nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Information
Journalföring
Sekretess

title: Kritik mot Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö för överlämnande av patientuppgifter som omfattas av sekretess till Kriminalvården

sammanfattning: En rättspsykiatrisk klinik har med hjälp av tre olika formulär lämnat uppgifter till Kriminalvården om patienter som är häktade eller avtjänar fängelsestraff inom Kriminalvården. Ett av formulären, som avsett information om bl.a. allergier, medicinering och bedömning av suicidrisk, har använts i samband med att patienterna har återförts till Kriminalvården. Övriga formulär har kliniken använt för att varje månad lämna uppgifter till Kriminalvården om vården av patienterna och säkerhetsfrågor rörande dessa. Kliniken har inte dokumenterat vilka uppgifter som överlämnats till Kriminalvården. ChefsJO har inriktat sin granskning på frågan om det utlämnande av patientuppgifter som skett genom de aktuella formulären har varit förenligt med gällande rätt och om kliniken borde ha dokumenterat vilka uppgifter som överlämnats till Kriminalvården. Granskningen har försvårats av att myndigheten inte har besvarat många av de frågor som ställdes när ärendet remitterades. ChefsJO är mycket kritisk till detta. Enligt chefsJO kan det finnas behov av och rättsliga förutsättningar för kliniken att i samband med återföring av patienter till Kriminalvården överlämna uppgifter om exempelvis patienternas allergier, medicinering och suicidrisk. Uppgifter om den avslutande rättspsykiatriska vården och vad som i det sammanhanget har hänt bör däremot normalt inte lämnas ut. Enligt chefsJO är det inte möjligt att utifrån det befintliga underlaget närmare bedöma vilket uppgiftslämnande som faktiskt förekommit och om detta har varit förenligt med gällande lagstiftning. Eftersom kliniken inte längre använder formuläret har dock ytterligare utredningsåtgärder inte ansetts påkallade. När det gäller det månatliga uppgiftslämnandet visar utredningen att kliniken regelbundet och utan lagstöd har överlämnat patientuppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess till Kriminalvården. Utredningen talar för att kliniken fortfarande gör det, om än i mindre omfattning. ChefsJO kritiserar kliniken för detta. Hon förväntar sig att den omgående ser över vilka patientuppgifter som lämnas till Kriminalvården samt förvissar sig om att uppgiftslämnandet är lagligt och nödvändigt. Kliniken kritiseras också för underlåtenheten att dokumentera vilka uppgifter som överlämnats till Kriminalvården.

text: Initiativet

text: Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö, inom Region Kronoberg, tar regelbundet emot patienter som är häktade eller avtjänar fängelsestraff inom Kriminalvården. JO:s Opcat-enhet genomförde en inspektion av kliniken den 26–28 mars 2019. Det kom då fram att kliniken löpande lämnade uppgifter – som omfattas av sekretess enligt

text: 25 kap.

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: – om kriminalvårdsklienter till Kriminalvården i samband med att klienterna återfördes till anstalt eller häkte (se inspektionsprotokollet i ärendet med dnr O 18-2019). Sådan information lämnade kliniken även varje månad i fråga om kriminalvårdsklienter som vårdades där, ibland långvarigt. Vidare kom det fram att kliniken inte sparade någon kopia av den information som överlämnades till Kriminalvården. Med anledning av dessa uppgifter beslutade jag att inom ramen för ett särskilt initiativärende utreda vissa frågor om bl.a. sekretess och dokumentation.

text: Utredning

text: Inspektionsprotokollet Av protokollet från inspektionen framgår under rubriken Regionklinikens informationsöverföring till Kriminalvården följande: Vid tiden för inspektionen vårdades elva kriminalvårdsklienter på kliniken. Tre av dem har varit inskrivna på kliniken under flera års tid. Kliniken har tre formulär som används för att informera Kriminalvården om kriminalvårdsklienterna. När en kriminalvårdsklient återförs till anstalt eller häkte lämnar kliniken information om bl.a. medicinering och bedömning av suicidrisk (Information från Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö till kriminalvården, identifierare 25836). Blanketten överlämnas till de kriminalvårdare som transporterar patienten. Varje månad skickar kliniken en vårdrapport per e-post till Kriminalvårdens hälso- och sjukvård (Vårdrapport – Kriminalvårdsklient, identifierare 37870). Rapporten innehåller bl.a. uppgifter om patientens vård och behandling och prognos för psykisk förbättring. Rapporten utgör ett underlag vid Kriminalvårdens kollegium. Kliniken lämnar även månatlig information om vårdprocessen (Rapport vårdprocess till säkerhetsstrateg RPK Växjö). Rapporten innehåller uppgifter om bl.a. patientens allmänna riskbild/riskkaraktär och om patienten varit våldsam eller hotfull, eller misstänkt för avvikning. Även denna rapport utgör ett underlag vid Kriminalvårdens kollegium. Inget av nu nämnda formulär sparas vid kliniken. Enligt personal medger inte dataskyddsförordningen (GDPR) det.

text: Formulären JO har haft tillgång till de nämnda formulären. Utöver det som framgår om dessa av inspektionsprotokollet antecknas följande:

text: Samtliga formulär har rutor för angivande av vilken patient uppgifterna avser. Formulären ” Vårdrapport – Kriminalvårdsklienter” och ”Rapport Vårdprocess

text: till säkerhetsstrateg RPK Växjö” har även rutor för angivande av bl.a. tidsram och ansvarig läkare.

text: I formuläret ”Vårdrapport – Kriminalvårdsklienter” finns även rutor för angivande av uppgifter om patientens kontakt med andra människor, hur patienten kommunicerar, om patienten deltar i aktiviteter samt om det finns positiva utvecklingstendenser och framgångar inom vården och behandlingen.

text: I formuläret ”Rapport Vårdprocess till säkerhetsstrateg RPK Växjö” finns även rutor för angivande av uppgifter om försändelser som kan misstänkas vara säkerhetshotande, om patienten har varit inblandad i socialt förtryck eller mobbning, om patienten har använt droger eller varit inblandad i smuggling av farliga föremål och om patienten har varit inblandad i destruktiv gruppformering.

text: Remiss

text: JO uppmanade hälso- och sjukvårdsnämnden inom Region Kronoberg att yttra sig över vissa frågor som rör formulären, bl.a. hur uppgifterna överlämnas till Kriminalvården, vem som är den slutliga mottagaren av uppgifterna, i vilket syfte informationen överlämnas, vilket rättsligt stöd som finns för ett sådant uppgiftslämnande samt om och hur informationsöverföringen dokumenteras.

text: I remissvaret från hälso- och sjukvårdsnämndens ordförande anfördes följande (den bilaga som nämns har utelämnats här):

text: Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö har som regeringsgodkänd rättspsykiatrisk region- och riksklinik uppdraget att vårda patienter som av domstol är överlämnade till rättspsykiatrisk vård. Kliniken har också ett primärt uppdrag att vårda patienter som remitterats från häkte och anstalt, där Kriminalvårdens läkare bedömt att det finns vårdbehov (LRV

text: 5 §

text: ), vård som i vissa fall utförs med ett kombinerat krav på mycket hög säkerhet. Kliniken uppbär alla tre säkerhetsnivåer enligt

text: SOSFS 2006:9

text: (nivå 1, 2 och 3), vilket medför att patienter från hela landet som av olika skäl kräver högre säkerhet och uppbär en högpotent riskprofil remitteras till rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö. Rättspsykiatriska regionkliniken svarar följande på JO:s frågor. Angående "Information från Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö till Kriminalvården", (blankett 25836) Blanketten används inte längre vid kliniken. Denna blankett lämnades ut av misstag då chefsJO, Elisabeth Rynning, genomförde en inspektion av verksamheten den 26–28 mars 2019. Angående "Vårdrapport – Kriminalvårdspatienter", (blankett 37870) 1. Vilken typ av uppgifter lämnar kliniken till Kriminalvården i rapporten? Kliniken har lämnat de uppgifter om patientens psykiatriska sjukdomsbild och mående som är av vikt för Kriminalvårdens arbete med samordnad individuell plan (SIP). Sveriges Kommuner och Regioner (SKR) har uppmärksammat behovet av att Kriminalvården inkorporerar SIP med Kriminalvårdens verkställighetsplan. Därför har uppgifterna i rapporten setts som en del i att stärka Kriminalvårdens

text: arbete med att upprätta SIP, och därmed trygga en patientsäker återgång till kriminalvårdsanstalt/häkte efter avslutad vård vid kliniken. 2. Till vem/vilka inom Kriminalvården överlämnas rapporten? Uppgifterna har överlämnats från rättspsykiatriska regionkliniken till sjukvårdande enhet vid berörd anstalt eller häkte inom Kriminalvården. 3. Vem/vilken verksamhet inom Kriminalvården är den slutliga mottagaren av

text: rapporten?

text: Se punkt 2. 4. Vilket är syftet med överlämnandet av uppgifterna? Uppgifterna överlämnas som en del av vården, för att så långt möjligt säkerställa att Kriminalvården får förutsättningar att på ett patientsäkert sätt, kunna återta patienten och trygga dennes fortsatta psykiska hälsa. 5. Sker sådana månatliga överlämningar beträffande klinikens samtliga

text: "kriminalvårdspatienter "?

text: Ja. 6. Enligt vilka rättsregler överlämnar kliniken de uppgifter som antecknas i

text: rapporten till Kriminalvården?

text: Offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: 25 kap. 12 § Patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: Förvaltningslagen (2017:900)

text: 8 §

text: Lagen om rättspsykiatrisk vård (

text: 29 §

text: SOSFS 2008:18,

text: 3 kap.

text: Angående "Rapport Vårdprocess till säkerhetsstrateg RPK Växjö".

text: Blanketten används inte längre vid kliniken. Blanketten har ersatts av "Rapport från säkerhetsutvecklare RPK Växjö", se bilaga 1 med exempel.

text: Beträffande samtliga blanketter och rapporter ovan

text: 1. Dokumenterar kliniken vilka uppgifter som har överlämnats till Kriminalvården i enskilt fall och i sådana fall på vilket sätt och i vilket syfte? Om sådan

text: dokumentation inte sker, vilka är skälen för det?

text: Uppgifter som lämnas av säkerhetsutvecklare till Kriminalvården (se bilaga 1) dokumenteras inte. Detta då verksamheten inte anser att det är en journalhandling utan att betrakta som förebyggande säkerhetsarbete i kontinuerligt samarbete med säkerhetsdelen inom Kriminalvården baserat på såväl patientsäkerhet som arbetsmiljö och den samhällsskyddande aspekten. Samtliga lämnade uppgifter i blanketten är avidentifierade. Uppgifterna mejlas till Kriminalvården. I Region Kronoberg möjliggörs ännu inte krypterad E-post. Uppgifter som lämnas till Kriminalvården gällande patientens mående – se blankett Vårdrapport – Kriminalvårdspatienter – har hittills ej dokumenterats av kliniken. Vi ser förbättringsområden i klinikens ledningssystem och har påbörjat ett arbete för att utveckla en dokumentationsmall inför upprättande av SIP gällande patienter som är grundplacerade inom Kriminalvården (häkte eller anstalt). Dokumentationsmallen kommer att finnas i klinikens digitala journalsystem Cambio Cosmic. Rapporteringar "vård" till Kriminalvården (häkte eller anstalt) ska från och med nu endast ske i samband med Kriminalvårdens systematiska arbete med SIP. Om det vid sidan av regelbundna träffar, SIP, skulle uppstå extraordinära förändringar i patientens mående, kan överläkare vid rättspsykiatriska regionkliniken utifrån lagstöd ta kontakt med Kriminalvårdens sjukvårdande enhet.

text: Tidigare använda månadsrapporter kommer inom kort att utgå.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Sekretess I det följande redogörs för bl.a. vissa bestämmelser i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, som har betydelse i ärendet.

text: Sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men (

text: 25 kap. 1 § första stycket

text: OSL). Det innebär att det råder presumtion för sekretess och i vilka fall uppgifter kan lämnas ut måste avgöras efter en skadeprövning från fall till fall.

text: Uttrycket ”hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden” omfattar i princip alla uppgifter om en enskild individ från uppgift om vederbörandes adress till uppgift om sjukdomstillstånd. I förarbetena till den tidigare

text: sekretesslagen (1980:100)

text: anges bl.a. följande:

text: För att en enskild person ska lida skada eller men krävs givetvis att uppgifterna är hänförliga till en viss individ. Det innebär att man i allmänhet bör kunna lämna ut s.k. avidentifierade uppgifter utan att risk för skada eller men uppkommer. I enstaka fall kan det emellertid tänkas att en avidentifiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan individen och uppgiften spåras. Huruvida en sådan risk föreligger får bedömas efter omständigheterna i det enskilda fallet. Begreppet avidentifierade uppgifter definieras såvitt jag har kunnat se inte i propositionen. Jag har tidigare framhållit att tillämpningen av begreppet under senare år har blivit mer restriktiv och att det som avsågs i förarbetena till den tidigare

text: sekretesslagen

text: torde ha varit det som i dag kallas pseudonymiserade uppgifter, dvs. information utan direktidentifierande uppgifter (jfr definitionen i artikel 4 punkt 5 i GDPR ), se

text: JO 2019/20 s. 151

text: . Om uppgifter lämnas ut i pseudonymiserad form kan det alltså i vissa fall medföra att det saknas risk för att en enskild person ska lida skada eller men, och uppgifterna kan då lämnas ut utan hinder av sekretess. Det är emellertid viktigt att den utlämnande myndigheten gör en noggrann prövning av vilka uppgifter som kan lämnas ut, och hur utlämnandet bör ske, för att inte riskera att röja enskilda individer. Vid bedömningen bör myndigheten beakta bl.a. vilken typ av uppgifter som

text: Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: [1 jan. 2020, Version 23, JUNO], kommentaren till

text: 25 kap. 1 §

text: under rubriken Sekretessens styrka. Se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 84.

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016

text: om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv

text: (allmän dataskyddsförordning), även kallad GDPR.

text: omfattas, vem som är mottagare, vilken spridning uppgifterna kommer att få, hur uppgifterna kommer att hanteras av mottagaren, vilka som har tillgång till referensuppgifterna och vilka risker som finns för ytterligare spridning av uppgifterna.

text: Inom kriminalvården gäller sekretess för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs (

text: 35 kap. 15 § första stycket

text: OSL).

text: En uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL får inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL). Det finns ett flertal sekretessbrytande bestämmelser i OSL.

text: Sekretess som gäller till skydd för en enskild hindrar som regel inte att en uppgift lämnas till en myndighet om den enskilde samtycker till det (10 kap. 1 § och 12 kap. 2 § OSL). Sekretess hindrar inte heller att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet (

text: 10 kap. 2 §

text: OSL). Vidare hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning (

text: 10 kap. 28 § första stycket

text: OSL).

text: Hälso- och sjukvårdssekretessen (

text: 25 kap. 1 §

text: OSL) hindrar inte att en uppgift om en enskild eller närstående till denne lämnas från en myndighet inom hälsooch sjukvården till en annan sådan myndighet eller till en myndighet inom socialtjänsten, om det behövs för att ge den enskilde nödvändig vård, behandling eller annat stöd och denne vårdas med stöd av lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, eller lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV. Det framgår av

text: 25 kap. 12 § första stycket 3

text: OSL.

text: I förarbetena till bestämmelsen anges bl.a. följande: I likhet med vad som gäller i vården av ungdomar och missbrukare behöver hälso- och sjukvården och socialtjänsten bedriva ett aktivt samarbete kring de personer som lider av en allvarlig psykisk störning och som har behov av vård, behandling eller annat stöd från de båda huvudmännens sida. I det samarbetet kan uppgifter om såväl den enskilde själv som närstående till honom eller henne behöva lämnas mellan hälso- och sjukvården och socialtjänsten. Det bör dock återigen understrykas att utgångspunkten för all vård och behandling måste utgå från ett väl utvecklat samarbete med patienten själv och, i förekommande fall, hans eller hennes anhöriga. Det ankommer därför såväl på hälso- och sjukvården som socialtjänsten att först och främst prata med patienten och efterfråga hans eller hennes inställning till att ett uppgiftslämnande sker. Om den enskilde

text: Se

text: prop. 2007/08:70 s. 135

text: f.

text: motsätter sig ett uppgiftslämnande är naturligtvis utgångspunkten att den enskildes vilja ska respekteras. Först om den enskilde inte kan ges nödvändig vård, behandling eller annat stöd bör uppgifterna kunna lämnas utan samtycke. Ett sådant undantag från sekretessen måste användas med urskiljning och varsamhet. Endast i de situationer där det framstår som direkt påkallat att bistå en enskild bör undantag göras.

text: Vissa bestämmelser i LRV Nedan redogörs för vissa bestämmelser som är av betydelse för möjligheten att lämna uppgifter om en patient mellan en rättspsykiatrisk klinik och Kriminalvården.

text: I fråga om den som är anhållen, häktad eller intagen i eller ska förpassas till kriminalvårdsanstalt får Kriminalvården i särskilda fall, om det behövs från ordnings- eller säkerhetssynpunkt, besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, att ta emot besök eller att stå i förbindelse med utomstående genom elektronisk kommunikation. Försändelser som avses i

text: 3 kap. 6 § häkteslagen (2010:611)

text: från den som är häktad eller anhållen och försändelser som avses i

text: 7 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: från den som är intagen ska dock alltid vidarebefordras utan föregående granskning. Det framgår av

text: 8 §

text: LRV.

text: I lagkommentaren anges följande:

text: Det får förutsättas att det endast i undantagsfall finns skäl att tillämpa den aktuella bestämmelsen. Men om t.ex. placeringen i kriminalvårdsanstalt av en intagen har förestavats av säkerhetsskäl kan det naturligtvis finnas anledning för Kriminalvården att i samband med att frågan om rättspsykiatrisk vård uppkommer överväga huruvida det behövs särskilda restriktioner av det aktuella slaget för den intagne under vården (jfr

text: 7 kap.

text: fängelselagen

text: [2010:610]). Det bör påpekas att möjligheten att besluta om restriktioner inte är avsedd att sträcka sig längre i de nu aktuella fallen än vad som gäller enligt

text: fängelselagen

text: Av

text: 10 b §

text: LRV framgår att chefsöverläkaren får ge tillstånd till den som genomgår rättspsykiatrisk vård med stöd av 1 § andra stycket 3, dvs. den som är intagen i eller ska förpassas till kriminalvårdsanstalt, att vistas på egen hand utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrättningens område (s.k. frigång) endast om Kriminalvården har medgivit det. Chefsöverläkaren ska underrätta Kriminalvården om förhållanden som är av betydelse för frågan om ett lämnat medgivande ska bestå.

text: Den som är intagen i en kriminalvårdsanstalt och som ges rättspsykiatrisk vård får ges tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjukvårdsinrättningens område (permission). Tillståndet får ges för ett visst tillfälle eller

text: Se Grönwall m.fl., Psykiatrin, tvånget och lagen (1 juli 2019, Version 7, JUNO), kommentaren till

text: 8 §

text: LRV.

text: för vissa återkommande tillfällen. Tillstånd får ges endast under förutsättning att det står i överensstämmelse med vårdplanen. Ett tillstånd enligt första stycket får förenas med sådana villkor som anges i

text: 26 § tredje stycket

text: LPT. Det framgår av

text: 11 §

text: LRV.

text: En fråga om tillstånd enligt första stycket prövas, efter ansökan av chefsöverläkaren eller patienten, av Kriminalvården i fråga om den som är intagen i kriminalvårdsanstalt. Om ansökan har gjorts av patienten, ska yttrande inhämtas från chefsöverläkaren. Tillstånd ska inhämtas även då patienten vid vistelsen utanför sjukvårdsinrättningens område ska vara åtföljd av sjukvårdspersonal (

text: 11 a §

text: LRV).

text: Enligt

text: 11 b §

text: LRV prövar Kriminalvården även vissa frågor om tillstånd att under kort tid vistas utanför sjukvårdsinrättningens område.

text: Utöver vad som annars följer av lag eller förordning är chefsöverläkaren skyldig att till kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande ska förpassas till häkte eller kriminalvårdsanstalt, om uppgiften behövs inom kriminalvården. Det framgår av

text: 29 §

text: LRV.

text: I förarbetena till denna bestämmelse anges att vårdinrättningen utan särskild föreskrift kan lämna uppgifter om en patient till kriminalvården endast om det står klart att den enskilde eller någon honom eller henne närstående inte lider men om uppgiften röjs eller med patientens samtycke. Enligt lagstiftaren är det emellertid uppenbart att uppgifter om en patient måste få vidarebefordras till kriminalvården från de enheter inom hälso- och sjukvården där rättspsykiatrisk vård har getts i en situation när patienten ska återföras till kriminalvården. Det gäller främst uppgifter om pågående medicinering eller om fortsatta stöd- eller behandlingsåtgärder som inte kräver rättspsykiatrisk vård. Inom kriminalvården förutsätter dessa åtgärder att den intagne accepterar dem. Enligt lagstiftaren kan man utgå från att de allra flesta i en sådan situation kommer att samtycka till att uppgifterna vidarebefordras. I de enstaka fall där samtycke inte kan ges måste det dock finnas en möjlighet att trots detta lämna ut uppgifterna.

text: Vidare anges i förarbetena följande:

text: Den föreslagna bestämmelsen kan lämpligen tas in i en ny paragraf i lagen om rättspsykiatrisk vård och utformas som en uppgiftsskyldighet för chefsöverläkaren. En sådan föreskrift gör att annars sekretessbelagda uppgifter kan lämnas ut med stöd av

text: 14 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Det förtjänar att framhållas att uppgifterna också inom kriminalvårdens hälso- och sjukvård och i den egentliga kriminalvårdsverksamheten kommer att omfattas av sekretesskydd. Av bestämmelsen bör framgå att uppgiftsskyldigheten – och därmed möjligheten att

text: Se

text: prop. 1991/92:59 s. 28

text: f. Se

text: prop. 1991/92:59 s. 29

text: utan hinder av sekretess lämna ut uppgiften – endast omfattar uppgifter som behövs inom kriminalvården. Med sådana uppgifter avses t.ex. uppgifter om pågående medicinering och andra vård- eller stödinsatser som kan behövas inom kriminalvården för att anstaltsvistelsen ska kunna utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Uppgifter om den avslutande rättspsykiatriska vården och vad som därvid förevarit bör däremot vanligen inte lämnas ut. Att uttömmande ange vilka uppgifter som kan behövas inom kriminalvården låter sig knappast göra. Det måste dock betonas att bestämmelsen är avsedd att tillämpas med urskillning och varsamhet. I första hand bör den enskildes samtycke till utlämnandet eftersträvas. Denne bör vanligen också informeras om vilka uppgifter som lämnas till kriminalvården. I den mån sekretess gäller även gentemot den enskilde själv med stöd av 7 kap. 3 § ska givetvis så inte ske. Sådana uppgifter som rör medicinering eller annan hälso- och sjukvård bör lämnas ut till hälsooch sjukvården vid kriminalvårdsanstalten eller häktet, medan andra uppgifter lämnas ut till styresmannen för anstalten resp. föreståndaren för häktet.

text: Förande av patientjournal Bestämmelserna om journalföring inom hälso- och sjukvården finns i

text: patientdatalagen (2008:355)

text: , PDL, samt Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (

text: HSLF-FS 2016:40

text: ) om journalföring och behandling av personuppgifter i hälso- och sjukvården. För tvångsvården finns även särskilda regler om journalföring i förordningen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård.

text: Vid vård av patienter ska det föras patientjournal. En patientjournal ska föras för varje patient och får inte vara gemensam för flera patienter. Syftet med att föra en patientjournal är i första hand att bidra till en god och säker vård av patienten. En patientjournal är även en informationskälla för patienten, uppföljning och utveckling av verksamheten, tillsyn och rättsliga krav, uppgiftsskyldighet enligt lag samt forskning (3 kap. 1 och 2 §§ PDL). En patientjournal får innehålla endast de uppgifter som behövs för att fullgöra de skyldigheter som anges i 3 kap. PDL och upprätta annan dokumentation som behövs i och för vården av patienter samt administration som rör patienten och som syftar till att ge vård i enskilda fall eller som annars föranleds av vård i enskilda fall (3 kap. 5 § och 2 kap. 4 § första stycket 1 och 2 PDL).

text: Enligt 5 kap. 5 § första stycket 12 Socialstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om journalföring och behandling av personuppgifter i hälso- och sjukvården ska vårdgivaren säkerställa att en patientjournal, i förekommande fall, innehåller uppgifter om intyg, remisser och annan för vården relevant inkommande och utgående information.

text: Verkställighetsplaner inom Kriminalvården För varje intagen ska det upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan (

text: 1 kap. 5 § andra stycket fängelselagen

text: Verkställighetsplanen ska för varje intagen vara baserad på en riskbedömning och en behovsbedömning. En förnyad risk- eller behovsbedömning ska göras

text: när det finns anledning till det (1 kap. 27 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse).

text: Verkställighetsplanen ska ändras när det finns anledning till det. När en ändring innebär att en åtgärd läggs till, tas bort eller avbryts ska verkställighetsplanen fastställas på nytt. Verkställighetsplanen ska också fastställas på nytt när det annars är motiverat, och alltid minst var fjärde månad från senaste fastställande. De tidsfrister som anges i första till tredje styckena får överskridas om det finns särskilda skäl (1 kap. 30 § tredje stycket i nyss nämnda föreskrifter).

text: Samordnad individuell plan Av

text: 16 kap. 4 § hälso- och sjukvårdslagen (2017:30)

text: samt

text: 2 kap. 7 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: framgår att regionen tillsammans med kommunen ska upprätta en individuell plan när den enskilde har behov av insatser från både socialtjänsten och hälso- och sjukvården (s.k. SIP-plan). Planen ska upprättas om regionen eller kommunen bedömer att den behövs för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda och om den enskilde samtycker till det. Arbetet med planen ska påbörjas utan dröjsmål. Planen ska, när det är möjligt, upprättas tillsammans med den enskilde. Närstående ska ges möjlighet att delta i arbetet med planen, om det är lämpligt och den enskilde inte motsätter sig det. Av planen ska det framgå vilka insatser som behövs, vilka insatser som respektive huvudman ska svara för, vilka åtgärder som vidtas av någon annan än regionen eller kommunen och vem av huvudmännen som ska ha det övergripande ansvaret för planen.

text: I betänkandet Att bryta ett våldsamt beteende – återfallsförebyggande insatser för män som utsätter närstående för våld (

text: SOU 2018:37

text: ) föreslogs att Kriminalvården skulle ha rätt och skyldighet att initiera och delta i samordnade individuella planer för personer som befinner sig under en straffverkställighet. I propositionen föreslås dock inte någon lagändring i detta avseende (se

text: prop. 2020/21:163

text: Förebyggande av våld i nära relationer). Frågan tycks emellertid vara föremål för utredning inom ramen för direktiv 2020:68 Samordnade insatser vid samsjuklighet i form av missbruk och beroende och annan psykiatrisk diagnos eller närliggande tillstånd.

text: Bedömning

text: Bakgrund m.m. I samband med en inspektion av Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö fick jag ta del av tre formulär som klinikens personal uppgav att kliniken använde beträffande kriminalvårdsklienter. Det kom fram att formulären – sedan de tillförts patientuppgifter – skickades till Kriminalvården och att kliniken inte sparade någon kopia av de formulär som överlämnades. Detta väckte frågor om överföring av patientuppgifter från en rättspsykiatrisk klinik till Kriminalvården och om dokumentation av sådant uppgiftslämnande.

text: Jag har inriktat min granskning på frågan om förmedlandet av patientuppgifter genom de aktuella formulären har varit förenligt med gällande rätt och om kliniken borde ha dokumenterat vilka uppgifter som överlämnats till Kriminalvården.

text: Två viktiga utgångspunkter för bedömningen är att det enligt huvudregeln råder sekretess mellan myndigheter (

text: 8 kap. 1 §

text: OSL) och att olika sekretessbestämmelser gäller inom å ena sidan hälso- och sjukvården och å andra sidan kriminalvården. Inom hälso- och sjukvården finns det en presumtion för att uppgifter om en enskild omfattas av sekretess. Inom Kriminalvården finns det i stället en presumtion för att uppgifter om en enskild är offentliga. En uppgift har alltså ett starkare sekretesskydd hos hälso- och sjukvården än hos Kriminalvården. Hälso- och sjukvårdssekretessen gäller även för sådan hälso- och sjukvård som bedrivs inom Kriminalvården. Det innebär att det råder en presumtion för att de uppgifter som framkommer inom den hälso- och sjukvård som bedrivs i en anstalt eller i ett häkte omfattas av sekretess i förhållande till den personal i anstalten eller häktet som inte arbetar inom hälso- och sjukvården (se t.ex.

text: JO 2015/16 s. 249

text: och JO:s beslut den 23 augusti 2019, dnr

text: Kliniken har alltså överlämnat uppgifter om kriminalvårdsklienterna till Kriminalvården med hjälp av tre olika formulär. Ett av formulären (”Information från Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö till Kriminalvården”) har använts i samband med att patienterna har återförts till Kriminalvården. Övriga formulär har kliniken använt för att varje månad överlämna uppgifter om patienterna till Kriminalvården. Som jag tidigare har redogjort för avser dessa formulär information om vården av patienten (”Vårdrapport – Kriminalvårdspatienter”) och säkerhetsfrågor rörande patienten (”Rapport vårdprocess till säkerhetsstrateg RPK Växjö”). Min granskning har försvårats av att hälso- och sjukvårdsnämnden inte har besvarat många av de frågor som JO ställde när ärendet remitterades. Det gäller frågorna om det formulär som har använts i samband med att patienter har återförts till Kriminalvården och frågorna om formuläret med säkerhetsfrågor. Svaren har uteblivit med hänvisning till att kliniken inte längre använder dessa formulär. Det nya formuläret om säkerhetsfrågor har dock i princip samma innehåll som det tidigare. Med anledning av de uteblivna svaren vill jag framhålla att myndigheter har en grundlagsreglerad skyldighet att lämna de uppgifter som JO begär (se

text: 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: ). Jag är mycket kritisk till att hälso- och sjukvårdsnämnden inte har gjort det i detta fall. Uppgiftslämnande i samband med återföring av patienter till Kriminalvården Som jag tidigare har redogjort för är chefsöverläkaren skyldig att till Kriminalvården lämna ut uppgift om en patient som efter den rättspsykiatriska vårdens upphörande ska återföras till häkte eller anstalt, om uppgiften behövs inom kriminalvården (

text: 29 §

text: LRV). Det kan t.ex. röra sig om uppgifter om pågående medicinering och andra vård- eller stödinsatser som kan behövas inom kriminalvården för att verkställigheten ska kunna utformas så att den

text: intagnes anpassning i samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Uppgifter om den avslutande rättspsykiatriska vården och vad som i det sammanhanget har hänt bör däremot normalt inte lämnas ut. Jag har också redogjort för att den enskilde bör tillfrågas om han eller hon samtycker till utlämnandet samt informeras om vilka uppgifter som har lämnats till Kriminalvården. I det aktuella formuläret (”Information från Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö till Kriminalvården”) finns rutor för lämnande av uppgifter om allergier, medicinering och suicidrisk. Enligt min mening kan det finnas behov av och rättsliga förutsättningar för kliniken att överlämna denna typ av uppgifter till Kriminalvården i samband med att en patient återförs dit. Utifrån det befintliga underlaget är det inte möjligt att närmare bedöma vilket uppgiftslämnande som faktiskt förekommit och om detta har varit förenligt med gällande lagstiftning. Eftersom kliniken inte längre använder formuläret finner jag dock inte skäl att vidta någon ytterligare utredningsåtgärd. Klinikens löpande uppgiftslämnande Som jag nyss har anfört kan det finnas behov av att kliniken överlämnar uppgifter om en patient i samband med att patienten återförs till Kriminalvården. När det gäller det månatliga uppgiftslämnandet vill jag anföra följande: Det har framgått att uppgifter om vården av kriminalvårdsklienterna, bl.a. uppgifter om patientens psykiska hälsa, månatligen har lämnats från kliniken till en sjukvårdande enhet vid berörd anstalt eller berört häkte (genom formuläret ”Vårdrapport – Kriminalvårdsklienter”). Det står klart att de överlämnade patientuppgifterna har omfattats av hälso- och sjukvårdssekretess. Enligt remissvaret har denna information överlämnats som en del av vården för att Kriminalvården ska kunna återta klienterna och trygga deras fortsatta psykiska hälsa. Till stöd för uppgiftslämnandet har i remissvaret bl.a. hänvisats till

text: 25 kap. 12 § första stycket 3

text: OSL. Den bestämmelsen medger, såvitt nu är aktuellt, att uppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvården till en annan sådan myndighet om det behövs för att ge den enskilde nödvändig vård, behandling eller annat stöd. Jag har mycket svårt att se att det var nödvändigt att kliniken månatligen lämnade uppgifter om vården av samtliga kriminalvårdsklienter till hälso- och sjukvården inom Kriminalvården. Det gäller särskilt i fråga om kriminalvårdsklienter som inte har förväntats kunna återföras till Kriminalvården inom överskådlig tid. Enligt min uppfattning har det generella uppgiftslämnandet saknat stöd i lag. Kliniken förtjänar kritik för detta. När det gäller formuläret med säkerhetsfrågor (”Rapport från säkerhetsutvecklare RPK Växjö”) har det kommit fram att kliniken varje månad lämnar uppgifter till Kriminalvården om bl.a. patientens allmänna riskbild och om patienten har varit våldsam eller hotfull. I remissvaret anges att uppgifterna är ”avidentifierade” och att uppgiftslämnandet sker som ett led i ett säkerhetsarbete i samarbete med Kriminal-

text: vården. I det exempelformulär som har bifogats remissvaret anges patienten med en kod. Utifrån syftet med överlämnandet av uppgifterna utgår jag från att Kriminalvården, eller i vart fall kliniken, har möjlighet att identifiera den patient som uppgifterna avser. Uppgifterna är därför inte avidentifierade på det sätt som krävs för att de inte ska omfattas av sekretess. Som jag tidigare har redogjort för får Kriminalvården enligt

text: 8 §

text: LRV i särskilda fall, om det behövs från ordnings- eller säkerhetssynpunkt, besluta om särskilda inskränkningar i rätten att ta emot eller skicka försändelser, att ta emot besök eller att stå i förbindelse med utomstående genom elektronisk kommunikation. Det har framgått att bestämmelsen ska tillämpas endast i undantagsfall. I ett sådant fall är det tänkbart att kliniken skulle kunna lämna ut uppgifterna med stöd av

text: 10 kap. 2 §

text: OSL, om utlämnandet bedöms nödvändigt för att kliniken ska kunna fullgöra sin verksamhet. Mot bakgrund av att bestämmelsen i LRV ska tillämpas mycket restriktivt bör den emellertid inte kunna åberopas till stöd för ett månatligt uppgiftslämnande beträffande samtliga kriminalvårdsklienter. Om syftet med uppgiftslämnandet i stället är att Kriminalvården ska kunna ta ställning till frågor om t.ex. frigång och permission borde det vara tillräckligt att kliniken lämnar nödvändiga uppgifter i samband med en ansökan om detta i ett enskilt fall. En konsekvens av överlämnandet av uppgifterna är att dessa har kommit att omfattas av ett svagare sekretesskydd inom Kriminalvården än hos kliniken. Även i denna del bedömer jag att det generella uppgiftslämnandet saknar stöd i lag och att kliniken förtjänar kritik för detta. Sammantaget visar min utredning att kliniken regelbundet och utan lagstöd har överlämnat patientuppgifter som omfattas av hälso- och sjukvårdssekretess till Kriminalvården. Utredningen talar för att kliniken fortfarande gör det, om än i mindre omfattning. Jag förväntar mig att kliniken omgående ser över vilka patientuppgifter som lämnas till Kriminalvården samt förvissar sig om att det uppgiftslämnande som sker är lagligt och nödvändigt.

text: Dokumentation Som jag tidigare har redogjort för ska en vårdgivare enligt Socialstyrelsens föreskrifter säkerställa att en patientjournal i förekommande fall innehåller uppgifter om inkommande och utgående information som är relevant för vården.

text: Av remissvaret framgår att kliniken inte har dokumenterat vilka uppgifter som har överlämnats till Kriminalvården. Enligt min bedömning får det anses framgå av de nämnda föreskrifterna att det borde ha gjorts i respektive kriminalvårdsklients patientjournal. Kliniken kan inte undgå kritik för dokumentationsbristerna. Jag förutsätter att kliniken vidtar nödvändiga åtgärder även i detta avseende, t.ex. när det gäller att ta fram rutiner och utbilda personal.

text: Jag finner anledning att skicka en kopia av beslutet till Kriminalvården för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Dom/domskäl
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en rådman för utformningen av domskäl

org: jo

sammanfattning: En rådman har utformat domskälen i tre mål på ett sätt som strider mot bestämmelsen i 1 kap. 9 § regeringsformen om att en domstol ska iaktta saklighet och opartiskhet. Han har bl.a. gjort uttalanden som är helt ovidkommande för prövningen av sakfrågorna i målen. Han har också formulerat sig på ett sådant sätt att hans opartiskhet kan ifrågasättas. ChefsJO ser allvarligt på detta, och rådmannen får kritik.

text: Bakgrund till chefsJO:s initiativ

type: rubrik

text: I en anonym skrift som kom in till JO den 27 september 2022 framfördes klagomål mot rådmannen AA vid Förvaltningsrätten i Malmö. Det påstods bl.a. att han vid upprepade tillfällen hade skrivit olämpliga saker i domar.

type: stycke

text: Jag tog inledningsvis del av de domar som den anonyma skriften gällde. I mål nr 9964-21, som rörde bistånd enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , inleds domskälen enligt följande:

text: Det är onekligen med en viss stigande trötthet man betraktar det skedda. Varför berörd utlandsvistelse inte var möjlig innan uppehållstillstånd beviljades i Sverige är svårförståelig. Någon flyttanmälan avseende vistelsen utomlands verkar därutöver inte ha skett, så bosättningsbaserade förmåner har förmodligen utgått hela tiden. Nåväl detta får väl andra myndigheter nu reda ut. I nu aktuell sak kan konstateras att familjen uppenbarligen har kunnat bekosta utflytt och återflytt och därutöver kunnat försörja sig m.m., under tiden utomlands. Väl åter i Sverige saknas enligt uppgift helt motsvarande initiativkraft. Vad värre är dock att man överhuvudtaget inte ens försökt planera för familjens egenförsörjning för vistelsen här inför återresan.

text: I mål nr 10380-21, också det ett biståndsmål, innehåller domskälen bl.a. följande:

text: Det är onekligen med stigande undran man genom åren följt Malmö stads säregna rundhänthet med allmänna medel. När man trodde att viss sans och måtta inställt sig även i denna stad kommer nu aktuellt mål under rättens prövning.

text: Domskälen i mål nr 306-22, som gällde studiestöd enligt

text: studiestödslagen (1999:1395)

text: , avslutas enligt följande:

text: Som en randanmärkning måste dock sägas att CSN:s text i onödan misspryds av ”hittepåordet” hen; i första fallet med syftning på BB (se även näst sista siffran i personnumret), vilket givetvis på korrekt svenska skall uttryckas han och i andra fallet med syftning på låntagaren, vilket givetvis lika korrekt skall uttryckas/skrivas den. Med anledning av uppgifterna som framkom beslutade jag att inom ramen för ett särskilt ärende inleda en utredning om utformningen av domskälen i de aktuella målen.

text: Utredning

text: JO begärde att Förvaltningsrätten i Malmö skulle yttra sig över domskälens utformning i de aktuella målen. Av yttrandet skulle det särskilt framgå hur utformningen förhåller sig till kravet på saklighet och opartiskhet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF).

text: I sitt remissvar anförde domstolen, genom lagmannen CC, i huvudsak följande. Det går inte att bedöma domskälen på annat sätt än att de strider mot den objektivitetsprincip som följer av

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Det brister såväl i förmågan att hålla sig till den sakfråga som domstolen ska avgöra som i att bemöta parterna på ett korrekt sätt. Vidare innehåller domskälen omotiverade spekulationer om huruvida en part har agerat korrekt gentemot andra myndigheter. Den ansvariga domaren, rådmannen AA, har försäkrat att han fortsättningsvis inte kommer att formulera sig på ett sådant sätt att det strider mot objektivitetsprincipen.

text: AA yttrade sig och anförde att domarna är skrivna på ett sådant sätt att han väl förtjänar kritik. Chefsrådmannen DD yttrade sig också. Hon anförde att hon och AA har haft samtal om utformningen av domen i mål nr 10380-21 och även mer generellt om domskrivning samt hur olika uttryckssätt kan uppfattas. Hon tillade vidare att hur en domare i ett enskilt fall utformar en dom i stor utsträckning omfattas av domarens självständighet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska en domstol i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip.

text: Kravet på saklighet och opartiskhet omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräcklig för att ett handlande ska kunna anses strida mot kraven i bestämmelsen. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: [2019, version 4, JUNO], s. 54 f.)

text: Det kan nämnas att JO vid flera tillfällen har kritiserat domare med utgångspunkt i bestämmelsen bl.a. för hur domar och beslut har avfattats (se t.ex. JO 2012/13 s. 41, dnr

text: , och JO 2017/18 s. 70, dnr

text: Bedömning

text: Jag har begränsat min granskning till utformningen av domskälen i de tre aktuella målen. Jag kommer inte att ta ställning till de sakfrågor som förvaltningsrätten skulle bedöma. Det kan noteras att målen är avgjorda av AA som ensam domare.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att en domare har en betydande frihet att avgöra hur en dom ska utformas. I den grundlagsstadgade skyldigheten att vara saklig och opartisk ingår emellertid att en domare ska uttrycka sig på ett korrekt sätt och hålla sig till de sakfrågor som ska bedömas. Utformningen av domar och beslut är viktig för parternas förståelse för hur domstolen har resonerat i det enskilda fallet men har också betydelse för allmänhetens förtroende för rättskipningen i stort. En domare måste därmed vara särskilt noggrann vid formuleringen av domskäl.

text: Förvaltningsrätten har i remissvaret anfört att domskälen i de nämnda domarna strider mot den objektivitetsprincip som följer av

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Jag instämmer i den bedömningen.

text: Som framgår ovan innehåller de redovisade domskälen uttalanden som är hållna i en raljant ton och som är helt ovidkommande för prövningen av sakfrågorna i målen. AA har också formulerat sig på ett sådant sätt att hans opartiskhet kan ifrågasättas. Han har i en av domarna uttryckt sig nedlåtande mot klagandena genom att bl.a. insinuera att de har agerat på ett oriktigt sätt i förhållande till andra myndigheter. Jag vill understryka att redan risken för att parter och andra kan uppfatta att en domare inte är saklig och opartisk kan vara tillräcklig för att ett handlande ska anses strida mot kraven i

text: 1 kap. 9 §

text: RF.

text: Jag bedömer sammantaget att AA genom formuleringarna i domskälen har brutit mot bestämmelsen om att en domstol ska iaktta saklighet och opartiskhet. Jag ser allvarligt på detta, och AA förtjänar kritik.

text: Ärendet avslutas.

text: Erik Nymansson

text: Ärendet har föredragits av Elenor Grönnå. Byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: En överförmyndarnämnds handläggning av fråga om godmanskap

text: Anmälan

text: AA framförde, i en anmälan som inkom till JO den 13 februari 2006, klagomål mot Överförmyndarnämnden i Malmö kommun angående handläggningen av frågan om godmanskap för henne efter det att tingsrätten i beslut den 18 mars 2004 avslagit nämndens ansökan om förvaltarskap för henne. Hon anförde bl.a. att Malmö tingsrätt anmodat överförmyndarnämnden att ansöka om godmanskap och att nämndens underlåtenhet att göra en sådan ansökan har lett till att hon blivit av med en stor summa pengar som ”stulits” från hennes bankkonto. Om överförmyndarnämnden ansåg att det inte gick att hitta en god man åt henne borde nämnden, enligt AA, i stället ha överklagat tingsrättens beslut.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämnden anmodades att yttra sig över vad som framförts i anmälan. I remissvaret anförde överförmyndarnämnden, genom ordföranden BB och förvaltningschefen CC, följande.

text: – – – Överförmyndarnämnden vill inledningsvis framhålla att ärendet måste ses i sin helhet. De åtgärder överförmyndarnämnden vidtagit efter den 9 mars 2004 ska ses mot bakgrund av vad som förevarit i ärendet under tiden dessförinnan.

text: Bakgrund

text: I ärendet är utrett att AA är ur stånd att vårda sig och sin egendom. Hon lider av resurssvaghet, vilket medför problem med planering och abstrakt tänkande. Hon har två barn, varav en dotter som är myndig och en son som är omhändertagen. Vad gäller sin ekonomi har hon helt underlåtit att betala räkningar och har blivit avhyst från sin hyreslägenhet. Hon bor nu i en lägenhet som Hyllie stadsdelsförvaltning står som förstahandshyresgäst på. Av utredningen i ärendet framgår vidare att AA har varit svår att samarbeta med samt att hon ständigt uteblivit från avtalade möten.

text: Redogörelse för handläggningen av ärendet

text: Ärendet inleddes genom en anmälan från Hyllie stadsdelsförvaltning om behov av fullt förvaltarskap för AA, vilken inkom till överförmyndarnämnden den 7 mars 2003. Av bifogat läkarintyg utfärdat av DD, specialistläkare i allmänpsykiatri, framgick att AA var ur stånd att vårda sig och sin egendom. Av utredningen i

text: ärendet framgick att AA inte skött sina hyresbetalningar och därför hotades av avhysning. Med anledning av anmälan kontaktade överförmyndarnämnden EE som förklarade sig vara villig att bli förvaltare för AA. Efter ansökan från överförmyndarnämnden förordnade Malmö tingsrätt den 2 oktober 2003 advokaten FF till rättegångsbiträde åt AA, att bevaka hennes rätt i ärendet. I yttrande till tingsrätten av den 28 oktober 2003 anförde FF att AA bestred ansökan om förvaltarskap på den grunden att hon inte var i behov av förvaltare, eftersom hennes behov av stöd och hjälp väl kunde tillgodoses genom att en god man förordnades för henne. Under alla omständigheter måste godmanskap prövas innan frågan om förvaltarskap kom på tal. AA medgav att hon var i behov av hjälp och stöd och ville själv att en god man förordnades för henne. Efter anmodan från överförmyndarnämnden inkom EE den 24 november 2003 med yttrande, varav framgick att hon inte ansåg det vara tillräckligt att god man förordnades för AA. Den 30 januari 2004 inkom AA till överförmyndarnämnden med en ansökan om god man. Ansökan tillställdes EE, som inkom med besked till överförmyndarnämnden att hon fortfarande var villig att bli förvaltare för AA, dock inte god man. Överförmyndarnämnden kontaktade med anledning härav GG, som uppgav att han eventuellt var villig att bli god man för AA. Handlingar i ärendet tillställdes honom av överförmyndarnämnden den 11 februari 2004. GG inkom den 27 februari 2004 till överförmyndarnämnden med skrivelse, varav framgick att det enligt hans bedömning var nödvändigt att förvaltarskap anordnades för AA samt att det enligt hans bedömning vore omöjligt för en god man att genomföra en nödvändig sanering av AA:s ekonomi. Den 9 mars 2004 höll tingsrätten sammanträde i ärendet. Överförmyndarnämnden genom förvaltningschef CC upplyste då att såväl EE som en annan erfaren god man förklarat att de inte kunde tänka sig att åta sig uppdraget som god man för AA samt att någon annan kandidat till godmanskapet inte fanns. I beslut av den 18 mars 2004, lämnade Malmö tingsrätt överförmyndarnämndens ansökan om förvaltarskap för AA utan bifall. Av skälen för beslutet framgick att AA, på sätt överförmyndarnämnden påstått, var ur stånd att vårda sig och sin egendom. Malmö tingsrätt ansåg det dock inte motiverat med en så ingripande åtgärd som förvaltarskap utan bedömde att det fick anses vara värt att pröva en ordning med godmanskap. Vidare anförde tingsrätten i skälen för beslutet att det, med hänsyn till att det inte fanns någon föreslagen god man för AA, fick anses ankomma på överförmyndarnämnden att ansöka om godmanskap för AA. Med anledning av tingsrättens beslut tillskrev överförmyndarnämnden den 22 mars 2004 socialsekreterare HH på Hyllie stadsdelsförvaltning med anhållan om läkarintyg för godmanskap, i syfte att kunna ansöka om godmanskap för AA. Berörd handläggare hade då haft underhandskontakt med tingsrätten, som lämnade beskedet att de emotsåg ny ansökan med nya handlingar. Detta eftersom tidigare ingivet läkarintyg avsåg förvaltarskap samt var utfärdat nästan ett år tidigare. En påminnelse skickades till stadsdelsförvaltningen den 5 augusti 2004. Först den 12 april 2005 inkom Hyllie stadsdelsförvaltning med ansökan om god man samt läkarintyg. Överförmyndarnämnden vidtalade JJ för uppdraget som god man, och tillställde henne den 12 juli 2005 relevanta handlingar i ärendet. JJ inkom dock den 1 augusti 2005 med besked att hon med sin erfarenhet inte bedömde att godmanskap var tillräckligt för att hjälpa AA på ett tillfredsställande sätt, varför hon inte åtog sig uppdraget som god man för AA. För det fall att förvaltarskap skulle bli aktuellt var hon villig att åta sig uppdraget. Med anledning av denna skrivelse sökte överförmyndarnämnden aktuell LSS-inspektör per telefon den 19 september och den 17 oktober 2005, varvid meddelande lämnades. Den 7 december 2005 inkom Hyllie stadsdelsförvaltning på nytt med en ansökan om förvaltarskap för AA, varvid framgick att AA nu ställde sig positiv till att få en förvaltare. Överförmyndarnämnden vidtalade den 20 februari 2006 på nytt JJ i

text: ärendet och den 24 februari skickades relevanta handlingar till henne, vilket Hyllie stadsdelsförvaltning samma dag underrättades om. JJ inkom den 6 mars 2006 till överförmyndarnämnden med besked att hon inte hade möjlighet att åta sig detta enligt hennes bedömning synnerligen komplexa och tidskrävande uppdrag. Dagen därpå, den 7 mars 2006, vidtalades GG i ärendet och samma dag skickades relevanta handlingar till honom. Den 7 april 2004 inkom GG med skrivelse där han åtog sig uppdraget som förvaltare för AA samt skrivelse där AA godkände att han förordnas till förvaltare för henne. Den 10 april 2006 skickar överförmyndarnämnden ansökan om anordnande av förvaltarskap till Malmö tingsrätt, jämte relevanta handlingar. I beslut av den 20 april 2006 anordnade Malmö tingsrätt förvaltarskap för AA och förordnade GG, till förvaltare för henne att förvalta hennes egendom.

text: Bemötande av vad AA anfört i anmälan till JO

text: AA har i sin anmälan till JO anfört att överförmyndarnämnden varit försumlig genom att inte, i enlighet med tingsrättens beslut, ordnat fram någon god man utan suttit ”med armarna i kors”. AA har lidit ekonomiskt av detta genom att någon stulit pengar från hennes bankkonto i Nordbanken. Hon har vidare anfört att överförmyndarnämnden kunde ha överklagat beslutet och begärt att AA skulle ha förvaltare. Vad först gäller påståendet att överförmyndarnämnden suttit med armarna i kors bestrids detta. Överförmyndarnämnden har arbetat aktivt och kontinuerligt med ärendet, i enlighet med vad som redogjorts för ovan. Att ärendet trots detta dragit ut på tiden måste ses mot bakgrund av ärendets komplicerade natur. Överförmyndarnämnden har, vilket påtalades redan vid sammanträdet vid tingsrätten den 9 mars 2004, haft stora svårigheter att finna någon som varit villig att åta sig uppdraget som god man för AA. Vidtalade personer har efter kontakter med stadsdelsförvaltningens LSS-inspektör och AA själv förklarat sig ovilliga att bli god man. Till god man ska enligt

text: 11 kap. 12 § föräldrabalken

text: utses en rättrådig, erfaren och i övrigt lämplig man eller kvinna. Olika synpunkter gör sig härvid gällande beroende på uppdragets karaktär. I ifrågavarande ärende framgår av tingsrättens protokoll av den 9 mars 2004 att det är vanskligt att bedöma AA:s vilja och förmåga att samarbeta med en god man samt att ett godmanskap också kan förväntas bli tämligen omfattande och tidskrävande. Mot bakgrund härav ställs stora krav på den person som ska utses till god man för AA. Kretsen av möjliga gode män är därför mycket snäv. Överförmyndarnämnden har tillfrågat tre av de mest erfarna gode män som finns i Malmö Stad. Att tillfråga en person med mindre erfarenhet kommer enligt överförmyndarnämndens mening inte ifråga eftersom denna person skulle få stora svårigheter att klara detta komplicerade uppdrag. Inte heller AA har godtagit någon av de föreslagna personerna, vare sig som god man eller förvaltare. Överförmyndarnämndens erfarenhet gör gällande att det i komplexa ärenden av ifrågavarande slag är mycket svårt att finna en man eller kvinna som är villig att åta sig uppdraget som god man eller förvaltare. Detta sammanhänger sannolikt med det faktum att uppdraget är ett lekmannauppdrag med stort ideellt inslag och samtidigt mycket ansvarskrävande. Härtill kommer att möjligheten att på egen begäran entledigas från uppdraget som god man om det t.ex. visar sig att samarbetet inte fungerar, mot bakgrund av de svårigheter att finna nya gode män vilka redogjorts för ovan, är starkt begränsad. Överförmyndarnämnden vill framhålla att det inte finns någon skyldighet för en person att åta sig ett uppdrag som god man eller förvaltare. Det finns därför inte heller någon möjlighet för överförmyndarnämnden att anmoda någon att åta sig ett uppdrag som god man eller förvaltare. Tingsrätten har i sitt beslut av den 18 mars 2004 angett att det, eftersom det inte fanns något förslag till god man för AA, ”får anses ankomma på överförmyndarnämnden att ansöka om god man”. Överförmyndarnämnden vill härvid anföra följande. Av

text: 11 kap. 4 § första stycket föräldrabalken

text: framgår att rätten beslutar om anordnande av godmanskap. Av andra stycket samma lagrum

text: framgår att rätten, när beslut om godmanskap meddelas, samtidigt ska förordna en god man att utföra uppdraget. Ansökan till tingsrätten om förordnande av god man eller förvaltare får enligt 11 kap. 15 § första stycket göras av bl.a. den som ansökan avser, i detta fall AA, samt överförmyndaren. Enligt tredje stycket samma lagrum ska rätten på eget initiativ ta upp frågan om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Av ovan angivna lagrum framgår att överförmyndaren, i detta fall Överförmyndarnämnden i Malmö, är behörig att ansöka om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap. Överförmyndarnämnden vill framhålla att ingenting har hindrat tingsrätten från att, i samband med avgörande av ärendet, besluta om förordnande av god man för AA. Att något förslag på god man inte fanns har inte hindrat detta då det inte finns lagstadgad skyldighet för överförmyndarnämnden att inkomma med förslag på person. Tingsrätten kan, även om praxis är sådan att överförmyndarnämnden lämnar förslag på god man, likväl ex officio besluta härom. Tingsrätten har i stället, trots överförmyndarnämndens påpekande att det inte fanns någon kandidat för uppdraget som god man, angett att det ankommer på överförmyndarnämnden att ansöka. Eftersom detta angetts i skälen för beslutet har överförmyndarnämnden inte kunnat vända sig emot detta. Även AA har, trots tingsrättens skrivning i beslutet, kunnat ge in en ansökan om godmanskap direkt till tingsrätten. AA har inte under hela denna tid själv kontaktat överförmyndarnämnden. AA har angett att överförmyndarnämnden kunnat överklaga tingsrättens beslut innebärande att överförmyndarnämndens ansökan om förvaltarskap lämnades utan bifall. Det är riktigt att överförmyndarnämnden hela tiden varit av uppfattningen att AA är i behov av förvaltare. Överförmyndarnämnden är dock medveten om svårigheterna att, utan AA:s samtycke samt utan tidigare försök med godmanskap, få ett förvaltarskap till stånd. Någon grund för överklagande av tingsrättens beslut har därför enligt överförmyndarnämndens mening inte förelegat. Vad gäller den ekonomiska skada som AA enligt anmälan lidit vill överförmyndarnämnden särskilt framhålla att en god man inte kunnat förhindra att någon tagit ut pengar med AA:s bankomatkort. Vid godmanskap, vilket bygger på samtycke, har den enskilde kvar sin rättshandlingsförmåga. Någon möjlighet att begränsa AA:s möjlighet till innehav av bankomatkort finns således inte. Den omständigheten att någon utnyttjat AA:s bankkort med tillhörande kod till att ta ut pengar från hennes konto, styrker överförmyndarnämndens uppfattning att förvaltarskap varit nödvändigt för AA. Överförmyndarnämnden vill framhålla att man finner det mycket otillfredsställande att det inte har gått att finna en god man för AA under tiden från Malmö tingsrätts beslut om avslag på nämndens ansökan om förvaltarskap. Med anledning härav har omfattande förändringar av de rutiner som tillämpas i samband med ansökan om godmanskap och förvaltarskap genomförts.

text: AA yttrade sig över remissvaret. Hon inkom därefter med skrifter med kritiska synpunkter på överförmyndarnämndens tillsyn över hennes förvaltare.

text: I beslut den12 mars 2008 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: (FB) ska rätten, om det behövs, besluta att anordna godmanskap för en person som på grund av sjukdom, psykisk störning, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver hjälp med att bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person. Ett sådant beslut får inte, enligt samma bestämmelse, meddelas utan samtycke av den för vilken godmanskap ska anordnas, om inte den enskildes tillstånd hindrar att hans eller hennes mening inhämtas. Om någon som befinner sig i en sådan situation som anges i 4 § är ur

text: stånd att vårda sig eller sin egendom, får rätten enligt 11 kap. 7 § besluta att anordna förvaltarskap för honom eller henne. Förvaltarskap får dock inte anordnas, om det är tillräckligt att godmanskap anordnas eller att den enskilde på något annat mer ingripande sätt får hjälp. I

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: stadgas att en ansökan om förordnande av god man bl.a. enligt 4 § eller förvaltare får göras av förmyndare, den som ansökningen avser, samt av hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar eller av överförmyndaren. När det finns anledning till det ska rätten dessutom, enligt tredje stycket i bestämmelsen, självmant ta upp frågor om anordnande av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 §

text: FB eller förvaltarskap. Av 11 kap. 17 § (FB) framgår att rätten ska inhämta läkarintyg eller annan likvärdig utredning om den enskildes hälsotillstånd i ärenden om anordnande av förvaltarskap och i ärenden om anordnande av godmanskap när den enskilde inte har lämnat sitt samtycke.

text: Av överförmyndarnämndens akt framgår att AA den 30 januari 2004 inkom till nämnden med en ansökan om god man. Som anförts ovan ankommer det på rätten och inte på överförmyndarnämnden att besluta om godmanskap. Om överförmyndarnämnden sänt ansökan vidare till tingsrätten (jfr JO:s ämbetsberättelse 2005/06 s. 422) hade tingsrätten haft att handlägga densamma. Det saknas anledning för mig att spekulera över vad tingsrättens handläggning hade resulterat i.

text: Överförmyndarnämnden anmodades, genom tingsrättens beslut den 18 mars 2004, att ansöka om godmanskap för AA. Av utredningen i ärendet framgår att alla berörda varit överens om att AA hade behov av ställföreträdare, åtminstone i form av en god man, och att AA själv var positiv till att få god man. Överförmyndarnämndens första åtgärd efter tingsrättens beslut var att hos stadsdelsförvaltningen be om hjälp med att få in ett läkarintyg för godmanskap. Av remissvaret framgår inte vilken rättslig grund nämnden ansett sig ha för detta.

text: Mot bakgrund av hur reglerna om godmanskap är utformade kan nödvändigheten av ett läkarintyg starkt ifrågasättas. Jag vill dessutom understryka att överförmyndarnämnden inte har någon behörighet att kräva in läkarintyg. Det kan, som framgår av redogörelsen ovan, endast rätten göra med stöd av

text: 11 kap. 17 §

text: FB. Av remissvaret framgår att en handläggare vid överförmyndarnämnden haft underhandskontakt med tingsrätten och fått beskedet att tingsrätten emotsåg en ny ansökan och ett nytt läkarintyg. Nämnden har uppenbarligen känt sig bunden av detta, enligt min mening märkliga, besked från tingsrättens sida. Med hänsyn till att AA hade samtyckt till att få god man och då det inte framkommit omständigheter som tydde på att hon inte förstod innebörden av ett sådant samtycke anser jag att nämnden inte hade någon anledning att verka för att stadsdelsförvaltningen skulle komma in med ett nytt läkarintyg. Överförmyndarnämndens agerande tyder på bristande kunskap om de regler som gäller i nu aktuellt avseende.

text: Läkarintyget kom in till överförmyndarnämnden först drygt ett år efter begäran om detsamma. Såvitt framgår av överförmyndarnämndens akt och av remissvaret var

text: överförmyndarnämndens enda åtgärd i ärendet under denna tid att vid ett tillfälle påminna stadsdelsförvaltningen. Att ärendet sedan kom att dröja ytterligare berodde bl.a. på svårigheter att finna en lämplig ställföreträdare.

text: Jag är medveten om att det i vissa fall kan vara mycket svårt att finna en lämplig ställföreträdare som accepterar uppdraget som god man eller förvaltare, vilket gör att handläggningen av dessa ärenden i vissa fall kan dra ut på tiden. Även med hänsyn tagen till detta har handläggningen hos överförmyndarnämnden i det aktuella ärendet varit oacceptabelt utdragen.

text: Sammantaget förtjänar överförmyndarnämnden mycket allvarlig kritik. Av remissvaret framgår att överförmyndarnämnden har genomfört omfattande förändringar av de rutiner som tillämpas i samband med ansökan om godmanskap och förvaltarskap. Någon ytterligare åtgärd från min sida är inte påkallad.

text: Vad AA i övrigt har anfört motiverar inte något uttalande från min sida.

text: Jag vill i detta sammanhang även anföra följande. Frågan om uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare vid utredningar och vid anordnande av godmanskap och förvaltarskap är för närvarande aktuell i ett annat ärende här (dnr 3903-2006). Beslut i det ärendet kommer att meddelas senare. Frågan behandlas dessutom i Ärendeutredningens betänkande ”Domstolarnas handläggning av ärenden” (

text: SOU 2007:65

text: ). Utredningen föreslår därvid vissa förändringar när det gäller uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare.


title: Allvarlig kritik mot Bildningsnämnden i Motala kommun för underlåtenhet att under mycket lång tid lämna över ett överklagande till överinstansen och för sättet den har hanterat JO:s granskning

sammanfattning: En person överklagade ett beslut om en förskoleplacering. Trots att överklagandet kom in i rätt tid lämnade beslutsmyndigheten inledningsvis inte vidare det till överinstansen. Det var först åtta månader efter att överklagandet hade getts in och sedan JO vid två tillfällen begärt yttranden i saken som överklagandet lämnades över. ChefsJO noterar att en beslutsmyndighet enligt lag skyndsamt ska lämna över ett överklagande till överinstansen om överklagandet inte avvisas på grund av att det har kommit in för sent och att JO vid flera tillfällen har uttalat att ett överklagande regelmässigt bör överlämnas inom en vecka från överklagandet. ChefsJO är mycket kritisk till underlåtenheten att under mycket lång tid lämna över överklagandet. Enligt chefsJO visar det som framkommit att det hos förvaltningen saknas förmåga att efterleva grundläggande offentligrättsliga bestämmelser. ChefsJO anser dessutom att nämnden inte har handlagt JO:s begäran om yttranden med det allvar och den noggrannhet som har krävts. Sammantaget förtjänar nämnden därför allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i september 2024 förde AA fram klagomål mot Bildningsförvaltningen i Motala kommun och anförde bl.a. följande.

text: Han överklagade ett beslut fattat av Bildningsförvaltningen avseende en förskoleplacering. Trots att överklagandet kom in i rätt tid skickades inte överklagandet vidare till Skolväsendets överklagandenämnd. Han har påpekat för såväl stf. förvaltningschefen som en kommunjurist att förvaltningen är skyldig att skicka överklagandet till överklagandenämnden. Med hänvisning till att överklagandet inte är underskrivet av båda vårdnadshavarna vägrar dock förvaltningen att göra detta.

text: Utredning

text: JO begärde att Bildningsnämnden i Motala kommun skulle yttra sig över anmälan, redogöra för myndighetens handläggning och för relevant lagstiftning samt redovisa sin bedömning av det som kommit fram. I begäran om yttrande

text: erinrades nämnden om den grundlagsstadgade skyldigheten att lämna de upplysningar och yttranden som JO begär. Nämnden yttrade sig i början av november 2024 genom förvaltningschefen BB, som angav följande.

text: Beslutsmyndigheten är medveten om att överklagan gällande skolplacering inkommit till beslutsmyndigheten i rätt tid. Av

text: 47 § första stycket förvaltningslagen

text: framgår att det är överinstansen som prövar frågor om att avvisa ett överklagande på någon annan grund än att det har kommit in för sent. Bildningsförvaltningen har ännu ej avvisat överklagan. Inför varje skolvalsperiod går Skolväsendets överklagandenämnd ut med allmän information om skolvalet till samtliga kommuner. Av informationen samt hemsidan framgår det att båda vårdnadshavare måste skriva under en eventuell överklagan. 2/4-2024 skickades en begäran om komplettering till vårdnadshavare. Vårdnadshavaren hör sedan av sig till beslutsmyndigheten 6/8-2024 och framför att begäran om komplettering inte kommit han till känna. En ny begäran skickas sedan ut via post samt e-post. Bildningsförvaltningen arbetar sakligt och opartiskt. Denna objektivitet präglar även sådant som ligger utanför det rena beslutsfattandet. Bildningsförvaltningen behandlar alla invånare lika och håller sig till sitt uppdrag. Bildningsförvaltningen fattar inte beslut i ärenden som den inte har mandat att fatta beslut i. Bildningsförvaltningen har i övrigt inget mer att anföra i ärendet.

text: Med anledning av att yttrandet i delar var ofullständigt önskade JO vissa kompletterande uppgifter och begärde därför att nämnden skulle besvara i huvudsak följande frågor.

text: • När kom AA:s överklagande in till utbildningsförvaltningen? • JO förstår det som att begäran om komplettering som, enligt uppgift, skickades till AA avsåg komplettering om underskrift från den andra vårdnadshavaren. Är detta riktigt? • Har överklagandet nu överlämnats till behörig överinstans? Om så är fallet, när överlämnades det? Om så inte är fallet, varför har så inte skett? • Hur förhåller sig utbildningsförvaltningens hantering av det aktuella överklagandet till gällande rätt? Nämnden ska särskilt redogöra för sin bedömning av hur hanteringen förhåller sig till skyndsamhetskravet i

text: 46 § förvaltningslagen

text: Nämnden yttrade sig på nytt – återigen utan att besvara samtliga frågor – i december 2024 genom BB, som nu uppgav följande.

text: Överklagandet avseende skolplacering inkom till Bildningsförvaltningen 2024- 03-27. Det är riktigt att begäran om komplettering avsåg komplettering om underskrift från den andra vårdnadshavaren. Bildningsförvaltningen har varit av uppfattningen att överklagandet ska vara undertecknat av båda vårdnadshavare. Då denna komplettering inte har inkommit har Bildningsförvaltningen inte skickat överklagandet vidare till överinstansen. Överklagandet lämnades över till Skolväsendets överklagandenämnd 28/11-2024.

text: Avslutningsvis upprepades det tidigare återgivna stycket om saklighet och opartiskhet från det första yttrandet.

text: AA kommenterade yttrandena och anförde bl.a. att hans överklagande fördröjts med nio månader.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Ett överklagande i ett ärende som omfattas av

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet (beslutsmyndigheten). Beslutsmyndigheten ska skyndsamt överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till överinstansen i de fall överklagandet inte avvisas på grund av att det kommit in för sent. Detta framgår av

text: och

text: 46 §§

text: förvaltningslagen

text: Beslutsmyndighetens enda uppgift när det gäller att pröva förutsättningarna för ett överklagande är att avgöra om klagoskriften har kommit in i rätt tid. I övrigt är det överinstansens uppgift att pröva om förutsättningarna för att överklagandet ska kunna tas upp till saklig prövning är uppfyllda, t.ex. frågan om behörighet att överklaga ett beslut. Om överklagandet inte avvisas ska överklagandeskriften och övriga handlingar skyndsamt lämnas över till överinstansen (se

text: prop. 2016/17:180 s. 267

text: ). JO har vid flera tillfällen uttalat att ett överklagande regelmässigt bör överlämnas inom en vecka från överklagandet (se t.ex. JO 2002/03 s. 359, dnr

text: Riksdagens ombudsmän (JO) väljs av riksdagen och är en del av den grundlagsreglerade kontrollmakten. JO granskar att myndigheterna följer de lagar och andra författningar som gäller för myndigheternas verksamhet. För att JO ska kunna fullgöra sitt grundlagsfästa tillsynsuppdrag är ett korrekt och fullständigt beslutsunderlag en förutsättning. De som står under JO:s tillsyn är därför skyldiga att lämna de upplysningar och yttranden som JO begär. (Se

text: 13 kap. 6 § regeringsformen

text: .) Bestämmelsen innebär en skyldighet för myndigheter och enskilda tjänstemän att biträda JO i en utredning. Konstitutionsutskottet har uttalat att det är av stor vikt att denna grundlagsfästa skyldighet alltigenom efterlevs (se

text: bet. 2023/24:KU11

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att överklagandet gavs in till Bildningsförvaltningen i Motala kommun den 27 mars 2024. Vidare framgår att överklagandet gavs in i rätt tid och att AA till olika befattningshavare påpekade att överklagandet därmed rätteligen skulle lämnas vidare till behörig överinstans. Trots detta överlämnades överklagandet, enligt förvaltningens egna uppgifter, till Skolväsendets överklagandenämnd först den 28 november 2024 och först efter JO:s andra begäran om yttrande.

text: I de fall ett överklagande inte ska avvisas såsom för sent inkommet är det en grundläggande förutsättning för att ordningen med överklaganden ska fungera att beslutsmyndigheten skyndsamt lämnar över ärendet till överinstansen. Om så inte sker har överinstansen inte något att ta ställning till och den kan i princip inte heller utöva någon påverkan på processen. Inte heller klaganden har i detta

text: skede av överklagandeprocessen någon egentlig möjlighet till påverkan. Genom sitt agerande har bildningsförvaltningen i praktiken således förvägrat AA hans lagfästa rätt till överprövning under en betydande tidsperiod. Detta är i sig mycket allvarligt.

text: Vad som gör agerandet än mer allvarligt är att bildningsförvaltningen inte vidtog några åtgärder ens efter att jag hade inlett min granskning och begärt in ett yttrande i saken. Agerandet framstår som särskilt anmärkningsvärt då myndigheten redan i sitt första yttrande sade sig vara medveten om att överklagandet getts in i rätt tid och att det är överinstansen som prövar frågor om att avvisa ett överklagande på någon annan grund än att det har kommit in för sent. Det som anförts i den delen av nämnden kan förstås antingen som ett medgivande av handläggningens brister men att man trots detta inte har vidtagit någon åtgärd eller, vilket kanske ligger närmare till hands, att nämnden inte har förstått regelverket. Oavsett hur det förhåller sig i detta avseende är det naturligtvis bekymmersamt.

text: Det som har framkommit i ärendet – men även vad som framkommit i ett tidigare tillsynsärende mot samma myndighet (se mitt beslut den 20 februari 2024 i ärende med dnr 3690-2023 i vilket jag också uttalade allvarlig kritik) – visar att det hos bildningsförvaltningen saknas förmåga att efterleva grundläggande offentligrättsliga bestämmelser. Det förhållandet att bildningsnämnden genom sina yttranden endast i begränsad utsträckning har besvarat JO:s frågor förstärker detta intryck. Det ger även bilden av att varken förvaltningen eller nämnden förstår det allvarliga i att vara föremål för JO:s utredning och i att åsidosätta fundamentala rättssäkerhetsgarantier.

text: Jag är mycket kritisk dels till förvaltningens underlåtenhet att under mycket lång tid lämna över överklagandet till överinstansen, dels till att nämnden inte har handlagt JO:s begäran om yttranden med det allvar och den noggrannhet som har krävts. Sammantaget förtjänar bildningsnämnden därför allvarlig kritik.

text: Jag förutsätter att nämnden kommer att vidta erforderliga åtgärder för att säkerställa att verksamheten bedrivs i enlighet med gällande rätt och att den därutöver ser över sina rutiner för hur en remiss från JO ska hanteras.

text: Vad som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte några kommentarer från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Per Samuelsson har föredragit ärendet och byråchefen Dan Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Avskildhet (isolering)
Häkte

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Salberga, för att inte ha möjliggjort utomhusvistelse i tillräcklig omfattning

sammanfattning: I januari 2022 placerades samtliga intagna vid häktet Salberga i avskildhet med anledning av smittspridning av covid-19. Avskildheten på en av häktets avdelningar varade i tolv dagar. Under hela den perioden var de intagnas möjligheter att vistas utomhus kraftigt begränsade. JO ifrågasätter inte att smittspridningen i häktet inledningsvis medförde att det saknades praktiska förutsättningar att låta de intagna genomföra en timmes promenad per dag. Häktet hade dock en skyldighet att omedelbart påbörja planeringen och genom olika insatser se till att så snart som möjligt kunna erbjuda de intagna utomhusvistelse i normal omfattning trots det uppkomna läget. Enligt JO var de åtgärder som vidtogs i detta syfte otillräckliga. JO kritiserar häktet för att inte ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att kunna erbjuda de intagna utomhusvistelse i större utsträckning än vad som skett.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 28 januari 2022 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Salberga, och anförde bl.a. följande.

text: Han och övriga intagna var under perioden den 14–26 januari 2022 inlåsta i sina celler i 23 timmar och 50 minuter per dygn. De fick endast 10 minuters frisk luft om dagen, vilket kändes omänskligt. Han testade negativt för covid-19 vid tre tillfällen men fick ändå vara inlåst.

text: Utredning

text: En föredragande vid JO hämtade den 23 februari 2022 in muntliga upplysningar från häktet Salberga. Av uppgifterna framgick bl.a. att häktet hade fattat ett flertal avskildhetsbeslut med anledning av smittspridning av covid-19 samt att de intagna på AA:s avdelning inte hade erbjudits en timmes utomhusvistelse per dag under perioden den 14–26 januari 2022.

text: JO begärde därefter att Kriminalvården skulle yttra sig över det som AA hade fört fram om utomhusvistelse samt ange vilka åtgärder som hade vidtagits för

text: att försöka möjliggöra vistelse utomhus i normal omfattning under den aktuella perioden. I remissvaret anförde Kriminalvården, Region Mitt, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållanden har inhämtats från verksamhetsområdet (VO) Salberga och kriminalvårdsregistret (KVR). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Totalt finns 72 platser på häktet Salberga och under den aktuella tidsperioden var samtliga platser belagda. Hela häktet Salberga delar på en rastgård där de intagna kan vistas utomhus i gemenskap. Under den i ärendet aktuella tidsperioden var det omfattande smittspridning av covid-19 bland intagna på samtliga tre våningar vid häktet Salberga. Enligt anvisningar från smittskyddet i regionen och verksamhetsområdets sjukvård fattades beslut om avskildhet för samtliga intagna i syfte att begränsa smittspridningen. Situationen med alla intagna i avskildhet omöjliggjorde för häktet Salberga att kunna erbjuda samtliga intagna en timmes utomhusvistelse varje dag, därtill kommer de fysiska förutsättningarna för häktet, såsom att det endast finns en rastgård att tillgå. Samtliga intagna har under den aktuella tidsperioden istället erbjudits femton minuters utomhusvistelse per dag. I vissa fall och vissa dagar har det varit möjligt att erbjuda ytterligare tid, om någon klient avstått från sin möjlighet till utomhusvistelse. De intagna fick lämna prov för covid-19 var femte dag under tiden i avskildhet för att smittspridningen skulle kunna följas. I samråd med smittskydd i regionen verksamhetsområdets sjukvård avslutades avskildheterna när smittspridningen på respektive avdelning hade avstannat. På den avdelning där AA var placerad varade smittspridningen som längst. Av dokumentation framgår att AA dagligen under tiden i avskildhet blivit erbjuden möjlighet till utomhusvistelse och tackat ja till detta.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § Häkteslagen (2010:611)

text: (HäL) framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 6 § HäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 2 kap. 5 § 2p HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna. Av 2 kap. 7 § HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av allmänna råd till

text: 2 kap. 7 § häkteslagen (2010:611)

text: som återfinns i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ) (FARK Häkte) framgår att synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse varje dag kan finnas t.ex. vid en oförutsedd situation som av säkerhetsskäl gör det nödvändigt att hålla intagna, som annars skulle ha vistats i gemensamhet, avskilda från varandra och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Under den i ärendet aktuella tidsperioden var covid-19 klassad som en allmänfarlig sjukdom. Spridning av en allmänfarlig sjukdom i häkte skulle utgöra en allvarlig hälsorisk för intagna och personal. Därutöver skulle spridningen innebära kraftigt försämrade möjligheter att upprätthålla ordningen och säkerheten i häktet. Spridning av en allmänfarlig sjukdom utgör därför sådana säkerhetsskäl som kan ligga till grund för att hålla en intagen avskild. Rätten att vistas utomhus en timme varje dag är en grundläggande rättighet som kan inskränkas endast under mycket speciella omständigheter. Synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse varje dag kan finnas t.ex. vid en oförutsedd situation som av säkerhetsskäl gör det nödvändigt att hålla intagna avskilda från varandra och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus. Kriminalvården bedömer att den omständigheten att samtliga intagna vid häktet Salberga var avskilda på grund av omfattande smittspridning av covid-19 mellan den 14 januari 2022 och den 26 januari 2022, samt att endast en rastgård finns att tillgå, utgör sådana synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse varje dag. Häktet Salberga har i samråd med regionens smittskydd och verksamhetsområdets sjukvård följt smittspridningen noga och regelbundet testat de intagna för att så fort som möjligt avbryta avskildheterna när smittspridningen avstannat. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter Granskningen i det här ärendet avser Kriminalvårdens hantering av smittspridning av covid-19 i häktet Salberga i januari 2022. Sjukdomen var vid tidpunkten definierad som en allmänfarlig och samhällsfarlig sjukdom. Även om läget nu är väsentligen annorlunda har de frågor som jag tar upp i det följande betydelse för en bedömning av hur Kriminalvården handskades med smittspridningen, liksom för myndighetens hantering av kommande pandemier eller lokala utbrott av allmänfarliga eller samhällsfarliga sjukdomar.

text: JO uttalar sig inte om avskildhetsbesluten JO granskar främst att myndigheterna har handlagt ärenden på ett korrekt sätt. JO kan inte ändra myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak. Jag finner inte skäl att frångå den principen i detta fall när det gäller frågan om att placera AA och övriga intagna vid häktet i avskildhet. Det gör att jag inte kommer att uttala mig om huruvida smittspridningen i häktet utgjorde sådana säkerhetsskäl som motiverade att samtliga intagna avskildes. Jag har dock vid en tidigare granskning av Kriminalvårdens hantering av covid- 19-pandemin gjort vissa uttalanden om möjligheterna enligt bl.a.

text: häkteslagen (2010:611)

text: att avskilja intagna vid smittspridning av covid-19 (se mitt beslut JO 2022/23 s. 143). Som framgår där är enbart det förhållandet att en intagen är befarat eller bekräftat smittad av covid-19 enligt min mening inte tillräckligt för

text: att det ska vara möjligt att avskilja den intagne. För ett sådant beslut bör det dessutom krävas att han eller hon agerar på ett sätt som gör att andra utsätts för fara. Kritik för begränsning av promenadtiden Rätten till en timmes daglig utomhusvistelse enligt

text: 2 kap. 7 § häkteslagen

text: är en grundläggande rättighet som Kriminalvården bara kan neka en intagen om det finns synnerliga skäl. En motsvarande bestämmelse finns i

text: 4 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: . Som Kriminalvården anfört kan synnerliga skäl föreligga om det uppstår en oförutsedd situation där det är nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus (se

text: prop. 2009/10:135 s. 131

text: och

text: JO har i ett flertal beslut gett sin syn på tillämpningen av bestämmelsen om daglig utomhusvistelse (se bl.a. JO 2014/15 s. 281,

text: JO 2016/17 s. 218

text: och mitt beslut den 29 oktober 2021, dnr 6155-2020). Som JO tidigare uttalat kan det exempelvis i ett inledande skede av en avskildhet uppstå sådana praktiska svårigheter att de intagna på grund av detta inte kan erbjudas att vistas utomhus. Om avskildheten drar ut på tiden kan det emellertid knappast längre hävdas att situationen är oförutsedd. Det innebär att ett häkte eller en anstalt som placerar intagna i avskildhet har en skyldighet att omedelbart påbörja planeringen för att så snart som möjligt kunna erbjuda de intagna en timmes daglig utomhusvistelse. Verksamhetsstället måste aktivt vidta åtgärder för att hantera den situation som gjort att intagna nekas promenad. En sådan åtgärd kan vara att myndigheten kallar in extrapersonal för att kunna erbjuda möjligheten till vistelse utomhus.

text: Av utredningen framgår att avskildheten på AA:s avdelning pågick i tolv dagar. Kriminalvården och AA har olika uppfattning om de intagna under den perioden erbjöds 10 eller 15 minuters promenad per dag. I denna del står alltså ord mot ord och det är inte motiverat med ytterligare utredningsåtgärder; oavsett vilken uppgift som är korrekt kan jag konstatera att möjligheterna för de intagna att vistas utomhus var kraftigt begränsade under en osedvanligt lång tid.

text: Jag har inte några skäl att ifrågasätta att smittspridningen i häktet, som föranledde att samtliga intagna placerades i avskildhet, inledningsvis medförde att det saknades praktiska förutsättningar att låta de intagna genomföra en timmes promenad per dag. Häktet hade dock en skyldighet att omedelbart påbörja planeringen och genom olika insatser se till att så snart som möjligt kunna erbjuda de intagna utomhusvistelse i normal omfattning trots det uppkomna läget.

text: Det är visserligen positivt att häktet följde smittspridningen och genomförde regelbundna tester för att så fort som möjligt kunna avbryta avskildheten. Med hänsyn till att avskildheten på AA:s avdelning pågick i tolv dagar under vilka möjligheterna till utomhusvistelse var kraftigt begränsade, har det här emellertid varit otillräckligt. Kriminalvården har i remissvaret inte angett några andra

text: åtgärder som vidtogs för att försöka möjliggöra vistelse utomhus i normal omfattning under den aktuella perioden.

text: Som jag uppfattar saken har häktet, mot bakgrund av smittspridningen och begränsningen till en gemensam rastgård, inte ansett sig kunna erbjuda längre utomhusvistelse än vad som skett. Jag ställer mig frågande till detta, i synnerhet då placeringarna i avskildhet på AA:s avdelning drog ut på tiden. Det bör i sammanhanget noteras att den händelse som anmälan avser utspelade sig nästan två år efter att pandemin bröt ut. En smittspridning i häktet kan därmed inte ha kommit som en fullständig överraskning. Det förhållandet att Kriminalvården har ett samhällsviktigt uppdrag medför vidare att det är av avgörande betydelse att myndigheten vidtar förberedelser inför eventuella kriser, såsom en pandemi, utbildar personalen och planerar för åtgärder som därvid kan anses ändamålsenliga, proportionerliga och rättssäkra (se JO 2020/21 s. 219).

text: Jag kan inte överblicka samtliga insatser som häktet hade kunnat företa för att möjliggöra ytterligare utomhusvistelse för de intagna. Det framstår dock som en självklarhet att extrapersonal hade förbättrat situationen och frigjort resurser för att de intagna skulle ha kunnat få vistas mer utomhus än vad som blev fallet. En uppdelning av den gemensamma rastgården hade sannolikt gett möjlighet till längre utomhusvistelser under säkra former. Det framstår därtill som att häktet, trots regelbunden testning, inte gjorde någon åtskillnad mellan intagna som testat positivt eller negativt för covid-19. Enligt min mening är det troligt att hanteringen påverkade situationen negativt.

text: Sammantaget förtjänar häktet kritik för att inte ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att kunna erbjuda de intagna utomhusvistelse i större utsträckning än vad som skett.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.