättelser om beslag och husrannsakan.

text: Det måste dock framhållas att en fördröjd underrättelse om att ett beslag har ägt rum innebär att personer som berörs av beslaget fråntas möjligheten att få det prövat av rätten, vilket innebär en försämring av dessa personers rättsäkerhet. Enligt min mening är det viktigt att en bestämmelse om fördröjning av underrättelse om beslag tillämpas restriktivt. Detta gäller särskilt om beslaget har skett hos en annan person än den som är misstänkt för brott. En proportionalitetsbedömning behöver alltid göras i dessa fall och det brottsutredande intresset därvid vägas mot enskildas intressen. Vid denna bedömning bör bl.a. beaktas vilket brott brottsmisstanken avser och det ekonomiska värdet hos den beslagtagna egendomen.

text: I fråga om hemliga husrannsakningar kan det finnas anledning att överväga om sådana beslut endast skall få fattas av åklagare eller domstol.

text: Rätten att ha juridiskt biträde vid förhör under förundersökning

text: Jag tillstyrker i princip förslaget.

text: Möjligen finns det dock anledning att överväga närmare om samma krav som ställs på en försvarare alltid skall ställas på ett juridiskt biträde. När uppdraget avser en person som över huvud taget inte är misstänkt för inblandning i den aktuella brottsligheten kanske inte samma lämplighetskrav alltid är relevanta (jfr

text: 21 kap. 3 § tredje stycket rättegångsbalken

text: Förande av fordon i spaningsverksamhet

text: Enligt beredningen finns det ett behov för polis att vid spaningsarbete ibland slippa följa trafikföreskrifter på samma sätt som gäller för förare av utryckningsfordon. Det finns emellertid inte något underlag för att bedöma hur angeläget reformbehovet är. Som beredningen har anfört kan det visserligen finnas goda skäl för att underlåta att redovisa de problem som förslaget avses avhjälpa. Underlåtenheten att redovisa dessa skäl gör det dock närmast omöjligt för remissinstanserna att bedöma hur angeläget reformbehovet är.

text: Det förekommer inte sällan allvarliga trafikolyckor när utryckningsfordon överträder trafikföreskrifter. Såsom den föreslagna bestämmelsen är utformad skulle den enligt Justitiekanslerns mening kunna komma att användas i alltför stor utsträckning. Enligt min mening bör rätten att underlåta att följa trafikföreskrifter begränsas till sådana situationer där det står klart att ett framförande av fordonet inte innebär någon risk från trafiksäkerhetssynpunkt. Jag ställer mig alltså tveksam till att genomföra beredningens förslag utan en sådan kvalificering av bestämmelsen.

text: Underrättelse till närstående om frihetsberövande

text: Jag är i princip positiv till en utvidgad skyldighet att underrätta närstående till en frihetsberövad person om frihetsberövandet. Möjligen leder det dock väl långt att låta denna skyldighet även omfatta kortvariga gripanden. Inte heller torde det vara nödvändigt att underrätta närstående i de fall där det med hänsyn till kollusionsfaran ändå inte kan ske förrän frihetsberövandet redan har upphört.

text: Beredningen berör inte frågan om underrättelseskyldighet skall föreligga när ett beslut att häkta en person i dennes utevaro verkställs. Behovet av en sådan underrättelse är i de allra flesta fall mindre än när det gäller övriga frihetsberövanden. Ett sådant frihetsberövande blir nämligen mycket snabbt offentligt med hänsyn till åklagarens skyldighet att anmäla gripandet till rätten. Dessutom torde det endast undantagsvis finnas någon kollusionsfara i dessa fall. Åtal har ju vanligen redan väckts och den häktade har på fri fot haft möjlighet att påverka utredningen. Den frihetsberövade torde därför oftast kunna ges möjlighet att själv kontakta sina närstående. För fullständighetens skull torde dock även denna situation böra behandlas i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Kostnader för hemlig teleavlyssning m.m.

text: Jag delar i och för sig beredningens uppfattning att den nuvarande ordningen - där det pris som polisen får betala fastställs av respektive operatör, vilket inneburit stora prisskillnader mellan operatörerna - är otillfredsställande. Beredningen har dock inte redogjort för operatörernas ståndpunkter och argument i samband med de resultatlösa kontakter som tagits från Rikspolisstyrelsen angående en avtalsreglerad ersättning. Detta framstår som en brist när lagstiftningsbehovet skall bedömas.

text: Beredningen föreslår att problemet avhjälps genom att det införs en skyldighet för operatörerna att bistå polisen utan ersättning. Detta framstår inte som en lämplig lösning på det som i betänkandet presenteras som ett resursproblem. Enligt min mening kan det rentav ifrågasättas om en sådan regel står i överensstämmelse med

text: 2 kap. 18 § regeringsformen

text: . Jag kan därför inte tillstyrka förslaget.

text: En lösning skulle möjligen kunna vara att i lagen (

text: ) om elektronisk kommunikation (EkomL) införa en bestämmelse om att ersättningen endast skall täcka operatörernas kostnader. Post- och telestyrelsen skulle även kunna ges i uppdrag att årligen fastställa en enhetlig taxa, alternativt pröva ersättningens storlek i enskilda fall (jfr liknande bestämmelser i

text: 5 kap. 7 § första stycket 4

text: samt

text: 6 kap.

text: 22 § första stycket 8

text: och

text: andra stycket

text: EkomL).

text: Behörig domstol vid häktning m.m.

text: Jag anser liksom beredningen att det är angeläget att skapa förutsättningar för att begränsa transporterna i samband med häktningsförhandlingar. Den nuvarande ordningen innebär dels stora kostnader, dels att domstolsprövningen i vissa fall riskerar att försenas. Det bör även framhållas att den stipulerade tidsfristen för häktningsförhandlingar utgör en sluttidpunkt och att häktningsframställningar som häktningsförhandlingar dessutom alltid måste göras respektive hållas utan dröjsmål (jfr 24 kap. 12 § och 13 §). Kravet på en skyndsam domstolsprövning av häktningsfrågor kan därför i vissa fall hämmas av forumreglerna.

text: Utgångspunkten för den nuvarande lagregleringen är att parterna i princip inte skall ha något inflytande i forumfrågan. Redan den gällande ordningen ger emellertid åklagaren ett inte obetydligt utrymme att välja vid vilken domstol häktningsframställningen skall ges in, t.ex. när det är fråga om flera brott som har begåtts i olika domsagor eller när olika gärningsmoment av ett brott kan sägas ha begåtts i olika domsagor.

text: De negativa effekterna av transporterna till häktningsförhandlingar kan främst knytas till två olika praktiska situationer. Först och främst finns den situationen att den misstänkte grips i en helt annan del av landet än brottsplatsen. Dessa fall torde vara mindre vanligt förekommande, men som beredningen anför kan de i vissa fall leda till att betydande kostnader och tidsutdräkter uppstår. Vidare finns det transporter som beror på att det inte finns något häkte på samma ort som den behöriga domstolen, eller där närmast belägna häkte är fullbelagt.

text: Det är framför allt i den förstnämnda situationen som reformbehovet förefaller angeläget. Frågan är dock om behovet är tillräckligt stort. Som beredningen har påtalat finns det redan flera pågående projekt på området, vilka torde minska behovet av en så långtgående förändring av forumbestämmelserna som beredningen har föreslagit. Vissa förändringar i tingsrättsorganisationen, t.ex. inrättandet av Blekinge tingsrätt, Västmanlands tingsrätt och Ångermanlands tingsrätt, torde dessutom redan ha lett till minskade transporter. På sikt kanske vi även får se en ordning där vissa häktningsförhandlingar genomförs med såväl den misstänkte som åklagaren närvarande genom videokonferens.

text: Jag ställer mig sammanfattningsvis tveksam till om den föreslagna undantagsregeln skall vara tillämplig så snart det bedöms lämpligt med hänsyn till kostnader eller andra omständigheter. Om man bara ser till kostnadsaspekten skulle det med hänsyn till häktenas lokalisering kunna vara lämpligt att t.ex. hålla samtliga häktningsförhandlingar i Stockholms län vid antingen Stockholms tingsrätt eller Huddinge tingsrätt. En sådan tillämpning är givetvis inte godtagbar och säkert inte avsedd men ordalagen ger utrymme för en sådan praxis. Utrymmet för att tillämpa undantagsbestämmelsen bör därför minskas något. Detta kan ske antingen uttryckligen i lagtexten eller genom förarbetsuttalanden. Lagtexten skulle t.ex. kunna lyda "... eller om det annars finns särskilda skäl med hänsyn till kostnader eller andra omständigheter".

text: När det gäller domstolsprövningen av andra tvångsmedel finns det ännu större anledning att vara restriktiv med utrymmet att tillämpa en eventuell undantagsbestämmelse. I dessa fall är det vanligtvis inte aktuellt med någon transport av den misstänkte som kan motivera ett undantag från huvudregeln. Beträffande de hemliga tvångsmedlen - som ofta handläggs av endast en domare vid varje domstol - är det dessutom särskilt viktigt för allmänhetens förtroende att åklagaren inte ges en långtgående möjlighet att "välja domare".

text: Villkorlig dom genom strafföreläggande

text: Beredningen har föreslagit att möjligheten för åklagare att utfärda strafföreläggande avseende villkorlig dom skall utvidgas.

text: Av rättssäkerhetsskäl kan det finnas anledning att vara försiktig med att utvidga användandet av strafföreläggande ytterligare. Sådana farhågor bör dock inte överdrivas. Åklagarna torde i och för sig vara väl lämpade att bedöma när ett brott bör lagföras med villkorlig dom. Dessutom anförtros åklagare redan i dag att göra ännu svårare påföljdsbedömningar, nämligen när det gäller beslut att lägga ned en förundersökning eller meddela åtalsunderlåtelse på den grunden att den misstänkte har begått ett annat brott och det utöver påföljden för detta brott inte krävs någon påföljd (se

text: 20 kap. 7 § rättegångsbalken

text: En nackdel med att använda strafföreläggande är emellertid att det i förundersökningsprotokollet oftast endast finns mycket begränsade upplysningar om den misstänktes personliga förhållanden. Avvägningen huruvida villkorlig dom eller skyddstillsyn är en lämplig påföljd får därför ofta göras på ett ofullständigt underlag. Samma problem finns dock ofta även vid en domstolsprövning eftersom dessa mål inte sällan avgörs i den tilltalades utevaro.

text: Det bör även framhållas att det kan finnas kriminalpolitiska skäl för att påföljden, i vart fall när straffvärdet uppgår till mer än enstaka månaders fängelse, åläggs av domstol. Det finns anledning att utgå från att en villkorlig dom som åläggs av en domstol ofta fungerar som en effektivare varning för den dömde än om påföljden bestäms av en åklagare. Ett framtida undanröjande av en villkorlig dom kan ju också innebära att ett förhållandevis långt fängelsestraff döms ut, varför det även av den anledningen är angeläget att den enskilde förstår innebörden av den villkorliga domen.

text: Utredningen ger enligt min mening dessutom magert underlag för bedömningen av reformbehovet. Av statistiken framgår endast det antal mål där tingsrätterna har dömt till villkorlig dom. I vilken mån gärningarna har varit erkända eller det har ansetts nödvändigt att inhämta personutredning för att kunna bedöma påföljdsfrågan framgår inte. Vidare kan man anta att en hel del fall inte kunnat lagföras genom strafförelägganden på grund av delgivningssvårigheter. De fall då strafförelägganden skulle kunna utfärdas enligt förslaget kan vid domstol undantagslöst avgöras i den tilltalades utevaro. Handläggningen av dessa mål torde inte vara särskilt tidskrävande och dessutom av enkel beskaffenhet.

text: Slutligen framstår det som en brist att beredningen inte redovisar några överväganden beträffande de begränsningar som finns när det gäller att ta upp ett enskilt anspråk i ett strafföreläggande. En utvidgad användning av strafförelägganden torde medföra att ett ganska stort antal målsägande går miste om den stora fördel som det innebär att få sitt enskilda anspråk prövat av domstol tillsammans med åtalet. I vilken mån detta i förlängningen dessutom skulle kunna leda till ett ökat antal tvistemål vid domstolarna - vilket i sin tur kan få negativa effekter för rättsväsendet i stort - bör övervägas.

text: Mot bakgrund särskilt av att jag inte anser att reformbehovet framstår som särskilt angeläget ställer jag mig sammanfattningsvis tveksam till att förslaget genomförs.

type: avgorande


title: Innehållet i insändare har inte ansetts kunna utgöra hets mot folkgrupp i förhållande till svenskar

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd med anledning av anmälan.

text: Ärendet

text: PS har i en anmälan till Polismyndigheten i Stockholms län gjort gällande att innehållet i en insändare som publicerades i tidningen Mitt i Södermalm den 31 mars 2003 innefattar "hets mot svenskar". Artikeln har bifogats anmälan. I den aktuella insändaren, som har rubriken "Ursvenskar de mest enfaldiga jag mött", står bl.a. att "ursvenskar är de mest tråkiga, enfaldiga, elaka och korkade människor som jag har träffat".

text: Åklagarmyndigheten i Stockholm, Citykammaren, har överlämnat anmälan till Justitiekanslern för prövning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 9 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är Justitiekanslern ensam åklagare i fråga om tryckfrihetsbrott.

text: För innehållet i en tidning svarar den ansvarige utgivaren. En enskild person som lämnar ett meddelande till en journalist eller annan företrädare för en tidning m.m. är i princip inte ansvarig för vad som skrivs i tidningen enligt den meddelarfrihetsreglering som råder, jfr 1 kap. 1 § tredje stycket och 7 kap. 3 § TF. Jag prövar anmälan med dessa utgångspunkter.

text: Det tryckfrihetsbrott som skulle kunna komma i fråga här är hets mot folkgrupp. Tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp innefattar att någon i t.ex. en tidning hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung eller sexuell läggning (

text: 7 kap. 4 § 11

text: TF och

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Syftet vid tillkomsten av straffstadgandet om hets mot folkgrupp var att tillförsäkra minoritetsgrupper av skilda sammansättningar och bekännare av olika trosuppfattningar ett rättsskydd. Det fallet att någon uttrycker kritik mot svenskar torde inte ha varit avsett att träffas av straffstadgandet. Redan på grund av vad som nu har sagts kan innehållet i insändaren inte anses utgöra hets mot folkgrupp. Jag vidtar därför ingen åtgärd med anledning av anmälan.


title: Vägran att upplåta möteslokal - prövning av olika åtgärder som har inverkan på yttrandefriheten

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd med anledning av anmälan.

text: Handlingarna återlämnas till Polismyndigheten i Västra Götaland, Länskriminalpolisen, för de åtgärder som anmälan kan föranleda där.

text: Ärendet

text: Polismyndigheten i Västra Götaland har hit överlämnat en anmälan avseende ett påstående om "brott mot yttrande- och mötesfriheten". Enligt anmälan har en föreläsning som skulle ha ägt rum den 7 september 2003 i Folkets hus i Göteborg fått ställas in sedan företrädare för Folkets hus nekat att hyra ut en tidigare bokad lokal. Folkets hus åtgärd skulle vara föranledd av råd från polisen och påtryckningar i medierna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det är inte helt enkelt att förstå hur anmälan i det aktuella ärendet skall tolkas. Den berör i själva verket flera olika frågor, dels om det har begåtts något brott i samband med att Folkets hus vägrade att hyra ut sina lokaler, dels om polisen utövat några obehöriga påtryckningar i det sammanhanget, dels om en artikel i tidningen Metro innehållit uppgifter som skulle kunna bedömas som ett tryckfrihetsbrott. Jag prövar frågorna i den ordningen i det följande.

text: Frågan om upplåtelse av lokaler i Folkets hus

text: Justitiekanslern kan inom ramen för sina tillsynsuppgifter granska myndigheterna, t.ex. polisens åtgärder i samband med tillståndsgivning för allmänna sammankomster och dylikt. Justitiekanslern har också som särskild åklagare att övervaka att reglerna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) efterlevs.

text: Grundlagsreglerna syftar till att bereda enskilda skydd mot ingrepp av statsmakten i andra fall än då sådana ingripanden är tillåtna. Regleringen syftar däremot inte till att bereda enskilda skydd mot åtgärder som andra enskilda personer vidtar. Frågan om i vilka fall och under vilka förutsättningar som Folkets hus vill upplåta sina lokaler för föreläsningar eller andra arrangemang är alltså inte något som det ankommer på Justitiekanslern att ha synpunkter på eller eljest ta befattning med.

text: Har polisen gjort något fel?

text: Anmälan kan också uppfattas så att det görs gällande att polisen på ett obehörigt sätt skulle ha påverkat företrädare för Folkets hus att inte hyra ut den aktuella lokalen.

text: Ett påstående om att en polisman skulle ha begått ett brott som har samband med arbetet eller på något annat sätt har handlat felaktigt i sin myndighetsutövning skall i princip alltid prövas av åklagare (jfr 5 kap. 1 § polisförordningen).

text: Jag finner för egen del inte skäl att inleda någon närmare granskning av saken inom ramen för mina extraordinära tillsynsuppgifter. Om anmälan uppfattas som ett påstående om brott, får det anses ankomma på polisen i Västra Götaland att överlämna den till berörd åklagarmyndighet för prövning av om förundersökning skall inledas eller inte.

text: Har det begåtts något tryckfrihetsbrott?

text: Av handlingarna i ärendet framgår slutligen att tidningen Metro i Göteborg beträffande den aktuella föreläsningen den 4 september 2003 publicerat en artikel under rubriken "Omstridd författare talar för Folkets hus". Enligt anmälan bidrog även nyhetsförmedlingen kring den förestående föreläsningen till att föreläsningen till slut ställdes in. Jag prövar därför om innehållet i den nämnda artikeln kan anses innefatta ett tryckfrihetsbrott.

text: Det tryckfrihetsbrott som skulle kunna bli aktuellt här är brott mot medborgerlig frihet enligt

text: 7 kap. 4 § 12

text: TF jämförd med

text: 18 kap. 5 § brottsbalken

text: . För tryckfrihetsbrott ansvarar i första hand den ansvarige utgivaren för skriften.

text: Tryckfrihetsbrottet brott mot medborgerlig frihet föreligger enligt bestämmelsen i TF när någon i en tryckt skrift utövar olaga hot med uppsåt att påverka den allmänna åsiktsbildningen eller inkräkta på handlingsfriheten inom en politisk organisation eller en yrkes- eller näringssammanslutning och därigenom sätter yttrande-, församlings- eller föreningsfriheten i fara.

text: I detta fall kan artikeln enligt min mening inte innefatta ett sådant hot som förutsätts i bestämmelsen om brott mot medborgerlig frihet. Något tryckfrihetsbrott kan därför inte anses begånget genom publiceringen av artikeln. Det finns därmed inte skäl att inleda förundersökning med anledning av innehållet i artikeln.

text: Med detta anser jag mig ha gjort den prövning som ankommer på mig. I övrigt ankommer det på polis och åklagare att ta ställning till anmälan. Handlingarna bör därför återlämnas till polismyndigheten för de ställningstaganden som kan vara påkallade där.


title: Ersättningsanspråk med hänvisning till RF 2 kap. 15 §

text: Justitiekanslern avslår MO:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: MO är sedan år 1999 ägare till fastigheten K i Tanums kommun.

text: Den 17 september 2013 beviljade Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun MO:s ansökan om förhandsbesked om bygglov avseende två nya bostadshus på fastigheten. Det positiva förhandsbeskedet förenades med vissa villkor. I beslutet angavs även bl.a. att området omfattades av riksintresse för friluftsliv, naturvård samt turism och det rörliga friluftslivet enligt

text: 3 kap.

text: miljöbalken

text: Länsstyrelsen i Västra Götalands län (länsstyrelsen) beslutade den 14 februari 2014 att avslå överklaganden av nämndens beslut. I en dom den 3 november 2014 avslog Mark- och miljödomstolen vid Vänersborgs tingsrätt överklagandena.

text: Den 1 december 2014 beslutade länsstyrelsen om utvidgat strandskydd avseende området. Av beslutet framgår bl.a. att beslutet är fattat med stöd av

text: 7 kap. 14 § miljöbalken

text: och att länsstyrelsen bedömt att ett utvidgat strandskydd är nödvändigt för att långsiktigt säkerställa syftena med strandskyddet i de områden som omfattas av beslutet.

text: Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun beslutade den 24 mars 2015 att bevilja MO:s ansökan om strandskyddsdispens för nybyggnad av två enbostadshus på fastigheten.

text: Den 26 juni 2015 beslutade länsstyrelsen att upphäva kommunens beslut om strandskyddsdispens.

text: I en dom den 16 oktober 2015 avslog Mark- och miljödomstolen vid Vänersborgs tingsrätt MO:s överklagande.

text: Mark- och miljööverdomstolen avslog i en dom den 6 april 2016 MO:s överklagande. Domstolen gjorde bedömningen att den asfalterade väg och den bebyggelse som fanns mellan området och strandlinjen inte hade en sådan avskiljande effekt som utgjorde särskilda skäl för strandskyddsdispens enligt

text: 7 kap. 18 c § första stycket 2 miljöbalken

text: . Vidare fann domstolen, med hänvisning till den vikt lagstiftaren har lagt vid strandskyddet och de värden som strandskyddet är avsett att skydda – och med beaktande av att området omfattas av bl.a. riksintresse för friluftsliv och naturvård enligt

text: 3 kap.

text: miljöbalken

text: – att det inte var oproportionerligt att avslå MO:s begäran om dispens från strandskyddet.

text: Anspråket m.m.

text: MO har, genom ombud, begärt ersättning av staten med 7 950 000 kr för värdeminskning avseende hans fastighet. Han har även begärt ersättning för sina utrednings- och ombudskostnader i ärendet här.

text: Till stöd för anspråket har MO i huvudsak åberopat följande. Länsstyrelsens beslut den 1 december 2014 har inneburit att den pågående markanvändningen inom berörd del av fastigheten har förhindrats. Under tiden den 17 september 2013 – den 1 december 2014 fanns det inte några hinder mot avstyckning och byggnation av två tomter på fastigheten. Länsstyrelsens beslut om utvidgat strandskydd har inneburit att han inte kan avstycka och uppföra två byggnader på fastigheten. Beslutet har därmed orsakat honom en ekonomisk förlust som är betydande i förhållande till kvarvarande värde på aktuella delar av fastigheten. Som markägare har han enligt

text: 2 kap.

text: 15 § andra

text: och

text: tredje styckena

text: regeringsformen

text: rätt till ersättning från staten för den ekonomiska skada han har lidit. Det marknadsmässiga värdet av vardera tomten skulle ha uppgått till fyra miljoner kr, dvs. sammanlagt åtta miljoner kr, om avstyckning och byggnation hade varit möjlig. Länsstyrelsens beslut har orsakat honom ekonomisk förlust genom att det uppkomna tomtmarksvärdet i den aktuella delen av hans fastighet har utraderats. Vid skadeberäkningen ska avstyckningskostnaden om 50 000 kr dras av. Han har därmed till följd av länsstyrelsens beslut om utvidgat strandskydd lidit skada med det begärda ersättningsbeloppet (8 000 000 – 50 000).

text: MO har hänvisat till Högsta domstolens avgörande i

text: NJA 2014 s. 332

text: och även åberopat vissa handlingar till stöd för sitt anspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 2 kap. 15 § första stycket regeringsformen

text: (RF) är vars och ens egendom tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller något annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Bestämmelsens andra stycke innehåller regler om rätt till ersättning vid de former av ingrepp som avses i första stycket. Enligt andra stycket andra meningen ska ersättning vara tillförsäkrad den för vilken det allmänna inskränker användningen av mark eller byggnad på sådant sätt att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller att skada uppkommer som är betydande i förhållande till värdet på denna del av fastigheten. I tredje stycket anges att vid inskränkningar i användningen av mark eller byggnad som sker av hälsoskydds-, miljöskydds- eller säkerhetsskäl, gäller vad som följer av lag i fråga om rätt till ersättning.

text: Strandskyddet syftar till att långsiktigt trygga förutsättningarna för allemansrättslig tillgång till strandområden och att bevara goda livsvillkor på land och vatten för djur- och växtlivet (

text: 7 kap. 13 § miljöbalken

text: Av

text: 7 kap. 14 § andra stycket miljöbalken

text: framgår att länsstyrelsen i det enskilda fallet får besluta att utvidga strandskyddsområdet till högst 300 meter från strandlinjen, om det behövs för att säkerställa något av strandskyddets syften. Enligt bestämmelsens tredje stycke gäller ett sådant beslut omedelbart även om det överklagas.

text: Enligt

text: 7 kap. 15 § miljöbalken

text: råder inom ett strandskyddsområde förbud mot att uppföra nya byggnader. En dispens från förbudet kräver att det finns särskilda skäl. I

text: anges att ett särskilt skäl som kan beaktas vid prövning av en fråga om dispens är om det område som dispensen avser är väl avskilt från området närmast strandlinjen genom väg, järnväg, bebyggelse, verksamhet eller annan exploatering.

text: I

text: 7 kap. 25 § miljöbalken

text: anges att vid prövning av bl.a. frågor om skydd av områden som avses i kapitlet ska hänsyn tas även till enskilda intressen. En inskränkning i enskilds rätt att använda mark eller vatten som grundas på en skyddsbestämmelse i kapitlet får därför inte gå längre än som krävs för att syftet med skyddet ska tillgodoses.

text: Överväganden

text: Som framgår av den tidigare redogörelsen är den enskildes egendom inte ovillkorligt skyddad, utan inskränkningar kan göras för att tillgodose angelägna allmänna intressen (

text: 2 kap. 15 §

text: RF). Med angelägna allmänna intressen åsyftas bl.a. sådana ingrepp som är motiverade med hänsyn till intresset av att kunna tillgodose allmänhetens berättigade krav på en god miljö och möjligheterna att kunna bevara och skydda områden som är av särskild betydelse från naturvårdssynpunkt liksom intresset av att ge allmänheten tillgång till naturen för rekreation och friluftsliv (se

text: prop. 1993/94:117 s. 48

text: ). Strandskyddet får anses vara ett sådant allmänt intresse som kan motivera inskränkningar i egendomsskyddet.

text: Länsstyrelsens beslut den 1 december 2014 meddelades med stöd av bestämmelsen i

text: 7 kap. 14 § miljöbalken

text: . Det har inte framkommit något som tyder på att beslutet har varit felaktigt eller på annat sätt ogrundat. MO har inte heller påstått att så är fallet. Den inskränkning i egendomsskyddet som beslutet innebär får anses stå i överensstämmelse med

text: 2 kap. 15 § första stycket

text: RF.

text: Det kan vidare konstateras att MO vid tidpunkten för länsstyrelsens beslut att utvidga strandskyddet endast hade fått ett positivt förhandsbesked rörande bygglov för nybyggnad på fastigheten. Utredningen ger därmed inte stöd för hans påstående att länsstyrelsens beslut försvårade den pågående markanvändningen inom den berörda delen av fastigheten på det sätt han har gjort gällande. Det kan i sammanhanget noteras att ersättning enligt

text: 2 kap. 15 §

text: RF inte är tänkt att utgå för den förlust som kan bestå i att förväntningar om markens användningsområde inte infrias till följd av dispositionsinskränkningar, exempelvis för ingrepp i form av strandskyddsförordnande eller vägrad strandskyddsdispens (

text: a. prop. s. 17

text: Till detta kommer att vare sig länsstyrelsen, mark- och miljödomstolen eller Mark- och miljööverdomstolen fann skäl att bevilja den ansökan om strandskyddsdispens, som lämnades in av MO efter det att länsstyrelsen meddelat beslutet den 1 december 2014. Justitiekanslern anser inte att det finns grund för att ifrågasätta den proportionalitetsbedömning som har gjorts av Mark- och miljööverdomstolen.

text: Utredningen ger inte stöd för slutsatsen att det skulle ha skett någon överträdelse av

text: 2 kap. 15 §

text: RF. Justitiekanslern anser inte heller att omständigheterna i detta ärende motsvarar de som var för handen i

text: NJA 2014 s. 332

text: , där ersättning med stöd av

text: 2 kap. 15 §

text: RF beviljades. MO:s anspråk kan därför inte bifallas. Vid denna bedömning saknas anledning att pröva om han har lidit någon ersättningsgill skada eller om de uppgivna skadorna på ett adekvat sätt har orsakats av det ifrågasatta beslutet. Vid denna utgång saknas vidare förutsättningar att bifalla hans begäran om ersättning för ombuds- och utredningskostnader i ärendet.


title: Klagomål med anledning av en förundersökning angående miljöbrott

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden men vidtar inte någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Sverige och Danmark träffade den 23 mars 1991 avtal om att länderna gemensamt skulle anlägga Öresundsförbindelsen. Enligt avtalet ålåg det länderna att på respektive sida om Öresund anlägga nödvändiga järnvägs- och vägförbindelser från bron till det befintliga järnvägs och vägnätet. I Sverige skulle järnvägsförbindelsen ansluta till den s.k. Kontinentalbanan.

text: Svensk-Danska Broförbindelsen Aktiebolag (SVEDAB) och Banverket ansökte hos Koncessionsnämnden för miljöskydd om tillstånd enligt miljöskyddslagen att bygga om och driva Kontinentalbanan som dubbelspårig järnväg på en viss sträcka i Malmö. Koncessionsnämnden överlämnade frågan till regeringen för avgörande.

text: Regeringen lämnade i beslut den 3 oktober 1996 SVEDAB och Banverket (tillståndshavarna) det begärda tillståndet. En viktig fråga i tillståndsbeslutet var frågan om villkor för bullerstörningar från verksamheten. I beslutet angavs sålunda bl.a. att tillståndshavarna senast när bron togs i drift skulle ha vidtagit fasadåtgärder på intilliggande bostadshus och liknande byggnader samt snarast efter ombyggnaden av Kontinentalbanan (dock senast vid idrifttagandet av bron) ha uppfört bullerskärmar på visst närmare beskrivet sätt. Vidare angavs som provisorisk föreskrift att bullret, som ett sammanlagt resultat av de angivna bullerbegränsande åtgärderna, inte skulle överstiga 35 db inomhus (dygnsekvivalent ljudnivå) eller 50 db som maximal ljudnivå nattetid (kl. 22-07). Det angavs även att tillståndshavarna skulle vara skyldiga att vidta åtgärder så att de nämnda riktvärdena kunde hållas.

text: Under våren 2000 visade det sig att tillståndshavarna inte hade möjlighet att vidta fasadåtgärder på samtliga intilliggande bostadshus före den 1 juli samma år då bron skulle öppnas.

text: Miljönämnden i Malmö beslutade den 20 mars 2000 att förelägga tillståndshavarna att bl.a. redovisa förslag till tillfälliga trafikmässiga och andra skyddsåtgärder så att bullerriktvärdena i regeringens beslut ändå skulle kunna hållas.

text: Inför sammanträdet med Miljönämnden i Malmö den 22 maj 2000 hade förvaltningschefen lämnat ett tjänsteutlåtande med ett förslag om föreläggande mot tillståndshavarna att vidta tillfälliga skyddsåtgärder utmed Kontinentalbanan. Tillståndshavarna hade, var för sig, redovisat vilka skyddsåtgärder som kunde vara tänkbara för att minska bullret från järnvägen. De ansåg båda att det enda sättet att klara regeringens villkor för maximal ljudnivå nattetid var att stänga Kontinentalbanan för all godstrafik mellan de angivna klockslagen samt sänka hastigheten för persontåg till 50 km tim under samma period. Tillståndshavarna anförde att ett sådant beslut skulle få mycket långtgående konsekvenser för hela godstrafikflödet, vilket skulle påverka import- och exportföretagens produktion och leveranser på ett mycket negativt sätt, samt även ge konkurrensnackdelar för järnvägstrafiken på lång sikt. Som ett alternativ föreslog tillståndshavarna en hastighetssänkning för godståg nattetid. Av tjänsteutlåtandet framgick att det förstnämnda alternativet innebar att riktvärdena kunde hållas, medan det sistnämnda alternativet visserligen också medförde att bullret reducerades men att riktvärdena kunde komma att överskridas. Förvaltningschefen förordade att det andra alternativet skulle väljas, dvs. en hastighetssänkning för godstrafik nattetid.

text: Miljönämnden beslutade enligt förvaltningschefens förslag, vilket innebar att tillståndshavarna förelades att från och med den 1 juli 2000 till dess fasadåtgärder enligt regeringens beslut hade vidtagits sänka godstågens hastighet nattetid till högst 80 km tim på en viss sträcka av Kontinentalbanan. Nämnden förelade vidare tillståndshavarna att senast den 30 juni 2000 redovisa till miljöförvaltningen hur hastighetssänkningen praktiskt skulle genomföras samt hur de skulle se till att hastighetsbegränsningen inte överskreds. Banverket informerade miljöförvaltningen om de åtgärder som hade vidtagits för att följa beslutet.

text: I en skrift till Åklagarmyndigheten i Malmö den 10 juli 2000 anmälde miljönämnden tillståndshavarna för misstänkt brott mot

text: miljöbalken

text: . Av skriften framgick att anmälan avsåg "brott mot villkor om fasadåtgärder i tillstånd till drift av Kontinentalbanan i Malmö, meddelat i regeringsbeslut 1996-10-03". I anmälan upplystes vidare om dels att Öresundsbron hade tagits i bruk för järnvägstrafik den 2 juli, dels att miljönämnden hade förelagt tillståndshavarna att sänka godstågens hastighet nattetid till dess att fasadåtgärder enligt regeringens beslut hade vidtagits. Avslutningsvis anförde miljönämnden att hastighetsreduktionen kunde, som ersättning för fasadåtgärder, reducera bullerstörningarna ned mot den nivå som angetts i regeringsbeslutet.

text: Tillståndshavarna lämnade genom sitt gemensamma ombud den 9 augusti 2000 in en skrivelse till åklagarmyndigheten. I skrivelsen vitsordade tillståndshavarna att de uppgifter som miljönämnden hade lämnat i anmälan var riktiga. Tillståndshavarna bestred dock att någon överträdelse av meddelade föreskrifter förelåg. Vidare anfördes att den föreskrivna hastighetsreduktionen hade genomförts och att avsikten med denna var att reducera bullerstörningarna mot den nivå som hade angetts i regeringsbeslutet.

text: Kammaråklagaren MP beslutade den 1 september 2000 att inleda förundersökning. I beslutet angav åklagaren att det även mot bakgrund av tillståndshavarnas skrivelse den 9 augusti fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Tillståndshavarna begärde omprövning av beslutet. Överåklagaren, som uppfattade skrivelsen som en begäran om att förundersökningen skulle läggas ned, delade den bedömning som tidigare hade gjorts och beslutade därför att inte vidta någon åtgärd i ärendet.

text: I samband med förhör med Banverkets generaldirektör BB den 19 mars 2001 delgavs denne misstanke om brott. Därefter hölls förhör med en företrädare för SVEDAB, varvid även denne delgavs misstanke om brott. I juni 2001 hölls förhör med den företrädare för miljönämnden som hade gjort polisanmälan. Den 23 augusti 2001 beslutade åklagaren att lägga ned förundersökningen med motiveringen att brott inte kunde styrkas.

text: Klagomålet

text: BB har i en skrivelse till Justitiekanslern riktat klagomål mot kammaråklagaren MP:s handläggning av förundersökningen mot honom. Enligt BB har handläggningen varit felaktig i flera avseenden. Först och främst borde förundersökning inte ha inletts över huvud taget. När så ändå skedde borde den första åtgärden ha varit att hålla förhör med företrädare med miljönämnden. Det var inte heller tillräckligt skyndsamt att hålla ett sådant förhör först i juni 2001. Dessutom borde åklagaren inte ha delgett honom misstanke om brott innan förhör med miljönämndens företrädare hade hållits. Om åklagaren hade avvaktat med att delge misstanke om brott skulle mycket onödig publicitet och skada ha kunnat undvikas. Skälig hänsyn till hans person har därför under alla förhållanden inte tagits. BB har vidare ansett att överåklagaren SA:s bedömning av ärendet kan ha påverkats av den skarpa kritik som han hade riktat mot denne under sommaren 2000 angående åtalsprövningen med anledning av miljöolyckan vid tunnelbygget genom Hallandsåsen. Avslutningsvis har BB riktat kritik mot att åklagaren skickade beslutet att lägga ned förundersökningen med brev. Samma dag som beslutet meddelades fick massmedia kännedom om det. Han fick därför beskedet av en journalist. Åklagaren borde antingen ha underrättat honom innan massmedia fick del av beslutet eller i varje fall direkt efter att så skedde.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Riksåklagaren i ärendet. Riksåklagaren har i sin tur inhämtat ett yttrande från Åklagarmyndigheten i Malmö.

text: Kammaråklagaren MP har uppgett bl.a. följande.

text: "Frågan om iakttagande av hänsynsprincipen, objektivitetsprincipen och skyndsamhetsprincipen

text: BB gör gällande att jag inte på ett tillräckligt sätt beaktat dessa principer. Som jag uppfattar det vänder sig BB särskilt mot det faktum att jag valde att som första åtgärd höra och delge honom misstanke om brott.

text: Inledningsvis vill jag framhålla att jag i samband med förundersökningens inledande noga övervägt olika handlingsalternativ. För det första är det enligt min uppfattning på det sättet att även om det i ett ärende finns olika skrivelser vilkas innehåll gör anspråk på att förmedla olika presumtiva förhörspersoners inställning, så bör man ändå i många fall höra de aktuella personerna. Erfarenhetsmässigt är det nämligen så att innehållet i förhörsutsagan inte sällan skiljer sig från ombudens skrivelser. Det torde stå i överensstämmelse med både hänsyns- och objektivitetsprincipen att låta berörda personer, så snabbt som möjligt, lämna sina uppgifter direkt i ett förhör.

text: För det andra är det rimligt om åklagaren kan förbehålla sig rätten att avgöra i vilken ordning olika förhör skall hållas. Jag har i detta ärende gjort bedömningen att det var av vikt för utredningen att snabbt höra de personer som i enlighet med inhämtat material var att betrakta som skäligen misstänkta för brott.

text: Vad gäller skyndsamhetsprincipen kan jag bara konstatera, och beklaga, att den resursbrist som förekommit under en längre tid vid Polismyndighetens i Skåne länskriminalavdelning medfört svårigheter att svara upp mot en godtagbar utredningstid vad avser miljöbrotten."

text: MP har vidare anfört att det av anmälan från miljönämnden framgick att det fanns anledning att anta att brott hade förövats samt att det med hänsyn till bl.a. projektets storlek framstod som klart att BB i egenskap av generaldirektör i vart fall inledningsvis kunde misstänkas för brott.

text: Överåklagaren SA har anfört att MP självständigt handlagt ärendet - utan deltagande från hans sida i beslutfattandet - och att hans bemötande av BB:s kritik av Hallandsåsmålet inte kan anses vara jävsgrundande för det aktuella överprövningsbeslutet.

text: Riksåklagaren har - liksom MP - ansett att utredningstiden drog ut för mycket på tiden, men att detta berodde på resursbrist hos polisen. Riksåklagaren har dock ansett att det inte vid något tillfälle har varit fråga om en så långvarig tidsutdräkt att det funnits anledning för MP att agera. Vidare har Riksåklagaren anfört att det inte torde ha funnits utrymme att höra BB under förundersökningen utan att delge denne misstanke om brott. När det slutligen gäller underrättelsen om nedläggande av förundersökningen har Riksåklagaren konstaterat att beslutet expedierats på sedvanligt sätt och att det - eftersom beslutet varit offentligt - funnits en skyldighet att lämna ut beslutet när en journalist begärde det.

text: BB gjorde även en anmälan till Riksdagens ombudsmän (JO) och hemställde att miljönämndens förfarande skulle granskas. I ett beslut den 14 april 2004 riktade JO viss kritik mot att det inte tydligt framgick av miljönämndens beslut den 22 maj 2000 att detta inte ersatte regeringens beslut om fasadåtgärder, till dess att dessa var vidtagna. JO hade dock inte i sig något att erinra mot att miljönämnden gjorde anmälan till åklagarmyndigheten.

text: BB har fått del av Riksåklagarens och åklagarmyndighetens yttranden. Han har kommenterat dem och vidhållit sin kritik.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänt om Justitiekanslerns tillsynsverksamhet

text: Justitiekanslern utövar tillsyn över bl.a. åklagarmyndigheterna. Tillsynen är i första hand inriktad på att pröva om handläggningen har varit laglig i den meningen att den levt upp till de krav som ställs i de författningar som reglerar verksamheten. När det gäller bedömningsfrågor finns det däremot oftast inte anledning att i efterhand göra en mer detaljerad granskning av olika åtgärder. Endast vid mycket klara felbedömningar brukar jag vidta åtgärder eller göra några uttalanden. Min prövning sker med dessa utgångspunkter.

text: Inledandet av förundersökningen

text: Förundersökning skall inledas så snart det finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har förövats, se

text: 23 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: . Tröskeln för inledande av en förundersökning är alltså lågt satt.

text: I förevarande fall har miljönämnden i egenskap av tillsynsmyndighet varit skyldig att vid misstanke om brott anmäla detta till polis eller åklagare, se

text: 26 kap. 2 § miljöbalken

text: . Åtalsplikten innebär att tillsynsmyndigheten skall anmäla alla överträdelser som objektivt sett kan innebära en straffbar överträdelse. Det ålåg därför inte miljönämnden att bedöma t.ex. om vårdslöshet eller uppsåt förelegat, vilket är en förutsättning för straffansvar, se

text: 29 kap. 4 § miljöbalken

text: samt prop. 1997-98:45 del 2 s. 267.

text: Med tanke på att tillsynsmyndigheten endast anmäler objektiva förhållanden kan det finnas särskild anledning för åklagaren att pröva om det redan av de uppgifter som lämnas saknas anledning att anta att en straffbar gärning har begåtts. Utifrån de nämnda begränsningarna i min granskning av de bedömningar som gjorts finns det dock inte någon anledning att i detta fall ifrågasätta åklagarens bedömning.

text: Delgivningen av misstanke om brott och förhörsordningen

text: Då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen misstänks för brottet skall han, då han hörs, underrättas om misstanken, se

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: En person som har delgetts misstanke om brott tillförsäkras vissa rättigheter. Han eller hon har t.ex. rätt att anlita försvarare och att vägra yttra sig. I förevarande fall synes det knappast ha funnits något utrymme att höra BB utan att delge honom misstanke om brott. Åklagarens direktiv i denna fråga har därför inte varit felaktigt. Det gäller självfallet under den förutsättningen att det verkligen funnits fog för misstanken, en fråga som jag inte sett anledning att granska närmare.

text: BB har även riktat kritik mot att åklagaren inte först höll förhör med den företrädare för miljönämnden som hade gjort anmälan. Mot bakgrund av hur miljönämnden hade utformat sitt beslut den 22 maj 2000 om hastighetsreduktion har jag viss förståelse för BB:s synpunkt i denna del. Som MP har anfört i sitt yttrande måste det dock i mycket stor utsträckning vara upp till förundersökningsledaren att bedöma hur han eller hon vill lägga upp utredningsarbetet. I allmänhet torde dessutom de personer som direkt berörs av anmälan och den inledda förundersökningen vara angelägna att i ett tidigt skede själva få lämna sin version av det inträffade. Det kan därför inte sägas ha varit felaktigt av MP att lägga upp förundersökningen på det sätt som skedde.

text: Förundersökningens bedrivande

text: Förundersökningen skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Om det inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen skall den läggas ned. Förundersökningen bör även bedrivas på ett sådant sätt att ingen i onödan blir utsatt för misstanke eller får vidkännas kostnad eller olägenhet, se

text: 23 kap. 4 § rättegångsbalken

text: Mot bakgrund av att anmälan tog sikte på en pågående verksamhet var det särskilt angeläget att förundersökningen bedrevs skyndsamt. Jag har - liksom Riksåklagaren och MP - därför stor förståelse för BB:s invändningar i denna del. Tidsutdräkten synes dock i varje fall delvis ha berott på bristande resurser hos polismyndigheten och de prioriteringar som myndigheten har tvingats göra. Åklagaren har i en sådan situation inte möjlighet att direkt bestämma vilka prioriteringar som polisen skall göra. Under alla förhållanden har handläggningstiden - mot bakgrund av den arbetsbelastning som finns hos såväl åklagare som polis - inte varit så lång att det finns anledning för mig att vidta någon ytterligare åtgärd i saken.

text: Expedieringen av beslutet att lägga ned förundersökningen

text: I och med att beslutet expedierades blev det en offentlig handling. Jag har därför inte något att erinra mot att det lämnades ut så som skedde. Jag har dock viss förståelse för BB:s synpunkt att åklagaren borde ha underrättat honom i varje fall direkt efter att medierna hade informerats om nedläggningsbeslutet. Någon sådan skyldighet fanns visserligen inte och någon kritik kan inte riktas mot åklagaren. Men det framstår som ett rimligt hänsynstagande att den som är underkastad en uppmärksammad förundersökning om möjligt ges information om t.ex. ett nedläggningsbeslut så tidigt att han slipper få sitt besked från medierna.

text: Enligt min mening hade det sålunda varit lämpligt att åklagaren hade underrättat BB om nedläggningsbeslutet - eller i varje fall gjort ett försök att informera honom - senast direkt efter det att medierna begärt att få tillgång till beslutet. Jag vill understryka att min avsikt inte är att lägga fast någon allmän plikt av detta slag, bara att uttala vad som enligt min mening är ett rimligt hänsynstagande i uppmärksammade ärenden.

text: Överåklagarens prövning

text: Såväl en överåklagare som en generaldirektör kan emellanåt ha anledning att delta i den offentliga debatten. Även om det därvid förekommit meningsskiljaktigheter mellan BB och SA anser jag att det i ärendet inte har framkommit några omständigheter som gör att SA inte borde ha prövat frågan om förundersökningen skulle läggas ned. Utredningen ger inte heller stöd för att han på något olämpligt sätt deltog i handläggningen.

text: Sammanfattning

text: Vad som har framkommit i ärendet ger mig sammanfattningsvis inte anledning att - vid sidan om påpekandet angående underrättelsen om nedläggningsbeslutet - uttala någon kritik mot åklagarna. Jag ser inte heller anledning att vidta någon ytterligare åtgärd med anledning av åklagarmyndighetens handläggningsåtgärder i ärendet.

text: Ärendet avslutas med ett beklagande av den långa handläggningstiden här. Jag har ansett det lämpligt att avvakta JO:s granskning eftersom den tog sikte på vad som skedde före åklagarmyndighetens handläggning.


title: Fråga om den s.k. databasregeln i yttrandefrihetsgrundlagen är tillämplig på ett inlägg på Aftonbladets hemsida

text: I detta ärende tar jag ställning till en anmälan mot Aftonbladets hemsida rörande förtal. Jag har därvid funnit att hemsidan omfattas av den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: men att anmälan inte föranleder någon åtgärd här.

text: I ett annat ärende som också avgjorts denna dag (dnr

text: ) har jag tagit ställning till ytterligare en anmälan mot Aftonbladets hemsida rörande förtal i en artikel som finns på hemsidan men ursprungligen publicerats i tidningen Aftonbladet. I det ärendet har jag funnit att den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § tryckfrihetsförordningen

text: är tillämplig på publiceringen på hemsidan.

text: Ärendet

text: AA har i en skrivelse hit, såsom denna får uppfattas, anmält att hon och en namngiven person samt dennes förening Fågel Fenix blivit utsatta för förtal genom vissa uppgifter som varit införda på Aftonbladets hemsida på Internet och där under avsnitten "tyck till" om "Ska båda föräldrarna erkännas som vårdnadshavare?" och "tyck till" om "Måste lagarna om kvinnomisshandel skärpas än mer? Hur ska vi få män att sluta slå?". Den först nämnda debatten tycks ha pågått under tiden den 28 maj - 1 juni 2000 och den andra debatten under tiden den 14 juni - 10 augusti 2000. I anmälan har angetts att de båda debatterna finns sparade på två Internetadresser.

text: Justitiekanslern har tagit del av startsidan för "Aftonbladet tyck till". Av denna framgår bl.a. att ett inlägg som en läsare önskar få infört på debattsidan först granskas av en redaktion och att inlägg som är rasistiska, sexistiska eller annars strider mot svensk lag inte godkänns. Någon möjlighet för mottagaren att ändra innehållet på sidan föreligger inte.

text: Justitiekanslern har också inför prövningen av ärendet haft tillgång till sina akter i ärendena med dnr

text: och

text: Gällande regler

text: Tryckfrihetsförordningen

text: (TF) äger enligt

text: 1 kap. 5 §

text: TF tillämpning på skrifter som framställts i tryckpress. TF skall dessutom tillämpas på skrifter som mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt förfarande. För det senare slaget av skrifter gäller dock som förutsättning för att TF skall vara tillämplig att utgivningsbevis gäller för skriften eller att skriften är försedd med beteckning, som utvisar att den är mångfaldigad, samt i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat skriften och om ort och år för mångfaldigandet.

text: Den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF avser det fallet att ägaren till en periodisk skrift sprider eller låter sprida skriftens innehåll eller delar av detta i form av ett radioprogram eller en teknisk upptagning som avses i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Enligt lagrummet skall då programmet eller upptagningen jämställas med en bilaga till skriften i den utsträckning den i sådan form spridda versionen återger innehållet i skriften oförändrat samt anger hur innehållet har disponerats. Med radioprogram avses inte bara program i ljudradio utan också program i television och innehållet i vissa andra sändningar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. Regeln innebär att en förlagetrogen version av en periodisk skrift som sprids på något av de angivna sätten skall behandlas på samma sätt som en bilaga till den periodiska skriften.

text: YGL är tillämplig bl.a. på sändningar av ljudradio, television och vissa andra sändningar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel, jfr 1 kap. 1 och 6 §§ YGL.

text: Enligt den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL är grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpliga också när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor på särskild begäran tillhandahåller allmänheten upplysningar direkt ur ett register med upptagningar för automatisk databehandling under förutsättning att mottagaren inte kan ändra innehållet i registret.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern är ensam åklagare i fråga om tryck- och yttrandefrihetsbrott. Endast Justitiekanslern får besluta om tvångsmedel och inleda förundersökning i anledning av misstanke om sådant brott. Justitiekanslern har vidare åklagaruppgifter i andra tryck- och yttrandefrihetsmål än mål om tryck- eller yttrandefrihetsbrott samt i mål som annars avser brott mot bestämmelser i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) eller

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Anmälningar som faller utanför tryck- eller yttrandefrihetsområdet ankommer det dock på allmän åklagare att handlägga.

text: Internet är ett världsomspännande nät för kommunikation mellan datorer som möjliggör olika former av datormedier såsom e-post, elektroniska anslagstavlor och informationsdatabaser. På Internet förekommer också videokonferenser, telefoni och ljudradio.

text: Eftersom Internet möjliggör kommunikation med olika egenskaper måste man för att kunna fastställa om endera YGL eller TF i ett visst fall är tillämplig eller inte göra en bedömning av vilka regler användningen kan anses omfattad av. När det gäller material som ett massmedieföretag publicerar elektroniskt kan den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF eller den s.k. databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL vara tillämplig. Även YGL:s regel om radioprogram (1 kap. 6 §) kan bli tillämplig (jfr Mediekommitténs betänkande Grundlagsskydd för nya medier,

text: SOU 1997:49, s. 180

text: f. och 220).

text: De aktuella publiceringarna på Internet kan inte jämställas med en sådan sändning av ljudradio, television m.m. som är riktad till allmänheten och därför omfattas av YGL (jfr 1 kap. 1 och 6 §§ YGL). Skälet härtill är att den aktuella hemsidan endast torde tillhandahållas på begäran (se bl.a.

text: SOU 1997:49 s. 109

text: f.).

text: En hemsida är i princip en databas. För att en databas skall falla under TF eller YGL krävs, som ovan har angetts, i princip att den drivs av ett massmedieföretag. När det gäller TF:s tillämplighet krävs också att hemsidan i oförändrat skick återger innehållet i en periodisk skrift. De uppgifter som den nu aktuella anmälan riktar sig mot har inte tidigare publicerats i tidningen Aftonbladet. Bilageregeln i TF är därför inte tillämplig. Fråga uppkommer då om publiceringen på hemsidan omfattas av databasregeln.

text: Beträffande databasregeln framhöll föredragande statsrådet bl.a. följande i samband införandet av YGL (

text: prop. 1990/91:64 s. 66

text: f.).

text: Till en dagstidningsredaktion strömmar varje dag in åtskilliga upplysningar som inte kan få plats i tidningen. Det kommer också in uppgifter som utan tvivel kommer att publiceras i den tryckta tidningen, men som i den formen inte kan nå läsarna förrän i nästa dags utgåva. I båda dessa fall kan distribution genom nya medier innebära utvecklingsmöjligheter för moderna massmedieföretag. Med tanke på sådana former av överföringar av meddelanden till allmänheten gör sig frågan om gränsdragningen kring det grundlagsskyddade området påmint som den förut beskrivits. Det framstår mot denna bakgrund inte som tillräckligt att skapa ett yttrandefrihetsrättsligt skydd endast för nya sätt att sprida material som också trycks.

text: En möjlighet att undvika de nackdelar som är förenade med ett generellt verkande yttrandefrihetsrättsligt skydd även för interaktiv kommunikation som inte påverkar källan skulle kunna vara att införa ett sådant skydd på det område där det framstår som särskilt angeläget. Behovet av ett yttrandefrihetsrättsligt skydd består i att medierna bör kunna tas i bruk i nyhetsförmedlingens och opinionsbildningens tjänst på samma villkor som det tryckta ordet. Det syftet kan givetvis till en väsentlig del uppnås genom att skyddet anknyts till den användning av den moderna kommunikationstekniken som förekommer hos tidningsföretag och nyhetsbyråer m.fl. som är verksamma på området.

text: En viktig del av motivet för ett längre gående skydd för yttrandefriheten än som finns i dag i fråga om de nya kommunikationsformerna är hänförlig till behovet av skydd för nyhetsförmedlingens källor. Det framstår därför som följdriktigt om en lösning av det slag som nu diskuteras skulle innebära att skyddet fick gälla samma krets som den till vilken källskyddet nu är anknutet enligt TF och den radiorättsliga lagstiftningen. Det skulle betyda att interaktiv kommunikation som är tillgänglig för allmänheten men inte innebär någon möjlighet för mottagaren att påverka vilken information som lagras i källan inordnades under det yttrandefrihetsrättsliga skyddet i en ny grundlag när verksamheten bedrivs av författare m.fl. upphovsmän, utgivare, redaktioner eller nyhetsbyråer.

text: En annan möjlighet att undvika de svårigheter som är förenade med att genom grundlagstiftning bereda ett starkare skydd för friheten att yttra sig med hjälp av de nya kommunikationsformerna skulle kunna vara att låta rättsutvecklingen på området inledas genom beslut om vanlig lagstiftning. Den möjligheten nämndes i fråga om videotex av departementschefen i 1986 års lagrådsremiss (

text: prop. 1986/87:151 s. 84

text: Dess givna fördel är att den gör det möjligt att på ett enklare sätt låta lagstiftningen anpassas till erfarenheterna av den nya kommunikationsteknikens utveckling. Nackdelen är självfallet att det lämnas öppet om en viktig kanal för förmedling av upplysningar och åsikter kommer att skyddas av samma konstitutionella garantier som andra medier.

text: Mot denna bakgrund förordar jag att videotex nu ges samma skydd som övriga grundlagsskyddade medier när kommunikationssättet används under sådana förhållanden som jag nyss beskrivit. Informationsförmedling till allmänheten genom videotex från redaktioner och nyhetsbyråer m.fl. kommer alltså att kunna ske i yttrandefrihetsrättsligt skyddade former så länge mediets interaktiva karaktär inte innebär att mottagaren kan påverka innehållet i de uppgifter som finns lagrade i informationskällan. Utgivaren kan då råda över innehållet.

text: Av de nu nämnda förarbetsuttalandena framgår således att en viktig del av motivet för ett längre gående skydd för yttrandefriheten i fråga om nya kommunikationsformer var hänförlig till behovet av skydd för nyhetsförmedlingens källor. Det framstod därför som följdriktigt med en lösning som innebar att skyddet fick gälla samma krets som den till vilken källskyddet då var anknutet enligt TF och den radiorättsliga lagstiftningen. Det skulle enligt förarbetena betyda att interaktiv kommunikation som är tillgänglig för allmänheten men inte innebär någon möjlighet för mottagaren att påverka vilken information som lagras i källan skulle inordnas under det yttrandefrihetsrättsliga skyddet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Jag har i ett annat ärende här, som gäller frågan om bilageregeln i TF är tillämplig på Aftonbladets hemsida (dnr

text: ), inhämtat att Aftonbladet Hierta Aktiebolag äger tidningen Aftonbladet. Bolaget är vidare ägare till dotterbolagen Aftonbladet Nya Medier AB och Hierta Venture AB. Anmäld ansvarig utgivare till Patent- och registreringsverket (PRV) för tidningen Aftonbladet är Anders G. Aftonbladet Nya Medier AB driver och utvecklar Aftonbladets hemsidaaftonbladet.se. och har en egen redaktion. Kalle J är till Radio- och TV-verket anmäld som utgivare av hemsidan. Det aktiebolag som numera heter Aftonbladet Nya Medier AB bildades den 21 september 1999 och fick sitt nuvarande namn den 13 januari 2000. Vid kontakter med Aftonbladet Nya Medier AB har framkommit att avtal slutits mellan detta bolag och Aftonbladet Hierta Aktiebolag om att respektive bolag fritt, för publicering i dels tidningen, dels på hemsidan, får utnyttja av varandra producerat redaktionellt material.

text: För att databasregeln skall bli tillämplig krävs, som framgått ovan, att den drivs av ett massmedieföretag, dvs. en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för ett radioprogram, ett företag för framställning av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå.

text: Vid en strikt tolkning av databasregeln kan det hävdas att denna bestämmelse inte är tillämplig när, som i förevarande fall, en hemsida tillhandahålls av en särskild juridisk person som inte i vedertagen mening är en tidningsredaktion eller ett annat massmediaföretag som uttryckligen nämns i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL. Det är ju nämligen just redaktionen för hemsidan som tillhandahåller materialet. Enligt min mening måste det emellertid beaktas att Aftonbladet Hierta Aktiebolag och dess dotterbolag Aftonbladet Nya Medier AB är en koncern i nyhetsförmedlingens och den fria opinionsbildningens tjänst och att all publicering på hemsidan har en nära anknytning till tidningen. En annan omständighet som bör vägas in är att, såvitt framgår, det material som produceras för tidningen och hemsidan fritt kan utnyttjas av respektive redaktion för publicering. Enligt min mening torde det vara bäst förenligt med de intressen som bär upp grundlagarna att i ett fall som det nu aktuella mera se på de sakliga förhållandena än att låta formella omständigheter, som bolagskonstruktioner och liknande, vara avgörande för tillämpningen av databasregeln. För detta talar inte minst att just källskyddet, som motiverat databasregeln, skulle urholkas om hemsidan inte ansågs falla under databasregeln. Jag har därför stannat för att databasregeln får anses tillämplig på innehållet i hemsidan under förutsättning att mottagaren inte kan ändra på det.

text: I förevarande fall kan innehållet på debattsidan "tyck till" inte ändras av den som besöker sidan varför databasregeln således är tillämplig. Det ankommer då på mig att ta ställning till AA:s anmälan.

text: Det yttrandefrihetsbrott som här skulle kunna komma i fråga är förtal.

text: När det gäller förtalsbrott kan detta endast rikta sig mot fysiska personer och inte mot kollektiva enheter (jfr Holmberg m.fl.,

text: Brottsbalken

text: del I, 6:e uppl., s. 247 f.). Föreningen Fågel Fenix kan således i rättslig mening inte förtalas. Anmälan i denna del föranleder därför inte någon åtgärd.

text: Brottet förtal får vidare enligt

text: 5 kap. 5 § första stycket brottsbalken

text: inte åtalas av annan än målsäganden, dvs. den som har blivit utsatt för förtalet (enskilt åtal). Har målsäganden angivit brottet till åtal får dock förtalsbrott åtalas av allmän åklagare, om åtal av särskilda skäl anses påkallat från allmän synpunkt (allmänt åtal).

text: Den andre personen som avses i AA:s anmälan har inte själv angivit något förtalsbrott till åtal varför anmälan i den delen redan på grund härav inte kan föranleda någon åtgärd av Justitiekanslern.

text: Vad gäller anmälan i övrigt, dvs. förtal riktat mot AA själv, bör noteras att allmänt åtal skall ske endast om särskilda skäl föreligger och i rena undantagsfall. Oavsett om det i detta fall skulle föreligga ett förtalsbrott eller inte anser jag inte att sådana särskilda skäl föreligger som motiverar ett ingripande genom allmänt åtal.

text: Ärendet avslutas härmed.