avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Anmälan till JO från Individ- och familjenämnden i Västerås kommun angående handläggningen av ett ärende enligt LVM

sammanfattning: Den som är i behov av vård för att komma ifrån ett pågående missbruk kan bli föremål för tvångsvård enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Beslut om vård fattas av förvaltningsrätten efter ansökan av socialnämnden. Om domstolens beslut inte kan avvaktas får nämnden under vissa omständigheter besluta att omhänderta personen i fråga. När nämnden har ansökt om vård får även domstolen besluta om omhändertagande. – Ett beslut om omhändertagande ska senast dagen efter beslutet underställas förvaltningsrätten. Godkänner domstolen omhändertagandet ska en ansökan om vård ha kommit in till domstolen inom en vecka. Annars upphör omhändertagandet automatiskt. I en anmälan från Individ- och familjenämnden i Västerås kommun anfördes bl.a. följande. En ansökan från nämnden om vård enligt LVM för en missbrukare som var omedelbart omhändertagen kom inte in till domstolen inom tidsfristen. Detta berodde på ett misstag när ansökan faxades till domstolen och medförde att beslutet om omhändertagande upphörde att gälla. Ett nytt beslut om omhändertagande godkändes inte av domstolen med hänvisning till att samma skäl för omhändertagande inte får användas två gånger. – Det är olyckligt att administrativa misstag leder till att en missbrukare inte får den vård som han eller hon är i behov av. JO uttalar i beslutet bl.a. följande. I lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, finns bestämmelser som liknar de regler i LVM som ska tillämpas i dessa situationer. Vissa uttalanden i förarbetena till LVU och vissa beslut från JO som rör tillämpningen av den lagen bör kunna ge vägledning i den situation som beskrivs i anmälan. – Nämnden torde inte kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande när ett tidigare sådant beslut har upphört därför att ansökan om vård inte har gjorts i rätt tid. Att det tidigare beslutet har upphört innebär dock inte att själva ansökan om vård har förfallit. I en sådan situation kan en möjlig väg vara att nämnden i anslutning till ansökan om vård av missbrukaren yrkar att domstolen ska besluta att omedelbart omhänderta honom eller henne. – JO avslutar ärendet utan att rikta någon kritik mot nämnden.

text: Anmälan

text: Av en anmälan till JO från Individ- och familjenämnden i Västerås kommun framgick i huvudsak följande.

text: Efter att nämnden hade beslutat att ansöka om att AA skulle ges vård enligt lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, skickades ansökan med

text: telefax och post till Förvaltningsdomstolen i Uppsala den 19 november 2013. Dagen därpå kontaktade domstolen nämndens förvaltning och meddelade att faxet hade inkommit i form av ”blanka papper”. Konsekvensen av det var att ett beslut om omedelbart omhändertagande av missbrukaren hade upphört. Ordföranden i nämnden fattade ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 13 §

text: LVM den 20 november 2013. Förvaltningsrätten beslutade samma dag att inte fastställa beslutet. Grunden för domstolens beslut var att samma skäl för omhändertagande inte får användas två gånger. Kammarrätten avslog en begäran om inhibition av förvaltningsrättens beslut. – Nämnden anförde i sin anmälan till JO vidare: Det är olyckligt när omständigheter och administrativa misstag leder till att människor i behov av vård inte erhåller sådan. Utifrån lagstiftningen är det riktigt hanterat men det hade kunnat medföra allvarliga konsekvenser för den enskildes hälsa i form av återfall i missbruk. Det kan inte vara lagstiftarens mening att den här typen av administrativa misstag inte ska kunna rättas till.

text: Bedömning

text: Vad som har kommit fram om det enskilda fall som berörs i nämndens anmälan ger mig inte anledning att vidta någon åtgärd eller att göra något uttalande. Jag vill dock med utgångspunkt i den situation som beskrivs i anmälan rent allmänt anföra följande.

text: Om någon till följd av ett fortgående missbruk av alkohol, narkotika eller flyktiga lösningsmedel är i behov av vård för att komma ifrån sitt missbruk, och vårdbehovet inte kan tillgodoses enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: eller på något annat sätt, ska han eller hon enligt

text: 4 § lagen (1988:890)

text: om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) under vissa förutsättningar som anges i bestämmelsen ges tvångsvård.

text: Beslut om vård med stöd av LVM fattas av förvaltningsrätten efter en ansökan av socialnämnden.

text: Socialnämnden får med stöd av

text: 13 §

text: LVM besluta att en missbrukare omedelbart ska omhändertas om det är sannolikt att den enskilde kan ges vård med stöd av LVM och rättens beslut om vård inte kan avvaktas bl.a. på grund av att den enskilde kan antas få sitt hälsotillstånd allvarligt försämrat om han eller hon inte får omedelbar vård. Om inte heller nämndens beslut kan avvaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden har utsett fatta beslut om ett omhändertagande.

text: Ett beslut om omedelbart omhändertagande ska senast dagen efter beslutet underställas förvaltningsrätten som ska pröva om beslutet ska bestå.

text: För att ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 13 §

text: LVM inte ska bestå längre än nödvändigt ska ansökan om tvångsvård ha kommit in till förvaltningsrätten inom en vecka från det att domstolen beslutade att omhändertagandet skulle bestå (

text: 18 §

text: LVM). Av

text: 18 a § 2

text: LVM följer att ett omedelbart omhändertagande upphör att gälla om en ansökan om vård inte har gjorts inom den tid som anges i 18 §.

text: Nämnden pekar i sin anmälan på att bestämmelsen att ett omedelbart omhändertagande upphör när en ansökan om vård inte har gjorts i rätt tid kan leda till oönskade resultat när förseningen beror på misstag eller förbiseenden under nämndens handläggning. JO har berört liknande frågeställningar i ärenden som rör vård enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga m.m., LVU.

text: I förarbetena till LVM behandlas inte frågan om förutsättningarna för nämnden att fatta ett nytt beslut i en sådan situation som är aktuell i det här ärendet. I LVU finns en bestämmelse i 9 § som motsvarar den i

text: 18 a §

text: LVM. Vid tillkomsten av LVUbestämmelsen anfördes i förarbetena (

text: prop. 1979/80:1

text: Del A s. 592) bl.a. följande.

text: Försummar nämnden att inom föreskriven tid ge in ansökan till rätten om vård av den som är omhändertagen, skall omhändertagandet genast upphöra. Det får anses följa av allmänna rättsgrundsatser att ett nytt beslut om omhändertagande i sådant fall inte får träffas på samma grunder som föranledde det tidigare beslutet. Det är uppenbart att en regel av detta innehåll, vars syfte är att förstärka rättssäkerheten i förfarandet, ställer ett oavvisligt krav på nämnden att iaktta tidsfristen. Den omständigheten att omhändertagandet enligt vad förut har sagts skall upphöra utgör självfallet inte hinder mot att nämnden ansöker om vård enligt LVU och att länsrätten prövar sådan ansökan.

text: I ett beslut som rörde tillämpningen av

text: 9 §

text: LVU uttalade JO bl.a. följande (JO 1998/99 s. 282)

text: När ett beslut om omedelbart omhändertagande förfallit enligt

text: 9 §

text: LVU har socialnämnden i och för sig möjlighet att fatta ett nytt beslut om omhändertagande. Detta förutsätter emellertid att det kommit fram nya omständigheter som kan läggas till grund för bedömningen. Det räcker således inte med att de tidigare vårdmotiverande förhållandena alltjämt står kvar. I så fall hade den stipulerade tidsfristen i

text: 8 §

text: LVU saknat betydelse. – – – I det uppkomna läget hade nämnden enligt min mening bort pröva om det fanns andra alternativ. Jag vill peka på möjligheten att överlåta åt länsrätten att ta ställning till om ett omedelbart omhändertagande är motiverat. Nämnden hade således omgående kunnat ge in en ansökan om vård enligt LVU till länsrätten – utredningen var ju vid det här laget avslutad – och i samband därmed enligt

text: 6 § tredje stycket

text: LVU göra en framställning om att pojken omedelbart skulle omhändertas. Ett sådant alternativ hade svarat bättre mot lagstiftarens intentioner att ett av socialnämnden fattat beslut om omedelbart omhändertagande skall till följd av sin provisoriska karaktär endast kunna gälla under begränsad tid.

text: Det synsätt för fall enligt LVU som kommer till uttryck i propositionen och det nyss berörda beslutet från JO bör kunna anläggas även när det gäller LVM. Med den utgångspunkten torde nämnden således inte kunna fatta ett nytt beslut om omhändertagande när ett beslut om omedelbart omhändertagande har upphört därför att ansökan om vård inte har gjorts i rätt tid.

text: Jag har nyligen i ett beslut som rör LVU konstaterat att det i många fall kan stå i strid mot barnets intresse att ett beslut om omedelbart omhändertagande upphör i en situation som motsvarar den som är aktuell i det här ärendet (JO:s beslut den 27 november 2013, dnr

text: ). Mina överväganden i det beslutet grundades på bl.a. det s.k. barnperspektivet som kommer till uttryck i

text: 1 §

text: LVU. Resonemanget i

text: beslutet kan därför inte utan vidare läggas till grund för bedömningen av det här aktuella fallet. Ett beslut om omedelbart omhändertagande med stöd av LVM fattas emellertid i mycket akuta situationer för att, förenklat uttryckt, skydda den enskilde eller någon närstående. Att ett sådant beslut upphör på grund av formella brister i handläggningen kan därför i vissa fall framstå som stötande. Å andra sidan finns det starka rättssäkerhetsskäl som talar för att omhändertagandet ska upphöra om ansökan om vård inte görs i rätt tid och att nämnden i ett sådant fall inte ska kunna fatta ett nytt beslut på samma grund som låg till grund för det beslut som upphörde.

text: Jag utgår från att de handlingar som nämnden skickade per post kom fram till domstolen. Den omständigheten att ett beslut om ett omedelbart omhändertagande har upphört på grund av att nämndens ansökan om vård har kommit in för sent innebär inte att själva ansökan om vård har förfallit. En möjlig väg i en situation som denna kan därför vara att nämnden kompletterar sin ansökan om vård med ett yrkande om att domstolen ska besluta om ett omedelbart omhändertagande. Som framgått prövas då frågan om det finns skäl för ett ”nytt” omedelbart omhändertagande av domstolen och inte av samma instans som fattat det första (förfallna) beslutet.

text: Jag sänder en kopia av detta beslut till Socialdepartementet, Socialstyrelsen och Inspektionen för vård och omsorg för kännedom.

text: Ärendet avslutas med ovan gjorda uttalanden, som alltså inte innefattar någon kritik mot nämnden.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Studentrepresentant i en tjänsteförslagsnämnd har uppmanats att inte röja uppgifter rörande sakkunnigutlåtanden i ett ärende innan protokollet justerats. Fråga om uppmaningen stått i strid med den i 2 kap. 1 § RF tillförsäkrade yttrandefriheten

org: jo

text: Studentrepresentant i en tjänsteförslagsnämnd vid Stockholms universitet har uppmanats att inte röja uppgifter rörande sakkunnigutlåtanden i ett ärende innan justerat protokoll från nämndens sammanträde förelåg. – Fråga om uppmaningen stått i strid med den i

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) tillförsäkrade yttrandefriheten

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Sven Ekelin var studentrepresentant i Historisk-filosofiska tjänsteförslagsnämnden vid Stockholms universitet. Inför ett nämndssammanträde den 9 oktober 1998 erhöll han en kallelse, daterad den 7 september 1998, med följande instruktion. ”I detta tillsättningsärende är de sakkunnigas utlåtanden internt arbetsmaterial inom tjänsteförslagsnämnden intill dess att justerat protokoll från nämndens sammanträde föreligger. Detta betyder att utlåtandena utgör konfidentiella handlingar, som är avsedda enbart för nämndens ledamöter och dem som med närvaro- och yttranderätt deltar i ärendets behandling. Vänligen tillse sålunda att inga utomstående till någon del får kännedom om utlåtandenas innehåll under den tid som ovan angivits”. Den 24 september 1998 fattade rektor ett beslut om undantag för visst fall från en bestämmelse i universitetets lokala riktlinjer för handläggningen av professorstillsättningsärenden. I protokollet antecknades följande. ”Det antecknas att i universitetets riktlinjer för tillsättningen av professurer stadgas bl.a. att såvitt gäller tillsättning av professurer inom humanistisk fakultet de sakkunnigas utlåtanden skall bli offentliga i samband med utskicket till tjänsteförslagsnämnden. På därom gjord framställning medges – med undantag från den återgivna bestämmelsen – att utlåtandena rörande professuren i litteraturvetenskap, särskilt barn- och ungdomslitteratur, inte behöver offentliggöras förrän justerat protokoll från tjänsteförslagsnämndens sammanträde föreligger”.

type: stycke

text: Anmälan

text: I en anmälan jämte bilagor till JO framförde Sven Ekelin klagomål mot Stockholms universitet. Han anförde att förbudet att yppa det s.k. arbetsmaterialets innehåll saknar lagstöd.

text: Utredning

text: Sven Ekelins anmälan remitterades till Rektor för Stockholms universitet för utredning och yttrande. Rektor överlämnade som sitt remissvar ett yttrande av

text: Gunnel Engwall och Göran Wirdéus vid universitetets juridiska enhet. I remissvaret anfördes följande (bilagorna här utelämnade, JO:s anm.).

text: Stockholms universitet får härmed avge följande yttrande i anledning av Sven Ekelins ”klagan över Stockholms universitet angående förbud att yppa innehållet i så kallat arbetsmaterial”. Rektors beslut i ärendet bifogas, bilaga 1.

text: Förordning/föreskrifter

text: I

text: 6 kap 2 § högskoleförordningen (1993:100)

text: , den lydelse, bilaga 2, som var tillämplig vid tiden för nu aktuell professorstillsättning, anges beträffande tjänsteförslagsnämnd: 2 § ”I tjänsteförslagsnämnden skall ingå

text: 1. en ordförande, en vice ordförande och ytterligare två ledamöter vilka utses för tre år samt 2. när det gäller förslag till tjänst som professor, tre ledamöter som utses för varje ärende och som är särskilt förtrogna med tjänstens ämne eller 3. när det gäller förslag till tjänst som lektor, två ledamöter som utses för varje ärende och som är särskilt förtrogna med tjänstens ämne. Utöver de ledamöter som avses i första stycket har studenterna rätt att vara representerade i nämnden med en ledamot. Denna ledamot utses för ett år. För var och en av de ledamöter som avses i första stycket 1 och andra stycket skall det finnas en suppleant. Bland de ledamöter som avses i första stycket 1 och bland suppleanterna för dessa skall båda könen finnas representerade. Detta gäller också i fråga om de ledamöter som avses i första stycket 2 och 3, om det inte finns synnerliga skäl.” Därutöver har Stockholms universitet egna föreskrifter för inrättande, omprövning och tillsättning av professorstjänster. Dessa är intagna i Stockholms universitets regelbok, bilaga 3. Beträffande sakkunnigas utlåtanden anges: ”8.4 Lokal föreskrift: De sakkunnigas utlåtanden skall normalt tillställas tjänsteförslagsnämndens ledamöter senast i samband med att kallelse till nämndens sammanträde utsänds, annars så snart som möjligt. 8.5 Lokal föreskrift: De sakkunnigas utlåtanden skall därutöver för kännedom delges rektor, förvaltningschefen, prefekten, (i förekommande fall) professorer i ämnet vid Stockholms universitet, fakultetskansliet, Stockholms universitetsbibliotek, Kungl bibliotekets svenska avdelning samt de sökande  såvitt avser professurer inom humanistisk, juridisk och samhällsvetenskaplig fakultet samtidigt med utskicket till tjänsteförslagsnämndens ledamöter;  såvitt avser professurer inom matematisk-naturvetenskaplig fakultet när justerat protokoll från tjänsteförslagsnämndens sammanträde föreligger. Dessförinnan utgör sakkunnigutlåtanden rörande professurer inom matematisknaturvetenskaplig fakultet konfidentiellt arbetsmaterial.”

text: Bakgrund

text: Jurist Cecilia Brunnström har den 6 oktober 1998 muntligen meddelat Sven Ekelin att ärendet utreds vid juridiska enheten. Därefter har Sven Ekelin erhållit skrivelse av den 13 oktober 1998 från juridiska enheten, bilaga 4. Av skrivelsen framgår att sakkunnigutlåtandena i tillsättningen av professuren i litteraturvetenskap inom humanistisk fakultet, enligt bestämmelserna i

text: 2 kap

text: och

text: 7 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) utgör arbetsmaterial fram till dess att tjänsteförslagsnämnden slutligt behandlat tillsättningsärendet. Detta beror på att de sakkunniga är ledamöter i tjänsteförslagsnämnden och att de handlingar som de lämnar exempelvis till andra ledamöter eller nämndens kansli därför inte kan anses som inkomna till nämnden. Vi har även funnit att sakkunnigutlåtandena ej expedierats vid tiden för Sven Ekelins förfrågan. De utgör därför inte allmän

text: handling, jfr dom från Kammarrätten i Göteborg, mål nr 5624-1987, bilaga 5. Stockholms universitets föreskrifter reglerar främst hur utlåtanden skall expedieras. Sakkunnigutlåtanden upprättas i en preliminär version som ligger till grund för tjänsteförslagsnämndens sammanträde. De kan vid ärendets behandling bli föremål för ändringar eller tillägg, beroende på vad som kommer fram under beredningen, exempelvis under provföreläsningar och intervjuer. Det kan dessutom inträffa att någon av de sökande före nämndens sammanträde återkallar sin ansökan till tjänsten, vilket i sin tur kan medföra att utlåtandena måste ändras. I det aktuella tillsättningsärendet, har de sakkunniga den 1 september 1998 framställt önskemål till avd dir Ulf Lindgren, juridiska fakultetskansliet, om att deras utlåtanden skall behandlas som arbetsmaterial inom tjänsteförslagsnämnden till dess att nämndens sammanträde genomförts, bilaga 6. Motivet för detta var att ”de sakkunniga i sina slutjämförelser intagit sina ståndpunkter med viss tvekan och därför tillmäter utfallet av intervjuerna betydelse för det definitiva ställningstagandet”. Rektor har med anledning av de sakkunnigas framställan medgivit undantag i detta ärende från universitetets föreskrifter (8.5 ovan) om expediering av sakkunnigutlåtanden inom humanistisk fakultet, bilaga 7. Sven Ekelin har vidare uppgivit att han förbjudits att yppa innehållet i sakkunnigutlåtandena. Han framhåller dock i sin anmälan att ”hemligstämpel och sekretess i lagens mening inte har åberopats”. Vad avser dessa uppgifter från Ekelin vill universitetet framhålla att Ulf Lindgren uppgivit att han per telefon ombett Sven Ekelin att respektera att utlåtandena före sammanträdet skulle behandlas som arbetsmaterial men inte ”meddelat något förbud att delge utomstående”. Cecilia Brunnström har uppgivit att hon i kontakterna med Ekelin inte heller lämnat några påbud eller direktiv om tystnadsplikt utan enbart bett honom avvakta juridiska enhetens utredning innan han sprider innehållet till utomstående. Hon tillbakavisar även att hon skulle ha anfört att ”Sekretessen gäller tills vidare”, vilket Ekelin uppgivit i sin anmälan.

text: Sammanfattning

text: Stockholms universitet tillbakavisar Sven Ekelins uppgifter om att han förbjudits att yppa innehållet i sakkunnigutlåtandena till utomstående. Däremot har han ombetts att respektera att utlåtandena varit arbetsmaterial. Det framgår av kallelsen 1998-09- 07 till tjänsteförslagsnämnden, bilaga 8, att sakkunnigutlåtandena i detta ärende utgjort arbetsmaterial till dess justerat protokoll från nämndens sammanträde förelegat. Något förbud att yppa innehållet till utomstående har däremot inte uppställts. Det är dessutom Stockholms universitets mening att sakkunnigutlåtandena ej var att betrakta som allmän handling förrän beslut i form av justerat protokoll förelåg från tjänsteförslagsnämnden. Stockholms universitet hemställer att Justitieombudsmannen måtte tillbakavisa Sven Ekelins framställan.

text: Sven Ekelin kommenterade remissvaret och begärde därvid bl.a. att JO skulle uttala sig om huruvida universitetets agerande i vissa avseenden varit lagligt eller lämpligt samt föreslagit att JO skulle överväga att väcka åtal mot universitetet.

text: I ytterligare en skrivelse, som angavs vara en komplettering till hans yttrande över remissvaret, hemställde Sven Ekelin bl.a. att JO:s granskning skulle omfatta även tillsättningen av professorstjänster inom matematisknaturvetenskaplig fakultet.

text: I beslut den 21 december 2000 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Rektors beslut den 24 september 1998 innebar att sakkunnigutlåtandena inte ansågs vara allmän handling förrän ett justerat protokoll från tjänsteförslagsnämndens

text: sammanträde förelåg. På motsvarande sätt som framgår av den i ärendet väl kända domen från Kammarrätten i Göteborg (dom den 22 oktober 1987, mål nr 5624- 1987) konstaterar jag att utlåtandena inte var allmänna handlingar vid den tidpunkt anmälan avser. Det saknas därför anledning för mig att gå in på de bestämmelser som reglerar allmänna handlingars offentlighet.

text: Stockholms universitets uppmaning till tjänsteförslagsnämndens ledamöter att se till att inga utomstående fick kännedom om utlåtandenas innehåll ger mig dock ur rättslig synvinkel anledning till en kortfattad genomgång av de bestämmelser som reglerar yttrandefriheten.

text: Varje medborgare är enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1 regeringsformen

text: (RF) gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, definierad som frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Yttrandefriheten får begränsas endast i den utsträckning och på det sätt som framgår av föreskrifterna i 12 och 13 §§. Betydelsefulla begränsningar i yttrandefriheten följer av

text: sekretesslagens (1980:100)

text: olika föreskrifter om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet.

text: Regleringen innebär att myndighet eller ansvarig befattningshavare vid myndighet ej äger rätt att ålägga någon – t.ex. underställd personal – tystnadsplikt, som saknar stöd i lag eller sådan författningsföreskrift som meddelats av regeringen efter bemyndiganden i lag enligt

text: 8 kap. 7 § första stycket 7

text: RF.

text: Någon bestämmelse som begränsar tjänsteförslagsnämndens ledamöters yttrandefrihet på sätt som anges i föregående stycke finns inte.

text: Universitetet tillbakavisar i sitt remissvar Sven Ekelins uppgifter om att han förbjudits att yppa innehållet i sakkunnigutlåtandena till utomstående. Enligt universitetet har han endast ombetts att respektera att utlåtandena varit arbetsmaterial.

text: För egen del har jag svårt att ge den under Bakgrund citerade uppmaningen en sådan snäv innebörd. Visserligen kan den till en del tolkas som en information om att universitetet ämnade göra ett avsteg från de lokala föreskrifter som normalt reglerade tidpunkten för när de sakkunnigas utlåtanden skulle expedieras och därmed också bli allmänna handlingar. Uppmaningens utformning i övrigt ger dock enligt min mening uttryck för en bestämd önskan att ledamöterna skulle avhålla sig från att yppa innehållet i utlåtandena. För Sven Ekelins del måste detta anses innebära bl.a. att han enligt universitetet inte skulle diskutera utlåtandena med ämnets studentrepresentanter inför det kommande beslutet i tillsättningsärendet.

text: Jag anser sålunda att uppmaningen – som den formulerats – inte är förenlig med ovan nämnda grundlagsstadganden. Även om universitetet inte haft för avsikt att inskränka ledamöternas yttrandefrihet, kan dess agerande inte undgå kritik, eftersom uppmaningen i så fall fått en missvisande utformning.

text: Jag finner inte skäl att utreda vad Sven Ekelin gjort gällande angående universitetets tillsättning av professorstjänster inom matematisk-naturvetenskaplig

text: fakultet. Vid detta ställningstagande har jag särskilt beaktat Sven Ekelins egen uppgift att universitetet ändrat sina lokala föreskrifter från den 1 januari 1999. Sven Ekelins klagomål i denna del ger därutöver intryck av att i huvudsak röra samma fråga som jag behandlat ovan.

text: Vad Sven Ekelin i övrigt anfört föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Bemötande
Långsam handläggning
Utmätning

title: Allvarlig kritik mot Kronofogdemyndigheten bl.a. för att ha betalat ut pengar till gäldenären i stället för till borgenären

sammanfattning: JO har tidigare vid flera tillfällen kritiserat Kronofogdemyndigheten för att ha betalat ut pengar till fel person. JO konstaterar nu att detta återigen har inträffat. Myndigheten förtjänar denna gång allvarlig kritik för att ha a) betalat ut pengar till gäldenären i stället för till borgenären, b) dröjt mer än fem månader med att betala ut pengarna till borgenären efter att myndigheten upptäckte felet, och c) brustit i sitt bemötande av borgenären.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 3 januari 2018 klagade AA på Kronofogdemyndigheten med anledning av brister i handläggningen av ett utsökningsmål. Han uppgav bl.a. följande:

text: Han utsattes för ett brott och tillerkändes genom en dom ett skadestånd från den tilltalade. Med anledning av det utmätte och sålde Kronofogdemyndigheten gäldenärens bil. När utmätningsbeslutet vann laga kraft skulle en del av försäljningssumman betalas ut till honom, men den summan betalades i stället ut till gäldenären. Under myndighetens handläggning bemöttes han illa av en medarbetare och fick också felaktig information. Medarbetaren sa dessutom att ett av hans e-postmeddelanden hade raderats. Han fick information från myndigheten om att han kunde rikta ett skadeståndsanspråk mot myndigheten för att få ut pengarna av den i stället för av gäldenären. Han har därför gjort det.

text: Utredning

text: Handlingar i Kronofogdemyndighetens utsökningsmål och skadeståndsärende begärdes in och granskades. JO uppmanade därefter myndigheten att yttra sig över handläggningen av de båda ärendena. Av yttrandet skulle det särskilt framgå vilka överväganden som hade gjorts i samband med att det uppmärksammades att beloppet hade betalats ut till fel person.

text: Kronofogdemyndigheten (rättschefen BB) lämnade in följande remissvar (underyttrande, bilagor och hänvisningar till bilagor har här utelämnats):

text: 2. Handläggningen av utsökningsmålet och skadeståndsärendet

text: Handläggningen av utsökningsmålet [...] AA ansökte den 29 april 2014 om verkställighet av skadeståndsfordran mot gäldenären som hade fastställts i Södertörns tingsrätt dom den 3 januari 2014 [...]. Vid ansökningstillfället hade domen överklagats till Svea hovrätt som meddelade dom den 11 juni 2014 [...]. Mot gäldenären fanns även flera andra mål för verkställighet. Kronofogdemyndigheten utmätte den 2 mars 2017 gäldenärens personbil och sålde denna vid en exekutiv auktion den 23 maj 2017 för [...] kr. De sammanlagda skulderna och uppkomna försäljningskostnaderna uppgick till [...] kr, varför det uppkom ett överskott om [...] kr som tillkom gäldenären. Beslut om fördelning av medel skedde den 11 juli 2017. AA:s fordran (inklusive grundavgifter) upptogs i fördelningsprotokollet till [...] kr [...]. Av fördelningsprotokollet framgår att utmätningsbeslutet hade överklagats och i utsöknings- och indrivningsdatabasen framgick att en tredje man hade överklagat utmätningen av personbilen och gjorde anspråk på denna [...]. Nacka tingsrätt avslog överklagandet av utmätningen den 17 maj 2017. Även Svea hovrätt avslog överklagandet. Hovrättens beslut vann laga kraft den 2 oktober 2017 [...]. I och med att beslutet vann laga kraft kunde utbetalning ske av de pengar som hade fördelats enligt fördelningsprotokollet av den 11 juli 2017, med undantag för de medel som tillkom AA eftersom det vid det tillfället inte hade inkommit bevis om att AA:s exekutionstitel hade vunnit laga kraft. Det är parterna som ska ge in bevis om laga kraft. Utbetalningshindret togs bort ur systemet den 3 oktober 2017 [...]. I AA:s mål hade de influtna medlen krediterats, men inte betalats ut, varför skulduppgiften i utsöknings- och indrivningsdatabasen var 0 kronor. Anledningen till att pengar krediteras i mål även om de inte får betalas ut är bestämmelsen i

text: 13 kap. 6 § utsökningsbalken

text: (UB) som anger att fordringarna ska tas upp med det belopp de uppgår till på fördelningsdagen. Enligt

text: 13 kap. 2 §

text: UB följer att ränta som därefter uppstår på det fördelade beloppet tillkommer borgenären. För att ränteberäkningen enligt exekutionstiteln ska stanna per fördelningsdagen måste medel krediteras i målen i samband med fördelningsbeslutet. Den 6 november 2017 meddelade handläggare 1 medelshanteringen att de medel som balanserats i AA:s mål och ett annat mål kunde betalas ut till sökandena [...]. Den 10 november 2017 meddelade dock handläggare 2 att han hade kontrollerat att samtliga mål hade fått betalt och att samtliga kostnader också var betalda och att medelshanteringen därför kunde betala ut kvarstående medel som låg i balans till gäldenären [...]. Den 10 november 2017 betalades därför det överskjutande beloppet från försäljningen som gäldenären hade rätt till samt de medel som skulle betalas till AA och en annan borgenär ut till gäldenären. När felet uppmärksammades försökte en handläggare stoppa utbetalningen, men det var inte möjligt. Handläggaren kontaktade även banken för att se om pengarna kunde utmätas och på så sätt återbäras [...].

text: Rättslig reglering om hinder mot utbetalning AA:s exekutionstitel, en dom, hade inte vunnit laga kraft när han ansökte om utmätning. Enligt

text: 13 kap. 14 § 1

text: UB föreligger det hinder mot att betala ut pengar till AA så länge domen inte har vunnit laga kraft.

text: Enligt

text: 13 kap. 14 § 3

text: UB föreligger det också hinder mot att betala ut pengar när utmätningen eller försäljningen är överklagad. Eftersom utmätningen var överklagad rådde det alltså ett generellt förbud mot utbetalning i samtliga enskilda mål som omfattades av utmätningen och försäljningen av personbilen. Detta hinder försvann när överklagandet av utmätningen vann laga kraft.

text: Skadeståndsärendet Den 3 januari 2018 ansökte AA om skadestånd på grund av den felaktiga utbetalningen av medel. För prövning av skadeståndsärendet begärdes ett yttrande av berörd enhet. Därefter inhämtades vissa kompletterande uppgifter innan myndigheten kunde besluta om skadestånd. Beslut om skadestånd fattades den 24 april 2018 och AA tillerkändes [...] kr motsvarande kapitalfordran och upplupen ränta fram till beslutsdagen. Någon ersättning för grundavgifter fick AA inte på grund av att han inte är ansvarig för grundavgifterna då hans fordran är ett skadestånd i brottmål; sökanden är befriad från ansvar för grundavgiften i den typen av mål.

text: Övriga frågor som AA tagit upp i sin anmälan som rör utsökningsmålet AA har även anmält att ett e-postmeddelande som han hade skickat in ska ha förstörts av en handläggare och att han uppmanats att ge in meddelandet igen, att handläggare gett honom felaktig information om att han skulle få förskott återbetalat, att han talat med handläggare 4 som lovat att de handläggare som hade hand om hans mål skulle kontakta honom men att han aldrig blev kontaktad och att handläggare 4 varit otrevlig i sitt bemötande. Av utredningen framgår att handläggare 4 förväxlade AA:s mål med ett annat och därför lämnade fel information när hon ringde upp honom. Eftersom hon saknade kunskap om AA:s mål kontaktade hon de som handlade detta och bad dem ringa AA, men hon vet inte om dessa sedan kontaktade AA. Hon kan inte minnas att hon skulle ha förstört något e-postmeddelande.

text: 3. Kronofogdemyndighetens bedömning

text: Den felaktiga utbetalningen Innan dess att Kronofogdemyndigheten fått bevis om att AA:s exekutionstitel vunnit laga kraft har det förelegat hinder mot utbetalning till honom. Kronofogdemyndigheten har därför förfarit korrekt fram till utbetalningstillfället. Pengar betalades då felaktigt ut till gäldenären i stället för till AA och en annan fordringsägare. Orsaken till detta är ett misstag från handläggaren som synes ha tolkat informationen i Kronofogdemyndighetens IT-system felaktigt. Fel av detta slag är naturligtvis oacceptabla och myndigheten beklagar de olägenheter som detta har förorsakat AA. Till följd av det inträffade har verksamheten informerats om vikten av att noggrant kontrollera att det inte råder något hinder mot utbetalning i situationer som den nu aktuella. När den felaktiga utbetalningen uppdagades har Kronofogdemyndigheten skyndsamt undersökt möjligheten att utmäta de felaktigt utbetalda medlen. När detta inte visade sig vara möjligt borde ett skadeståndsärende skyndsamt ha registrerats och handlagts av Kronofogdemyndigheten. Nu aktualiserades frågan om skadestånd först efter att AA själv begärt skadestånd vilket innebar att det handlades som ett vanligt ärende och inte som ett förtursärende. Ersättning betalades ut till honom den 24 april 2018.

text: Bemötande Alla som vänder sig till Kronofogdemyndigheten ska kunna förvänta sig att få svar på sina frågor och ett i övrigt sakligt och korrekt bemötande. Av utredningen framgår att AA fått felaktig information p.g.a. att ärenden förväxlats, vilket är beklagligt.

text: AA kommenterade Kronofogdemyndighetens remissvar.

text: Rättslig reglering och bedömning

text: Kronofogdemyndigheten har i sitt remissvar redogjort för den rättsliga regleringen. Tilläggas bör att medel som flutit in till Kronofogdemyndigheten i ett mål om utmätning ska redovisas så snart som möjligt enligt

text: 13 kap. 1 § utsökningsbalken

text: . Därtill anges i

text: 13 kap. 3 § utsökningsförordningen (1981:981)

text: att influtna medel ska redovisas inom två veckor om inte något hindrar det eller det finns särskilda skäl.

text: Jag har vid flera tillfällen tidigare kritiserat Kronofogdemyndigheten för att ha betalat ut pengar till fel person (se mina beslut den 29 juni 2015, dnr 3890- 2014, den 28 oktober 2015, dnr 6248-2014, den 31 maj 2016, dnr 3029-2015, och den 21 februari 2017, dnr 548-2016).

text: AA:s ärende påminner tyvärr om de tidigare ärendena. Av utredningen framgår att Kronofogdemyndigheten utmätte gäldenärens bil och sålde denna för att kunna betala ut pengar till bl.a. AA. Utmätningsbeslutet vann laga kraft den 2 oktober 2017, och utbetalningshindret till följd av utmätningsbeslutet togs bort ur myndighetens system den 3 oktober 2017. När myndigheten den 6 november 2017 hade skaffat sig information om att AA:s exekutionstitel hade vunnit laga kraft borde den så snart som möjligt ha betalat ut pengarna till honom. Men myndigheten gjorde inte detta. I stället betalade myndigheten ut pengarna till gäldenären den 10 november 2017. Även om det på nytt är fråga om ett enskilt misstag är jag förvånad över att detta återigen kunnat hända.

text: Av handläggarnoteringarna framgår att Kronofogdemyndigheten upptäckte sitt misstag den 13 november 2017 och försökte stoppa utbetalningen. När det inte gick undersökte myndigheten möjligheten att utmäta pengarna från gäldenären, men inte heller det gick.

text: Den redovisningsskyldighet som är föreskriven i

text: utsökningsbalken

text: och

text: utsökningsförordningen

text: försvinner inte för att Kronofogdemyndigheten betalar ut pengar till fel person eller slarvar bort pengarna på något annat sätt. När myndigheten fick information om att AA inte hade fått sina pengar borde myndigheten alltså enligt min mening omedelbart ha betalat ut pengarna till honom (se bl.a. mina uttalanden i JO 2017/18 s. 156). Så skedde emellertid inte.

text: Enligt Kronofogdemyndigheten borde ett skadeståndsärende skyndsamt ha registrerats och handlagts av myndigheten. Det skedde emellertid inte heller. I stället fick AA själv ansöka om ett skadestånd från myndigheten, vilket han gjorde den 3 januari 2018. Detta förfarande ledde inte till att ärendet handlades med förtur, utan ersättningen betalades ut till AA först den 24 april 2018, dvs. mer än fem månader efter det att myndigheten upptäckte sitt misstag. Denna långa väntan på pengarna för en borgenär är naturligtvis helt oacceptabel.

text: Av utredningen framgår slutligen att Kronofogdemyndighetens medarbetare under handläggningen av utsökningsärendet bl.a. gav AA felaktig information.

text: Den som vänder sig till myndigheten ska naturligtvis få korrekt information och ett bra bemötande. Att så inte har skett i detta fall är beklagligt.

text: Kronofogdemyndigheten förtjänar allvarlig kritik för att, trots tidigare kritik från min sida, ännu en gång ha betalat ut pengar till fel person, för att ha dröjt mer än fem månader med att betala ut pengar till AA efter det att felet upptäcktes och för att ha brustit i sitt bemötande av AA.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Frihetsberövande Häkte

title: Allvarlig kritik mot ett vakthavande befäl vid anstalten Umeå för att inte ha kontrollerat att en person som inte längre skulle vara häktad hade släppts ur häktet

sammanfattning: En tilltalad i ett brottmål var placerad i ett visst häkte, men blev inför att huvudförhandlingen i hovrätten skulle äga rum tillfälligtvis placerad i ett annat. I samband med att huvudförhandlingen avslutades beslutade hovrätten att den tilltalade inte längre skulle vara häktad i målet. Beslutet skickades till det häkte där den tilltalade ursprungligen hade placerats. Ett vakthavande befäl vid en anstalt som hade ansvar att bevaka e-posten även för det aktuella häktet bekräftade mottagande av beslutet om att häktningen hävts. Han bad en kriminalvårdare att skriva ut den intagne, men följde sedan inte upp om så hade skett. Eftersom det häkte där den tilltalade befann sig inte kände till hovrättens beslut, fick detta som konsekvens att den tilltalade satt frihetsberövad utan lagstöd i drygt sex timmar innan han släpptes ut.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, ”häktet Härnösand (gamla riksanstalten)”, och anförde bl.a. att han blivit utsläppt ur häktet sex timmar efter beslut om friande dom.

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis in uppgifter från häktet Saltvik som upplyste om att viss häktesverksamhet bedrivs vid anstalten Härnösand. Därefter begärde JO in uppgifter om vid vilken tidpunkt AA hade frisläppts samt beslutsunderlaget för frisläppandet. JO begärde även in handlingar från Hovrätten för Nedre Norrland som meddelat den dom som AA hänförde sig till i sin anmälan.

text: Av anteckningarna från huvudförhandlingen i hovrätten framgick att rätten den 11 december 2023 fattade beslut om att AA och en medtilltalad inte längre skulle vara häktade i målet. Beslutet fattades i samband med överläggning och skickades till häktet Umeå via e-skick kl. 15.42–15.43 och till parterna via e-post kl. 16.04. I hovrättens dagboksblad finns antecknat att häktet Umeå genom BB kl. 16.20 bekräftade mottagande av häktningsbeskedet gällande AA. Av Kriminalvårdsregistret framgår att beslutet om hävd häktning avseende AA

text: inkom från häktet Umeå till anstalten Härnösand den 11 december 2023 kl. 22.13 och att AA försattes på fri fot kl. 22.35.

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över anmälan och det som i övrigt framkommit i ärendet.

text: I sitt remissvar uppgav Kriminalvården, genom en tillförordnad chef för sektionen för verksjuridik vid rättsavdelningen, följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om omständigheterna har hämtats in från Kriminalvårdens region Nord, som i sin tur har fått in följande information från häktet Umeå och häktet Saltvik och det klientadministrativa systemet. Berörda befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Häktet Umeå har angett följande. AA placerades den 3 oktober 2023 i häktet Umeås häktesfilial på anstalten Umeå. Han placerades den 7 december 2023 tillfälligt i häktet Saltviks häktesfilial på anstalten Härnösand inför förhandling i hovrätten. Det var vakthavande befäl [BB, JO:s anm.] på anstalten Umeå som ansvarade för att kontrollera häktets e-post när beslutet att AA inte längre skulle vara häktad togs emot. Vakthavande befäl bekräftade den 11 december 2023 kl. 16.25 att beslutet tagits emot. En kriminalvårdare, vars identitet inte har kunnat utredas, tillfrågades om AA fanns på plats och svarade att denne trodde det. Kriminalvårdaren ombads att skriva ut AA men vakthavande befäl följde inte upp om så hade skett. Kl. 20.00 tog nattjänstgörande vakthavande befäl över och informerades då om att AA:s häktning hade hävts. Vakthavande befäl upptäckte dock efter två timmar att AA inte hade försatts på fri fot och kontaktade då vakthavande befäl i Härnösand. Incidentrapporter har upprättats men är ännu inte avslutade. Händelsen har inte anmälts till personalansvarsnämnden. Den anställde som ansvarade för att ta emot hovrättens beslut har genomgått utbildning i häktesrutinerna och är i kompetenshöjande syfte tillfälligt tjänsteplacerad vid häktet Umeå. Häktet Umeå har utökat bemanningen och har nu egen e-postbevakning fram till kl. 19.15 fredagar och till kl. 19.30 övriga dagar. Häktet Saltvik har angett följande. Vakthavande befäl på anstalten Härnösand fick cirka kl. 21.00 ett samtal från personal på häktesavdelningen. I samtalet uppgavs att AA:s advokat hade hört av sig och undrat varför AA fortfarande var kvar i häkte, eftersom häktningsbeslutet hade hävts. Vakthavande befäl kunde inte hitta någon information eller något beslut om hävd häktning. Kontakt togs därför med AA:s advokat, som ombads skicka in handlingar. Eftersom återkopplingen från advokaten dröjde, ringde vakthavande befäl till häktet Umeå. Vakthavande befäl i häktet Umeå hade nyligen påbörjat sitt pass och vid överlämningen inte fått några uppgifter om att häktningen hade hävts, men uppmärksammat att AA inte längre skulle vara häktad och letat efter telefonnumret till anstalten Härnösand. Vakthavande befäl på anstalten Härnösand tog del av beslutet kl. 22.13. Därefter försattes AA på fri fot.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 5 § första stycket förordningen (1990:893)

text: om underrättelse i vissa brottmål, m.m. framgår att om en domstol upphäver ett häktnings- eller anhållningsbeslut, ska domstolen genast underrätta åklagaren och den myndighet som svarar för förvaringen av den häktade eller anhållne. Av avsnitt 6 i Arbetsordning för Kriminalvården framgår bl.a. att varje medarbetare i beslut som rör frihetsberövande av klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen för att undvika att någon i strid mot gällande regler blir frihetsberövad eller inte försatt på fri fot i rätt tid.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen framgår att AA försattes på fri fot den 11 december 2023 kl. 22.35, mer än sex timmar efter att Kriminalvården bekräftat mottagandet av beslutet att han inte längre skulle vara häktad. AA har under denna tid varit frihetsberövad utan laga grund. Detta är givetvis inte acceptabelt och Kriminalvården beklagar det inträffade. Uppgifterna i utredningen är inte fullt ut samstämmiga. Det är dock klarlagt att hovrättens beslut i häktningsfrågan inte överlämnandes från mottagande personal vid anstalten Umeå till häktet vid anstalten Härnösand, där AA vid tillfället var placerad. Kriminalvårdens rutiner för att säkerställa att frihetsberövade personer försätts på fri fot i rätt tid har därmed inte följts. Till följd av händelsen har häktet Umeå utökat sin bemanning för att på egen hand kunna ta emot inkommande handlingar från t.ex. domstol efter normal kontorstid och den anställde som var ansvarig för att ta emot beslutet har deltagit i en kompetenshöjande insats.

text: AA fick tillfälle att kommentera Kriminalvårdens remissvar.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag hänvisar därför dit.

text: Ett frihetsberövande är en av de mest ingripande formerna av myndighetsutövning som kan riktas mot en enskild och utgör en omfattade begränsning av den enskildes fri- och rättigheter (jfr

text: 2 kap. 8 § regeringsformen

text: ). Jag vill därför understryka att det är av synnerlig vikt att varje person som hanterar frihetsberövade personer är väl insatta i regleringen och iakttar största noggrannhet.

text: Av utredningen framgår att AA var placerad i häktet Umeå men att han tillfälligt placerades i häktet Saltviks häktesfilial på anstalten Härnösand i samband med att han skulle närvara vid en hovrättsförhandling och att han efter förhandlingen fördes tillbaka till det senare häktet. Hovrätten för Nedre Norrland fattade senare samma dag beslut om att AA inte längre skulle vara häktad i målet.

text: Som Kriminalvården redovisat ska domstolen, om ett häktningsbeslut hävs, genast underrätta den myndighet som svarar för förvaringen av en häktad. I detta fall skickade hovrätten beslutet om att AA inte längre skulle vara häktad via e-skick till häktet Umeå. Beslutet togs emot av BB som var vakthavande befäl på anstalten Umeå. BB bekräftade till hovrätten att häktet mottagit meddelandet.

text: Det är naturligtvis olyckligt att hovrättens beslut kom att skickas till ett häkte där AA inte befann sig. Det är vidare beklagligt att häktet Saltvik till synes inte följde upp hovrättens besked att beslut i häktningsfrågan skulle meddelas senare under dagen. Eftersom ett beslut rörande häktning utgör en omfattande begräsning av den enskildes fri- och rättigheter vill jag därför betona vikten av samverkan mellan de allmänna domstolarna och Kriminalvården. (Se JO

text: 2022/23 s. 42, dnr 1767-2021 och 1831-2021 samt 1 kap. 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:2

text: ] om häkte.)

text: Enligt BB:s egna uppgifter ska han efter ha tagit emot hovrättens beslut tillfrågat en kriminalvårdare om AA fanns på plats och bett denne att skriva ut AA. Enligt Kriminalvården har identiteten på den kriminalvårdare som ombads skriva ut AA inte kunnat fastställas. Varför det förhåller sig på det sättet framgår inte av remissvaret, men jag sluter mig i vart fall till att BB inte dokumenterade sina kontakter med den aktuella kriminalvårdaren.

text: Jag har inga synpunkter på att ett vakthavande befäl som tar emot ett beslut om att en häktning hävts inte själv skriver ut personen från häktet utan i stället delegerar den uppgiften till någon annan. Enligt min mening måste emellertid ett vakthavande befäl i en sådan situation följa upp att beslutet har verkställts. Detta stämmer också väl överens med vad som är föreskrivet i Kriminalvårdens arbetsordning om att varje medarbetare i beslut som rör frihetsberövande klienter ska iaktta särskild stor omsorg och noggrannhet vid handläggningen för att undvika att någon i strid mot gällande regler blir frihetsberövad eller inte blir försatt på fri fot i rätt tid.

text: I det aktuella fallet såg emellertid BB inte ens till att få bekräftat att AA verkligen befann sig i häktet Umeå. Han underlät vidare att kontrollera om beslutet att häva häktningen av AA hade verkställts. För AA fick det till följd att han satt frihetsberövad utan lagstöd under ca sex timmars tid, vilket givetvis är helt oacceptabelt. BB förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Av remissvaret framgår inte om det fanns några särskilda rutiner eller anvisningar i fråga om utskrivning av intagna vid häktet Umeå eller varför anstalten Umeå vid tillfället ansvarade för att kontrollera häktet Umeås e-postbrevlåda. Jag förutsätter att häktet Umeå efter det inträffade sett över behovet av klargörande rutiner i det här avseendet.

text: Jag noterar avslutningsvis att häktet Umeå till följd av händelsen har utökat sin bemanning för att på egen hand kunna ta emot inkommande handlingar från t.ex. domstol efter kontorstid samt att BB har genomgått en kompetenshöjande utbildningsinsats. Det är positivt.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.


nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Fråga om en länsrätts beslut att inte pröva eventuella framtida yrkanden m.m.

text: Bakgrund

text: I en skrivelse till Länsrätten i Blekinge län den 4 februari 1999 yrkade AA förskott på ersättning för resa till en muntlig förhandling. Länsrätten meddelade den 10 februari 1999 ett beslut med följande lydelse.

text: Länsrätten har tidigare prövat samma yrkande i samma mål. Mot bakgrund härav finner länsrätten hinder att ånyo pröva yrkandet om förskottsvis utbetalning av reseersättning.

text: Eventuella framtida yrkanden från AA om samma fråga i nu aktuella mål kommer inte att medföra några åtgärder från länsrätten, mer än att skriften aktbilageras och läggs i akten i det aktuella målet.

text: Anmälan

text: AA ifrågasatte i en anmälan till JO lagligheten i länsrättens beslut.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till länsrätten för yttrande.

text: I remissvar den 31 mars 1999 anfördes bl.a. följande av assessorn BB, som fattat det aktuella beslutet. AA har, såvitt nu är i fråga, överklagat försäkringskassans beslut avseende bostadsbidrag, återbetalningsbelopp för underhållsstöd, umgängesavdrag underhållsstöd, förtidspension, handikappersättning samt eftergift på skuld för obetalt återbetalningsbelopp för underhållsstöd. Med anledning härav beslutade länsrätten, på AA:s begäran, att hålla muntlig förhandling den 8 september 1998. I skrivelse som inkom till länsrätten den 31 augusti 1998 yrkade AA förskottsvis utbetalning av reseersättning för bilresa. Länsrätten beslutade att avslå AA:s framställan då det ej fanns skäl att medge förskottsvis utbetalning av reseersättning. Med anledning av att AA överklagade nämnda beslut meddelade länsrätten AA att den tidigare utsatta muntliga förhandlingen ställts in. Anledningen därtill var att Kammarrätten i Jönköping skulle få skäligt rådrum att behandla överklagandet av beslutet angående förskottsersättningen.

text: Regeringsrätten beslutade den 14 januari 1999 att inte meddela AA prövningstillstånd i mål om reseersättning. Kammarrättens i Jönköping beslut att inte meddela prövningstillstånd stod därför fast. Härefter bestämde länsrätten att ånyo kalla AA till muntlig förhandling. Den 2 februari 1999 inkom AA ånyo med yrkande om att länsrätten skulle bevilja honom förskott på reseersättning. Länsrätten avvisade AA:s yrkande om reseersättning då denna fråga tidigare rättskraftigt avgjorts, bilaga 1. Upplysningsvis meddelade länsrätten även att den muntliga förhandlingen skulle hållas på planerad dag, dock efter önskemål från AA på annan tid. Ifrågavarande avvisningsbeslut har inte överklagats till kammarrätten. Ytterligare begäran har härefter inkommit till länsrätten om förskottsvis utbetalning av reseersättning. Med anledning härav fattade jag det nu aktuella beslutet den 10 februari 1999 att inte pröva AA:s yrkande om förskottsvis utbetalning av reseersättning. Jag har även på AA:s begäran översänt en skrivelse till honom för att förtydliga mitt beslut från den 10 februari 1999. Han har även erhållit en ny kallelse till den muntliga förhandlingen. Den 22 februari 1999 överklagade AA mitt beslut från den 10 februari till kammarrätten. Muntlig förhandling hölls som planerat den 16 mars och målen är nu slutligt avgjorda. I samband med förhandlingen tillerkände länsrätten AA då begärd reseersättning.

text: Länsrätten (lagmannen CC) yttrade därutöver följande.

text: Det aktuella beslutet av den 10 februari 1999 innehåller två delar; dels ett avvisningsbeslut rörande AA:s förnyade begäran om förskott på reseersättning, dels en upplysning att eventuella ytterligare yrkanden i samma sak inte skulle komma att föranleda några formliga beslut från länsrätten. Det som möjligen skulle kunna ifrågasättas är det andra ledet av beslutet – upplysningen om hur länsrätten avsåg att behandla ev. framtida yrkanden i samma sak. Bakgrunden var givetvis att länsrätten – på goda grunder – ansåg att fortsatta prövningar av en fråga som tidigare rättskraftigt avgjorts i målen inte skulle fylla något rimligt syfte samt att AA:s agerande gränsade till ett rättegångsmissbruk. Med hänsyn härtill och då det framstod som ytterst befogat att inom rimlig tid få till stånd en slutlig prövning av målen, kan jag inte finna att länsrättens beslut av den 10 februari 1999 skulle vara klandervärt i något avseende.

text: I beslut den 10 januari 2000 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 34 § första stycket 7. förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: framgår att talan får föras särskilt mot beslut, som ej innebär att målet avgörs, när rätten förordnat angående ersättning för någons medverkan i målet.

text: Länsrätten avvisade den 3 februari 1999 AA:s yrkande om förskott på reseersättning. Beslutet var försett med fullföljdshänvisning. Efter det att ett förnyat yrkande inkommit från AA fattade länsrätten den 10 februari 1999 det nu aktuella beslutet, som dock ej försågs med fullföljdshänvisning. Enligt vad som uppgetts i remissvaret har dock beslutet överklagats, varför jag inte finner skäl att ytterligare kommentera saken.

text: Beträffande utformningen av den andra delen av beslutet, där länsrätten uttalat sig om handläggningen av eventuella framtida yrkanden från AA, vill jag anmärka att en prövning skall äga rum, även om rätten anser att saken redan är rättskraftigt avgjord. Prövningen kan ske särskilt eller i samband med målets avgörande i huvudsaken. Att utan åtgärd lägga skrivelser med yrkanden av denna art till handlingarna är inte formellt riktigt.


title: Fråga om en nämndledamots personliga assistent kan tillåtas närvara vid socialnämndens och nämndens utskotts sammanträden

sammanfattning: En ledamot i en socialnämnd behövde på grund av ett funktionshinder hjälp bl.a. vid nämndens sammanträden för att kunna ta del av handlingar m.m. Ledamoten hade beviljats personlig assistans, men assistenten tilläts inte närvara när nämnden behandlade ärenden i vilka det förekom uppgifter som omfattades av sekretess. I beslutet konstateras att en personlig assistent i sin egenskap av assistent inte deltar i handläggningen av ett ärende hos nämnden. Av principerna om intern sekretess följer att socialnämnden därför inte kan låta assistenten vara med på sammanträdet om det skulle innebära att han eller hon får ta del av uppgifter som omfattas av sekretess hos nämnden. Ingen kritik riktas mot nämnden för dess handläggning av frågan. De frågor som aktualiserats i ärendet bedöms ha såväl principiell betydelse som praktisk betydelse för arbetet i de kommunala nämnderna. En kopia av beslutet sänds därför till Regeringskansliet och Sveriges kommuner och landsting (SKL).

text: Anmälningar

text: AA och Handkraft Assistans i Boden AB framförde i anmälningar till JO klagomål mot Socialnämnden i Bodens kommun. De anförde bl.a. följande.

text: I socialnämnden i Bodens kommun finns en funktionshindrad ledamot som har en personlig assistent som följer henne hela dagen, såväl hemma som på arbetet. Ledamoten sitter också i nämndens socialutskott. Vid utskottets möte den 18 januari 2011 uppkom en fråga om assistenten skulle få närvara vid mötena, framför allt när nämnden eller utskottet skulle behandla ärenden där sekretess råder. Efter viss diskussion fick assistenten lämna mötet varvid nämndsekreteraren tog över och assisterade ledamoten vid sammanträdet. Efter detta möte har ledamoten inte fått handlingar hemskickade som de övriga ledamöterna. För att kunna ta del av handlingar inför sammanträden får hon i stället åka till socialförvaltningen.

text: Utredning

text: Utredningsåtgärder JO anmodade socialnämnden att komma in med yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan. Som sitt remissvar lämnande nämnden en skrivelse som hade undertecknats av socialnämndens ordförande BB, verksamhetschefen CC och nämndsekreteraren DD.

text: Till remissvaret fogade nämnden bl.a. en PM som hade upprättats av en tjänsteman vid avdelningen för juridik inom Sveriges Kommuner och Landsting (SKL).

text: JO inhämtade därefter yttranden från Socialstyrelsen och Diskrimineringsombudsmannen beträffande den principiella frågan om en personlig assistent till en ledamot av en kommunal nämnd får närvara vid sammanträden där sekretessbelagda ärenden behandlas eller assistera vid läsning av sekretesskyddade handlingar.

text: Socialstyrelsen kom in med ett remissvar som hade beslutats av t.f. chefsjuristen EE. T.f. diskrimineringsombudsmannen FF kom in med ett yttrande.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera yttrandena från socialnämnden, Socialstyrelsen och Diskrimineringsombudsmannen.

text: Innehållet i eller delar av remissvaren redovisas nedan.

text: Socialnämndens yttrande

text: GG är ny på sitt uppdrag och det var okänt för både nämndordförande och tjänstemän att hon är i behov av personlig assistent. Vid det aktuella mötet kom GG med sin assistent som deltog först vid föredragning och genomgång av allmänna ärenden. När turen kom till enskilda ärenden kvarstannade assistenten varpå [verksamhetschefen vid Invid- och familjeomsorg] CC (CC) bad assistenten att vänta utanför under behandling av dessa ärenden, med hänsyn till att de känsliga uppgifter som behandlas i utskott ska hållas inom snävast möjliga krets. GG hävdade att assistenten omfattas av sekretess. Annan tjänsteman som deltog vid mötet förklarade att även hon som chef i förvaltningen lämnar lokalen vid behandling av individärenden och de ovan nämnda politikerna höll med i frågan. GG menade att hon behövde hjälp att bläddra och CC svarade att då får nämndsekreteraren hjälpa till med detta under mötet. Efter sammanträdet träffades GG samt hennes assistent, CC, ordförande BB (BB) och nämndsekreterare DD (DD). GG berättade då att hon behöver praktisk hjälp av en annan person att bläddra i handlingarna för att kunna läsa. På fråga hur läsningen till aktuellt möte gått till svarade GG att maken hjälpt henne att läsa/bläddra. Om det inte är maken som praktiskt hjälper till så måste någon av assistenterna hjälpa till. Såväl tjänstemännen som ordförande framförde att detta inte är acceptabelt och i strid mot såväl sekretessbestämmelser som hänsynen mot dem vars ärende behandlas. Det betonades att det inte är personligt riktat mot vare sig assistenten eller GG men att utskick av sekretesshandlingar inte kommer att göras framöver förrän en lösning finns som leder till att sekretessbelagda uppgifter inte röjs till fler än nödvändigt.

text: Precis som anmälaren säger fick nämndsekreteraren och verksamhetschef IFO i uppdrag av ordföranden att undersöka möjligheter till lösning inför sammanträdet den 27 januari. Därefter har DD skrivit till GG (brev se aktbilaga 3 [bilagan här utesluten; JO:s anm.]) och lämnat erbjudande att GG kan komma till förvaltningen före mötet eller kontakta DD för att gemensamt finna en lösning på frågan om att ta del av handlingarna. Detta utskick har inte fått någon annan respons än i media och nu aktuell JO-anmälan. Således har förvaltningen inte funnit en permanent lösning som anmälaren skriver. Däremot har förvaltningen inbjudit till att finna en lösning såväl på kort som på lång sikt. Socialnämnden har naturligtvis ambitionen att i dialog och samråd med GG hitta en lösning som är bra för alla parter. Dessvärre har fortsatt dialog inte kommit till stånd. Nämndens tanke är att GG på något sätt ska kunna ta del av handlingarna på stadshuset innan möten utan att behöva praktisk assistans från en person som ej ska vara delaktig i utredningar som gäller barnoch ungdomsvård, missbruksvård eller liknande, dvs. mycket känsliga uppgifter. Från socialnämndens sida är bedömningen att de som söker vår hjälp måste känna sig trygga med att känsliga uppgifter inte sprids bland personer som ej är delaktiga i utredning eller beslutsprocess.

text: Skrivelsen från Sveriges Kommuner och Landsting

text: Vid socialnämndens sammanträden behandlas frågor som omfattas av offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser (se 26 kap. l § OSL). Sekretess gäller för dessa uppgifter om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att det uppstår skada eller men för den enskilde som uppgiften rör eller närstående till denne. Den förtroendevaldas personliga assistenter är anställda av en enskild assistansanordnare. De omfattas därmed av

text: 29 §

text: LSS som reglerar tystnadsplikten för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild LSS-verksamhet. Tystnadsplikten är emellertid begränsad till sådant som assistenterna i sitt arbete får veta om den assistansberättigades personliga förhållanden och torde inte omfatta sådana uppgifter som den assistansberättigade får ta del av i sin egenskap av förtroendevald i socialnämnden. Socialnämnden riskerar därmed att de bryter mot offentlighets- och sekretesslagens bestämmelser om de låter den förtroendevaldas personliga assistenter ta del av nämndens material. De personer/brukare som har kontakt med socialnämnden måste enligt förbundet värnas och nämnden bör därför undvika situationer där det kan ifrågasättas om gällande sekretessbestämmelser följs. Enligt Sveriges Kommuner och Landsting bör därför den aktuella situationen lösas på annat sätt än att den förtroendevaldas assistenter är behjälpliga med läsning av sammanträdeshandlingar och dylikt. Enligt

text: 4 kap. 33 § kommunallagen

text: ska kommuner och landsting verka för att förtroendevalda med funktionshinder kan delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. Bestämmelsen är av målsättningskaraktär och avser generellt verkande åtgärder som kan behöva vidtas. Den tar inte sikte på åtgärder som riktas till en specifik individ, t.ex. personliga hjälpmedel som den funktionshindrade behöver för att kunna ta del av handlingar eller delta i handläggningen av ärenden. Det är socialnämnden som får avgöra hur problemet i det aktuella fallet ska hanteras – en förutsättning måste dock vara att sekretessreglerna följs. Eventuella personer som ska hjälpa den förtroendevalda kan därför bara vara sådana som utan tvekan omfattas av nämndens sekretess.

text: Socialstyrelsens yttrande

text: 2. Gällande rätt

text: 2.1 Lagtext m.m. I 1 kap. l § tredje stycket

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, anges att socialtjänsten ska bygga på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Av

text: 11 kap. 5 § andra stycket

text: SoL och

text: 21 a § lagen (1993:387)

text: om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, framgår att handlingar som rör enskildas personliga förhållanden skall förvaras så att obehöriga inte får tillgång till dem. Av förarbetena till bestämmelserna framgår bl.a. följande. På samma sätt som sekretessreglerna syftar den här regeln till att skydda den som vänder sig till socialtjänsten från obehörig insyn i hans eller hennes privatliv. Den tar alltså närmast sikte på handlingar för vilka det gäller sekretess. Obehörig får anses vara envar som inte har legitim anledning att ta del av handlingen i sin tjänsteutövning (

text: prop. 1979/80:1

text: , Om socialtjänsten, s. 563). Enligt

text: 2 kap.

text: l § offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, gäller förbud att röja eller utnyttja en uppgift enligt denna lag eller enligt lag eller förordning som denna lag hänvisar till för myndigheter. Av samma paragraf

text: andra stycket

text: framgår att ett sådant förbud också gäller för en person som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten (första punkten), på grund av tjänsteplikt, (andra punkten) eller på annan liknande grund (tredje punkten). Enligt

text: 26 kap.

text: l §

text: första stycket l

text: OSL gäller sekretess inom socialtjänsten för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Enligt

text: 26 kap.

text: l §

text: första stycket

text: OSL ska med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om socialtjänst. I

text: fjärde stycket 4

text: samma lag anges att med socialtjänst jämställs verksamhet enligt lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. I

text: 5 §

text: LSS anges att verksamheten enligt lagen ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som anges i l §. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Enligt

text: 4 kap. 33 § kommunallagen (1991:900)

text: , KL, ska kommuner och landsting verka för att förtroendevalda med funktionshinder kan delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. Av förarbetena till bestämmelsen framgår bl.a. följande. I en demokrati skall alla ha möjlighet att på lika villkor verka i de politiska organisationerna och de beslutande församlingarna. Bristande tillgänglighet för funktionshindrade är ur ett sådant perspektiv såväl diskriminerande som odemokratiskt. Det är inte rimligt att en funktionshindrad förtroendevald inför varje sammanträde skall behöva ägna tid åt att själv kontrollera att det finns hjälpmedel som gör det möjligt att delta i sammanträdet eller se till att handlingar skickas i anpassad form. Rutiner bör i stället utarbetas i kommuner och landsting som innebär att samtliga förtroendevaldas medverkan är möjlig på lika villkor. Sammanträden måste också planeras så att de blir tillgängliga för alla förtroendevalda (

text: prop. 2001/02:80

text: , Demokrati för det nya seklet, s. 94). Den nya bestämmelsen avser sådana åtgärder som behöver vidtas för att det ska vara möjligt för förtroendevalda med funktionshinder att delta i kommuner eller landstings handläggning av ärenden. Med detta avses såväl möjlighet att ta del av

text: sammanträdeshandlingar, som möjlighet att delta i de överläggningar som föregår beslutsfattandet. Den föreslagna bestämmelsen avser sådana generellt verkande åtgärder som kommunen eller landstinget kan vidta. Åtgärder riktade till en specifik individ är inte avsedd att rymmas inom stadgandet. En definitiv avgränsning kring vilka åtgärder som kan ses som generellt verkande åtgärder går inte att göra. Det rör sig dock om åtgärder som typiskt sett är avsedda att komma till nytta för en bredare krets. Bestämmelsen omfattar således inte sådana personliga hjälpmedel som den funktionshindrade förtroendevalde behöver för att kunna ta del av handlingar eller delta i handläggningen av ärenden. Bestämmelsen är av målsättningskaraktär. Om ett beslut blir överklagat vid en laglighetsprövning enligt

text: 10 kap.

text: kommunallagen

text: , kan det därför inte upphävas enbart av det skälet att en anpassningsåtgärd inte har vidtagits (

text: prop. 2001/02:80

text: , Demokrati för det nya seklet, s. 143).

text: 2.3 Andra källor som kan ha betydelse för tolkningen av frågeställningen

text: 2.3.1 Nationell handlingsplan för handikappolitiken

text: I den nationella handlingsplanen för handikappolitiken (

text: prop. 1999/2000:79

text: ) lyfter regeringen fram de nationella målen om full delaktighet och jämlikhet för personer med funktionsnedsättning. Handlingsplanen utgår från mänskliga rättigheter och fastställdes år 2000 med FN:s standardregler från 1993 som grund. Det handikappolitiska arbetet ska inriktas på att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionsnedsättning och att förebygga och bekämpa diskriminering. Utgångspunkten är att alla människor ska ha lika möjligheter att få del av sina rättigheter och att fullgöra sina skyldigheter och detta är ytterst en fråga om demokrati. Vikten av tillgänglighet lyfts fram. Tillgänglighet handlar inte endast om fysisk tillgänglighet utan kan även handla om att planera en verksamhet så att den fungerar även för människor med funktionsnedsättning. Särlösningar som kan upplevas diskriminerande bör undvikas så långt som möjligt. I uppföljningen av den nationella handlingsplanen (Regeringsskrivelse 2009/10:166) framhålls vikten av att människor med funktionsnedsättning ges ökade möjligheter och förutsättningar att delta i utformandet av den kommunala demokratin och att vara politiskt aktiva. I uppföljningen konstateras vidare att de övergripande handikappolitiska målen ligger fast. 2.3.2 FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning Syftet med konventionen är att främja, skydda och säkerställa det fulla och lika åtnjutandet av alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla personer med funktionsnedsättning. Av artikel 29 Deltagande i det politiska och offentliga livet framgår att konventionsstaterna ska garantera personer med funktionsnedsättning politiska rättigheter och möjlighet att åtnjuta dem på samma villkor som andra och förpliktigar sig att: a) säkerställa att personer med funktionsnedsättning effektivt och fullständigt kan delta i det politiska och offentliga livet på samma villkor som andra, direkt eller genom fritt valda ombud, däribland rättighet och möjlighet för personer med funktionsnedsättning att rösta och att bli valda, bl.a. genom följande: - - ii) skydda rätten för personer med funktionsnedsättning att rösta genom hemlig röstning i val och folkomröstningar utan hot, och att vara kandidater i val, att faktiskt inneha ämbeten samt att utföra alla offentliga funktioner på alla offentliga nivåer med underlättande av användning av stödjande och ny teknik, där så är tillämpligt, - - b) aktivt främja en miljö där personer med funktionsnedsättning effektivt och fullständigt kan delta i skötseln av offentliga angelägenheter, utan

text: diskriminering och på samma villkor som andra, samt uppmuntra deras deltagande i offentliga angelägenheter, - - -

text: 3. Socialstyrelsens bedömning

text: Den förtroendevaldas personliga assistenter är såvitt det får förstås anställda av en enskild assistansanordnare. De omfattas därför av

text: 29 §

text: LSS som reglerar tystnadsplikten för den som är eller har varit verksam inom yrkesmässigt bedriven enskild LSS-verksamhet. Så som SKL konstaterat i sitt yttrande daterat den 2 mars 2011 är dock denna tystnadsplikt begränsad till sådant som assistenterna i sitt arbete får veta om den assistansberättigades personliga förhållanden. Tystnadsplikten enligt

text: 29 §

text: LSS torde inte omfatta sådana uppgifter som den assistansberättigade får ta del av om andra personers personliga förhållanden i sin egenskap av förtroendevald. Regeln om sekretess enligt 26 kap. l § första stycket OSL avser däremot att skydda enskilda i ärenden inom socialtjänsten. Regeln tar alltså inte sikte på att skydda en nämndledamot med funktionsnedsättnings intresse av att kunna delta i handläggningen av ett ärende. Regeln kan därför komma att stå i motsatsställning till en sådan nämndledamots behov och önskemål om stöd. Socialstyrelsen anser att en förutsättning för att en stödperson eller en assistent till en nämndledamot ska kunna få ta del av uppgifter som omfattas av 26 kap. l § första stycket OSL liksom

text: 21 a §

text: LSS eller

text: 11 kap. 5 § andra stycket

text: SoL är att denne omfattas av ett anställnings- eller uppdragsförhållande med den nämnd som har ansvar för verksamheten. Genom ett sådant förhållande blir även assistenten skyldig att iaktta sekretessen enligt 26 kap. l § första stycket l OSL genom 2 kap. l § andra stycket l OSL. När det gäller lämpligheten av att en assistent tar del av sekretessbelagda uppgifter i enskilda ärenden inom socialtjänsten får en avvägning göras mellan å ena sidan intresset av att så få personer som möjligt får del av känsliga personuppgifter om en enskild person med hänsyn till skyddet för dennes integritet (jfr l kap. l § tredje stycket SoL) och å andra sidan att förtroendevalda med funktionsnedsättning har möjlighet att delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda (jfr

text: 4 kap. 33 §

text: KL). Socialstyrelsen anser att då en myndighet på ett tillfredsställande sätt tillgodosett enskildas skyddsintresse genom att säkerställa att 26 kap. l § OSL är tillämplig på assistenterna får intresset av möjligheten för personer med funktionsnedsättning av att kunna inneha politiska förtroendeuppdrag väga tungt. Om sekretessreglerna gjorts tillämpliga på assistenten genom anställningen eller uppdraget torde denne därför normalt kunna anses behörig att ta del av sekretesskyddade uppgifter i ärenden där hans eller hennes deltagande behövs för att en eller flera nämndledamöter ska kunna fatta beslut. Saknas däremot anställnings- eller uppdragsförhållande som gör att även assistenten omfattas av reglerna om sekretess enligt 26 kap. l § första stycket OSL torde assistenten inte kunna få vare sig närvara vid nämndsammanträden då ärenden som omfattas av sekretess behandlas eller få hjälpa till vid inläsning av material i sådana ärenden inför mötena. Så är nog ofta fallet då det gäller en personlig assistent som utför uppdrag åt en funktionshindrad nämndledamot då ledamoten fått assistenten beviljad enligt lagstiftningen om stöd och service eller enligt SoL och ledamoten då valt att anlita en assistent som är anställd av en enskild assistansanordnare. En socialnämnd får i varje enskild situation ta ställning till hur hinder för ledamöter med funktionshinder att delta vid sammanträdena kan lösas på lämpligast möjliga sätt. Ingen lösning får dock innebära att sekretessbestämmelserna i OSL inte följs. Slutligen vill vi lyfta fram att andra sekretessbestämmelser än de som behandlas i detta yttrande kan komma att aktualiseras för ledamöter av nämnder som inte

text: verkar inom socialtjänstens område vilket kan leda till att bedömningen blir en annan.

text: Diskrimineringsombudsmannens yttrande

text: Diskrimineringslagens (2008:567)

text: diskrimineringsförbud omfattar inte den aktuella situationen. Utifrån DO:s uppdrag, att arbeta mot diskriminering och för allas lika rättigheter och möjligheter, ställer sig emellertid DO kritisk till att den personliga assistenten nekas att närvara vid sammanträden inom socialnämnden eller assistera vid inläsning. DO anser att det är angeläget att kommunen finner en lösning på situationen som gör att alla oavsett funktionsförmåga kan tillvarata sin rättighet att engagera sig politiskt. Att åtnjuta sina politiska rättigheter är en grundläggande mänsklig rättighet som stadgas på såväl nationell som internationell nivå. Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna fastställer att ingen får hindras från att utnyttja sina rättigheter och konventionsstaterna har genom ratificerandet förpliktat sig att vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa rättigheterna. Sverige har även ratificerat FN:s konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och ska enligt artikel 29 i konventionen därigenom säkerställa att alla människor oavsett funktionsförmåga effektivt och fullständigt kan delta i det politiska och offentliga livet på lika villkor. Syftet med konventionen är att undanröja hinder för personer med funktionsnedsättning att åtnjuta sina mänskliga rättigheter. Konventionen kan därför åberopas för att ställa krav på att samhället ska vara tillgängligt för alla.

text: Regeringsformen

text: fastställer att den offentliga makten utgår från folket och förverkligas genom representativt och parlamentariskt statsskick och kommunal självstyrelse. I förarbetet till

text: kommunallagen

text: prop. 1990/91:117 s. 6

text: ff. och 22) konstateras det att kommunal självstyrelse är ett viktigt inslag i den svenska demokratin där de förtroendevalda i kommunen har ett betydelsefullt uppdrag. Utgångspunkten i ett representativt system är att alla ska ha lika rättigheter och möjligheter att bli invalda och kunna delta i de representativa församlingarna. I

text: kommunallagen

text: 4 kap. 33 §

text: stadgas att kommuner och landsting ska verka för att förtroendevalda med funktionshinder kan delta i handläggningen av ärenden på samma villkor som andra förtroendevalda. Av förarbetet till ändringar i

text: kommunallagen

text: prop. 2001/02:80 s. 93

text: f. och 141 f.) framhålls att möjligheterna till deltagande på lika villkor för personer med funktionsnedsättning att verka i politiska organisationer och beslutade församlingar måste förbättras. Ansvaret för att det finns hjälpmedel som gör det möjligt att delta på sammanträdet eller att ta del av sammanträdeshandlingar ska inte läggas på den förtroendevalda utan på kommunerna som i sin tur ska utarbeta rutiner som gör att samtliga förtroendevalda kan medverka på lika villkor. Alla människor oavsett funktionsförmåga har rätt till goda levnadsvillkor. För att tillförsäkras goda levnadsvillkor och stöd i det vardagliga livet kan en person med funktionsnedsättning ges rätt till personlig assistent enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). LSS är en rättighetslag som ska främja jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas. Att neka den personliga assistenten att närvara vid socialnämndens sammanträden och assistera vid inläsning torde gå stick i stäv med det mål som stöd enligt LSS innebär, nämligen att säkerställa att de personer som omfattas av LSS får möjlighet att på jämlika villkor leva som andra. Nationell lag och internationella konventioner ger uttryck för att alla människor har rätt att på lika villkor verka politiskt och att det är upp till det samhälle som vi lever i att göra det möjligt för alla oavsett funktionsförmåga. Att neka en persons personliga assistent att biträda i nu aktuella avseenden är därför enligt DO:s uppfattning att betrakta som en rättighetskränkning om personen därigenom inte på ett fullvärdigt sätt kan delta i socialnämndens verksamhet.

text: I ett beslut den 28 september 2012 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Vid sammanträden i nämnden och nämndens socialutskott behöver GG på grund av ett funktionshinder hjälp med att vända sidor i handlingar. Hon behöver sådan hjälp även när hon i hemmet ska förbereda sig inför nämndens/utskottets sammanträden. Huvudfrågan i ärendet är om GG:s personliga assistent får vara närvarande vid nämndens/utskottets sammanträden för att hjälpa GG med rent praktiska saker.

text: En allmän princip i ett demokratiskt samhälle är att alla ska kunna delta i den politiska verksamheten på lika villkor. För den som har ett funktionshinder kan det emellertid i vissa fall finnas förhållanden som gör det rent praktiskt svårt att vara förtroendevald i t.ex. en kommunal nämnd. En förtroendevald som har nedsatt syn får problem när underlag för ett beslutsförslag delas ut vid nämndens sammanträde och en person med hörselnedsättning kan inte utan vidare delta i en diskussion.

text: Frågor om förutsättningarna för personer med funktionshinder att arbeta som förtroendevalda i kommunala beslutande församlingar och kommunala nämnder behandlades i propositionen Demokrati för det nya seklet (

text: prop. 2001/02:80

text: ). I propositionen lades fram ett förslag om att det i

text: kommunallagen (1990:900)

text: , KL, skulle införas en ny bestämmelse (

text: 4 kap. 33 §

text: ) om att kommuner och landsting ska verka för att förtroendevalda med funktionshinder kan delta i handläggningen av ärenden som andra förtroendevalda. Förslaget ledde till lagstiftning (bet. 2001/02: Ku14,

text: rskr. 2001/02:190

text: , SFS 2002:249).

text: Bestämmelsen i

text: 4 kap. 33 §

text: KL är av målsättningskaraktär och avser generella insatser. Den innebär inte någon skyldighet för en kommun eller ett landsting att vidta några särskilt angivna åtgärder. I propositionen anförde regeringen i denna del bl.a. följande (propositionen s. 141 f.).

text: Den föreslagna bestämmelsen avser sådana generellt verkande åtgärder som kommunen eller landstinget kan vidta. Åtgärder riktade till en specifik individ är inte avsedd att rymmas inom stadgandet. En definitiv avgränsning kring vilka åtgärder som kan ses som generellt verkande åtgärder går inte att göra. Det rör sig dock om åtgärder som typiskt sett är avsedda att komma till nytta för en bredare krets. Bestämmelsen omfattar således inte sådana personliga hjälpmedel som den funktionshindrade förtroendevalde behöver för att kunna ta del av handlingar eller delta i handläggningen av ärenden. GG behöver uppenbarligen viss praktisk hjälp för att fullt ut kunna fullgöra sitt förtroendeuppdrag i socialnämnden. Ett enkelt sätt att tillgodose hjälpbehovet skulle vara att GG:s assistent får vara med när nämnden sammanträder. En utgångspunkt är emellertid att en kommunal nämnds sammanträden inte är offentliga. I

text: kommunallagen

text: har det införts en möjlighet för en nämnd att ha offentliga sammanträden. Enligt

text: 6 kap. 19 a § andra stycket

text: KL ska en nämnds sammanträden emellertid alltid hållas inom stängda dörrar i ärenden som avser myndighetsutövning eller i vilka det förekommer uppgifter som hos nämnden

text: omfattas av sekretess enligt offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Begränsningen av offentligheten har motiverats av att nämnderna i stor utsträckning handlägger ärenden som rör enskilda människors privatliv. Även om själva sammanträdet inte är offentligt kan nämnden, med stöd av

text: 6 kap. 19 § kommunallagen

text: , ge en förtroendevald, en anställd, en revisor eller en sakkunnig rätt att närvara. Syftet med den bestämmelsen är främst att nämnden själv ska ges en möjlighet att informera sig om olika frågor för att på så sätt kunna bredda sitt beslutsunderlag. För att andra kategorier av utomstående än de särskilt angivna ska kunna tillåtas att närvara vid sammanträdet krävs det enighet i nämnden (

text: prop. 1993/94:188 s. 56

text: Det finns i

text: kommunallagen

text: inte någon bestämmelse som ger en ledamot rätt att få hjälp av en eventuell personlig assistent under nämndens sammanträde. Någon sådan närvarorätt följer inte heller av assistentens arbetsuppgifter. Huruvida assistenten ska tillåtas att vara med på sammanträdet är därför en fråga som det ankommer på nämnden att ta ställning till och för att assistenten ska få vara med på sammanträdet fordras enligt det nyss anförda att nämnden är enig om saken. När nämnden tar ställning till frågan måste den beakta bl.a. att nämnden i vissa fall fattar beslut i ärenden som avser myndighetsutövning mot en enskild och att det i en del ärenden förekommer uppgifter som omfattas av sekretess hos nämnden.

text: Jag har för egen del svårt att se att enbart det förhållandet att ett ärende avser myndighetsutövning skulle innebära ett generellt hinder för en ledamot att vid sammanträdet få hjälp av sin personliga assistent. Assistentens närvaro vid handläggningen av sådana ärenden är dock en fråga som nämnden får bedöma i varje enskilt fall. När det gäller assistentens närvaro vid behandling av uppgifter som omfattas av sekretess är situationen delvis annorlunda.

text: Inom socialtjänsten gäller enligt

text: 26 kap. 1 § första stycket

text: OSL sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Den s.k. socialtjänstsekretessen är sträng och innebär förenklat uttryckt att uppgifter inte kan lämnas ut till annan myndighet eller en enskild om den enskilde inte lämnar sitt samtycke. Undantag från den principen kan göras endast om det finns stöd i en författning för att lämna ut uppgiften (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL).

text: En personlig assistent kan vara anställd av kommunen eller av en privat anordnare av assistansen. I båda fallen finns bestämmelser om sekretess som assistenten har att iaktta. Om assistenten är anställd av kommunen finns bestämmelser om sekretess i

text: 26 kap. 1 § fjärde stycket 4

text: OSL. För en assistent i enskild verksamhet finns det en bestämmelse om tystnadsplikt i

text: 29 §

text: LSS. Enbart den omständigheten att en assistent lyder under bestämmelser om sekretess eller tystnadsplikt innebär emellertid inte att hemliga uppgifter kan röjas för honom eller henne. Utgångspunkten är nämligen, som jag nyss har

text: nämnt, att uppgifter som omfattas av sekretess inte kan röjas för en utomstående om det saknas stöd i lag eller annan författning. Frågan är därför närmast om assistenten ska betraktas som en i förhållande till nämnden utomstående person.

text: När det gäller en assistent i enskild verksamhet framstår det som uppenbart att denne vid tillämpning av sekretessbestämmelserna är en i förhållande till nämnden utomstående person.

text: Om assistenten är anställd av socialnämnden skulle man i och för sig kunna hävda att denne inte är en i förhållande till nämnden utomstående person och att det därför inte skulle föreligga hinder mot att låta assistenten få ta del av hemliga uppgifter hos socialnämnden. Det finns emellertid en princip om s.k. intern sekretess hos en myndighet. Enligt grunderna för sekretesslagstiftningen bör utlämnande av uppgifter från en befattningshavare till en annan befattningshavare förekomma endast i den utsträckning det är normalt för och behövligt för ett ärendes handläggning (

text: prop. 1990/91:111 s. 24

text: ). Uppgifter kan således lämnas till den som på ett eller annat sätt deltar i beredningen eller avgörandet av ett ärende. En anställd kan också t.ex. rådfråga någon annan anställd om ett ärende, om det rent objektivt framstår som försvarbart (JO:s ämbetsberättelse 1983/84 s. 262). I detta sammanhang kan jag även hänvisa till JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 415. Det beslutet gällde frågan om tjänstemän vid en socialförvaltning borde få vara närvarande vid nämndens behandling av ärenden som handlades av någon annan tjänsteman.

text: En personlig assistent deltar i sin egenskap av assistent inte i handläggningen av ett ärende hos nämnden. Av principerna om intern sekretess följer därför att socialnämnden inte kan låta assistenten vara med på sammanträdet om det skulle innebära att han eller hon får ta del av uppgifter som omfattas av sekretess hos nämnden.

text: Det jag nu har anfört rörande sekretessen vid nämndens sammanträden gäller givetvis även vid handläggningen av ett ärende i nämndens utskott.

text: Jag delar således Socialnämndens i Bodens kommun ståndpunkt att GG:s personliga assistent inte i sin egenskap av assistent kunde få vara med vid nämndens/utskottets sammanträden under behandlingen av ärenden som omfattades av sekretess hos nämnden.

text: Vad jag nu har anfört om sekretessen vid nämndens/utskottets sammanträden äger motsvarande tillämpning när det gäller en ledamots möjlighet att låta en personlig assistent få ta del av handlingar, som innehåller hemliga uppgifter, som ledamoten har tillgång till inför nämndens/utskottets sammanträde.

text: Som framgår av det ovan anförda innebär bestämmelsen i

text: 4 kap. 33 § kommunallagen

text: inte någon skyldighet för nämnden att vidta specifika åtgärder för att GG ska kunna vara en fullvärdig ledamot i nämnden. Det torde dock ligga i sakens natur att nämnden så långt det är möjligt gör vad den kan för att

text: hjälpa en enskild ledamot. Detta har också varit utgångspunkten för Socialnämndens i Bodens kommun agerande när GG:s behov av viss hjälp uppmärksammades. Vid socialutskottets sammanträde den 18 januari 2011 fick nämndens sekreterare i uppdrag att bistå GG under sammanträdet. När det gäller GG:s möjlighet att ta del av handlingar inför nämndens sammanträden har nämnden ordnat så att GG kan komma till socialförvaltningens lokaler och tillsammans med någon anställd få hjälp vid läsningen av handlingarna. Det finns inte skäl för mig att ha några synpunkter på de åtgärder nämnden vidtagit för att bistå GG.

text: Sammanfattningsvis finner jag inte anledning att rikta någon kritik mot nämnden för dess handläggning av frågan.

text: Jag har ovan uppehållit mig vid den situationen att en funktionshindrad ledamot har beviljats en insats i form av personlig assistans. Man kan dock inte bortse från att det kan finnas personer med funktionshinder som inte har beviljats assistans, t.ex. om den enskilde har fyllt 65 år, men där funktionshindret är sådant att han eller hon, som i detta fall, skulle ha svårt att fullgöra ett kommunalt förtroendemannauppdrag utan att få hjälp vid t.ex. inläsning av handlingar inför sammanträdena. Det finns inte några bestämmelser om sekretess som i ett sådant fall skulle hindra ”biträdet” från att röja vad han eller hon fått veta. Frågan om rätt för en utomstående att närvara vid ett nämndsammanträde där hemliga uppgifter behandlas är således större än den som diskuteras i detta enskilda ärende.

text: De frågor som aktualiseras i ärendet är delvis av principiell betydelse, bl.a. mot bakgrund av Sveriges åtaganden enligt konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning och fakultativt protokoll till konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsättning (

text: SÖ 2008:26

text: ). Frågorna torde också ha praktisk betydelse för arbetet i de kommunala nämnderna. Jag finner därför skäl att för kännedom skicka en kopia av detta beslut till Finansdepartementet, under vars ansvarsområde

text: kommunallagen

text: hör, och till Socialdepartementet, som svarar för lagstiftningen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Jag skickar även en kopia av beslutet till Sveriges kommuner och landsting (SKL).