nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Frihetsberövande
Förhör
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Allvarlig kritik mot Polismyndigheten för att tvångsåtgärder användes utan lagstöd vid ett ingripande mot flera personer

sammanfattning: Under en skidsemester i Vemdalen blev flera personer i ett sällskap misstänkta för ringa narkotikabrott. Med anledning av misstankarna genomfördes bl.a. kroppsbesiktningar och förhör samt husrannsakan i den stuga där personerna tillfälligt bodde. Ett stort antal poliser deltog i insatsen som varade under flera timmar. JO:s utredning har visat att det saknades rättsliga förutsättningar för husrannsakan och att det förekommit ett antal andra fel och brister. JO riktar allvarlig kritik mot Polismyndigheten bl.a. för att de misstänkta utan lagstöd hölls kvar och bevakades under insatsen. JO kritiserar också en polis för att en av de misstänkta belades med handfängsel och transporterades på golvet i en polisbuss. Mot bakgrund av de fel och brister som förekommit betonar JO vikten av att alla som beslutar eller deltar i verkställandet av en tvångsåtgärd har klart för sig vilken åtgärd som rättsligt sett vidtas och vilka förutsättningar som gäller för åtgärden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO i mars 2025 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten med anledning av ett ingripande. Av anmälan framgick att AA och hans vänner, under en skidsemester i Vemdalen, hade blivit misstänkta för narkotikabrott och blivit föremål för flera tvångsåtgärder. AA ifrågasatte att det funnits grund för åtgärderna och var kritisk till polisens agerande och bemötande. AA beskrev händelsen i huvudsak enligt följande.

text: Efter en dag i skidbacken stoppades han och sex av vännerna av polis när de parkerat med två bilar utanför en mataffär. Förarna fick göra alkoholutandningstest, som inte gav något utslag. Ytterligare sju polisbilar anlände. Han och vännerna togs in i varsin polisbil och visiterades. De kördes sedan till räddningstjänstens lokaler för drogtester. Alla tester gav negativt resultat. AA placerades, tillsammans med tre av sina vänner, i en polisbuss. En av dem sattes i en bur. De blev tillsagda att sitta helt tysta med blicken mot marken och händerna på knäna. Om de inte följde instruktionerna skulle de enligt polisen få vänta i en snödriva tills alla var klara, vilket skulle ta några timmar.

text: De kördes sedan från platsen utan att informeras om vart de skulle. AA antog att de var på väg mot stugan som de tillfälligt bodde i och påtalade att de körde fel väg. Polisen, som körde alldeles för fort, tvärbromsade och skrek ”vem fan var det som pratade”. AA beordrades att kliva ur bussen. När han var halvvägs ute drog polisen ut honom våldsamt, slog honom mot polisbussen, skrek och ryckte av luvan från hans jacka. Han klämdes mot bussen och polisen sparkade med knät mot baksidan av hans lår. AA gjorde inget motstånd, han skrek bara förlåt och hjälp. Han handfängslades och slängdes sedan på mage på golvet i polisbussen där han fick ligga resten av bilfärden. Han slog i huvudet eftersom han inte kunde ta emot sig på grund av handfängslet och fick en av sina skor kastade på sig.

text: I stugan placerades han och vännerna på golvet och blev tillsagda att ha händerna på knäna, blicken i golvet och vara knäpptysta. Poliserna genomförde husrannsakan under två timmar utan att något misstänkt hittades. De tre vännerna som befann sig i stugan när polisen kom dit fick lämna urinprov och en av dem fick ett vapen riktat mot sig.

text: AA beskrev att händelsen, som varade i nästan sex timmar, gjort honom traumatiserad, ledsen och rädd.

text: Utredning

text: Av handlingar som JO hämtade in från Polismyndigheten framgick att det hade gjorts en polisanmälan om misshandel med anledning av den anmälda händelsen och att en chefsåklagare vid Särskilda åklagarkammaren hade beslutat att inte inleda förundersökning.

text: Polismyndigheten (tillsynsledaren BB) yttrade sig till JO den 8 oktober 2025 efter att berörda befattningshavare lämnat upplysningar.

text: Av Polismyndighetens yttrande och utredningen i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: Den aktuella dagen genomfördes ett trafikmoment för aspiranter i Vemdalsskalet. De inblandade poliserna har i sina upplysningar till JO uppgett att de inför arbetspasset informerades om att ett större sällskap hade utmärkt sig på ett negativt sätt i samband med en after ski föregående kväll. Enligt ett par poliser fanns det också uppgifter som indikerade att någon eller några av personerna hade koppling till narkotika eller konstellationer inom den kriminella miljön. Tio polisinspektörer och åtta polisaspiranter befann sig därför i området för att dels arbeta brottsförebyggande och bidra med ordningshållande uppgifter vid behov, dels utföra trafikkontroller.

text: Polisassistenten CC har i sina upplysningar till JO uppgett att han och en polisaspirant fick i uppdrag att på avstånd observera ett fordon som kunde kopplas till det aktuella sällskapet. Bilen stod på en parkering. När några personer klev in i bilen och körde iväg följde patrullen efter för att genomföra

text: ett fordonsstopp. De begärde samtidigt förstärkning av fler poliser. När bilen parkerades på en annan parkeringsplats tog de kontakt med föraren. Ytterligare en bil på platsen verkade tillhöra samma sällskap och flera polispatruller beordrades därför dit. Körkortskontroller och alkoholutandningsprov genomfördes. Ingen av förarna var alkoholpåverkad. Därefter kontrollerades samtliga personer i bilarna. Alla i sällskapet upplevdes som narkotikapåverkade och misstänktes för ringa narkotikabrott, eget bruk.

text: I brottsanmälan avseende AA har antecknats att han visade tydliga tecken på narkotikapåverkan då han hade rödsprängda ögon, stora pupiller, nervöst uppträdande och svårt att hålla händerna i styr. CC beslutade att AA skulle tas med för kroppsbesiktning genom urinprov. Beslut om kroppsbesiktning fattades beträffande samtliga personer i bilarna.

text: De misstänkta personerna skyddsvisiterades och kördes sedan i varsin polisbil för provtagning i räddningstjänstens lokaler som låg ungefär en mil från platsen för fordonsstoppet. Avståndet till närmsta polisstation var betydligt längre.

text: Husrannsakan genomfördes i de båda bilarna. Polisassistenten DD fattade besluten. Ingen narkotika påträffades i bilarna.

text: De misstänkta förhördes i polisbilarna utanför räddningstjänstens lokaler och togs en i taget in för provtagning. Därefter placerades de i olika polisfordon. AA och tre av de övriga satt i en polisbuss, tillsammans med polisassistenten EE och en polisaspirant. En av de misstänkta var placerad i en s.k. transportbur. De fick instruktioner att sitta stilla och inte samtala med varandra.

text: Fordonsstoppet genomfördes omkring klockan 16.30. Det har antecknats att förhöret med AA pågick klockan 17.35–17.45 och att kroppsbesiktningen av honom verkställdes klockan 18.05–18.11.

text: Några av de inblandade poliserna har uppgett att en av personerna i sällskapet lämnade ett positivt snabbtest. Det finns dock inget positivt analysresultat dokumenterat i utredningen. Enligt uppgift från en av poliserna dokumenteras inte svar på snabbtest.

text: Efter föredragning beslutade poliskommissarien FF, som var jourhavande undersökningsledare, att husrannsakan skulle genomföras i den stuga i Storhogna som sällskapet tillfälligt bodde i. Förundersökningar om narkotikabrott genom innehav i den tillfälliga bostaden inleddes mot bl.a. AA.

text: Tre patruller åkte till stugan och påbörjade husrannsakan. Det har antecknats att den inleddes klockan 19.10. Enligt en promemoria som upprättades i anslutning till husrannsakan och de upplysningar som lämnats inför yttrandet till JO luktade det cannabis i stugan. De poliser som var först på platsen har beskrivit att de tre personer som befann sig i stugan uppfattades som narkotikapåverkade. Poliserna har också uppgett att en av personerna låste in sig på toaletten och hann spola i toaletten några gånger innan polisen fick upp dörren samt att de såg

text: något i toalettskålen som misstänktes vara narkotikarester. De tre personerna misstänktes för ringa narkotikabrott, eget bruk. De förhördes på platsen och det genomfördes kroppsbesiktningar genom urinprov. En av dem kroppsvisiterades varvid ett s.k. OCB-papper påträffades.

text: Patrullerna som befann sig vid räddningstjänstens lokaler informerades om de misstankar som uppstått i stugan om bruk och innehav.

text: EE har uppgett att personerna som medtagits för förhör och kroppsbesiktning i räddningstjänstens lokaler hölls kvar på grund av den pågående utredningen i stugan. Han har vidare uppgett att när de hade väntat ungefär en timme i polisbussen hörde patrullerna i Storhogna av sig och bad om hjälp med att slutföra utredningsåtgärderna i stugan. Han körde polisbussen och hans kollega satt bredvid på passagerarsätet. AA var placerad på höger sida i baksätet. Under färden beslutade EE att belägga AA med handfängsel.

text: I fängselprotokollet har bl.a. följande antecknats.

text: En person placeras i buren och tre stycken placeras i baksätet. De blir tillsagda att sitta med bältet påtaget, helt tysta och att inte göra något dumt eller farligt. Till en början följer samtliga instruktionen men efter några minuter så börjar [AA] och en annan person att viska och utbyta blickar. Patrullen uppfattar det som att de ska börja lösgöra sig och eventuellt angripa oss. Föraren av polisbilen väljer att bromsa kraftigt och stanna polisbussen. Därefter tar vi ut [AA] från polisbussen och belägger honom med fängsel. Han blir upprörd, spänner kroppen och gör lätt motstånd. Därefter lägger patrullen honom på golvet i polisbussen. Han har fötterna framåt och huvudet bakåt i färdriktningen. Han övervakas därefter konstant under resten av färden, ca 3 minuter, av polisman. Resten av färden är lugn. Vid ankomst till målet tas fängsel av. [AA] är upprörd men beter sig på ett behärskat sätt. Därutöver har EE, inför Polismyndighetens yttrande till JO, sammanfattningsvis uppgett följande. Han uppfattade att AA grejade med något, som att han skulle lossa bilbältet eller ville dölja något han hade i händerna. Eftersom det är förenat med ökade risker att ha flera personer i en polisbil var toleransnivån mot initiativ från de misstänkta mycket låg. Han bromsade kraftigt, gick ut och öppnade skjutdörren och sa bryskt åt AA att komma ut omedelbart. Syftet var att snabbt få kontroll på situationen och stävja ett eventuellt utfall eller våldsinslag. Han och kollegan tog ut AA ur polisbussen och höll fast honom med ett polisiärt grepp. De ställde sina ben så att AA hindrades att sparka bakåt, höll upp honom mot sidan av polisbussen och satte sedan på honom handfängslet. Anledningen till att AA belades med fängsel var att han inte skulle skada sig själv eller någon annan. AA lades på bilgolvet eftersom patrullen hade bättre kontroll på honom där än om han skulle ha placerats på sätet längre bak. Han hade visat att han inte var pålitlig i säkerhetshänseende.

text: Av anteckningar i fängselprotokollet framgår att handfängslet var anbringat i 13 minuter.

text: Samtliga patruller, dvs. tio polisassistenter och åtta polisaspiranter, deltog i genomförandet av husrannsakan i stugan.

text: Av de inblandande polisernas redogörelser framgår att AA och resten av sällskapet placerades i ett sovrum under husrannsakan, att de under hela tiden bevakades av minst en polis och att de inte tilläts prata med varandra eller lämna platsen innan husrannsakan var slutförd. Enligt den upprättade händelserapporten avslutades husrannsakan omkring klockan 21.20.

text: Ingen narkotika påträffades under husrannsakan i stugan. Förundersökningarna mot AA lades ner den 23 respektive 25 februari 2025, sedan analysresultatet visat sig vara negativt.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande bedömning.

text: Fordonsstoppet och husrannsakan i bilen

text: I utredningen i ärendet anges att det ska ha kommit till polisens kännedom att ett antal personer, som tidigare förekommit i narkotikasammanhang, föregående dag befunnit sig på Vemdalens högfjällshotell och utmärkt sig på ett negativt sätt. I vart fall delvis med anledning av den informationen placerades en polisresurs om tio polisassistenter och åtta polisaspiranter i området för att arbeta brottsförebyggande i området samt för att genomföra trafikkontroller i och omkring Vemdalen. Polismyndigheten har eftersökt men inte påträffat den aktuella informationen som berörda poliser hänvisar till. Det finns uppgifter i utredningen som ger stöd för att man den aktuella dagen genomfört polisaspiranternas trafikmoment och att ett antal andra bilar stoppats och kontrollerats i området innan den bil som AA färdades i blev föremål för ett fordonsstopp. Det framgår också att föraren i bilen, i samband med kontrollen, fick genomföra ett rutinmässigt alkoholutandningsprov. Sammantaget bedömer Polismyndigheten att det inte framkommit annat än att det, med stöd av

text: 22 § 4 polislagen

text: och 2 § första stycket 1 lagen om alkoholutandningsprov, fanns grund att genomföra det aktuella fordonsstoppet. Av utredningen framgår att polisen i samband med kontrollen antecknade att AA visade tydliga tecken på att vara påverkad av narkotika då han hade rödsprängda ögon, stora pupiller, nervöst uppträdande samt svårt att hålla händerna i styr. Det finns även antecknat att resterande personer som färdades i bilen visade tecken på narkotikapåverkan. Det har inte kommit fram något i utredningen som ger anledning att ifrågasätta polisernas uppgifter i denna del. När någon som stoppas i en fordonskontroll skäligen kan misstänkas vara påverkad av narkotika eller någon annan olaglig substans har det i praxis ansetts finnas grund för att polisen kontrollerar om den olagliga substansen finns i fordonet (se bl.a. Justitiekanslerns beslut den 5 april 2013 i ärende med dnr

text: ). Med utgångspunkt i bedömningen att AA och resterande personer i fordonet skäligen kunde misstänkas för att ha brukat narkotika framstår beslutet att genomföra husrannsakan i fordonet som rättsenligt och proportionerligt. Den polisman som beslutade om husrannsakan i fordonet, DD, har genom ett särskilt beslut daterat den 11 maj 2020, behörighet att vara förundersökningsledare, nivå begränsad, och den behörigheten ger rätt att leda förundersökningar om bl.a. ringa narkotikabrott. DD har därmed haft befogenhet att besluta om husrannsakan i det fordon som AA färdades i.

text: Kroppsvisitation, kroppsbesiktning och förhör

text: Som anges ovan bedömde polisen att AA visade tecken på narkotikapåverkan och därigenom skäligen kunde misstänkt för ringa narkotikabrott, eget bruk. Som följd därav medtogs han för kroppsbesiktning. Det framgår även av såväl AA:s uppgifter i anmälan som av polisen CC:s yttrande att polisen dessförinnan skyddsvisiterade AA med stöd av

text: polislagen

text: för att eftersöka vapen eller andra farliga föremål. Efter kroppsbesiktningen hölls vidare ett förhör med AA. Mot bakgrund av de omständigheter som var kända vid tidpunkten får det enligt Polismyndighetens mening ha funnits grund för att genomföra dessa tre åtgärder. Åtgärderna bedöms vidare proportionerliga. Det finns dock inget dokumenterat rörande kroppsvisitationen, vilket får anses utgöra en brist. Att kroppsbesiktningen och förhöret skedde i räddningstjänstens lokaler framstår som proportionerligt och acceptabelt med tanke på att det var fråga om flera personer som behövde besiktigas samt höras i en inomhuslokal samt det förhållandevis korta avståndet, ca tio kilometer, mellan platsen för fordonsstoppet och räddningstjänstens lokal. Beslutet om kroppsbesiktning fattades av polisman CC. Även CC har genom ett särskilt beslut daterat den 12 juni 2019 en behörighet att vara förundersökningsledare, nivå begränsad, och har därmed haft befogenhet att besluta om aktuell åtgärd.

text: Kvarhållandet, genomförandet av transporten från räddningstjänsten och användandet av handfängsel

text: Av utredningen i ärendet framgår att alla i AA:s sällskap, inklusive AA, hölls kvar tills dess att samtliga kroppsbesiktningar och förhör var genomförda. Det framgår även att AA och hans sällskap därefter transporterades i ett antal olika polisfordon från räddningstjänsten till fjällstugan i Storhogna som de tillfälligt vistades i. Under kvarhållandet och transporten fick AA och hans vänner instruktioner om att vara stilla och inte samtala med varandra. Polismyndigheten konstaterar att det krävs lagstöd för att få kvarhålla en person efter att en kroppsbesiktning har verkställts. Efter en provtagning kan det i det enskilda fallet vara rättsligt godtagbart att transportera en person från platsen förutsatt att transporten bygger på frivillighet från den enskildes sida. Det har inte framkommit att AA efter att kroppsbesiktningen genomförts blivit föremål för t.ex. något uttryckligt beslut om frihetsberövande eller något avlägsnande- eller omhändertagandebeslut. Det har heller inte varit fråga om någon skyldighet för AA att kvarstanna för förhör eftersom ett förhör med AA genomfördes före hans kroppsbesiktning. Enligt Polismyndighetens mening måste det ha framstått för AA att kvarhållandet byggde på tvång och inte på frivillighet. Även beträffade transporten får det för AA anses ha framstått som att han inte hade något annat alternativ än att följa med, varför även transporten får bedömas ha skett med tvång. Enligt Polismyndigheten har det varit fråga om ett frihetsberövande av AA som saknar rättslig grund. Det har därmed inte funnits förutsättningar att vare sig kvarhålla AA eller transportera honom från räddningstjänsten till fjällstugan. Vidare konstaterar Polismyndigheten att det inte finns någon dokumentation över grunden för transporten, utöver det som framgår av fängselprotokollet, vilket i sig utgör en brist eftersom det enligt lag krävs protokoll över ett frihetsberövande där det bl.a. framgår vem som har beslutat om åtgärden i fråga. Redan av det skälet att det inte funnits någon rättslig grund för att inskränka AA:s rörelsefrihet innebär att det saknats förutsättningar för att belägga honom med handfängsel. Därutöver konstaterar Polismyndigheten att utredningen – även om frihetsberövandet skulle ansetts korrekt – inte visar att övriga förutsättningar för fängselbeläggning förelåg.

text: När det gäller det närmare händelseförloppet i samband med aktuell fängselbeläggning står delvis ord mot ord, men även om de inblandade polismännens uppgifter läggs till grund för bedömningen framstår det som tveksamt att AA:s agerande utgjort sådant våldsamt uppträdande som avses i

text: 10 a § 1 polislagen

text: . I vart fall visar inte utredningen att det var absolut nödvändigt med hänsyn till AA:s egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa att belägga AA med handfängsel. Vid denna bedömning har Polismyndigheten bl.a. beaktat att det var två poliser i den aktuella polisbussen och att samtliga passagerare under hela färden varit lugna och följt polisernas instruktioner. En av dessa personer var dessutom placerad i transportbur. Det som i efterhand angetts om att det fanns en risk för att AA skulle bära på ett dolt föremål framstår inte som sannolikt, bl.a. eftersom att AA kroppsvisiterades innan han transporterades från fordonsstoppet till kroppsbesiktningen. Därutöver fanns det, enligt Polismyndighetens mening, mindre ingripande alternativ som hade kunnat övervägas. Det framkommer inte heller av utredningen att det har förelegat sådana omständigheter som krävs enligt

text: 10 § polislagen

text: för att det ska ansetts ha funnits rättslig grund att lägga ned AA på polisbussgolvet, tag i hans armar eller hålla fast honom. Polisens agerande i dessa delar kan inte heller anses proportionerligt.

text: Husrannsakan i stugan

text: Av utredningen i ärendet framgår att jourhavande förundersökningsledare FF beslutade att genomföra en husrannsakan i fjällstugan och att grunden för beslutet var att utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredningen samt att eftersöka narkotika eller föremål som var underkastade beslag. FF har i sitt yttrande uppgett att han fick information om att aktuella personer visade tydliga tecken på narkotikabrott, att poliserna – som han minns det – inte hittade någon narkotika i fordonen och att han därför beslutade om husrannsakan i fjällstugan. Polismyndigheten konstaterar att en misstanke om eget bruk av narkotika normalt inte ger grund för ett beslut om husrannsakan på annan plats än där den misstänkte anträffas. För ett sådant beslut krävs någon konkret omständighet som talar för att brukaren innehar narkotika och att den finns på just den platsen eller att det finns annan bevisning om sådant brott (jfr Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas? [2025, JUNO] s. 690 och JK:s beslut den 5 april 2013 i dnr

text: ). Enligt Polismyndigheten ger inte utredningen stöd för att det fanns några sådana konkreta omständigheter i det nu aktuella fallet. Det har därmed saknats skäl att besluta om husrannsakan i fjällstugan. Utifrån de omständigheter som kommit fram kan det även ifrågasättas om sättet som husrannsakan verkställdes på stod i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Slutligen konstaterar Polismyndigheten att AA även i samband med husrannsakan har kvarhållits med tvång på ett sätt som är att bedöma som ett frihetsberövande. Inte heller vad gäller detta frihetsberövande har det funnits någon rättslig grund.

text: AA kommenterade Polismyndighetens yttrande.

text: Bedömning

text: Allmänna utgångspunkter för frihetsberövanden och tvångsmedelsanvändning Den offentliga makten utövas under lagarna (se

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: ). Bestämmelsen ger uttryck för legalitetsprincipen som innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag eller annan föreskrift. En

text: myndighet får alltså endast vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen (se även

text: 5 § första stycket förvaltningslagen

text: Var och en är enligt bestämmelser i

text: regeringsformen

text: gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsliga ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och frihetsberövanden (se

text: 2 kap. 6 § första stycket

text: och

text: 8 §

text: ). Skyddet får dock under vissa förutsättningar begränsas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: Även i Europakonventionen finns regler som garanterar skydd mot frihetsberövanden (artikel 5), kränkningar av den personliga integriteten och husrannsakan (artikel 8) som inte har stöd i lag eller som strider mot konventionen. De inledande åtgärderna och granskningens inriktning Ingripandet mot AA och hans vänner inleddes genom ett fordonsstopp där alkoholutandningsprov genomfördes avseende förarna. Sådana prov får tas rutinmässigt t.ex. i samband med trafikkontroller (se 2 § första stycket 1 lagen om alkoholutandningsprov). Av utredningen framgår också att trafikkontroller genomfördes i området under dagen och att flera andra bilar hade stoppats och kontrollerats.

text: Samtidigt ger de upplysningar som lämnats av de ingripande poliserna intrycket att kontrollen var planerad och att anledningen till ingripandet var att det fanns uppgifter om att sällskapet föregående kväll hade utmärkt sig på ett negativt sätt på ett hotell i området. Några konkreta brottsmisstankar mot någon av dem fanns dock inte. Jag vill därför framhålla att det inte är tillåtet att stoppa ett fordon i spaningssyfte (se

text: 22 § polislagen

text: och

text: prop. 1996/97:175 s. 59

text: Jag går inte närmare in på de inledande åtgärderna eller de ingripande polisernas bedömning att AA och hans vänner var skäligen misstänkta för narkotikabrott genom eget bruk. Jag går vidare inte in på de husrannsakningar som genomfördes i bilarna.

text: Med utgångspunkten att AA och de andra i sällskapet var misstänkta för narkotikabrott genom eget bruk har det funnits förutsättningar att ta med dem för kroppsbesiktning och att genomföra s.k. skyddsvisitationer (se

text: 28 kap.

text: och

text: 13 a §§

text: rättegångsbalken

text: samt

text: 19 § första stycket polislagen

text: ). Som Polismyndigheten påtalat är det dock en brist att visitationerna inte dokumenterades (se

text: 27 § polislagen

text: Jag noterar att flera av besluten om tvångsmedel fattats av poliser, utan hänvisning till att det varit fråga om fara i dröjsmål. Polismyndigheten har i sitt yttrande lyft fram beslutsfattarens behörighet att vara undersökningsledare. Frågor om polisers befogenhet att fatta tvångsmedelsbeslut baserat på en generell behörighet att vara undersökningsledare är föremål för utredning hos

text: JO i ett annat ärende (dnr 802-2025). Jag kommer därför inte att göra några uttalanden i den frågan här.

text: Det jag i stället har valt att inrikta min granskning på är den husrannsakan som genomfördes i stugan samt om det funnits rättsliga förutsättningar att hålla kvar personerna medan de beslutade åtgärderna verkställdes. Jag kommer också att uttala mig om transporten till stugan och de åtgärder som vidtogs mot AA under transporten dit. Husrannsakan i stugan Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts som kan leda till fängelse, får husrannsakan företas hos den som är skäligen misstänkt för brottet, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen av brottet (se

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: För att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott, krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått det brott som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall och det finns vanligen ett visst utrymme för olika bedömningar. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383, dnr

text: , och JO 2020/21 s. 370, dnr

text: Beslutet om husrannsakan i stugan fattades av polisassistenten FF, som var jourhavande förundersökningsledare. Han har inför Polismyndighetens yttrande till JO uppgett att han blev kontaktad av en av de ingripande patrullerna som uppgav att de hade stoppat en bil med ett flertal personer som visade tydliga tecken på narkotikabrott. FF har vidare uppgett att som han minns det så hade ingen narkotika hittats i bilen, varför han beslutade om husrannsakan i stugan.

text: Den brottsmisstanke som låg till grund för husrannsakan var enligt protokollet innehav av narkotika. Vidare framgår att ändamålet med åtgärden var att utröna omständigheter som hade betydelse för utredning av brottet och att eftersöka föremål som var underkastade beslag. Som direktiv antecknades att narkotika eller andra föremål som kan underkastas beslag skulle eftersökas.

text: Det framgår inte av handlingarna i ärendet vilka omständigheter som låg till grund för misstanken att det förvarades narkotika i stugan, vilket är en brist. FF har inte heller i sitt yttrande till JO lämnat några sådana upplysningar.

text: Av utredningen framgår att fordonsstoppet inte gjordes i omedelbar närhet av stugan och att sällskapet inte kom därifrån när de stoppades. Vidare hade ingen narkotika påträffats vid kroppsvisitationerna eller genomsökningen av bilarna. Enbart omständigheten att personerna påträffades misstänkt narkotikapåverkade

text: var inte tillräcklig för att konstituera en skälig misstanke om att det fanns narkotika i stugan (se JO 2016/17 s. 383 och JO 2022/23 s. 272, dnr

text: Det har inte kommit fram några andra konkreta omständigheter som talade för att det förvarades narkotika i stugan. Det saknades därmed rättsliga förutsättningar att göra husrannsakan där. Kvarhållandena Med min utgångspunkt att det fanns lagstöd för att ta med AA och hans sällskap för kroppsbesiktning har jag, utifrån de förhållanden som rådde, inget att invända mot att kroppsbesiktningarna genomfördes i räddningstjänstens lokaler och att förhören hölls i anslutning till det.

text: Av utredningen framgår att de misstänkta placerades i olika polisfordon och att de hölls kvar där till dess att samtliga kroppsbesiktningar och förhör var genomförda. Det framgår vidare att AA och de andra som satt i polisbussen fick instruktioner om att sitta stilla och inte prata med varandra samt att en av dem placerades i en transportbur.

text: Polisassistenten EE har i sina upplysningar till JO hänvisat till den pågående utredningen om misstänkt narkotikainnehav i stugan och uppgett att syftet med kvarhållandet var att de misstänkta inte skulle förstöra utredningen eller försvinna, om det senare skulle genomföras frihetsberövanden.

text: EE har vidare uppgett att poliserna efter ungefär en timme transporterade de misstänkta till stugan, där husrannsakan fortfarande pågick. Där placerades de i ett sovrum och hölls under fortsatt bevakning av polis. De tilläts inte prata med varandra eller lämna rummet.

text: Bestämmelsen i

text: 28 kap. 13 a § rättegångsbalken

text: medger att den som ska kroppsbesiktigas hålls kvar under viss tid för att åtgärden ska kunna genomföras. Även den som ska förhöras är, enligt

text: 23 kap. 9 § rättegångsbalken

text: , skyldig att stanna kvar viss tid för att förhöret ska kunna hållas. De nämnda bestämmelserna ger emellertid inget stöd för att med tvång hålla kvar en person efter det att åtgärderna har genomförts.

text: Det har inte kommit fram att det fattades något beslut om gripande eller att åklagare kontaktades för beslut om anhållande. Jag förstår istället EE:s uppgifter som att personerna hölls kvar utanför räddningstjänstens lokaler i väntan på att de pågående utredningsåtgärderna i stugan skulle utvisa huruvida det fanns skäl för frihetsberövanden. Något lagstöd för ett sådant kvarhållande finns inte.

text: Ingen i sällskapet har således haft en skyldighet att stanna kvar på platsen för att de övriga personerna skulle kroppsbesiktigas eller förhöras eller för verkställigheten av husrannsakan i stugan. Det har inte heller funnits rättsliga förutsättningar att med tvång transportera någon av dem därifrån till stugan.

text: Slutligen delar jag Polismyndighetens uppfattning att också åtgärden att hindra AA och hans vänner från att lämna sovrummet under tiden som husrannsakan pågick har inneburit ett sådant frihetsberövande som kräver stöd i lag. Jag kan utifrån den presenterade utredningen inte se att åtgärden varit lagligt grundad.

text: Det finns i sammanhanget också anledning att erinra om att den som drabbas av en husrannsakan i regel har rätt att närvara vid åtgärden (se

text: 28 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Fängselbeläggning och övrig våldsanvändning Handfängsel får under vissa förhållanden användas när en polis omhändertar eller inskränker någons rörelsefrihet. Jag har funnit att det saknades rättsligt stöd för att med tvång transportera AA från platsen där kroppsbesiktningar och förhör hade genomförts. Som Polismyndigheten konstaterat har det redan av det skälet saknats förutsättningar att belägga AA med handfängsel. Jag vill ändå uttala mig om huruvida övriga förutsättningar för fängselbeläggning var uppfyllda och om det funnits grund för annan våldsanvändning mot AA.

text: Användning av handfängsel är en ingripande åtgärd som får tillgripas endast när det under transport är nödvändigt av säkerhetsskäl eller om det vid våldsamt uppträdande är absolut nödvändigt med hänsyn till någons säkerhet till liv eller hälsa (se

text: 10 a § polislagen

text: Vidare gäller att ett ingripande ska göras på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Om tvång måste tillgripas, ska det ske endast i den utsträckning som behövs för att uppnå det avsedda resultatet. (Se

text: 8 § första stycket polislagen

text: .) Våld får användas i vissa situationer, bl.a. om polisen möts med våld eller om en straffbelagd handling ska avvärjas. Våld får dock användas endast i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt. (Se

text: 10 § polislagen

text: Vid en bedömning i efterhand om det funnits förutsättningar för en polis att ingripa på ett visst sätt finns det skäl att vara försiktig. Omständigheterna för polisen kan i ingripandesituationen ha tett sig annorlunda än vad som senare framgår. Det finns normalt sett också utrymme att göra olika bedömningar utan att någon av dem kan sägas vara direkt fel.

text: Det har emellertid inte ens påståtts att AA uppträdde våldsamt eller utåtagerande. Utredningen ger inte heller stöd för att det fanns skäl att befara att han skulle utöva våld mot poliserna eller någon annan i bussen. Som Polismyndigheten lyft fram i sitt yttrande hade AA skyddsvisiterats innan han placerades i bussen och det har inte framkommit annat än att samtliga passagerare höll sig lugna under färden. Det framstår inte heller som att det fanns fog för att tro att AA skulle försöka fly under transporten.

text: Sammantaget är det min bedömning att det saknades förutsättningar att belägga AA med handfängsel. Jag kan inte heller se att det funnits grund för annan våldsanvändning mot AA.

text: Uppgifterna om hur EE hanterade AA när han togs ut ur bussen går delvis isär. Jag får emellertid även av EE:s upplysningar intrycket att hans agerande var alltför kraftfullt i den aktuella situationen. Jag är särskilt kritisk till att AA efter att ha belagts med handfängsel transporterades liggande på polisbussens golv. Endast i undantagsfall får personer under polistransport tvingas sitta på golvet (se bl.a. JO 2018/19 s. 392, dnr

text: ). Kritik och avslutande synpunkter Det är allvarligt att det förekom så många fel och brister från Polismyndighetens sida. Ett stort antal poliser deltog i insatsen som varade under flera timmar och innefattade tvångsåtgärder mot tio personer. Såväl kvarhållandena som transporten genomfördes utan att det hade fattats några beslut om frihetsberövande. Dokumentationsbrister har förekommit.

text: Jag får uppfattningen att det inte gjordes några egentliga överväganden avseende den rättsliga grunden för åtgärderna eller i fråga om proportionalitet. Jag vill mot den bakgrunden framhålla vikten av att alla som beslutar eller deltar i verkställandet av en tvångsåtgärd har klart för sig vilken åtgärd som rättsligt sett vidtas och vilka förutsättningar som gäller för åtgärden.

text: Polismyndigheten förtjänar sammantaget allvarlig kritik för de brister som förekommit.

text: Polisassistenten EE kritiseras för att han belade AA med handfängsel och placerade honom liggande på polisbussens golv, utan att åtgärderna kunde anses motiverade. Jag ser allvarligt på detta.

text: Polismyndigheten har beklagat det inträffade och upplyst om att myndighetens nationella operativa avdelning har för avsikt att informera HR-avdelningen om ärendet inom ramen för deras arbete med arbetsgivarpolitik, utbildningsinsatser och kompetensutveckling för poliser. Jag förutsätter att den uppgiften följs upp och att Polismyndigheten överväger om det som kommit fram föranleder några ytterligare åtgärder.

text: Sedan Polismyndigheten yttrat sig i ärendet har ytterligare anmälningar kommit in till JO med anledning av den aktuella insatsen (JO:s dnr 12079-2025, 12083-2025, 12095-2025, 12112-2025, 12145-2025, 12146-2025 och 12222-2025). I dessa anmälningar har sju av de övriga personerna i AA:s sällskap fört fram klagomål mot Polismyndigheten avseende åtgärder som de utsatts för.

text: Min granskning och de uttalanden jag har gjort med anledning av AA:s anmälan omfattar till stor del också de klagomål som förs fram i dessa anmälningar.

text: Anmälningarna ger därför inte anledning till några ytterligare åtgärder från min sida. Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Seniora rättssakkunniga Johanna Nilsson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Anmälan Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden med anledning av att en anmälan om brott inte kunde göras på en polisstation vid en viss tid på dagen

org: jo

sammanfattning: En person som besökte en polisstation för att anmäla ett brott hänvisades till att komma tillbaka några timmar senare eftersom anmälningsmottagningen vid tillfället var stängd. JO konstaterar att den brottslighet som personen ville anmäla var av sådan karaktär att anmälan skulle ha tagits emot omedelbart enligt den rutin som gällde vid polisstationen. JO uttalar vidare att det framstår som otillfredsställande att möjligheten att göra en brottsanmälan på en öppen polisstation är begränsad till en viss tid på dagen. Även om undantag görs för brådskande fall kan det ge intrycket att Polismyndigheten inte i tillräcklig grad prioriterar sitt uppdrag att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal. JO konstaterar att det är ett angeläget samhällsintresse att en enskild snabbt och enkelt kan komma i kontakt med polisen för att göra en anmälan om brott. Bristande tillgänglighet riskerar att skada allmänhetens förtroende för Polismyndigheten och kan minska villigheten att anmäla brott.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 mars 2023 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. Hon var kritisk till att en våldsutsatt kvinna hade nekats att göra en anmälan om grov kvinnofridskränkning vid ett besök på en polisstation i Uppsala. Kvinnan hade, tillsammans med en stödperson från en kvinnojour, kommit till stationen strax efter kl. 9.30 en vardag men blivit uppmanad att komma tillbaka kl. 12.00 eftersom anmälningar endast togs emot mellan kl. 12.00 och 16.00 på vardagar.

type: stycke

text: AA ifrågasatte polisens bristande tillgänglighet och uppgav att det hade krävts mycket arbete och stöttning för att motivera kvinnan att senare återvända till polisstationen. Hon uppgav vidare att våldsbrott mot kvinnor och barn inte bör anmälas via webben och att kunskapen om att få sådana brott anmäls borde göra polisen än mer tillgänglig.

text: Utredning

text: Polismyndigheten uppmanades att yttra sig över det som förts fram i anmälan och över hur myndighetens hantering förhåller sig till bestämmelsen i

text: 9 § första stycket polislagen

text: om en polismans skyldighet att rapportera brott samt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om serviceskyldighet och tillgänglighet. Myndigheten skulle också redogöra för vilka rutiner för anmälningsupptagning som tillämpas i lokalpolisområdet.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 11 september 2023 och redogjorde för lokalpolisområde Uppsala/Knivstas rutiner för anmälningsmottagning enligt följande.

text: Om det uppstår ett behov av att ta emot en anmälan före kl. 12.00 ska personalen göra en avstämning med den som är schemaansvarig eller jourförundersökningsledare för att se hur resursläget ser ut.

text: Polismyndigheten uppgav också att en anmälan om tjänstefel hade upprättats till följd av händelsen. En förundersökning hade inletts men sedan lagts ned av åklagare. Av beslutsmotiveringen framgick att stödpersonen från kvinnojouren hade hörts som vittne i utredningen och då uppgett bl.a. följande.

text: När de kom till polisstationen pratade de med en man, som inte var polis, som var ute i receptionen. De berättade att de ville göra en anmälan om brott men nämnde inte vilket brott det gällde eller att det var viktigt att göra en anmälan där och då. Personen förklarade att det var möjligt först efter kl. 12.00 då anmälningsupptagningen öppnade. De upplystes om att de även via telefon kunde boka en tid för att göra anmälan. De ifrågasatte inte detta utan accepterade beskedet och återkom kl. 12.00. Då upprättades en brottsanmälan.

text: Åklagaren i tjänstefelsärendet gjorde bedömningen att uppgifterna inte gav anledning att anta att någon polis hade brutit mot den rapporteringsskyldighet som följer av

text: polislagen

text: . Inte heller gav uppgifterna anledning att anta att någon annan polisanställd hade gjort sig skyldig till brott.

text: Polismyndigheten uppgav vidare att det inte hade gått att med säkerhet fastställa vem den brottsutsatta kvinnan och stödpersonen hade talat med i receptionen. En handläggare, CC, hade emellertid uppgett att han hade blivit kontaktad av två kvinnliga besökare som i vänthallen ställt en fråga om anmälan om brott. CC hade därför fått möjlighet att lämna upplysningar inför myndighetens yttrande till JO.

text: Polismyndigheten sammanfattade de yttranden som berörda befattningshavare lämnat enligt följande.

text: CC, handläggare vid receptionen: Han var ute i vänthallen i ett ärende, och två kvinnliga besökare frågade honom om anmälan om brott. Han informerade dem om att de inte öppnade förrän kl. 12.00 för anmälan men att det gick att ringa

text: 114 14 för att göra en sådan. Det framkom inte vad anmälan gällde för typ av brott. Därefter återgick han till sitt ordinarie arbete.

text: DD, gruppchef för receptionen: Enligt rutinen för anmälningsmottagning kontaktas jourförundersökningsledaren om någon kommer in och vill göra en anmälan om brott före kl. 12.00. Det finns dessutom alltid någon i receptionen före kl. 12.00 som kan hjälpa till med anmälningsupptagning. Vid grova brott är rutinen att alltid se till att man får hjälp på plats. Enklare anmälningar kan hänvisas till hemsidan eller 114 14 om det är dåligt med resurser. Efter kl. 16.00 hänvisas till att man ringer på klockan utanför stora entrén för att komma i kontakt med stationsbefälet, som då tar emot anmälan.

text: EE, tillförordnad chef för polisområde Uppsala: Det är olyckligt att anmälaren och stödpersonen fick information om att denna angelägna anmälan inte kunde tas emot. På den berörda polisstationen kan man nå personal dygnet runt, utanför kontorstid via porttelefon. En stor del av den tillgängliga personalen har under öppettiderna förflyttats till passhantering, men det finns alltid en resurs som kan ta emot och hänvisa anmälare rätt. I angelägna fall, som det aktuella, ska kontakt tas med jourförundersökningsledaren, som ser till att ärendet hanteras korrekt. Den mänskliga faktorn har dock medfört att den kontakten uteblivit. De behöver se över rutinerna så att det inte blir några missförstånd och så att dessa angelägna ärenden hanteras skyndsamt och korrekt. Informationen om anmälningsupptagning kommer att ses över så att det säkerställs att anmälare verkligen tar kontakt med Polismyndigheten och att hanteringen blir korrekt utifrån ärendets art.

text: I sin bedömning konstaterade Polismyndigheten att det vid den aktuella polisstationen finns möjlighet att göra en brottsanmälan även utanför ordinarie öppettider men att den lokala rutinen som innebär att jourförundersökningsledare ska kontaktas om behov av anmälan uppstår före kl. 12 i det här fallet inte hade följts.

text: Polismyndigheten uppgav vidare att de brister som uppmärksammats i ärendet hade hanterats bl.a. genom att rutinen för receptionen uppdaterats och att berörda medarbetare fått muntlig information för att säkerställa att de är införstådda med hur de ska agera när någon vill göra en anmälan utanför anmälningsmottagningens ordinarie öppettider. Vidare hade informationen vid entrén förtydligats så att det anges att anmälningar tas emot hela dagen (8.00– 16.00), för att säkerställa att anmälare tar kontakt med myndigheten och att hanteringen blir korrekt utifrån ärendenas art.

text: I den uppdaterade rutinen för receptionen, som bifogades yttrandet, anges bl.a. följande.

text: Anmälan innan kl. 12.00: Kommer det någon som vill göra en polisanmälan innan kl. 12 så gäller följande: • Grövre brott måste alltid hanteras.

text: • Fråga vad som hänt eller vad det är för brott. Om du inte själv kan avgöra om det är något som vi måste hantera direkt så frågar du en anmälningsupptagare. Om ingen finns på plats kontaktar du J-Ful [jourförundersökningsledare, JO:s anmärkning]. Vi hänvisar inte besökaren till att gå och ringa på nattrepan. • Är det en anmälan som inte är brådskande går det bra att hänvisa till våra övriga kanaler (webb/114 14).

text: AA kommenterade Polismyndighetens yttrande och uppgav bl.a. att det måste vara polisens ansvar att utreda vilken typ av brott det gäller när någon kontaktar polisen för att göra en anmälan om brott.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Till polisens uppgifter hör bl.a. att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal (se

text: 2 § 3 polislagen

text: En polis som får kännedom om ett brott som hör under allmänt åtal ska lämna rapport om det till sin förman så snart det kan ske (se

text: 9 § första stycket polislagen

text: En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. (Se

text: 6 § förvaltningslagen

text: .) Vidare ska en myndighet vara tillgänglig för kontakter med enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan tas (se

text: 7 § förvaltningslagen

text: Uttrycket tillgänglighet i

text: 7 § förvaltningslagen

text: tar sikte på myndighetens nåbarhet. Det ska vara möjligt att komma i kontakt med myndigheten, vilket kan ske på olika sätt. Kravet innebär att myndigheten ska vara nåbar genom kontakter som tas genom t.ex. besök och telefonsamtal eller skriftligen via digitala kanaler som används i myndighetens verksamhet i så stor utsträckning som möjligt. En bedömning av vad som är godtagbar tillgänglighet får göras utifrån ett medborgarperspektiv och med beaktande av vad som är lämpligt för den aktuella myndighetens verksamhet. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 68

text: och s. 292 samt Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: , 9 juni 2023, version 1 B, JUNO, kommentaren till

text: 7 §

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att en kvinna tillsammans med en stödperson besökte polisstationen en vardag omkring kl. 9.30 för att anmäla ett allvarligt brott. Någon anmälan togs dock inte emot, utan de hänvisades till att komma tillbaka kl. 12.00 då stationens anmälningsmottagning öppnade. Beskedet lämnades av en handläggare i receptionen. Handläggaren, som inte var polis, frågade inte vilken typ av brott det rörde sig om och detta kom inte heller fram på något annat sätt. Kvinnan och stödpersonen accepterade beskedet, lämnade stationen och återvände kl. 12.00 då en polisanmälan upprättades.

text: Den brottslighet som kvinnan ville anmäla var av sådan karaktär att anmälan skulle ha tagits emot omedelbart enligt den rutin som gällde vid polisstationen. Det framgår inte av utredningen varför det inte gjordes.

text: Polismyndigheten har uppgett att rutinen för receptionen har uppdaterats och att berörda medarbetare också fått muntlig information om hur de ska agera när någon vill göra en anmälan utanför anmälningsmottagningens ordinarie öppettider. Polismyndigheten har också lyft fram att informationen i polisstationens entré har förtydligats så att det numera framgår att anmälningar tas emot hela dagen.

text: De åtgärder som vidtagits vid polisstationen framstår som ändamålsenliga i och för sig. Samtidigt kan jag konstatera att det i den uppdaterade rutinen anges att anmälaren i fall som inte är brådskande kan hänvisas till att göra en anmälan via Polismyndighetens hemsida eller telefonnumret 114 14.

text: Jag har tidigare kritiserat Polismyndigheten för bristande tillgänglighet via telefonnumret 114 14 (se JO 2023 s. 310, dnr 9929-2022 m.fl.). Min granskning visade att svarstiderna för att göra anmälningar under andra halvåret 2022 och inledningen av 2023 var mycket långa. Jag uttalade att de långa väntetiderna inte var förenliga med

text: förvaltningslagens

text: krav på tillgänglighet och inte heller med den serviceskyldighet som Polismyndigheten har. Klagomål om bristande tillgänglighet via 114 14 har därefter fortsatt att komma in till JO.

text: Det är ett angeläget samhällsintresse att en enskild snabbt och enkelt kan komma i kontakt med polisen för att t.ex. göra en anmälan om brott. Det gäller alla typer av brott, även om det naturligtvis kan vara desto mer angeläget ju allvarligare brottet är. JO har tidigare framhållit att det finns en principiell skyldighet för polisen att ta emot såväl skriftliga som muntliga anmälningar om brott och att huvudregeln är att polisen utan uppskov ska ta emot en sådan anmälan (se t.ex. JO:s beslut den 17 maj 2006, dnr

text: och den 2 oktober 2009, dnr 3818-2008).

text: Polismyndigheten har stor frihet att organisera arbetet, och naturligtvis måste prioriteringar göras. Samtidigt framstår det som otillfredsställande att möjligheten att göra en anmälan om brott på en öppen polisstation är begränsad till en viss tid på dagen. Även om undantag görs för brådskande fall kan det ge intrycket att Polismyndigheten inte i tillräcklig grad prioriterar sitt uppdrag att utreda och beivra brott som hör under allmänt åtal. Detta riskerar att skada allmänhetens förtroende för myndigheten och kan minska villigheten att anmäla brott. Det som förts fram i anmälan till JO om att det hade krävts mycket arbete och stöttning för att motivera den brottsutsatta kvinnan att återvända till polisstationen kan ses som en nedslående illustration av det.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Johanna Nilsson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.

text: Sändlista AA Polismyndigheten, rättsavdelningen (dnr A358.718/2023)

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Fråga om tillåtligheten av alkoholutandningsprov som kriminalvårdsinspektörer vid en kriminalvårdsanstalt utfört på en vårdare

text: Anmälan

text: LO-TCO Rättsskydd AB (förbundet) har i en anmälan, som kom in till JO den 22 juni 2004, klagat på att två kriminalvårdsinspektörer vid anstalten Tillberga, i strid med

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , utfört alkoholutandningsprov på en vårdare, AA. Förbundet har därvid anfört i huvudsak följande. Den 7 april 2003 ombads AA av kriminalvårdsinspektören BB att följa med in på kriminalvårdsinspektören CC:s kontor. Inne på kontoret förklarade BB och CC att de ansåg att AA luktade alkohol och frågade om han ville utföra ett alkoholutandningsprov. Då frågan ställdes höll BB testapparaturen framför honom. AA blev överrumplad och kände sig tvingad att utföra provet. Han upplevde det inte som något verkligt alternativ att avstå. Då alkoholutandningsprovet utfördes höll BB hela tiden i testapparaturen. AA upplevde provtagningen som mycket kränkande. Förbundet anser att AA har blivit utsatt för ett påtvingat kroppsligt ingrepp enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: . Någon laga grund för detta har inte förelegat.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Västerås för yttrande. I remissvaret anfördes i huvudsak följande (de till remissvaret fogade bilagorna har här utelämnats).

text: Av företagen utredning framgår det att kriminalvårdsinspektörerna BB och CC tillfrågade AA om han var villig att lämna utandningsprov, eftersom de båda uppfattade att han luktade alkohol. De uppfattade att AA var positiv till att lämna utandningsprov och att han generellt var av den uppfattningen att fler utandningsprov borde tas på anställda vid anstalten. I de fall anstaltsledningen får kännedom om att någon tjänstgörande personals nykterhet ifrågasätts så är den skyldig att omgående agera, bland annat med tanke på säkerheten och ordningen på anstalten. Vid nu aktuellt tillfälle så uppfattade de berörda tjänstemännen att AA inte på något sätt motsatte sig att lämna utandningsprovet eller över omständigheterna i övrigt kring händelsen, utan att han istället tyckte att det var bra att han fick lämna provet. Först i efterhand har han kritiserat anstaltsledningens agerande i ärendet.

text: Kriminalvårdsmyndighetens remissvar jämte förbundets anmälan remitterades till Kriminalvårdsstyrelsen för yttrande. I Kriminalvårdsstyrelsens remissvar anfördes i huvudsak följande.

text: Det står inledningsvis klart att alkoholutandningsprov är en form av kroppsligt ingrepp som omfattas av

text: regeringsformens

text: förbud under förutsättning att en enskild påtvingas ingreppet av det allmänna. Fråga uppkommer emellertid i vilken utsträckning

text: regeringsformen

text: är tilllämplig inom ramen för ett anställningsförhållande. Av Arbetsdomstolens avgörande

text: AD 1984 nr 94

text: framgår att

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: kan vara tillämplig på en offentlig arbetsgivare. Frågan kan emellertid inte besvaras generellt. I och med införandet av lagen om offentlig anställning anses numera även en statlig anställning vila på avtalsrättslig grund (se

text: prop. 1993/94:65 s. 30

text: ). Flera avgöranden från Arbetsdomstolen på senare tid talar också för en utveckling som går ut på att förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare i offentlig sektor i allt högre grad anses vila på civilrättslig grund (se t.ex.

text: AD 1999 nr 21

text: ). Härtill kommer följande aspekter. En sådan frivillig drogtest som den nu aktuella, alternativt ett beslut om en sådan åtgärd med stöd av arbetsledningsrätten, kan sägas syfta till att tillgodose krav på säkerhet i verksamheten samt att säkerställa en god arbetsmiljö. Dessa intressen delas av såväl privata som offentliga arbetsgivare. Det kan därför ifrågasättas om inte möjligheterna är desamma för privata och offentliga arbetsgivare att genomföra frivilliga drogtester alternativt under vissa förutsättningar besluta om en drog test med stöd av arbetsledningsrätten (jfr Westregård, Integritetsfrågor i arbetslivet, s. 221 ff.). Enligt styrelsen kan vidare ifrågasättas om alkoholutandningsprovet i den aktuella situationen kan anses som påtvingat i

text: regeringsformens

text: bemärkelse. Arbetsgivarens företrädare har, eftersom det fanns misstanke om att AA var påverkad av alkohol, frågat honom om han var villig att lämna alkoholutandningsprov. Till detta ställde sig AA positiv. Alkoholutandningsprovet i fråga har således varit frivilligt. Det synes inte ha varit förenat med någon sanktion om AA avböjt att lämna ett prov. JO har tidigare uttalat (JO 1984/85 s. 227 och JO:s beslut 27 maj 2003 med dnr 755-2003) att den enskilde kan avstå från grundlagsskyddet för den kroppsliga integriteten genom att lämna sitt medgivande till en viss åtgärd; detta dock under förutsättning att avståendet är frivilligt och inte påtvingat ens genom hot om sanktion. Frivilligheten får inte heller anses illusorisk. I det ärende som det äldre uttalandet gäller hade den enskilde oftast inte – om han eller hon ville undvika vistelse i kriminalvårdsanstalt – något annat val än att i boendekontrakt samtycka till att lämna urinprov. Här kan även hänvisas till bedömningsgrunderna i det ovan nämnda rättsfallet

text: AD 1984 nr 94

text: . I det nu aktuella fallet synes AA varken uttryckligen eller underförstått ha hotats av någon sanktion. Åtgärden har utförts i avskildhet på ett tjänsterum och uppgifterna om AA:s inställning i frågan och om eventuell åtgärd torde omfattas av personalsocial eller personaladministrativ sekretess. Samtycket har således inte varit illusoriskt i den meningen att AA riskerat kritik från arbetskamrater om han nekat att utföra provet. Även om genomförandet av alkoholutandningsprovet skulle ses som ett utövande av offentlig makt kan åtgärden således enligt styrelsens uppfattning, mot bakgrund av det sätt på vilket den har utförts i det nu aktuella fallet, inte sägas stå i strid med gällande rätt.

text: Förbundet yttrade sig över remissvaren. Förbundet framförde därvid bl.a. att AA:s åsidosättande av order om att utföra provet kunde ha lett till att arbetsgivaren med stöd av 14 § lagen om offentlig anställning hade övervägt att meddela en disciplinåtgärd.

text: I beslut den 25 oktober 2005 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp dit bl.a. alkoholutandningsprov räknas. Begränsningar i skyddet får göras genom lag enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: AA har gjort gällande att hans rättigheter enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: kränkts genom att han tvingats lämna ett alkoholutandningsprov.

text: Kriminalvårdsstyrelsen har genmält att

text: regeringsformens

text: regler inte är tilllämpliga inom anställningsförhållandet. Kravet på alkoholutandningsprov framställdes inom ramen för arbetsledningsrätten. Kriminalvårdsstyrelsen har vidare anfört att alkoholutandningsprovet i vart fall lämnades frivilligt.

text: När det gäller frågan om

text: regeringsformens

text: tillämplighet kan följande anmärkas.

text: Regeringsformen

text: skyddar den enskilde mot ingrepp i bl.a. den kroppsliga integriteten från det allmänna. Den första frågan som uppkommer är alltså om staten (eller dess representant, i detta fall kriminalvårdsmyndigheten) inom ett anställningsförhållande uppträder som en enskild arbetsgivare eller som representant för det allmänna.

text: I Arbetsdomstolens avgörande

text: AD 1984 nr 84

text: slås fast att

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: kan vara tillämplig på en offentlig arbetsgivare. Enbart den omständigheten att frågan om tillämpningen av skyddsregeln i 2 kap. 6 § uppkommit inom ramen för ett anställningsförhållande är alltså inte tillräcklig för slutsatsen att skyddsreglerna inte skall tillämpas. I samma riktning går t.ex. JOavgörandet JO 2003/04 s. 140 där utgångspunkten för avgörandet är att 2 kap. 6 § är tillämplig. Dåvarande justitieombudsmannen Anna-Karin Lundin anförde bl.a. att försöksverksamheten med inpasseringskontroll vid några kriminalvårdsanstalter inte kunde anses strida mot

text: regeringsformen

text: eftersom de anställdas deltagande i kontrollen åtminstone i formell mening var frivilligt. – Försöksverksamheten genomfördes utan uttryckligt lagstöd.

text: Jag delar den uppfattning som kommer till uttryck i dessa avgöranden. Samtidigt anses det numera att även statliga anställningar vilar på en civilrättslig grund i form av enskilda anställningsavtal mellan en anställd och hans anställningsmyndighet även om där finns klara offentligrättsliga inslag, t.ex. att anställningsmyndighetens formella ingående av sådana avtal har formen av ett myndighetsbeslut (se

text: prop. 1993/94:65 s. 30

text: ). Gränsdragningen kan vara besvärlig, och Kriminalvårdsstyrelsen har också hävdat att arbetstagaren inte omfattas av det skydd som avses i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: när den offentlige arbetsgivaren utövar arbetsledningsrätten inom det civilrättsligt reglerade anställningsavtalets gränser (jfr Annamaria Westregård, Integritetsfrågor i arbetslivet, s. 221). Det är sålunda nödvändigt att ta ställning till om kriminalvårdsmyndigheten i den här aktuella situationen agerat som enskild arbetsgivare eller som representant för det allmänna.

text: Här kan ledning hämtas från 1984 års rättsfall som analyserats av Annamaria Westregård i det nyss nämnda arbetet (s. 228 f.). Enligt Annamaria Westregård, som redovisar förarbeten m.m., uppträder en offentlig arbetsgivare i rollen som enskild när han vidtar en åtgärd grundad på privaträttsliga regler som tillgodoser arbetsgivarens – inte det allmännas – intresse som arbetsgivare i förhållande till arbetstagaren. Detta förefaller mig vara ett ändamålsenligt sätt att skilja ut de olika situationer som kan föreligga.

text: Jag konstaterar att det i ärendet inte gjorts gällande att det skulle föreligga någon direkt på anställningsavtalet grundad förpliktelse för AA att underkasta sig alkoholutandningsprovet. I stället har Kriminalvårdsmyndigheten Västerås hänvisat till att anstaltsledningen är skyldig att omgående agera om någon tjänstgörande personals nykterhet ifrågasätts, bland annat med tanke på säkerheten och ordningen i anstalten. Kriminalvårdsstyrelsen har för sin del anfört att en sådan drogtest som den nu aktuella kan sägas syfta till att tillgodose krav på säkerhet i verksamheten samt att säkerställa en god arbetsmiljö. Dessa uttalanden pekar på att det avgörande vid beslutet att företa alkoholutandningsprovet var hänsynen till det allmännas intresse av säkerhet i anstalten. Skyddsregeln i

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är med andra ord i princip tillämplig.

text: Enligt

text: regeringsformen

text: avser skyddet för den kroppsliga integriteten emellertid endast påtvingade ingrepp. I denna del har BB och CC uppfattat att AA frivilligt underkastade sig alkoholutandningsprovet vilket AA i sin tur bestritt. Det låter sig inte nu utredas hur det förhöll sig härmed. Höga krav måste dock enligt min mening ställas när det handlar om att förvissa sig om att frivillighet faktiskt föreligger, i synnerhet i situationer som den förevarande där en anställd normalt får antas befinna sig i underläge i förhållande till sina chefer. Även om en anställd som vägrar att utföra ett alkoholutandningsprov inte riskerar att drabbas av några sanktioner finns alltid risken att han eller hon inte uppfattar möjligheten att avstå från provtagningen som ett verkligt alternativ. Enligt min mening har inte BB och CC på ett tillfredsställande sätt förvissat sig om att AA inte hade några invändningar mot provet. För detta förtjänar kriminalvårdsmyndigheten kritik. Jag utgår från att åtgärder vidtas så att liknande händelser undviks i framtiden.


nyckelord: Anstånd Ansökan Återkrav

title: Kritik mot Försäkringskassan för att den avvisat en ansökan om anstånd med återbetalning av underhållsstöd som inte gjorts på fastställd blankett

text: AA uppgav i klagomål mot Försäkringskassan bl.a. att kassan dels underlåtit att ta ställning till hans begäran om anstånd med återbetalning av underhållsstöd, dels också ansökt om indrivning hos Kronofogdemyndigheten trots att han begärt anstånd och överklagat beslutet om återbetalning.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss.

text: I sitt beslut den 19 januari 2007 angav JO Nordenfelt under rubriken Rättslig reglering följande.

text: När underhållsstöd lämnas till ett barn och det finns en bidragsskyldig förälder, skall denne enligt

text: 21 § lagen (1996:1030)

text: om underhållsstöd återbetala ett belopp till staten som helt eller delvis motsvarar underhållsstödet. Återbetalningsskyldigheten fastställs av Försäkringskassan i enlighet med 24–28 a §§ samtidigt som eller snarast efter det att beslutet om underhållsstöd meddelas.

text: Försäkringskassan får, enligt 32 § lagen om underhållsstöd, på ansökan av den bidragsskyldige helt eller delvis bevilja anstånd med att fullgöra återbetalningsskyldigheten. Anstånd skall medges i den mån det behövs för att den bidragsskyldige skall få behålla vad som behövs för eget och familjens underhåll. Därvid skall bestämmelserna om förbehållsbelopp i

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: utsökningsbalken

text: tillämpas. Försäkringskassan får vid denna prövning beakta också om den bidragsskyldige har andra lätt realiserbara tillgångar.

text: Anstånd får också beviljas om det annars finns anledning till det med hänsyn till den bidragsskyldiges personliga eller ekonomiska förhållanden eller andra särskilda förhållanden.

text: Enligt 29 § lagen om underhållsstöd skall Försäkringskassan utan dröjsmål vidta åtgärder för att driva in fordringen, om den bidragsskyldige inte fullgör sin återbetalningsskyldighet.

text: Enligt 38 § lagen om underhållsstöd gäller beslut omedelbart, om inte något annat anges i beslutet.

text: I beslutets bedömningsdel anförde JO Nordenfelt följande.

text: Försäkringskassan beslutade den 11 januari 2006 att AA skall avbetala 597 kr i månaden till Försäkringskassan för en fordring som uppkommit på grund av att AA hade haft anstånd med återbetalning av underhållsstöd. Med anledning av beslutet gav AA in flera skrivelser i vilka han dels begärde anstånd, dels framförde synpunkter rörande storleken på återbetalningsbeloppet. Handläggaren av ärendet hos Försäkringskassan försökte flera gånger att få AA att lämna in en ansökan om anstånd på den därför avsedda blanketten, vilket AA emellertid inte ville göra. Den 16 augusti 2006 avvisade Försäkringskassan AA:s begäran om anstånd och anförde som skäl att AA inte hade gjort sin ansökan på den fastställda blanketten och inte heller på något annat sätt lämnat tillräckligt underlag för en prövning i sak.

text: Dåvarande justitieombudsmannen Jan Pennlöv fann i ett beslut den 11 maj 1999 (JO 1999/2000 s. 330) att en skriftlig ansökan om anstånd med att fullgöra återbetalningsskyldighet måste tas upp för handläggning även i de fall ansökan inte har gjorts på en av RFV fastställd blankett.

text: En ansökan om anstånd som inte görs på den av Försäkringskassan fastställda blanketten kan i flertalet fall antas sakna vissa av de uppgifter som Försäkringskassan behöver för sitt ställningstagande. Med hänsyn till Försäkringskassans utredningsansvar torde kompletteringsåtgärder från kassans sida därför ofta vara nödvändiga. Att sända ut den fastställda blanketten i syfte att få ett fullständigt underlag för en prövning kan därvid vara ändamålsenligt. Handläggningen måste emellertid – oavsett om den betalningsskyldige lämnar in denna blankett – sedermera resultera i någon form av beslut som den försäkrade i förekommande fall kan begära överprövning av. I detta fall kom det att dröja till den 16 augusti 2006 innan Försäkringskassan meddelade beslut i frågan, trots att AA redan i februari uttryckligen hade begärt anstånd. Enligt min mening borde Försäkringskassan ha prövat anståndsfrågan tidigare. Jag kan också konstatera att Försäkringskassan vid sin bedömning förbisåg underlag som AA gett in. Det är inte acceptabelt. I detta fall har Försäkringskassans bristfälliga handläggning fått allvarliga konsekvenser för AA i det att ärendet så småningom hamnade hos Kronofogdemyndigheten med en åtföljande registrering av AA i myndighetens register.

text: Försäkringskassan förtjänar kritik för handläggningen av AA:s begäran om anstånd.


nyckelord: Anstalt Häkte Likabehandlingsprincipen

title: Initiativärende om elektronisk kommunikation för intagna inom kriminalvården

sammanfattning: JO har under senare år fått många klagomål som gäller Kriminalvårdens INTIK-system. Genom intagnas berättelser i anmälningar och under inspektioner har det kommit fram att intagna är missnöjda både med INTIK-systemets tekniska begränsningar och med kostnaderna för att ringa inom systemet. Kriminalvården har vid sin beredning av yttrandet till JO konstaterat att praxis avseende i vilka situationer intagna beviljas tillstånd att ringa till personer som har IP-abonnemang eller mobilabonnemang tycks variera i viss utsträckning. I sitt beslut uttalar JO att det inte är godtagbart ur ett rättssäkerhetsperspektiv att praxis skiljer sig åt i fall där omständigheterna är likvärdiga. JO ser därför positivt på Kriminalvårdens avsikt att kartlägga skillnaderna för att kunna åstadkomma en mer enhetlig praxis. JO uttalar vidare att hon välkomnar att Kriminalvården, under initiativärendets handläggning, har infört en ny samtalstaxa för telefonsamtal inom INTIK-systemet, vilket bl.a. innebär att samtal inom Sverige kostar lika mycket oavsett om det gäller fast telefoni eller mobiltelefoni. JO kommer att följa utvecklingen på området och Kriminalvårdens fortsatta arbete med frågor kring intagnas telefoni.

text: Initiativet

text: Den 11 maj 2015 beslutade dåvarande chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura att, inom ramen för ett särskilt upplagt initiativärende, utreda frågan om möjligheterna till elektronisk kommunikation för intagna inom kriminalvården.

text: Bakgrund

text: Som underlag för chefsJO:s beslut om initiativ upprättades en promemoria. Av promemorian framgår att det i samband med inspektioner och genom anmälningar har framförts klagomål till JO om Kriminalvårdens särskilda system för kontrollerat telefonerande (INTIK-systemet). Klagomålen som framförts till JO har avsett dels begränsningen av vilka typer av externa system som de intagna får ringa till, dels kostnaden för att ringa inom INTIK-systemet. Intagna har klagat bl.a. på att det inte är möjligt att ringa till mobil- eller IP-abonnemang inom INTIK-systemet. Intagna har påpekat att det i dag är mycket få som har ett ”fast” telefonabonnemang och att det framstår som oskäligt att anhöriga ska behöva skaffa ett sådant för att kunna hålla kontakten under tiden för frihets-

text: berövandet. En intagen har uttryckt missnöje med att kostnaderna för att upprätthålla kontakten med familjen blir orimligt hög i förhållande till vad en intagen maximalt kan få i lön. Enligt den intagne räcker ett telefonkort som kostar

text: 100 kronor i ca 4,5 timmar vid samtal till ett fast abonnemang och i ca 40 minuter vid samtal till ett mobilabonnemang. Maxlönen per månad är 1 400 kronor och ska även räcka till hygienartiklar, godis, nikotin och frimärken m.m.

text: Utredning

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över det som redovisats i promemorian.

text: Kriminalvårdens remissvar I sitt remissvar i juni 2016 anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom anstalts- och häktesdirektören, följande (den uppdragsbeskrivning som redovisades i remissvaret har utelämnats här):

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 7 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: (FäL) framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §, 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Av allmänna råd till bestämmelsen i FARK Fängelse framgår följande. Med uttrycket lämpligen kan ske avses praktiska förutsättningar för elektronisk kommunikation, t.ex. vad som är möjligt med hänsyn till anstaltens rutiner samt tillgången till personal och utrustning för sådan kommunikation. Tillstånd till elektronisk kommunikation med en person som avtjänar ett fängelsestraff eller är föremål för kriminalvård i frihet bör normalt inte beviljas. Detsamma gäller elektronisk kommunikation med en person som är misstänkt för brott, missbrukar narkotika eller är medlem i eller har annan koppling till ett kriminellt nätverk eller grov organiserad brottslighet. Om personen är närstående till den intagne kan dock tillstånd till avlyssnad kommunikation medges, om riskerna kan hanteras genom avlyssningen. Av 7 kap. 5 § första stycket FäL framgår att elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person får avlyssnas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. De som ska kommunicera med varandra ska i förväg informeras om kontrollen. Av

text: 20 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: (FäF) framgår att elektronisk kommunikation endast får äga rum med utrustning som tillhandahålls eller godkänns av Kriminalvården. Av 7 kap. 11 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (

text: ) (FARK Fängelse) framgår att en intagens ansökan om telefontillstånd ska betraktas som en ansökan om tillstånd att ringa inom INTIK-systemet, om inte den intagne anger något annat. Av

text: 7 kap. 12 §

text: FARK Fängelse framgår att en intagen i en anstalt av säkerhetsklass 1 inte får ringa till IP-telefoni inom INTIK-systemet. Det gäller dock inte avlyssnade samtal inom INTIK-systemet. Av allmänna råd till bestämmelsen

text: följer att avlyssning av telefonsamtal inom INTIK-systemet endast sker vid säkerhetsavdelning. Av 7 kap. 13 § FARK Fängelse framgår att en intagen får beviljas tillstånd att ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet endast om 1. tillstånd till samtalet av säkerhetsskäl inte kan beviljas inom det systemet och 2. den intagne har starka skäl för att få ringa samtalet. Tillstånd till ett telefonsamtal som Kriminalvården ska bekosta genom bidrag till den intagne får medges utanför INTIK-systemet, även om tillstånd inom det systemet kan beviljas. Av allmänna råd till bestämmelsen följer att starka skäl att få ringa telefonsamtal utanför INTIK-systemet kan finnas t.ex. för samtal till en närstående, om behovet av kontakt inte kan tillgodoses på annat sätt, eller för samtal till en advokat. Av 7 kap. 14 § FARK Fängelse framgår att om tillstånd till telefonsamtal inom INTIK-systemet inte kan beviljas på grund av säkerhetsskäl och samtal istället genomförs utanför det systemet enligt 13 § ska samtalet avlyssnas, om det inte är uppenbart obehövligt. Av 7 kap. 15 § FARK Fängelse framgår att avlyssning av ett telefonsamtal ska ske i realtid. Om det inte är möjligt får samtalet spelas in och avlyssnas i efterhand, om det innebär tillräcklig kontroll.

text: INTIK

text: Under åren 1998 och 1999 utvecklade Kriminalvården tillsammans med Teligent Telecom AB ett system för att hantera de intagnas samtal över det fasta telefonnätet, INTIK-systemet. Drift och utveckling av systemet har sedermera tagits över av Informationsutveckling AB. INTIK-systemet ger möjlighet till kontroll av vilken person en intagen ringer till. Det innehåller också säkerhetsfunktioner som kontrollerar att vidarekoppling och flerpartssamtal inte kan ske. INTIK-systemet infördes för att Kriminalvården bättre skulle kunna administrera och underlätta de intagnas telefonanvändande och som ett hjälpmedel för att intagna skulle kunna använda telefon på egen hand utan att säkerheten åsidosätts. Före införandet av INTIK-systemet genomfördes intagnas telefonsamtal antingen via en vanlig telefonautomat eller med en tjänstetelefon. Detta sätt för de intagna att telefonera var personalkrävande och krävde dessutom i stor utsträckning att samtalen avlyssnades. Användandet av INTIK-systemet har medfört att intagna i högre grad än tidigare själva kan råda över sitt telefonerande och på ett enklare sätt upprätthålla sitt sociala kontaktnät samt att intagna kan ringa i betydligt större omfattning än tidigare. Under åren 2006 och 2007 uppdaterades systemet för att kunna detektera, dvs. känna skillnad på, telefonnummer som hör till analoga abonnemang respektive IP-abonnemang.

text: Begränsningar i rätten att ringa vissa telefonsystem

text: IP-telefoni Vid samtal till IP-telefoni finns det inom INTIK-systemet inga tekniska möjligheter att kontrollera vilken person en intagen ringer till eller förhindra att vidarekoppling och flerpartssamtal sker. Detta beror på att IP-telefoni inte skickar tillbaka någon signal när samtal kopplas fram. Såvitt Kriminalvården känner till finns det inte heller någon annan teknisk lösning som kan spåra samtal till IPtelefoni. Utöver det föreskriftsreglerade förbudet mot att ringa till IP-telefoni inom INTIK-systemet inom anstalt av säkerhetsklass 1 (se ovan under författningsbestämmelser), så finns det inte något hinder mot att tillåta intagna att ringa IP-

text: telefoni inom INTIK. Bedömningen av om ett tillstånd att ringa till IP-telefoni inom INTIK ska beviljas görs utifrån omständigheterna i det enskilda ärendet och med en tillämpning av 7 kap. 4 § FäL. Enligt Kriminalvårdens föreskrifter ska ett telefonsamtal som genomförs utanför INTIK-systemet på grund av att de inte kan beviljas inom INTIK-systemet på grund av säkerhetsskäl, avlyssnas om det inte är uppenbart obehövligt. Med anledning av detta ärende har yttranden angående hanteringen av tillstånd till IP-telefoni inhämtats från flera regioner. Av yttrandena tycks förhållandena vara sådana att intagna på anstalter av säkerhetsklass 3 normalt tillåts att ringa till IP-telefoni inom INTIK-systemet. På anstalter av säkerhetsklass 2 beviljas sådana tillstånd i varierande utsträckning. I de flesta fall då telefontillstånd medges till IP-telefoni inom INTIK-systemet rör det sig om tillstånd till en närstående. Kriminalvården kan konstatera att praxis avseende tillstånd för intagna att ringa till IP-telefoni tycks skilja sig åt i viss utsträckning även om man tar i beaktande att det rör sig om individuella riskbedömningar. Av allt att döma vilar skillnaderna framför allt på en osäkerhet gällande bedömningen av vilka risker som får anses vara godtagbara. Kriminalvården har för avsikt att närmare kartlägga skillnaderna i syfte att successivt kunna ensa praxis. Se mer om detta nedan under Myndighetens fortsatta arbete.

text: Närmare om avlyssning Eftersom samtal till IP-telefoni inte kan kontrolleras genom de tekniska kontrollfunktionerna i INTIK-systemet så återstår det att antingen tillåta okontrollerade samtal till IP-telefoni eller att kontrollera intagnas samtal genom avlyssning. Kriminalvårdens möjligheter att avlyssna intagnas samtal regleras i

text: fängelselagen

text: samt i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (se ovan under författningsbestämmelser). I praktiken begränsas möjligheterna till avlyssning också av att en sådan åtgärd kräver omfattande personalresurser. Kriminalvårdens säkerhetsavdelning arbetar för närvarande med olika tekniska lösningar för att möjliggöra inspelning av samtal i en annan omfattning än vad som är möjligt i dag och för att underlätta hanteringen av inspelning och avlyssning av sådana samtal. Det återstår emellertid en del arbete innan de tekniska lösningarna är färdiga för implementering. En fråga i detta sammanhang är i vilken utsträckning nya tekniska lösningar är förenliga med befintliga bestämmelser i FäL om avlyssning av elektronisk kommunikation. Av

text: 7 kap. 5 § första stycket

text: FäL framgår, som ovan redovisats, att elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person får avlyssnas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl samt att de som ska kommunicera med varandra ska informeras om kontrollen i förväg. Enligt Kriminalvårdens uppfattning krävs däremot inte att avlyssningen äger rum i realtid. I författningskommentaren till bestämmelsen (se

text: prop. 2009/10:135 s. 146

text: ) anges att avlyssningen ska ske på lämpligt sätt, normalt genom att kommunikationen avlyssnas av personal i direkt anslutning till att den äger rum. I syfte att kunna tillåta samtal till IP-telefoni i en högre utsträckning än i dag har Kriminalvården för avsikt att vidare utreda de rättsliga förutsättningarna för att införa stickprovsvis avlyssning samt för att bevara och gallra inspelningar. Se mer om detta nedan under Myndighetens fortsatta arbete.

text: Mobiltelefoni De säkerhetsrisker som är förknippade med telefontillstånd till mobilnummer är att det inte går att säkerställa att det SIM-kort som telefonnumret går till är placerat i en telefon som innehas av den person som den intagne ansökt om tillstånd till att ha kontakt med. Även om mobilabonnemanget är registrerat på en person som Kriminalvården har gjort en bakgrundskontroll på och godkänt telefontillstånd till är en mobiltelefon eller ett SIM-kort mycket lätta att överlåta. Det finns därför risk för att telefonen lämnas vidare till någon annan person. Det är

text: inte nödvändigtvis så att personen ansöker om telefontillstånd med avsikten att missbruka tillståndet utan det kan röra sig om starka påtryckningar från andra personer. På samma sätt som när en intagen vill ringa till en IP-telefon så måste Kriminalvården, när en intagen vill ringa till en mobiltelefon, bedöma de risker som kommunikationen är förenad med. En sådan riskbedömning måste göras med utgångspunkt i vad som är känt om den intagne, den som den intagne vill ha kontakt med, samt relationen dem emellan. Normalt gör sig riskerna kring ett tillstånd starkare gällande ju högre anstaltens säkerhetsklass är. Med anledning av detta ärende har yttranden angående hanteringen av tillstånd till mobiltelefoner inhämtats från flera regioner. Av yttrandena tycks förhållandena vara sådana att intagna på anstalter av säkerhetsklass 3 normalt tillåts att ringa till mobiltelefoner inom INTIK-systemet. På anstalter av säkerhetsklass 2 beviljas tillstånd till mobiltelefoner i varierande omfattning medan anstalter av säkerhetsklass 1 nästintill uteslutande avslår ansökningar om telefontillstånd till mobiltelefoner. I de flesta fall då telefontillstånd medges till en mobiltelefon inom INTIK-systemet rör det sig om tillstånd till en närstående. Kriminalvården kan, på samma sätt som rörande IP-telefoni, konstatera att praxis avseende tillstånd för intagna att ringa till mobiltelefoner tycks skilja sig åt i viss utsträckning även om man tar i beaktande att det rör sig om individuella riskbedömningar. Av allt att döma vilar skillnaderna även här framför allt på en osäkerhet gällande bedömningen av vilka risker som får anses vara godtagbara. Kriminalvården har för avsikt att närmare kartlägga skillnaderna i syfte att successivt kunna ensa praxis. Se mer om detta nedan under Myndighetens fortsatta arbete. Det har länge funnits tekniska lösningar för att positionera mobiltelefoner som använts vid SOS-alarm. Lösningen har emellertid inte varit tillgänglig för andra organisationer eller företag. Kriminalvårdens säkerhetsavdelning arbetar för närvarande med att ta fram en funktion för positionering av en mobiltelefon. Genom att positionera mobiltelefonen till den adress där personen som kontrollerats och godkänts av Kriminalvården bor när ett samtal inom INTIK-systemet ska kopplas fram, kan Kriminalvården på samma sätt som med en analog telefon få bättre kontroll över att samtalsmottagaren är den avsedda. När positioneringssystemet är färdigutvecklat och implementerat skulle Kriminalvården i huvudsak kunna likställa en mobiltelefon med en analog telefon och därmed kunna godkänna fler samtal till mobiltelefoner. Kriminalvården utreder nu de rättsliga förutsättningarna för att kunna hantera positionering av mobiltelefoner och den information som därigenom ackumuleras, allt i syfte att tillåta samtal till mobiltelefoni inom INTIK-systemet i en högre utsträckning än idag. Se mer om detta nedan under Myndighetens fortsatta arbete.

text: Kostnaden för att ringa inom INTIK-systemet

text: Vid telefonsamtal inom INTIK-systemet styrs den intagnes samtal via röstmeddelanden som spelas upp i luren. Röstmeddelandena hjälper den intagne att genomföra samtalet. Debitering av samtal inom Sverige börjar först när samtalet kopplas upp vilket medför att några startavgifter inte finns. Innan någon uppkoppling sker informeras den intagne om hur många markeringar som finns kvar på telefonkortet samt hur lång tid samtal till valt telefonnummer kan genomföras. Telefonkort finns med valörerna 20 och 100 kr. Ett samtal inom Sverige till ett fast abonnemang kostar 0,35 kr/min och ett mobilsamtal kostar 2,30 kr/min. Anstalten köper telefonkorten från Kriminalvårdens huvudkontor och telefonkorten säljs sedan till de intagna genom anstaltens kiosk. Den avgift intagna betalar för samtal inom INTIK-systemet har beräknats utifrån kostnaden som Kriminalvården har för trafikavgift med ett påslag för myndig-

text: hetens kostnader för INTIK-systemet som sådant (bl.a. för drift och underhåll av systemet). Detta medför att kostnaden för ett telefonsamtal inom INTIKsystemet är högre än för motsvarande samtal utanför systemet. De kostnader för INTIK-systemet som beaktats vid prissättningen, och sedermera vid beräkningen av myndighetens kostnader för systemet, består av: 1. Kostnaden för systemet i sig (till Informationsutveckling AB) 2. Trafikavgifter (till Telia) 3. Överföring av samtal till Informationsutvecklings växel som är en fast månadskostnad till Telia 4. Kostnaden för att trycka upp telefonkort Efter ett upphandlingsförfarande, som inleddes år 2012, fattade Kriminalvården den 19 februari 2013 ett tilldelningsbeslut genom vilket myndigheten antog Tele2:s anbud om leverans av telefoni. I upphandlingen var det tre företag som lämnade anbud. Med anledning av en överprövningsprocess dröjde det till den 18 juni 2014 innan avtalet mellan Kriminalvården och Tele2 slutligen kunde undertecknas. Detta avtal gäller från och med avtalets undertecknande och fyra år framåt med en möjlighet för Kriminalvården att förlänga avtalet med upp till 24 månader. Avtalet har allt sedan dess implementerats inom Kriminalvården. På grund av oförutsedda tekniska problem så har övergången till den nya operatören tagit längre tid än planerat och förväntas vara avslutad under hösten 2016. I anslutning till att samtliga Kriminalvårdens enheter lagts över till Tele2 kommer även prissättningen för samtal inom INTIK-systemet att ses över. Se mer om detta nedan under Myndighetens fortsatta arbete.

text: Myndighetens fortsatta arbete

text: Kriminalvården genomförde i januari 2015 en större omorganisation. Ett syfte med den nya organisationen har varit att öka förmågan att leda och styra hela Kriminalvårdens alla verksamhetsdelar för att kunna erbjuda en mer sammanhållen, likvärdig och rättssäker kriminalvård i hela landet. Den nya organisationsstrukturen skapar alltså goda förutsättningar för att kunna ensa praxis på ett flertal viktiga områden, bl.a. avseende intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation. Frågan om intagnas möjligheter till kontakt med omvärlden bl.a. genom telefon har varit föremål för diskussion under längre tid. Nya tekniska lösningar skapar både ökade möjligheter till snabbare och billigare elektronisk kommunikation men också nya utmaningar vad gäller kontrollen av kommunikationen. Intagnas intresse av utökade möjligheter till kontakt med omvärlden måste ställas mot de risker intagnas utnyttjande av elektroniska kommunikationsvägar kan innebära. Det är Kriminalvårdens lagstadgade skyldighet att göra denna avvägning och att hantera båda aspekterna. I syfte att förbättra intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation har anstalts- och häktesdirektören tillsammans med säkerhetsdirektören beslutat att tillsätta en arbetsgrupp med uppdrag att göra en översyn över intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation, se bifogad uppdragsbeskrivning Översyn av intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation [utelämnad här, JO:s anm.]. Översynen är en vidareutveckling av tidigare utvecklingsarbete. Målet med översynen är att förbättra intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation. Genom att identifiera och utnyttja ny teknik ska intagna beredas en billigare och ökad tillgång till elektronisk kommunikation. Möjligheterna att förbättra intagnas tillgång till elektronisk kommunikation genom en enklare och snabbare hantering av ansökan om tillstånd ska utredas. Genom att utveckla en enhetlig praxis vid bedömning av intagnas ansökan om elektronisk kommunikation ska intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation ytterligare förbättras. Arbetsgruppen ska presentera sina resultat för Kriminalvårdens strategiska ledningsgrupp i oktober 2016. Utefter ledningsgruppens inriktningsbesked ska

text: sedan förslag till åtgärder tas fram, liksom en plan för hur dessa åtgärder kan genomföras. Kriminalvården avser att hålla JO underrättad om de förändringar som vidtas angående intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation.

text: Kriminalvårdens arbete efter remissvaret Jag har tagit del av den avslutande rapporten från Kriminalvårdens arbetsgrupps översyn över intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation (Rapport telefoniuppdraget, 2018-03-13, dnr 2018-7217). Av rapporten framgår att arbetsgruppen analyserat och sett över flera frågor och att de åtgärder som analysarbetet ledde fram till har vidtagits. Sammanfattningsvis har Kriminalvården arbetat med följande frågor som rör intagnas telefoni:  praxisdiskussioner om IP- och mobiltelefoni,

text:  översyn av de tekniska möjligheterna för mobilpositionering och avlyssning i efterhand,  rättslig analys av inhämtande av samtycke från den som en intagen vill ha telefonkontakt med, särskilt när det gäller barn, samt mobilpositionering och avlyssning,  förfrågan via Europris (en organisation som samlar kunskap om europeiska fängelsesystem) om ordningen i några andra europeiska länder.

text: Den 6 december 2016 infördes en funktion i INTIK, en s.k. röstprompt, som innebär att mottagaren måste bekräfta att han eller hon vill ta emot samtalet. Anstalts- och häktesdirektören beslutade vidare den 4 juli 2017 om nya samtalstaxor för intagnas telefoni. Beslutet innebar sammanfattningsvis att taxan för samtal till mobiltelefon sänktes till samma taxa som för samtal till fast telefon, 0,35 öre per minut, dvs. samma taxa för alla inrikessamtal. För utrikessamtal tillkommer utöver denna taxa den extra trafikavgiften för respektive land, vilken framgår av en bilaga till beslutet. Den 28 augusti 2017 beslutade generaldirektören om en ändring i Kriminalvårdens förskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte. Ändringen innebar att Kriminalvården tog bort kravet på att den som den intagne vill ha besöks- och telefontillstånd till måste samtycka till kontakten. Ändringen trädde i kraft den 1 oktober 2017 (

text: KVFS 2017:3

text: ). Den 29 augusti 2017 beslutade anstalts- och häktesdirektören om ändringar i Kriminalvårdens Handbok om besök och elektronisk kommunikation i anstalt och häkte (

text: ), vilka också trädde i kraft den 1 oktober 2017. Dom i ett skadeståndsmål mot staten Jag har tagit del av Södertörns tingsrätts dom den 6 november 2017 i mål nr T 4237-16. I målet har tingsrätten prövat ett ersättningsanspråk riktat mot staten från personer som tidigare varit intagna i anstalt. I korthet kan sägas att grunden för talan var att den kostnad som de intagna haft för att ringa samtal från anstalten varit högre än vad motsvarande samtal kostade ute i samhället.

text: Käromålet ogillades. Jag har fått veta att domen har överklagats till Svea hovrätt.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för de bestämmelser som reglerar intagnas kontakt med andra personer genom elektronisk kommunikation. För egen del finner jag anledning att redogöra för två bestämmelser som är av central betydelse för Kriminalvårdens verksamhet.

text: Enligt

text: 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen (2010:610)

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas.

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än de som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas (första stycket). En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas (andra stycket).

text: Bedömning

text: Inledning Som jag anfört tidigare har JO under senare år fått många klagomål som gäller Kriminalvårdens INTIK-system. Klagomålen har förts fram både i samband med inspektioner av anstalter och genom anmälningar. Under handläggningen av detta initiativärende har en intagen (AA) spontant lämnat in en skrivelse i syfte att de omständigheter som – enligt dennes mening – är viktiga för de intagna ska bli belysta. AA har anfört bl.a. att det inte är rimligt att Kriminalvården helt förbjudit intagna i anstalter av säkerhetsklass 1 att ringa till IPabonnemang. Enligt AA har en majoritet av den svenska befolkningen i dag IPbaserade abonnemang, och dessutom är kostnaden för att ha ett analogt abonnemang betydligt högre för den enskilde än att ha ett IP-abonnemang. AA har vidare ifrågasatt Kriminalvårdens lagliga möjligheter att spela in och i efterhand avlyssna samtal respektive att använda positionering vid godkännande av telefontillstånd till mobiltelefoner. AA har även ifrågasatt Kriminalvårdens prissättning av telefonsamtal inom INTIK-systemet.

text: Genom intagnas berättelser har det blivit uppenbart för mig att intagna är missnöjda både med INTIK-systemets tekniska begränsningar och med kostnaderna för att ringa inom INTIK-systemet.

text: För den som är intagen i anstalt är det viktigt att kunna hålla kontakten med bl.a. sina anhöriga via telefon. Det har ofta betydelse både för deras återanpassning i samhället och för att motverka de negativa följderna av frihetsberövandet. Många anhöriga har av olika skäl mycket begränsade möjligheter eller inga möjligheter alls att besöka den intagne i anstalten. Det är

text: dessutom många intagna som av olika anledningar inte har möjlighet att träffa sina anhöriga under permissioner. Därför är det viktigt att Kriminalvården kan erbjuda intagna ett telefonisystem som är anpassat till dagens moderna telekommunikation både när det gäller tekniska lösningar och prissättning. Det är också viktigt att Kriminalvårdens handläggning av ärenden som gäller telefontillstånd görs på ett rättssäkert sätt.

text: Tillstånd för samtal till IP-abonnemang och mobilabonnemang Kriminalvården har konstaterat att praxis avseende i vilka situationer intagna beviljas tillstånd att ringa till personer som har IP-abonnemang eller mobilabonnemang tycks variera i viss utsträckning. Det är naturligtvis inte godtagbart ur ett rättssäkerhetsperspektiv att praxis skiljer sig åt i fall där omständigheterna är likvärdiga. Jag ser därför positivt på Kriminalvårdens avsikt att kartlägga skillnaderna för att kunna åstadkomma en mer enhetlig praxis. Intagnas kostnader för telefonsamtal Som redan framhållits är det av stor betydelse för intagna i anstalt att kunna hålla kontakten med anhöriga via telefon. Därför är det önskvärt att intagna kan erbjudas telefonkontakt till kostnader som framstår som rimliga i förhållande till deras inkomster. Många intagna har uttryckt att kostnaderna för telefoni är kännbara och ifrågasatt Kriminalvårdens prissättning för telefonsamtal inom INTIK-systemet.

text: I sitt yttrande anförde Kriminalvården att prissättningen för samtal inom INTIK-systemet skulle ses över i anslutning till att samtliga Kriminalvårdens enheter lagts över till Tele2.

text: Jag har därefter fått veta att Kriminalvården den 21 augusti 2017 införde en ny samtalstaxa för telefonsamtal inom INTIK-systemet. Den nya samtalstaxan innebär bl.a. att samtal inom Sverige kostar lika mycket oavsett om det gäller fast telefoni eller mobiltelefoni. Jag välkomnar detta.

text: Av Kriminalvårdens yttrande framgår att den avgift som intagna betalar för samtal inom INTIK-systemet har beräknats utifrån den kostnad som Kriminalvården har för trafikavgift, med ett påslag för myndighetens kostnader för INTIK-systemet som sådant (bl.a. för drift och underhåll av systemet). Detta medför, enligt Kriminalvården, att kostnaden för ett telefonsamtal inom INTIKsystemet är högre än för motsvarande samtal utanför systemet. Av arbetsgruppens slutrapport framgår att Kriminalvården inte får täckning för hela kostnaden för intagnas telefonerande inom INTIK utan att kostnaderna överstiger intäkterna med ca 1 miljon kronor. Det kan ändå ifrågasättas om det är rimligt att de intagna ska stå för en del av Kriminalvårdens kostnader för INTIK-systemet som sådant. Jag avstår dock från att uttala mig i denna fråga.

text: Kriminalvårdens fortsatta arbete Av Kriminalvårdens yttrande framgår att anstalts- och häktesdirektören tillsammans med säkerhetsdirektören beslutat att tillsätta en arbetsgrupp med uppdrag att göra en översyn över intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation. Syftet med översynen var enligt Kriminalvården att förbättra intagnas möjligheter till elektronisk kommunikation. Som jag redogjort för ovan har arbetsgruppen numera slutfört sitt uppdrag och flera åtgärder har vidtagits. Jag har också fått veta att Kriminalvården kommer att fortsätta att arbeta med frågor kring intagnas telefoni inom ramen för det utvecklingsuppdrag om modern kommunikation mellan klienter och omvärld som tagits in i myndighetens nationella verksamhetsplan för åren 2018–2020. De lösningar som Kriminalvården, enligt yttrandet i detta ärende, överväger kan medföra både fördelar och nackdelar för enskilda. Jag konstaterar att de frågeställningar som Kriminalvården har att hantera i anslutning till utvecklingen av intagnas kommunikation med omvärlden är mycket komplexa. Jag har för avsikt att följa utvecklingen på området.

text: Avslutningsvis vill jag upplysa om att jag i dag fattat beslut i ytterligare två ärenden som gäller INTIK-systemet, dnr 3682-2016 och dnr 7618-2016.

text: Ärendet avslutas.