avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Anstalt Permission

title: Initiativärende angående omfattningen av utevistelser som beviljats en intagen

text: I ett beslut den 21 december 2000 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: I en artikel i Expressen den 30 december 1999 stod följande att läsa.

text: ”Vi gjorde fel i AA:s fall”

text: Av BB Under årets fem första månader fick den misstänkte polismördaren AA 65 permissioner. Det var en felbedömning i hans fall, erkänner CC på kriminalvårdsstyrelsen. Kriminalvårdsstyrelsen utreder just nu permissionsreglerna för långtidsdömda, det vill säga för fångar som dömts till fyra års fängelse eller mer. En av dem som misstänks ha mördat poliserna DD och EE, AA, dömdes den 3 augusti 1995 till sex års fängelse bland annat för förberedelse och stämpling till mord. Han skulle ha frigivits den 6 maj nästa år. Men mellan januari och maj i år hade han 65 permissioner, skriver Göteborgs-Posten. Att AA skulle ha permission är självklart. Han var alltså inne i frigivningsfasen, säger CC till Göteborgs-Posten. Men det man kan kritisera, och som inte var rätt, var att han fick så många permissioner och att dessa inte var kontrollerade. Det var ett bedömningsfel i hans fall. Tycker du att regelverket för permissioner i dag är för generöst? Nej, regelverket är inte för generöst, men på sina håll har tillämpningen varit väl generös när det gäller kontroll och villkor.

text: Artikeln föranledde mig att samma dag besluta att utreda saken inom ramen för ett initiativärende.

text: Utredningen

text: Ett yttrande infordrades från Kriminalvårdsstyrelsen. I sitt svar den 2 mars 1999 anförde FF följande.

text: Bakgrund

text: I Kriminalvårdsanstalten Tidaholm bedrevs under år 1998 ett projekt med teaterverksamhet. Den verksamheten ingick som en del av en programverksamhet där bl.a. dramaundervisning ingick. Efter det att kontakt tagits med författaren GG inleddes ett samarbete med Riksteatern, vilket sedan utmynnade i den numera riksbekanta teaterpjäsen 7:3. AA, som avtjänar fängelse i sex år – plus ett år, sex månader och 25 dagar i förverkad villkorligt medgiven frihet – med preliminär

text: villkorlig frigivning tidigast den 13 april 2000, deltog i denna verksamhet. Föreställningen växte fram under hösten 1998 och i november visades en del av pjäsen som offentlig repetition inne i anstalten Tidaholm där även allt repetitionsarbete ägt rum. Man kan alltså konstatera att programverksamheten dittills skett inom anstalten. Planeringen var den att pjäsen skulle bli en av Riksteaterns produktioner. För att kunna möjliggöra det befanns det nödvändigt att förflytta de aktuella intagna till en anstalt i Stockholmsområdet. Detta för att Riksteatern ligger i Stockholm och för att kunna genomföra en allt intensivare repetitionsperiod. AA förflyttades därför den 1 december 1998 till Kriminalvårdsanstalten Österåker. Under december 1998 beviljades han en särskild permission med anledning av teaterprojektet. Från och med januari 1999 förändrades bilden. Den programverksamhet, teaterprojektet, som dittills skett inom anstalt kom nu istället att helt äga rum utanför anstalten. Inför premiären, som ägde rum den 6 februari, beviljades AA särskild permission varje dag under tiden den 18–23 januari respektive den 25–31 januari samt den 4 februari. Dessa utevistelser varade som regel från klockan 08.45 till 20.00 och omfattade även sammanlagt två timmars restid för resor mellan anstalten Österåker och Riksteatern i Hallunda. I samband med premiären på Riksteaterns scen i Umeå beviljades han särskilda permissioner dagligen under tiden den 6–10 februari. Därefter, fram till den 28 maj 1999 då han avvek, hade AA särskilda permissioner för teaterverksamheten enligt följande. I februari dagarna 12, 15–19 och 24–25. I mars den 9 och 26. I april dagarna 5–9, 12–17 och 26–29 och i maj under dagarna 7– 8, 17–21 och 26–28. Många av dessa utevistelser har sträckt sig från omkring klockan 08.00 på morgonen till någon tidpunkt mellan 20.00–22.00. I flera fall har de särskilda permissionerna beviljats att sträcka sig ända till klockan 01.00 eller 02.00 dagen därpå. AA har därutöver haft normalpermissioner vid följande tillfällen. Den 7–8 januari, den 31 januari–3 februari, den 25–28 februari, den 17–20 mars, den 1–3 och 24–25 april samt den 12–15 maj. Han var också beviljad normalpermission den 28–30 maj. Förutom de nu angivna permissionerna har AA vid nio tillfällen beviljats utevistelser i form av fritidsverksamhet utom anstalt.

text: Bedömning

text: Av

text: 32 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår bl.a. att för att underlätta anpassningen i samhället kan en intagen beviljas tillstånd att lämna anstalten för viss kort tid (normalpermission), om det inte finns påtaglig fara för fortsatt brottslig verksamhet eller avsevärd fara för annat missbruk. Enligt bestämmelsens andra stycke får permission också ges, om det finns någon annan särskild anledning än den som anges i första stycket (särskild permission). För normalpermission eller särskild permission får ställas de villkor som kan anses nödvändiga när det gäller vistelseort, anmälningsskyldighet eller annat. I 14 § andra stycket KvaL stadgas bl.a. att om det lämpligen kan ske bör en intagen ges tillfälle att vistas utanför anstalten för att på fritiden delta i sådan föreningsverksamhet eller annan liknande verksamhet som är ägnad att underlätta anpassningen i samhället. I de allmänna råden till 1 § i Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om permissioner (permissionsföreskrifterna) sägs bl.a. att bedöms det nödvändigt att permission äger rum under särskilt kontrollerade former bör villkor ställas om vistelseort, permissionsadress och anmälningsplikt. När det gäller intagna som dömts för narkotikabrott, våldsbrott eller annan allvarlig brottslighet bör sådana villkor normalt meddelas. Av 8 § permissionsföreskrifterna framgår att särskild permission får beviljas för att en intagen utanför anstalten skall kunna ombesörja angelägenheter som är av väsentlig betydelse för honom och som inte kan ombesörjas under normalpermission

text: eller på annat sätt. I de allmänna råden till 8 § anges att särskild permission exempelvis får beviljas för angelägna aktiviteter inom ramen för programverksamhet, som den intagne inte kan beredas i anstalten och som inte kan tillgodoses genom 11 eller 14 §§ KvaL. AA har beviljats ett stort antal utevistelser utanför anstalt. Det antal normalpermissioner och fritidsaktiviteter utom anstalt han har haft kan inte sägas vara uppseendeväckande många. Normalpermissionerna har vid några tillfällen endast haft villkor om drog- och alkoholförbud. I vissa fall har han dessutom haft villkor om permissionsadress. Normalpermissionerna har inte i något fall haft villkor om anmälningsplikt vilket enligt de allmänna råden borde ha varit fallet. Beträffande fritidsaktiviteterna utom anstalt finns det i behandlingsjournalen för AA ingen dokumentation som visar på hans behov av sådana utevistelser. Det är de särskilda permissionerna för teaterverksamheten som medfört det stora antalet utevistelser. Bakgrunden till denna omfattning är den att AA är dömd till ett långt fängelsestraff för mycket allvarlig brottslighet och tillhör en grupp intagna som det är svårt att påverka, och som därför kräver särskilda insatser för att kunna motiveras till ett liv utanför den kriminella världen. När han tillsammans med andra intagna ville delta i teaterverksamheten i anstalten Tidaholm lades det därför ner mycket tid och resurser på den verksamheten. När det sedan blev aktuellt med att i Riksteaterns regi visa föreställningen för allmänheten sågs detta som ett viktigt led i de intagnas utveckling. Kriminalvårdsstyrelsen fann i samråd med de inblandade regionmyndigheterna det således så värdefullt för de intagna att teaterprojektet kunde slutföras på planerat sätt att det var motiverat med utevistelser i den omfattning som krävdes för att AA och de andra intagna skulle kunna medverka i projektet. Styrelsens inställning grundade sig på att själva idén med verksamheten hade ett mycket gott syfte. De särskilda permissionerna för teaterverksamheten beviljades sedan i huvudsak av anstalten Österåker i samråd med ledningen för regionmyndigheten i Stockholm och helt i enlighet med Riksteaterns planering för verksamheten. Emellertid blev teaterföreställningarna flera och tidsåtgången för verksamheten större än vad det ursprungligen fanns anledning att antaga. Det fanns t.o.m. planer på föreställningar på Dramaten i augusti 1999. Projektet fick givetvis genom det massmediala intresset och GG:s engagemang en särskild tyngd och uppmärksamhet. De särskilda permissionerna för teaterverksamheten har mestadels beviljats under så långa sammanhängande tidsperioder och så långa tider för varje enskild dag att verksamheten närmast kan liknas vid en heltidssysselsättning. Det är något som permissionsinstitutet inte torde vara avsett för. Sådana utevistelser brukar normalt hanteras inom ramen för frigång enligt 11 § KvaL. Därvid kan noteras att frigång normalt kommer i fråga först i verkställighetens slutskede och då endast i undantagsfall under en längre tidsperiod än sex månader. Detta får ses emot att AA skulle ha kunnat bli villkorligt frigiven tidigast den 13 april 2000. De särskilda permissionerna har beviljats utan särskild kontroll eller planering från kriminalvårdens sida. Man synes ha beviljat utevistelserna helt i enlighet med Riksteaterns önskemål därom. Någon risk för att permissionerna skulle kunna misskötas på något sätt bedömdes inte föreligga. I ett yttrande till Justitiekanslern den 23 april 1999 (JK:s dnr. 590-99-21) uttalade Kriminalvårdsstyrelsen bl.a. att alltför omfattande vistelser utanför anstalt medför risk för att straffet inte längre uppfattas som det frihetsberövande det är och att teaterföreställningarna blev flera till antalet än det ursprungligen fanns anledning att förutse. Styrelsen fann då, mot bakgrund av det värde som teaterverksamheten har haft för de intagna, och vid en samlad bedömning av omständigheterna i ärendet, att omfattningen av utevistelserna var acceptabel. Mot bakgrund av vad som därefter förekommit kan Kriminalvårdsstyrelsen inte vidhålla den inställningen. Trots den speciella programverksamhet som gällde för AA och de säregna omständigheterna i övrigt finner Kriminalvårdsstyrelsen numera

text: att utevistelserna för teaterverksamheten såväl till antal som utformning inte står i samklang med lagstiftarens intentioner. Vidare har AA:s verkställighet, genom att han dessutom beviljats normalpermissioner och utevistelser för fritidsaktiviteter, urholkats på ett oacceptabelt sätt. Med anledning av bl.a. innehållet i Riksrevisionsverkets rapport, 1999:27 ”effektivare kriminalvård” och händelserna i Malexander har Kriminalvårdsstyrelsen gjort utredning angående långtidsdömdas utevistelser, 1999 års permissionsutredning. Mot bakgrund av analysen och förslagen i denna utredning har styrelsen inlett ett arbete med översyn av kriminalvårdens regelverk vad avser bl.a. permissioner och övriga utevistelser med särskild inriktning på långtidsdömda. Målet för det arbetet kan sammanfattas med att det för intagnas utevistelser skall bli stramare tillämpning och bättre kontroll. Meningen är att antalet normalpermissioner skall minska samtidigt som det för varje sådan permission skall finnas en skriftlig plan och varje permission skall ha ett strukturerat och planerat innehåll som tillika kan kontrolleras samtidigt som utfallet i efterhand kan följas upp. Vidare skall nödvändigheten av att åsätta villkor för permissionen understrykas. Vad gäller särskilda permissioner är det meningen att sådana angelägenheter som kan ge anledning till särskild permission i högre grad än tidigare skall kunna ombesörjas inom ramen för normalpermission. Det bör vara möjligt att med en bättre utredning och planering av den intagnes normalpermissionsgång kunna åstadkomma en ordning där den intagne utför flera sådana angelägenheter under normalpermissionen. Beträffande utevistelser enligt 14 § KvaL är allmänna råd i det ämnet under utarbetande. Tanken är att man där skall understryka vikten av en noggrann prövning av den intagnes behov av sådan utevistelse och ange hur ofta sådana utevistelser normalt bör medges. När dessa nu angivna åtgärder genomförts bör det innebära att utevistelser under sådana förhållanden som det är fråga om i detta fall inte skall kunna komma i fråga i framtiden.

text: Bedömning

text: JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat i enlighet med de regler för förfarandet som gäller för dem. När det däremot gäller sådana frågor där olika bedömningar kan göras inom ramen för tillämpliga regler brukar JO endast i undantagsfall uttala sig. Annorlunda uttryckt brukar JO inte uttala sig om huruvida ett beslut är riktigt i sak.

text: Frågan om i vilken omfattning permissioner och andra utevistelser skall beviljas en intagen är en sådan bedömningsfråga som JO normalt inte yttrar sig i. När det gäller de normalpermissioner och de utevistelser som AA har beviljats finner jag heller inte skäl att frångå denna princip. Jag kan dock dela Kriminalvårdsstyrelsens synpunkt att normalpermissionerna – med hänsyn till arten av den brottslighet AA dömts för – borde ha varit förenade med villkor om vistelseort, permissionsadress och anmälningsplikt.

text: Det är det stora antalet särskilda permissioner som AA beviljades som är iögonfallande och som föranlett detta initiativärende. För att använda Kriminalvårdsstyrelsens ord kom den programverksamhet som AA deltog i periodvis att utgöra näst intill en heltidssysselsättning för honom. På grund härav kan jag inte annat än dela Kriminalvårdsstyrelsens uppfattning att AA:s

text: verkställighet kom att urholkas på ett sätt som inte är acceptabelt. Den omfattning som hans permissioner fick kan inte anses ha varit förenlig med lagstiftarens intentioner med permissionsinstitutet och riskerar att rubba allmänhetens tilltro till kriminalvården. Det måste därför enligt min mening anses ha varit olämpligt att bevilja särskild permission i den utsträckning som skett i förevarande fall. Min ståndpunkt i denna fråga grundar sig enbart på omfattningen av permissionerna och inte på vem som beviljats permissionerna eller hur dessa skötts.

text: Sedan ovannämnda händelser ägde rum har Kriminalvårdsstyrelsen utfärdat nya föreskrifter och allmänna råd angående permissioner, frigång samt utevistelser enligt 14 § andra stycket lagen om kriminalvård i anstalt (se Kriminalvårdsverkets författningssamling – KVVFS – 2000:1, 2000:2 och 2000:7). De gäller från den 1 september respektive den 1 oktober 2000. I dessa har bl.a. förutsättningarna för särskild permission för programverksamhet klargjorts. Det finns anledning att anta att de nya allmänna råden kommer att leda till ett mer restriktivt förhållningssätt till permissioner för programverksamhet än vad som var fallet i det nu aktuella ärendet.


nyckelord: Beslut Dokumentation Omhändertagande Visitation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Hanteringen av pengar som anträffats i en intagens bostadsrum

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde, i en anmälan som kom in till JO den 10 januari 2002, klagomål mot Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje och uppgav bl.a. följande. I samband med en visitation av hans bostadsrum omhändertogs 500 kr i kontanter. Anledningen till detta var att han i ett värdeskåp förvarade sammanlagt 1 170 kr, trots att en intagen fick inneha högst 670 kr. Han fick inte något skriftligt meddelande om vare sig vad som omhändertagits eller vem som hade utfört åtgärden. Senare samma dag fick han däremot ett muntligt besked om att pengarna hade omhändertagits. Då fick han också veta att pengarna skulle sättas in på ett konto som han inte kunde kontrollera och att de skulle betalas ut till honom först i samband med frigivningen. Hans begäran om att pengarna skulle föras över till hans disponibla anstaltskonto för egna medel avslogs av anstalten. Kriminalvårdsmyndighetens hantering av pengarna innebär att han inte har någon möjlighet att kontrollera om han tillgodoräknas ränta på det omhändertagna beloppet. – Under förutsättning att en intagen har pengar på kontot för egna medel, betalar kriminalvårdsmyndigheten ut hela maxbeloppet vid löneutbetalningen som sker varje torsdag. Maxbeloppet betalas ut även till intagna som har pengar kvar från föregående vecka. Det får till följd att dessa personer innehar kontanter med ett högre belopp än vad som är tillåtet.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Norrtälje, som genom kriminalvårdschefen BB anförde följande. – – – Den 10 december 2001 utvisiterades 500 kr utöver tillåtet belopp ur AA:s bostadsrum. Detta gjordes av två vårdare på bostadspaviljongen i samband med en daglig rutinvisitation. Enligt paviljongsrutinerna skall skriftlig information lämnas på bostadsrummet om vad som utvisiterats och vilka tjänstemän som utfört visitationen och gjort åtgärden. I AA:s fall gjordes inte detta. Orsaken till detta har varit svår att utreda i efterhand. Sannolikt rör det sig om missförstånd mellan vårdarna om vem som skulle skriva meddelandet. Sedan pengarna utvisiterats, skulle rapport ha skrivits och förhör hållits. Även detta missades. I stället levererades de utvisiterade pengarna till anstaltens ekonomiavdelning, där de skrevs in på AA:s

text: konto för ”egna medel”. Således har de utvisiterade 500 kronorna aldrig tagits i beslag av anstalten. Av AA:s skrivelse framgår att han samma eftermiddag informerats om att de beslagtagna pengarna skulle sättas in på ett konto, som han inte skulle ha kontroll över samt att hans begäran om att få överföra pengarna till kontot för ”disponibla medel” avslogs av anstalten. Av 63 § lagen om kriminalvård i anstalt (KvaL) framgår: ”Pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, skall omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom den lokala kriminalvårdsmyndighetens försorg göras räntebärande men får inte disponeras av den intagne förrän vid anstaltstidens slut, om det inte finns särskilda skäl”. Anstalten har således lagstöd för att beslagta pengar. Någon ansökan om att få de 500 kronorna överförda till kontot ”disponibla medel” finns ej registrerad i AA:s behandlingsjournal och således finns ej heller beslut om detta. AA kritiserar vidare anstalten för att man betalar ut maxbelopp vid löneutbetalningen, vilket kan leda till för stort kontantinnehav. För att undvika detta har intagna möjlighet att skriftligt begära hos ekonomiavdelningen att få ut mindre än maxbelopp vid löneutbetalning. Ett stort antal intagna på denna anstalt utnyttjar ständigt denna möjlighet. AA ställer slutligen frågan om anstalten sätter in beslagtagna pengar på ett konto och själv tillgodogör sig räntan. Beträffande hanteringen av beslagtagna pengar kan vi uppge följande. Tidigare öppnade anstalten ett bankkonto i den intagnes namn och satte in beslagtagna pengar på detta. Räntan tillföll givetvis den intagne. Därefter uppstod problem i denna hantering, då det enligt vår ekonomiavdelning dels inte längre gick att öppna bankkonto för en annan person, dels även var omöjligt att hålla ett motbokslöst konto spärrat så att inte t.ex. den intagne vid permission kunde ta ut pengar från det. Detta ledde till att anstalten inte för dagen kan leva upp till kravet på att de beslagtagna pengarna skall göras räntebärande, även om man arbetar med en lösning. Rutinen i avvaktan på detta är att de beslagtagna pengarna förvaras på ekonomiavdelningen i ett kassaskåp. Ifall pengar beslagtagits från en intagen, har denne på sin kontoställning en uppgift om hur stor den beslagtagna summan är. Eftersom pengarna förvaras i ett kassaskåp, genererar de givetvis inte heller någon ränta för anstalten. Med anledning av dagens mycket låga ränteläge innebär det nuvarande, tillfälliga hanteringssättet en ytterst låg ekonomisk förlust för den intagne (de beslagtagna summorna är oftast låga), men dock en förlust. Sammanfattningsvis kan sägas att anstalten brustit i att lämna skriftlig information till AA om beslaget, vilket vi beklagar. Att han dock redan samma eftermiddag känt till beslaget, framgår av hans egen skrivelse. På grund av förbiseende från anstaltens sida skrevs ingen rapport om det inträffade och pengarna blev inte beslagtagna utan sattes in på AA:s konto för egna medel, från vilket en summa betalas ut i kontanter i samband med lön, ifall den intagne inte uppnår maxbelopp. AA har därför inte på något sätt i övrigt blivit lidande av hanteringen.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: I beslut den 22 mars 2004 anförde JO Lundin följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 63 § femte stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall pengar, som påträffas hos eller ankommer till en intagen i strid med vad som är särskilt föreskrivet om intagnas rätt att inneha pengar, omhändertas, om det inte är uppenbart oskäligt. Omhändertagna pengar skall genom den lokala kriminalvårdsmyndighetens försorg göras räntebärande men får inte disponeras av den intagne

text: förrän vid anstaltsvistelsens slut, om det inte finns särskilda skäl. Bestämmelsen kompletteras av 52 § i Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter (

text: KVVFS 1998:8

text: ). Av föreskrifterna framgår att en intagen i sluten anstalt inte utan medgivande får inneha så mycket pengar att beloppet överstiger 1,8 % av gällande basbelopp.

text: Enligt

text: 39 b § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt skall egendom som tas om hand i samband med bl.a. kroppsvisitation, kroppsbesiktning eller annan undersökning förtecknas. Förteckningen skall skrivas under av den intagne och den som har verkställt omhändertagandet. Vägrar den intagne att skriva under skall om det är möjligt ytterligare en tjänsteman skriva under förteckningen.

text: Åtgärden att omhänderta pengar hos en intagen måste anses gå den intagne emot. Efter utredning borde kriminalvårdsmyndigheten ha meddelat ett formellt beslut om omhändertagandet. Vidare borde myndigheten, i direkt samband med åtgärden, ha upprättat en sådan förteckning som avses i 39 b § förordningen om kriminalvård i anstalt. För sin underlåtenhet i nu aktuella avseenden kan myndigheten inte undgå kritik.

text: När det gäller hanteringen av de omhändertagna pengarna har kriminalvårdsmyndigheten förklarat att det inte är möjligt att, på det sätt som föreskrivs i 63 § femte stycket KvaL, göra pengarna räntebärande. Det beror enligt myndigheten på att det dels inte går att öppna bankkonto för en annan person, dels är omöjligt att hålla ett motbokslöst konto spärrat. Jag har i ett annat ärende (dnr 3701-2003), som rör hanteringen av omhändertagna pengar, fått veta att detta är ett problem som gäller generellt inom kriminalvården och att Kriminalvårdsstyrelsen för närvarande överväger vilka åtgärder som bör vidtas för att få till stånd en författningsenlig tillämpning av den aktuella bestämmelsen. Mot denna bakgrund anser jag inte att det finns anledning att rikta någon kritik mot kriminalvårdsmyndigheten för myndighetens hantering av de omhändertagna pengarna.

text: Kriminalvårdsmyndigheten har redogjort för sina rutiner när det gäller de veckovisa utbetalningarna till de intagna. Det som AA har anfört i den delen föranleder inte någon kommentar från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Ansökan Barn/ungdom Vårdnad

title: Anmälan mot Gröna Dalens skola i Håbo kommun m.fl. angående bl.a. mottagande av två elever i grundskola efter framställning från endast en av barnens båda vårdnadshavare

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Gröna Dalens skola i Håbo kommun angående mottagande av två elever i grundskola efter framställning från endast en av barnens vårdnadshavare. AA klagade även på socialtjänsten i Håbo kommun, Stockholms tingsrätt och Skatteverket. När det gällde Gröna Dalens skola anförde han bl.a. följande. Hans sambo BB och CC har efter deras skilsmässa gemensam vårdnad om barnen DD och EE. Då han, BB och deras gemensamma son flyttade från Stockholm till Finland år 2005 flyttade även DD och EE med. Efter att DD och EE hade haft umgänge med CC under påsken 2008 återvände de inte till BB i Finland. När DD och EE hade vistats hos CC i Sverige i drygt sex veckor anmäldes de av CC till Gröna Dalens skola för skolgång. Skolan kontaktade inte BB.

text: AA fogade till sin anmälan bl.a. Stockholms tingsrätts slutliga beslut den 3 juli 2008 angående överflyttning av barn enligt lagen (

text: ) om erkännande och verkställighet av utländska vårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning av barn.

text: Utredning

text: Skolnämnden i Håbo kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i AA:s anmälan beträffande mottagandet av barnen i grundskolan. Som sitt remissvar lämnade nämnden ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid skolförvaltningen och som var undertecknat av nämndens ordförande. I utlåtandet anfördes bl.a. följande. /./

text: Skolans information om inskrivningen av eleverna

text: Strax efter påsk våren 2008 fick dåvarande rektor vid Gröna Dalen ett samtal från CC, som uppgav att hans två söner DD och EE önskade få fortsätta sin grundskoleutbildning på Gröna Dalens skola i Håbo kommun, då de inte ville återvända till mamman i Finland efter sitt besök.

text: Fadern uppgav även att det var trassligt mellan föräldrarna, men att de hade gemensam vårdnad om pojkarna och att de var överens om att pojkarna skulle gå på Gröna Dalens grundskola. Dåvarande rektor erbjöd pojkarna en plats i skolan, då rektorn ansåg att det var av vikt att pojkarna gick i skolan och att det var kommunens ansvar att tillse att skolplikten efterlevs. Rektorn uppfattade också att pojkarna hade ett önskemål om att stanna i Sverige. Rektorn kontaktade då inte mamman, BB. Undervisning ordnades för pojkarna i årskurserna 6 respektive 8. Senare under vårterminen kontaktade modern BB rektor vid Gröna Dalen och ifrågasatte rektorns beslut, att placera barnen på skolan. Rektorn informerade mamman om att barnen måste gå i skola i Sverige, om de befinner sig i Sverige under en längre tid och om barnen inte återvänder till Finland. Kommunen har en långtgående skyldighet att se till att skolplikten efterföljs. /./

text: Skolnämndens yttrande

text: Enligt

text: 4 kap. 8 § Skollagen

text: har barn rätt att gå i grundskola i annan kommun än sin hemkommun. Omständigheten att ett barn stadigvarande vistas i en annan kommun än sin hemkommun är ett sådant särskilt skäl som medför att barnet ska få gå i vistelsekommunens grundskola. Till exempel vid vårdnadstvister då en förälder flyttar och tar med sig barnet till en annan kommun, och föräldrarna är oense om i vilken skola som barnet ska gå i.

text: Skollagens

text: 4 kap. 8 §

text: förutsätter inte att en formell ansökan har gjorts av barnets vårdnadshavare. Det krävs heller ingen utredning om den tänkta skolgången är förenlig med vårdnadshavarnas önskemål. Kommunen kan självständigt ta ställning i frågan om det finns särskilda skäl. Skolnämnden anser att barnets rätt till utbildning går före tvisten mellan vårdnadshavarna. Skolnämnden bedömer att det i detta fall förelåg särskilda skäl för att skriva in pojkarna på Gröna Dalens skola. Håbo kommun inhämtar regelbundet uppgifter från Skatteverket för att ha uppdaterad information om kommuninvånarnas folkbokföring. Enligt förvaltningens rutin är det skolassistenten eller annan ansvarig administratör som skriver in barnen i skolan. Skolassistenten inhämtar via elevregistreringssystemet IST in uppgifter om den aktuella folkbokföringen. Efter kontroll i IST kan skolnämnden konstatera följande; /./ BB står i Skatteverkets folkbokföringsdatabas angiven som utflyttad från Sverige från och med 15 november 2005. Detsamma gäller för barnen DD och EE. Samma uppgift finns i kommunens elevregistreringssystem. I maj 2008 får skolkontorets handläggare information om BB:s folkbokföringsadress i Finland och lägger in den manuellt i elevregistreringssystemet. Barnen DD och EE blev folkbokförda i Håbo kommun den 16 januari 2009, enligt uppgifterna i elevregistreringssystemet. Dessa uppgifter överensstämmer med Skatteverkets folkbokföringsdatabas. Om Skatteverket skulle ha felaktiga uppgifter i folkbokföringsregistret, erhåller Håbo kommun dessa felaktiga uppgifter, då elevregistreringssystemet automatiskt uppdateras utifrån Skatteverkets folkbokföringsregister. Skolnämnden kan efter genomgång av ärendet konstatera att uppgifterna i kommunens elevregistreringssystem överensstämmer med Skatteverkets folkbokföringsdatabas. Skolförvaltningen har dock brustit i sin rutin att utreda förhållandena kring barnens folkbokföring samt brustit i dokumentationen av ärendet. Enligt kommunens rutin, ska skolan kontakta skolkontoret om det vid framförande av önskemål om skolgång framkommer att barnet inte finns folkbokfört i kommunen. Skolkontoret ska sedan

text: utreda förhållandena kring barnet och dess folkbokföring. Därefter ska behörig beslutsfattare på skolkontoret ta ställning i ärendet om beslut enligt

text: 4 kap 8 § Skollagen

text: . Detta beslut är också överklagningsbart. Skolnämnden kan efter utredning konstatera att inget sådant formellt beslut är fattat, trots att barnen DD och EE vid anmälan till skolan inte var skrivna i Håbo kommun. Sammanfattningsvis kan skolnämnden konstatera att rutinen vid inskrivning av barnen i skolan har brustit i detta ärende. Rutinerna för skolpliktsbevakningen håller därför på att ses över och förnyas, för att säkerställa att inget liknande inträffar i framtiden. Skolnämnden vidhåller dock att en skola inte ska ta ställning i en vårdnadstvist. Barnets rätt till utbildning går före tvisten mellan vårdnadshavarna. Skolnämnden bedömer att det i detta fall förelåg särskilda skäl för att skriva in pojkarna på Gröna Dalens skola. Socialnämnden i Håbo kommun inkom på eget initiativ med yttrande beträffande de klagomål som AA hade riktat mot socialförvaltningen.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över skolnämndens remissvar och det yttrande som socialnämnden hade skickat in till JO.

text: Bedömning

text: Skollagen (1985:1100)

text: har den 1 augusti 2010 ersatts med

text: skollagen (2010:800)

text: . Den ”nya”

text: skollagens

text: bestämmelser som är aktuella i detta ärende ska dock tillämpas först från och med den 1 juli 2011. I det följande hänför jag mig därför till den ”gamla”

text: skollagen

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB). Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11-13 §§ FB. Barnets vårdnadshavare har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Om barnet har två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva bestämmanderätten. Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Bestämmanderätten utövas dock av den ena vårdnadshavaren ensam när den andra till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden och beslutet inte kan skjutas upp utan olägenhet. Beslut som är av ingripande betydelse för barnets framtid får dock inte fattas av den ena vårdnadshavaren ensam, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 13 §

text: FB ska inte tolkas så att båda föräldrarna, även om ingen är direkt förhindrad, ska behöva delta i alla vardagliga avgöranden. Om föräldrarna inte sammanbor måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig fatta de flesta beslut som rör den dagliga omsorgen. I förarbetena till lagstiftningen uttalades att till den dagliga omsorgen hör frågor om bl.a. barnets mat, kläder, sovtider och hur barnet ska tillbringa sin fritid. Däremot undantogs beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, t.ex. frågor som rör barnets skolgång och bosättning (

text: prop. 1975/76:170

text: Enligt

text: 4 kap. 5 § skollagen

text: ska hemkommunen – folkbokföringskommunen – sörja för att utbildning kommer till stånd för var och en som enligt lagen har rätt att gå i grundskolan. I

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: stadgas vidare att en kommun i sin grundskola även ska ta emot en elev för vars grundskoleutbildning kommunen inte är skyldig att sörja, om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl

text: att få gå i den kommunens grundskola. Kommunen kan i enlighet med denna bestämmelse ta emot en elev även om det skulle strida mot en vårdnadshavares vilja. Enligt

text: 4 kap. 8 a § skollagen

text: har en kommun också rätt att, efter önskemål av vårdnadshavare, i sin grundskola ta emot en elev från en annan kommun.

text: Skolan måste känna till och kunna belägga de förhållanden som ligger till grund för att barnet ska tas emot i skolan. Detta innebär bl.a. att en skola, genom att inhämta besked från folkbokföringen, måste kontrollera uppgifterna om vem eller vilka som är vårdnadshavare för barnet. Vidare måste vårdnadshavarens respektive vårdnadshavarnas inställning till inskrivning i viss skola klarläggas (JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 397 och JO:s beslut den 12 april 2002, dnr

text: ). Om det finns två vårdnadshavare sker detta enklast genom att båda undertecknar en ansökan om placering av barnet i den aktuella skolan.

text: Även när det är fråga om en placering enligt

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: krävs självfallet att skolan har kännedom om de närmare omständigheterna i ärendet. Det är visserligen inte en formell förutsättning för tillämpning av den bestämmelsen att det finns en ansökan från barnets båda vårdnadshavare. Enligt min uppfattning bör skolan emellertid som regel också i dessa fall informera sig om vem eller vilka som är vårdnadshavare och efterhöra deras respektive inställning till inskrivning i skolan. En annan sak är att det är kommunen som självständigt har att ta ställning till om det i en uppkommen situation föreligger sådana särskilda skäl som kan föranleda en placering med stöd av

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: (JO:s ämbetsberättelse 2002/03 s. 362).

text: Såvitt framgår av utredningen kontaktade CC strax efter påsken 2008 rektorn vid Gröna Dalens skola i Håbo kommun för att förhöra sig om möjligheten för hans barn att börja i denna skola. Rektorn informerades om att barnen inte ville återvända till BB i Finland efter umgänget med fadern, att förhållandet mellan föräldrarna var ”trassligt” samt att föräldrarna var överens om att barnen om möjligt skulle gå i Gröna Dalens skola.

text: Innan barnen togs emot vid Gröna Dalens skola skulle skolförvaltningen ha kontrollerat var de var folkbokförda. Om en sådan kontroll hade gjorts skulle ha kommit fram att barnen inte var folkbokförda i Håbo kommun. En förutsättning för att de skulle ha kunnat tas emot i kommunens grundskola hade varit att förvaltningen i sådant fall hade fattat ett beslut enligt

text: 4 kap. 8 §

text: eller

text: 8 a §

text: skollagen

text: om mottagande av barnen. Nämnden har medgett att handläggningen har brustit genom att folkbokföringen inte kontrollerades. Nämnden har i sitt yttrande även anfört att en översyn ska ske av kommunens rutiner av den s.k. skolpliktsbevakningen. Mot den bakgrunden lämnar jag denna fråga.

text: Jag har i och för sig förståelse för att rektorn utgick från att båda vårdnadshavarna var överens om att barnen skulle gå i Gröna Dalens skola. Med hänsyn till det ovan anförda har det dock ankommit på rektorn att få en formell bekräftelse från BB om att hon stod bakom CC:s önskemål om plats i skolan. Om rektorn hade kontaktat BB skulle rektorn sannolikt ha fått uppgift om att vårdnadshavarna inte var överens

text: om barnens skolgång. I den situation som då hade uppkommit hade förvaltningen haft att ta ställning till om det likväl förelåg skäl att ta emot barnen i skolan. Nämnden har i sitt yttrande anfört att det förelåg förutsättningar för kommunen att med stöd av

text: 4 kap. 8 § skollagen

text: ta emot barnen. Min granskning är inriktad på den formella handläggningen av ärendet och jag finner inte skäl att anlägga några synpunkter på själva sakfrågan. Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som uttalats ovan.


nyckelord:
Beslut, ändring av
Rättelse

title: Ett initiativärende angående tillämpningen av 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring vid ändring i socialförsäkringsnämnds protokoll

text: Den 28 november 2002 meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande innehåll.

text: Bakgrund

text: Vid min inspektion av Hallands läns allmänna försäkringskassa den 16–18 april 2002 granskades bl.a. protokoll från socialförsäkringsnämndernas sammanträden under 2001 och 2002 (JO:s dnr 1024-2002). I några av de granskade protokollen uppmärksammade jag flera fall av ändring av socialförsäkringsnämndens beslut med stöd av 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL). Oftast hade ändringen skett genom att den skrevs in för hand i protokollets marginal.

text: Följande exempel noterades särskilt.

text: 1. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringsnämnd 3 den 10 april 2001 gällande ett ärende om utbyte av sjukpenning mot förtidspension/sjukbidrag enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL samt arbetsskadelivränta hade följande odaterade notering gjorts ”Visandedag 900629 enl. 20:10 a p. 1 AFL”. Såvitt kan utläsas är noteringen troligen signerad av föredraganden AA.

text: 2. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringnämnd 3 den 20 november 2001 gällande ett ärende om assistansersättning hade socialförsäkringsnämnden beslutat att den försäkrade fick använda upp till 4 281 timmar per sexmånadersperiod. Därefter hade ”4 281” överstrukits och följande notering gjorts i marginalen ”Ändring enl. 20 kap. 10 a § p. 1 AFL. 3 568 timmar”. Noteringen var daterad den 7 januari 2002 och undertecknad av föredraganden BB.

text: 3. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringsnämnd 3 den 12 mars 2002 gällande ett ärende om utbyte av sjukpenning till sjukbidrag/förtidspension enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL hade nämnden beslutat att byta ut sjukpenningen till en fjärdedels sjukbidrag fr.o.m. mars

text: 2002 t.o.m. februari 2004. Därefter var följande ändringar gjorda. ”Mars” var överstruket och ändrat till ”april” och ”februari” överstruket och ändrat till ”mars”. I marginalen hade antecknats följande ”Ändring jml 20:10 a AFL p. 1” Noteringen var odaterad och såvitt kan utläsas troligen signerad av föredraganden AA.

text: 4. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringsnämnd 2 den 22 mars 2002 gällande ett ärende om fortsatt vårdbidrag hade socialförsäkringsnämnden beslutat att bevilja helt vårdbidrag t.o.m. augusti 2004. Därefter var följande ändring gjord. ”2004” var överstruket och ändrat till ”2003” genom en notering i marginalen av protokollet. I marginalen hade också antecknats följande ”Ändring enl. AFL 20 kap. 10 a § punkt 1”. Noteringen var odaterad och signerad.

text: 5. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringsnämnd 4 den 2 april 2002 gällande ett ärende om utbyte av sjukpenning mot förtidspension enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL samt arbetsskadelivränta hade socialförsäkringsnämnden beslutat att byta ut sjukpenningen mot halv förtidspension fr.o.m. maj 2001. Därefter hade antecknats i marginalen följande ”Ändring jml 20:10 a p. 1 fr.o.m. maj 2002”. Noteringen var odaterad och saknade signatur. Ordförande vid sammanträdet var CC och föredragande var AA. Det framgår inte av protokollet när det justerades. I föredragningspromemorian fanns en notering med motsvarande innehåll som dock var signerad. I beslutsunderrättelsen, som var daterad den 9 april 2002, angavs att socialförsäkringsnämnden den 2 april 2002 beslutat att byta ut den försäkrades sjukpenning mot halv förtidspension fr.o.m. maj 2002.

text: 6. I ett protokoll från ett sammanträde med socialförsäkringsnämnd 3 den 9 april 2002 gällande ett ärende om förtidspension/sjukbidrag hade socialförsäkringsnämnden beslutat att bevilja den försäkrade hel förtidspension. Därefter hade följande ändringar utförts i motiveringen till beslutet. Orden ”byta ut din sjukpenning” var överstrukna och i marginalen hade antecknats ”bevilja”, orden ”sjukpenningen skall bytas ut mot” var överstrukna och i marginalen hade antecknats en införing av orden ”skall beviljas”. I marginalen fanns också en den 10 april 2002 daterad notering att ändring skett enligt 20 kap. 10 a p. 1 § AFL. Noteringen var signerad av föredraganden BB.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över en av föredraganden i ärendet här upprättad promemoria. Denna innehöll i huvudsak det som upptagits ovan och utmynnade i att kassan borde anmodas att yttra sig över att 20 kap. 10 a § AFL åberopats i dessa situationer samt över den formella handläggningen av ändringarna.

text: Försäkringskassan anförde i remissvaret genom direktören DD följande.

text: Inledningsvis konstaterar försäkringskassan att rättelser har skett i socialförsäkringsnämndernas protokoll i sex fall. I två fall har rättelser skett med angivande av datum och signatur, i tre fall har signatur angivits men inte vilket datum rättelsen skett och i ett fall har rättelsen genomförts utan angivande av signatur eller datum. I samtliga sex fallen har lagrummet 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring åberopats. I samtliga fall har rättelsen gjorts av föredraganden i resp. nämnd. – – –

text: RFV:s vägledning

text: När det gäller ändringar i protokollet med stöd av

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring framgår det av Riksförsäkringsverkets (RFV) Vägledning 2001:7 Omprövning, ändring och överklagande av allmän försäkringskassas beslut på sidan 20 att ”om det är fråga om ett förbiseendefel i socialförsäkringsnämndens protokoll ska detta ändras enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Det är lämpligt att den tjänsteman som undertecknat protokollet också antecknar ändringen i protokollet och att socialförsäkringsnämndens ordförande signerar ändringen. Den försäkrade underrättas därefter om ändringen. Det är endast förbiseendefel i beslut om försäkring som kan ändras enligt

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring. Behöver ett annat beslut ändras på grund av ett förbiseendefel finns det en motsvarande bestämmelse i

text: förvaltningslagen

text: som kan tillämpas (

text: 26 §

text: Förvaltningslagens

text: 26 §

text: Rättelse av skrivfel och liknande

text: 26 § förvaltningslagen

text: stadgar: Ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Innan rättelse sker skall myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig.

text: Försäkringskassans kommentar till

text: 26 §

text: FL

text: Av

text: 26 §

text: FL framgår att ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende får rättas av myndigheten. Enligt Hellners/Malmqvist avser syftet med

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse om rättelse rena avfattnings- och förbiseendefel. Av lagtexten framgår att myndigheten får rätta förbiseendefel. Det är således en befogenhetsregel och inte skyldighetsregel till skillnad från reglerna i

text: 20 kap. 10 § a

text: AFL. Bedömningsfel kan således inte rättas med stöd av

text: 26 §

text: FL. Exempel på vad som är förbiseendefel och får rättas av myndigheten är t.ex. att Andersson förväxlas med Pettersson, årtalet 1875 satts i stället för 1975, talen 1 500 och 8 500 felaktigt lagts ihop till 11 000 etc. Ett liknande fall är att myndigheten i skälen för beslutet har förklarat att den kan bifalla en ansökan med viss begränsning men i själva slutet av misstag inte låtit begränsningen komma till uttryck. Fel av nämnda slag torde regelmässigt falla under kategorin uppenbar oriktighet (Hellners/Malmqvist, Nya

text: förvaltningslagen

text: , 4:e uppl. s. 324). Starka skäl talar enligt Hellners/Malmqvist för att den generella rättelsebefogenheten beträffande förbiseendefel har den vidare omfattning som besvärssakkunniga åsyftat dvs. gäller också uppenbara förväxlingar och liknande misstag. Det bör dock krävas att det utan ringaste tvivel står klart vilket innehåll som myndigheten avsett att ge sitt beslut. Det ligger i sakens natur att myndigheten bör iaktta stor försiktighet vid rättelse som är till nackdel för någon part.

text: RÅ 1999 ref. 51

text: Enligt regeringsrättens dom

text: RÅ 1999 ref. 51

text: gäller att en socialförsäkringsnämnds beslut kan överklagas fr.o.m. den tidpunkt då protokollet från nämndens sammanträde justerats eftersom det fr.o.m. den tidpunkten är allmän handling och offentligt till den del det inte är sekretessbelagt. Härav följer att beslutet fr.o.m. den tidpunkten inte kan ändras till den enskildes nackdel annat än inom ramen för bestämmelserna i 20 kap. 10 a § lagen (1962:38l) om allmän försäkring.

text: Ärenden enligt JO:s promemoria

text: I det följande redovisas ärendena i samma ordning som i JO:s promemoria med kommentar i varje enskilt fall.

text: 10 april 2001, . . . , EE

text: Meningen ”Visandedag 900629 enl. 20 kap 10 a p 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring” samt signatur har skrivits till i protokollet. Anledningen till tillägget är att visandedagen inte framgår av beslutet men väl under rubriken ”Rätt till livränta” i föredragningspromemorian. För att ärendet skulle kunna matas in i pensionsdatabasen krävs att visandedagen framgår, varför rättelsen företogs.

text: Försäkringskassans kommentar

text: Eftersom det i

text: 8 kap. 12 § lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring framgår att

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring är tillämplig gjordes tillägget i protokollet och vidare i underrättelsen om beslut. Det rör sig, enligt föredraganden, om en uppenbar felaktighet. Ändringen är gjord av föredraganden AA. Tillägget kan inte anses som en rättelse av förbiseendefel i protokollet. Däremot framgår det av beslutsunderlaget att uppgiften var väsentlig för beslutet och borde ha varit med i själva beslutet. Tillägget kan inte ske på det sätt som gjorts med stöd av 20 kap. 10 a § p. 1. Ärendet borde ha föredragits i nämnden för ett nytt beslut enligt 20 kap. 10 a § p. 3 lagen (1962:3 81) om allmän försäkring jämfört med 8 kap. 12 § lagen (1976:3 80) om arbetsskadeförsäkring.

text: 20 november 2001, . . . , FF

text: Ändring av antalet timmar har skett i protokollet. Rättelse har skett från 4 281 timmar till 3 568 timmar. Anledningen till rättelsen är att handläggaren vid avstämning upptäckte att det gjorts ett räknefel av timmarna per sexmånadersperiod. Den försäkrade har ansökt om 136,75 timmars assistans per vecka och har enligt beslut och protokoll beviljats 136,75 timmar per vecka. (136,75 timmar per vecka: 7 dagar = 19,5357 timmar per dag x 365,25 dagar per år: 2 halvår per år = 3 567,7)

text: Försäkringskassans kommentar

text: Det framgår av

text: 17 § lagen (1993:389)

text: om assistansersättning att 20 kap. 10 a § lagen (1962:38l) om allmän försäkring är motsvarande tillämplig. Med stöd av reglerna i 20 kap. 10 a § p. 1 rättades räknefelet i protokollet, och den försäkrade har meddelats ändringen i underrättelsen om beslut daterad den 8 januari 2002, som ersätter tidigare underrättelse om beslut. Ändringen medför ingen nackdel för den försäkrade eftersom han beviljats det antal assistanstimmar han ansökt om. Det är således enbart en korrigering av en uppenbart oriktig uträkning av antal timmar per sexmånadersperiod. Ändringen är gjord av föredragande BB. Rättelse av felsummering kan ske enligt 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring så som gjorts.

text: 12 mars 2002, . . . , GG

text: Rättelse av ordet mars till april och ordet februari till mars har skett i protokollet. Anledningen till ändringen är att det av beslutet den 12 mars 2002 felaktigt framgått att utbytet av sjukpenningen skulle ske fr.o.m. mars 2002. Eftersom detta inte låter sig göras ändrades fr.o.m.-tidpunkten till april 2002. Nämnden sammanträdde i mars 2002 och fattade beslut om rätt till sjukbidrag varför sjukbidraget tidigast kan börja

text: betalas ut fr.o.m. månaden efter, dvs. från [och med] april 2002 enligt reglerna i 16 kap. 5 § AFL.

text: Försäkringskassans kommentar

text: Det har i protokollet blivit ett skrivfel avseende månaderna mars/april 2002 och februari/mars 2004. Nämndens beslut har inte ändrats i sak. Underrättelsen om beslutet till den försäkrade stämmer överens med det rättade protokollet och rättelsen har gjorts av föredraganden AA. Skrivfel kan rättas i ärende om försäkring enligt 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring. Rättelsen är också motiverad då den ursprungliga skrivningen i protokollet stred mot lagens regler.

text: 22 mars 2002, . . . , HH

text: Årtalet 2004 har rättats till 2003 i protokollet. Dottern JJ fyller 16 år i september 2003. I beslutstexten har felaktigt angivits t.o.m.-tid augusti 2004 i stället för 2003. Ärendet avser vårdbidrag.

text: Försäkringskassans kommentar

text: Föredraganden har bedömt det som en uppenbar felskrivning och rättat den enligt 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring. Enligt

text: 22 § lagen (1998:703)

text: om handikappersättning och vårdbidrag gäller

text: 20 kap. 10 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring i tillämpliga delar. Enligt

text: 8 §

text: lagen om handikappersättning och vårdbidrag har en förälder rätt till vårdbidrag för barn som inte fyllt 16 år om övriga förutsättningar föreligger. Det ursprungliga beslutet innehöll en uppenbar felaktighet. Rättelsen är motiverad då den ursprungliga skrivningen i protokollet strider mot lagens regler om vårdbidrag. Föredraganden har bedömt att det är ett uppenbart förbiseendefel och inte ett fel enligt

text: 20 kap. 10 a § p.

text: 3 dvs. uppenbart felaktig rättstillämpning. Av beslutsunderlaget framgår dock inte otvetydigt att handläggaren av misstag skrivit fel årtal eller om kassan förbisett eller missuppfattat att barnet i ärendet fyllde 16 år i augusti 2003. Det kan därför inte uteslutas att det rör sig om en felaktig rättstillämpning. Ärendet borde därför ha föredragits igen i nämnden, efter kommunicering, för att fatta ett nytt korrekt beslut enligt

text: 20 kap. 10 a § p.

text: 3 lagen (

text: ) om allmän försäkring. Eftersom den försäkrade enligt lagstiftningen inte kan uppbära vårdbidrag efter augusti 2003 kan inte ändringen anses vara till nackdel för den försäkrade.

text: 2 april 2002, . . . , KK

text: Rättelse har skett av årtalet 2001 till 2002 i protokollet. Anledningen till ändringen är att det av beslutet den 2 april 2002 felaktigt framgått att utbytet av sjukpenningen skulle ske fr.o.m. maj 2001. Felaktigt årtal. Eftersom detta inte låter sig göras ändrades fr.o.m. tidpunkten till maj 2002.

text: Försäkringskassans kommentar

text: Det har i protokollet blivit ett uppenbart skrivfel avseende årtalet 2001. Nämndens beslut har inte ändrats i sak. Underrättelsen om beslutet till den försäkrade stämmer överens med det rättade protokollet, och rättelsen har gjorts av föredraganden AA. Rättelse av årtalet kan ske enligt 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring.

text: 9 april 2002, . . . , LL.

text: Rättelse har skett i protokollet på så vis att orden ”byta ut din sjukpenning” har ändrats till ”bevilja” och orden ”sjukpenning skall bytas ut” har ändrats till skall ”beviljas”. Den försäkrade har ansökt om hel pensionsförmån och nämnden har beslutat i enlighet med ansökan.

text: Försäkringskassans kommentar

text: Skrivfelen, som föredraganden bedömt som uppenbara skrivfel, rättades för tydlighetens skull för att motiveringen och den avvikande meningen skulle överensstämma med beslutet i ärendet, nämligen att det rör sig om en ansökan och inte ett utbyte av sjukpenningen. Rättelsen har således skett i nämndens motivering och inte i nämndens beslut. Nämndens beslut har inte ändrats i sak. Underrättelsen om beslutet till den försäkrade stämmer överens med det rättade protokollet och rättelsen har gjorts av föredraganden BB. Rättelse av formella fel har gjorts men den fyller ingen annan funktion än att använda rätt ordval i protokollet. En ansökan om förtidspension beviljas eller avslås av nämnden. Utbyte av sjukpenning mot förtidspension sker utan ansökan enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring. Rättelsen bedöms som obehövlig och skulle inte ha gjorts. Om det blir felskrivningar i skälen till ett beslut finns det ingen anledning att rätta sådana felaktigheter då det inte är överklagbart.

text: Försäkringskassans sammanfattande slutsats

text: Om uppenbara förbiseendefel finns i socialförsäkringsnämndens justerade protokoll anser kassan att dessa kan rättas med stöd av reglerna i 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring då det är beslut om försäkring. Förbiseendefel bör rättas i beslutsdokumentet (det justerade protokollet) för att undvika att felaktigheten kvarstår inför eventuellt framtida beslut. Ett förbiseendefel är t.ex. felskrivning av årtal eller felsummering. Förutsättningen är att felaktigheten är uppenbar. I ovan relaterade ärenden är det, enligt kassans uppfattning, fråga om uppenbara förbiseendefel i tre av fallen (FF, GG och KK). I två fall (EE och HH) borde ärendet ånyo föredragits i nämnden, efter kommunicering, för att fatta ett nytt riktigt beslut. I det tredje fallet (LL) borde ändring inte gjorts alls då den saknade betydelse. Försäkringskassan konstaterar att ändringarna i protokollen har utförts av respektive föredragande i respektive nämnd i förvissning om att det varit uppenbara förbiseendefel som man med stöd av RFV:s Vägledning ägt rätt att rätta i protokollen enligt

text: 20 kap. 10 a §

text: lagen p. 1 (

text: ) om allmän försäkring. I inget fall bedömer kassan att rättelsen har varit till nackdel för den försäkrade, och alla rättelser har framgått tydligt av protokollet. Dock har datum och signatur inte antecknats i samtliga fall, vilket är en brist. Rättelserna borde dessutom ha signerats av nämndens ordförande, vilket inte skett. Försäkringskassan medger att rättelserna inte utförts helt korrekt och att kassan handlagt ärenden felaktigt. Med anledning av detta kommer kassan att ta upp frågan med berörda tjänstemän i organisationen och med samtliga socialförsäkringsnämnder. Försäkringskassan kommer också att vidta åtgärder för att skärpa kvalitetssäkringen av socialförsäkringsnämndsärenden för att minimera risken för förbiseendefel. Eventuella rättelser ska fortsättningsvis utföras av föredraganden i samråd med nämndens ordförande, som ska signera rättelsen. Av rättelsen ska framgå när den gjorts och vem som gjort den.

text: Bedömning

text: Det jag tagit upp i detta ärende är om försäkringskassan gjorde rätt när den åberopade 20 kap. 10 a § p. 1 lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) för att på olika sätt ändra sina tidigare beslut.

text: Enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL skall försäkringskassan ändra ett beslut i ett ärende om försäkring enligt AFL som har fattats av kassan och inte prövats av domstol om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet.

text: Som framgår av bestämmelsen krävs det att beslutet innehåller en uppenbar oriktighet och att det är fråga om ett förbiseendefel av enkel karaktär för att försäkringskassan skall kunna ändra beslutet på detta sätt.

text: I de sex granskade ärendena har kassan åberopat 20 kap. 10 a § p. 1 AFL för att ändra sina beslut på olika sätt.

text: I det första redovisade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 10 april 2001) har visandedagen för en arbetsskada lagts till i nämndens beslut som en ändring enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL. Som kassan har anfört i sitt remissvar är detta inte att anse som ett enkelt förbiseendefel. Det kan därför inte ändras på sätt som skett.

text: I det andra granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 20 november 2001) har kassan gjort en ändring av antalet assistansersättningstimmar. Enligt försäkringskassans redogörelse var det fråga om en ren felsummering. Jag delar kassans uppfattning att beslutet kunde ändras med stöd av 20 kap. 10 a § p. 1 AFL, eftersom det var fråga om ett enkelt fel av uppenbar karaktär.

text: I det tredje granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 12 mars 2002) har ändring skett på så sätt att den tidsperiod varunder sjukbidrag skulle utges förskjutits en månad framåt. Försäkringskassan har anfört att eftersom kassan fattade sitt beslut i mars kunde inte utbytet ske fr.o.m. den månaden, utan först fr.o.m. månaden därefter. Jag vill här erinra om att det inte är tidpunkten när nämnden beslutar (sammanträdesdatum) som är avgörande härför utan den tidpunkt vid vilken nämndens protokoll justerats. Beslutet anses nämligen meddelat först då. Enligt 16 kap. 5 § AFL skall ju pensionsförmånen utges fr.o.m. månaden näst efter den då beslutet meddelades. I detta fall är det oklart om felet berodde på ett förbiseende av det slag som avses i det aktuella lagrummets första punkt eller om det är fråga om sådan felaktig rättstillämpning som åsyftas i tredje punkten. Enligt min uppfattning bör försäkringskassan i ett sådant fall inte tillämpa 20 kap. 10 a § p. 1 AFL.

text: I det fjärde granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 22 mars 2002) har årtalet avseende slutdatum för utgivande av vårdbidrag ändrats. Av försäkringskassans redogörelse för ärendet framgår att kassan ställer sig tveksam till om det inte rört sig om felaktig rättstillämpning i stället för ett skrivfel. Om kassan har denna uppfattning saknas stöd för att tillämpa 20 kap. 10 a § p. 1 AFL.

text: I det femte granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 2 april 2002) har årtalet vid utbyte av sjukpenning mot sjukbidrag ändrats från 2001 till 2002. Jag instämmer i kassans bedömning att det funnits stöd att tillämpa 20 kap. 10 a § p. 1 AFL vid ändring av beslutet.

text: I det sista granskade ärendet (socialförsäkringsnämndens protokoll den 9 april 2002) har ändring inte skett av beslutet utan av motiveringen till beslutet, vilket kassan har anfört varit onödigt. Jag delar den uppfattningen.

text: Vad som är gemensamt för de här behandlade ärendena är att ändring enligt 20 kap. 10 a § p. 1 AFL i samtliga fall gjorts av föredraganden och att ändringen i de flesta fall inte daterats samt – i ett fall – saknat signatur.

text: Som framgår av ovanstående har försäkringskassan tillämpat ändringsinstitutet i 20 kap. 10 a § p. 1 AFL betydligt mer vidsträckt än vad bestämmelsen medger. Bestämmelsen har uppenbarligen tillämpats för att kassan på ett enkelt och snabbt sätt skulle kunna rätta beslut som av skiftande anledningar blivit felaktiga. Försäkringskassan har tydligen inte gjort någon närmare prövning om förutsättningarna för att tillämpa bestämmelsen var uppfyllda. Detta intryck förstärks av att det också i samtliga fall är föredraganden och inte socialförsäkringsnämndens ordförande som utfört ändringen. Merparten av ändringarna är dessutom inte daterade.

text: Sammantaget är jag – på de punkter som anges ovan – mycket kritisk till försäkringskassans handläggning av de olika ärendena.

text: Ärendet här avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Örgryte-Härlanda stadsdelsnämnd i Göteborgs stad kritiseras för att dess förvaltning agerade i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen när den krävde att en persons medverkan i ett panelsamtal skulle ställas in

sammanfattning: Festivalen Reclaim Pride hölls i augusti 2018 i lokaler som tillhandahölls av Örgryte-Härlanda stadsdelsförvaltning inom ramen för en ungdomssatsning som Göteborgs stad bedriver. En programpunkt på festivalen var en visning av filmen Burka Songs 2.0 och ett efterföljande panelsamtal. Företrädare för stadsdelsförvaltningen krävde inför programpunktens genomförande att en kvinna som medverkar i filmen inte skulle få delta i panelsamtalet så som arrangörerna planerat. Förvaltningen motiverade detta bl.a. med att den inte samarbetar med verksamheter eller personer som den inte kan vara säker på ställer sig bakom demokrati och mänskliga rättigheter. Enligt förvaltningen hade kvinnan kopplingar till extrema miljöer. JO konstaterar att det som utgångspunkt inte är förenligt med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen att en myndighet grundar ett beslut enbart på de åsikter som en person ger – eller förväntas ge – uttryck för. JO uttalar att det inte går att tolka utredningen på något annat sätt än att det avgörande skälet för kravet att kvinnans medverkan i panelsamtalet skulle ställas in var de åsikter som hon kunde tänkas föra fram. Några sakliga skäl för förvaltningens agerande har inte redovisats. Stadsdelsförvaltningen har därför, särskilt med beaktande av det skydd för yttrandefriheten som kommer till uttryck i 2 kap. 1 § regeringsformen, agerat i strid med objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § regeringsformen. Örgryte-Härlanda stadsdelsnämnd i Göteborgs stad kritiseras för förvaltningens agerande.

text: Bakgrund

text: Inom ramen för Göteborgs stads ungdomssatsning Fängelset hölls den 16–17 augusti 2018 festivalen Reclaim Pride. Festivalen hölls i lokaler som tillhandahölls av Örgryte-Härlanda stadsdelsförvaltning. En programpunkt på festivalen var en visning av filmen Burka Songs 2.0 och ett efterföljande panelsamtal.

text: Förvaltningen fick information om att bl.a. AA, som medverkar i filmen, skulle delta i panelsamtalet.

text: Vid ett möte den 16 augusti 2018 med bl.a. ungdomskonsulenten BB och CC, som är sektorchef vid förvaltningen, meddelades arrangörerna ett beslut med innebörden att AA inte fick delta i panelsamtalet. Senare samma kväll fick två av arrangörerna del av ett mejl från sektorchefen med information om beslutet. Av mejlet framgick bl.a. följande (kursiveringarna är JO:s).

text: Att vissa delar av programmet inte säkert överensstämmer med Göteborgs Stads värdegrund och öppet tar ställning för demokratiska värderingar och principer blev klart för förvaltningen dagen innan festivalen startade. Då agerade förvaltningen (den 15 augusti) genom att uppmana er att ställa in en programpunkt (Workshop i antirepression med Anarchist Black Cross) den 17 augusti, vilket ni gjorde. Därefter uppmärksammade förvaltningen att filmen Burka Songs 2.0 skulle visas med ett efterföljande samtal där debattören AA skulle vara medverkande. Under våren ställdes ett liknande arrangemang in av Göteborgs stad, vilket väckte stor debatt. Filmen kommer att visas om ni väljer det, men en av deltagarna i det efterföljande samtalet, AA, kan inte längre att vara en del av programmet. Förvaltningen, som en del av Göteborgs Stad, samarbetar inte med verksamheter eller personer som vi inte kan vara säkra på ställer sig bakom demokrati och mänskliga rättigheter. Därför har förvaltningen gjort bedömningen att AA inte kan vara en del av programmet. Förvaltningens beslut grundar sig i den bedömning som social resursförvaltning gjort i sin förvaltning och utifrån deras uppdrag att erbjuda stöd i frågor som rör förebyggande arbete mot radikalisering och våldsbejakande extremism till verksamheter i Göteborgs Stad. Arrangörerna genomförde programpunkten som planerat och lät AA delta i panelsamtalet.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 februari 2019 förde DD fram klagomål mot förvaltningen för att man krävt att AA:s medverkan i panelsamtalet skulle ställas in och för att två av arrangörerna ”portats” från att ordna arrangemang i Fängelsets lokaler. DD uppgav bl.a. följande.

text: Strax innan programpunkten skulle börja den 17 augusti kallades två av arrangörerna till ett möte med bl.a. CC. Arrangörerna fick besked om att beslutet att AA inte fick delta i panelsamtalet stod fast och att det skulle få konsekvenser för dem om de inte följde beslutet. Vilka konsekvenserna var skulle preciseras vid ett senare möte. Det blev aldrig något senare möte om konsekvenserna av att programpunkten genomfördes, men vid ett utvärderingsmöte fick arrangörerna besked om att två av dem enligt ett inofficiellt beslut är ”portade” från att ordna arrangemang på Fängelset under ett års tid.

text: Utredning

text: JO uppmanade Örgryte-Härlanda stadsdelsnämnd i Göteborgs stad att göra en utredning och yttra sig, särskilt i förhållande till bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF), enligt vilken förvaltningsmyndigheter ska beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet.

text: Nämnden yttrade sig till JO den 20 juni 2019.

text: Nämnden redovisade följande om ungdomssatsningen i Göteborgs stad.

text: Ungdomssatsningen är ett resursnämndsuppdrag som inrättades i Göteborgs Stad 2001 för att möta äldre ungdomars behov av trygga arrangemang och mötesplatser. Ungdomssatsningen är särskilt riktad till åldersgruppen 16–20 år för att garantera att det finns drogfria och säkra alternativ där ungas kreativitet och egna initiativ står i centrum. – – – Ungdomssatsningen Fängelset har flera lokaler som kan anpassas efter ett projekts behov och önskemål. Lokalerna är därför öppna dygnet runt för den som har passerkort. Passerkortet får man i samråd med personal på Fängelset. Verksamheten bedrivs i enlighet med Göteborgs Stads värdegrund och förhållningssätt, vilket innebär att Fängelset öppet tar ställning för demokratiska värderingar och arbetar mot fördomar och normer som utestänger människor. Fängelset är en trygg plats där du ska känna dig välkommen.

text: Nämnden redovisade samtal med sektorchefen CC, områdeschefen EE, ungdomskonsulenten BB, kommunikationschefen FF samt GG, samordnare vid social resursförvaltning (SRF) bl.a. för frågor som rör våldsbejakande extremism.

text: Därefter redovisade nämnden i korthet följande händelseförlopp.

text: Stadsdelsförvaltningen kontaktades av två representanter från Reclaim Pride som ville anordna en alternativ festival i förvaltningens lokaler. Kontakten togs cirka ett halvår innan evenemanget skulle genomföras. Kontakterna med arrangörerna skedde i, som förvaltningen uppfattade det, en förtroendefull dialog. Dialogen kom att handla mycket om trygghet och säkerhet. Närvaron av väktare diskuterades mycket. Förvaltningen gjorde de överenskommelser kring regler och nycklar som alltid görs. Det gjordes då klart för arrangörerna att lokalerna på Fängelset inte hyrs ut för att disponeras fritt. Villkoret för att disponera lokalerna är att det alltid är en del av förvaltningens arbete med ungdomsproducerad verksamhet där förvaltningen är medarrangör. Ett par dagar innan arrangemanget kom programbladet. Detta var då inte avstämt med förvaltningen trots att stadens logotyp fanns på programbladet och det därmed tydligt framgick att förvaltningen var medarrangör. Förvaltningen ifrågasatte då två programpunkter. Anarchist Black Cross och panelsamtalet som följde på visningen av filmen Burka Songs 2.0 (deltagarna i panelsamtalet framgick ej av programbladet). Programpunkten Anarchist black cross stoppades direkt. Efter efterforskningar visade det sig att en av deltagarna i panelsamtalet var AA. Förvaltningen tog kontakt med SRF och fick rådet att stoppa inslaget vilket också skedde. Förvaltningen hade ingen anledning att ifrågasätta SRF:s råd och bedömde underlaget som fullt tillräckligt för att stoppa inslaget. Det fördes hela tiden dialog med arrangörerna av Reclaim Pride. Arrangörerna fullföljde panelsamtalet med AA:s medverkan oavsett förvaltningens beslut. Som en konsekvens av ovanstående, stoppade förvaltningen arrangörerna från att använda Fängelsets lokaler under ett år med hänvisning till gjorda överenskommelser.

text: Nämnden redovisade följande överväganden.

text: Stadsdelsförvaltningen grundade beslutet på information från Social resursförvaltning som har stadens uppdrag att arbeta mot våldsbejakande extremism. Informationen därifrån var entydig kring att AA är en person med tydliga kopplingar till extrema miljöer. Hon har vid ett flertal tillfällen gjort uttalanden och haft ståndpunkter som visar att det inte gick att vara säker på att det som skulle sägas var förenligt med Göteborgs Stads värdegrund. Stadsdelsförvaltningen menar att det inte kan vara en grundlagsskyddad rättighet att använda kommunala lokaler under ett evenemang där Göteborgs Stad står som medarrangör för att sprida ett budskap som så tydligt står i strid med de värderingar Göteborgs Stad står för. Det hade varit skillnad om Reclaim Pride hade hyrt en samlingslokal av kommunen och helt själva stått för arrangemanget eftersom Göteborgs Stad då inte hade varit medarrangör. I JO-anmälan framförs att förvaltningens beslut delvis skulle vara grundat på islamofobi och diskriminering av kvinnor i slöja. Detta tillbakavisar förvaltningen bestämt, beslutet hade ingenting med religiös tillhörighet, klädsel eller kön att göra. Samma beslut hade fattats utifrån Göteborgs Stads värdegrund om deltagaren i panelsamtalet hade haft kopplingar till andra miljöer med kopplingar till våldsbejakande extremism. Detta framgår av att förvaltningen även stoppade en annan programpunkt (workshop med Anarchist Black Cross) på samma festival. Stadsdelsförvaltningen anser att arrangörerna av Reclaim Pride medvetet bröt förtroendet och förde förvaltningens företrädare ”bakom ljuset” när det gäller AA:s medverkan i panelsamtalet. Programbladet kom sent och det krävdes särskilda efterforskningar för att få reda på vem som skulle medverka. Fängelsets verksamhet bygger helt och hållet på förtroendefulla relationer med de ungdomar som vill genomföra olika typer av arrangemang. Personalen arbetar medvetet coachande och stödjande tillsammans med ungdomarna för att skapa trygga och säkra evenemang. Det görs sällan kontroller eftersom verksamheten bygger på tillit. Detta har sedan verksamheten startat varit ett fungerande koncept. Endast vid ett tillfälle har ett arrangemang behövt stoppas. – – –

text: Förvaltningen ser det som att arrangörerna av festivalen medvetet utnyttjade en verksamhet som vänder sig till unga människor, som söker ett tryggt sammanhang, för att föra fram budskap som de inte ville, vågade eller kunde stå upp för under hela den tid som arrangemanget planerades.

text: Nämnden anförde att AA:s medverkan i panelsamtalet stoppats på sakliga grunder och att nämnden brustit varken i saklighet eller opartiskhet.

text: DD kommenterade nämndens yttrande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska förvaltningsmyndigheter beakta allas likhet inför lagen och iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig offentligrättslig objektivitetsprincip. Den innebär bl.a. att en enskild inte får särbehandlas på grund av personliga förhållanden såsom tro, åskådning, ras, hudfärg, ursprung, kön, ålder, nationalitet, språk, samhällsställning eller förmögenhet, om det inte finns rättsligt stöd för det.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § första stycket 1

text: RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet. Med yttrandefrihet avses frihet att i tal, skrift eller

text: bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: ger innebär att en myndighet inte utan lagstöd får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. Yttrandefriheten får begränsas genom lag bl.a. med hänsyn till allmän ordning och säkerhet (

text: 2 kap. 23 § första stycket

text: RF). Vid bedömandet av vilka begränsningar som får göras ska särskilt beaktas vikten av vidaste möjliga yttrandefrihet och informationsfrihet i politiska, religiösa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angelägenheter (

text: 2 kap. 23 § andra stycket

text: RF).

text: Även den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) innehåller skydd för yttrandefriheten. I artikel 10 anges att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentliga myndigheters inblandning och oberoende av territoriella gränser.

text: Objektivitetsprincipen har aktualiserats i ett flertal ärenden hos Justitiekanslern (JK) och JO.

text: JK uttalade i ett beslut att det måste anses strida mot

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet samt mot grunderna för yttrandefriheten att utestänga en konstnär från att delta i en utställning som arrangeras av ett offentligt organ med hänvisning till innehållet i det konstverk som han ville ställa ut (se JK:s beslut den 5 maj 2008, dnr

text: I ett ärende hos JO hade en kommun avbokat en musikgrupp från en festival med motiveringen att gruppen hade en väldokumenterad historik som inte stämde överens med kommunens värdegrund. JO uttalade i sitt beslut att en kommun som deltar som arrangör av en musikfestival har stor frihet att bestämma vilken inriktning man vill att festivalen ska ha, vilket slags musik som ska förekomma och vilka artister man vill anlita. Om kommunen överväger att avboka en redan bokad artist kan dock objektivitetsprincipen bli aktuell i större utsträckning. Ett sådant beslut får inte vara godtyckligt, och det får t.ex. inte grundas på de åsikter som artisten står för. JO konstaterade att det kan vara sakligt motiverat att avboka en artist av ordnings- eller säkerhetsskäl eller om man befarar att ett framförande av en artist kommer att innefatta ett brott. Företrädare för det allmänna får dock inte vidta åtgärder som har karaktär av sanktioner för att någon utnyttjat rätten att uttrycka sina åsikter. Detta innebär att företrädare för det allmänna, med hänsyn till yttrandefriheten, som utgångspunkt får acceptera att uttalanden som de inte delar eller till och med finner olämpliga har gjorts av t.ex. en artist som ska uppträda på ett kommunalt arrangemang. Kommunens beslut stred enligt JO mot objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. (Se JO 2016/17 s. 661.)

text: Ett annat ärende hos JO rörde uthyrningen av ett kommunalt biblioteks hörsal. JO uttalade i sitt beslut att ett kommunalt bibliotek, inom ramen för de grundlagsfästa principerna om objektivitet och yttrandefrihet, har rätt att fritt bestämma i vilken utsträckning och för vilka ändamål dess lokaler ska upplåtas. För att urvalet inte ska komma i konflikt med de nämnda principerna är det en fördel om det finns fastställda riktlinjer eller rutiner för hur urvalet ska göras. De riktlinjer eller rutiner som fastställs måste vara generella till sin karaktär och får inte diskriminera mellan olika framställningar eller framföranden på grund av deras innehåll. (Se JO 2016/17 s. 671.)

text: Bedömning

text: Den fråga som jag har att ta ställning till är om förvaltningens krav på att AA:s medverkan i panelsamtalet skulle ställas in var förenligt med

text: regeringsformens

text: krav på objektivitet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att festivalen Reclaim Pride arrangerades i lokaler som tillhandahölls av Örgryte-Härlanda stadsdelsförvaltning. Stadsdelsnämnden har i sitt yttrande framhållit att kommunen var medarrangör, något som DD har invänt mot. Jag anser inte att frågan om kommunen var att betrakta som medarrangör har någon avgörande betydelse i det här ärendet och går därför inte närmare in på det. Inte heller anser jag att frågan om huruvida arrangörerna bakom Reclaim Pride medvetet bröt mot ett förtroende och förde förvaltningens företrädare bakom ljuset i fråga om AA:s medverkan i panelsamtalet har någon betydelse i ärendet.

text: Det är utrett att företrädare för förvaltningen vid mötet med festivalarrangörerna den 16 augusti 2018 förklarade att AA inte fick medverka i det planerade panelsamtalet och alltså i praktiken krävde att AA:s medverkan skulle ställas in. Av handlingar som lämnades in till JO i samband med anmälan, bl.a. en transkription av en inspelning från mötet, framgår att företrädarna för förvaltningen inte hade något att invända i sig mot att filmen Burka Songs 2.0 visades på festivalen eller att det hölls ett panelsamtal efter visningen. De framhöll att det var AA:s medverkan som de motsatte sig och uttryckte det bl.a. som att ”det handlar om den här personen AA helt enkelt”.

text: I det mejl från sektorchefen CC som arrangörerna fick del av på kvällen den 16 augusti 2018 angavs bl.a. att förvaltningen inte samarbetar med verksamheter eller personer som den inte kan vara säker på ställer sig bakom demokrati och mänskliga rättigheter och att AA därför inte kunde vara en del av programmet.

text: I sitt yttrande till JO har nämnden skrivit att förvaltningen hade entydig information om att AA hade tydliga kopplingar till extrema miljöer och att hon vid ett flertal tillfällen gjort uttalanden och haft ståndpunkter som visat att det inte gick att vara säker på att det som skulle sägas under panelsamtalet var förenligt med Göteborgs stads värdegrund. Nämnden har också fört fram att förvaltningen i varje enskilt fall måste säkerställa att det som uttrycks på

text: evenemang i kommunens lokaler där förvaltningen står som medarrangör inte står i strid med stadens värdegrund.

text: Som framgått ovan är det som utgångspunkt inte förenligt med

text: 1 kap. 9 §

text: RF att en myndighet grundar ett beslut enbart på de åsikter som en person ger – eller förväntas ge – uttryck för.

text: I nämndens yttrande till JO anges det att man befarade att AA skulle ge uttryck för sina åsikter under panelsamtalet. Av yttrandet framgår dock inte närmare vilka dessa åsikter var.

text: Nämnden har inte redovisat att det gjordes några överväganden i fråga om risken för att AA skulle begå brott under panelsamtalet, t.ex. uppvigling, förtal eller hets mot folkgrupp, eller att hennes medverkan kunde orsaka ordningseller säkerhetsproblem. I nämndens yttrande nämns visserligen helt kort att personalen genom AA:s medverkan utsattes för säkerhetsrisker eftersom hon är en kontroversiell person. Detta utvecklas dock inte närmare och det var inte heller något som lyftes fram i de skäl som förvaltningen angav i samband med att den krävde att AA:s medverkan skulle ställas in. Nämnden har i sitt yttrande till JO inte heller påstått att AA under panelsamtalet faktiskt agerade brottsligt eller att det förekom ordnings- eller säkerhetsrelaterade problem vid genomförandet.

text: Sammanfattningsvis kan jag inte tolka utredningen på något annat sätt än att det avgörande skälet för förvaltningens krav att AA:s medverkan i panelsamtalet skulle ställas in var de åsikter som hon kunde tänkas föra fram. Några sakliga skäl för förvaltningens agerande har inte redovisats. Örgryte-Härlanda stadsdelsförvaltning har därför, särskilt med beaktande av det skydd för yttrandefriheten som kommer till uttryck i

text: 2 kap. 1 §

text: RF, agerat i strid med objektivitetsprincipen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF. Örgryte-Härlanda stadsdelsnämnd i Göteborgs stad kritiseras för detta.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Beslut Överklagande

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Borås, för felaktig information rörande möjligheten att få ett beslut överprövat

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 18 februari 2020 klagade AA på Kriminalvården, anstalten Borås, och ett vakthavande befäl där. AA anförde bl.a. följande. Han ansökte om förlängt besök för sina föräldrar eftersom de har en lång resväg till anstalten. Ett vakthavande befäl gav honom ett skriftligt avslagsbeslut med en s.k. post it-lapp där denne hade skrivit att beslutet inte är överklagningsbart, att anstaltens rutiner är så och att han hade rätt att anmäla till JO. Som han tolkar det har befälet infört nya rutiner som innebär att de intagna inte får överklaga vissa beslut. Han ifrågasätter detta och menar att han därigenom helt har berövats rätten att få sin sak prövad i högre instans. Tillsammans med anmälan gav AA in en kopia av det aktuella beslutet med post it-lappen.

text: Utredning

text: Anmälan med bilagt beslut remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Väst, genom tf. regionchefen, följande: Utredning Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från verksamhetsområde Borås, se bilagerat yttrande och tjänsteanteckning [bilagor här utelämnade; JO:s anm.] Rättslig reglering Enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Ett besök får dock vägras om det 1. kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom kontroll enligt 2 eller 3 §, 2. kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller 3. på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan.

text: Av 14 kap. 1 § första stycket FäL, framgår att Kriminalvårdens beslut enligt denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, om inte annat följer av 5 §. Av 14 kap. 2 § första stycket FäL framgår att ett beslut inte får överklagas enligt 1 § första stycket innan beslutet har omprövats av Kriminalvården. En sådan omprövning får begäras av den beslutet angår om det har gått honom eller henne emot. Ett överklagande av ett beslut som inte har omprövats ska anses som en begäran om omprövning.

text: Kriminalvårdens bedömning Av inhämtade uppgifter från anstalten Borås framgår att AA den 10 februari 2020, inför ett planerat besök av sina föräldrar den 22 februari 2020, genom en hemställan begärt att besökstiden den 22 februari 2020 skulle förlängas. Vakthavande befäl, VB, har ej beviljat begäran. VB:s ställningstagande har kommunicerats AA genom att VB under rubriken Beslut på baksidan av hemställan skrivit ”Anstalten Borås beviljar ej förlängda besök på helger” samt kryssat i rutan för Avslås. På hemställan har samtidigt fästs en Post it-lapp med texten ”Ej överklagningsbart beslut. Anstaltens rutiner är på detta vis. Du har rätt att anmäla till ex. JO”.

text: Som redogjorts för i anstalten Borås yttrande framgår av praxis från bl.a. Kammarrätten i Göteborg (mål nr 4716-16) att ställningstaganden som avser de närmre formerna för genomförande av besök inte anses vara sådana beslut enligt 7 kap. 1 § FäL som får överklagas enligt 14 kap. 1 § FäL. Enligt rättspraxis ankommer det vidare på den myndighet som ska pröva ett överklagande att också pröva om ett beslut är överklagbart. När en intagen överklagar ett ställningstagande avseende längden på ett besök ska därför överklagandet och övriga handlingar överlämnas till behörig förvaltningsrätt för prövning huruvida ställningstagandet är överklagbart eller ej. I Kriminalvårdens förvaltningshandbok (

text: ) anges på s. 32 följande ”Om handläggaren kan konstatera att det inte finns något beslut som kan omprövas eller överklagas, skickas skrivelsen vidare till förvaltningsrätten tillsammans med ett yttrande vari handläggaren anger att Kriminalvården anser att det inte finns något överklagbart beslut och redogör för grunderna för inställningen”.

text: I nu aktuellt ärende har ställningstagandet avseende besökstiden olyckligtvis skrivits ned under rubriken Beslut på hemställans baksida och rutan Avslås har kryssats i. Direkt under detta fält står vidare förtryckt att man kan begära omprövning av beslutet. Genom detta förfarande kan en intagen lätt bringas uppfattningen att det rör sig om ett omprövningsbart/överklagbart beslut när det egentligen är ett ställningstagande som inte är överklagbart enligt 14 kap. 1 § FäL och därmed inte heller ska omprövas enligt 14 kap. 2 § FäL. Kriminalvården anser därmed att ställningstagandet borde ha kommunicerats AA på ett annat sätt. Vidare har en post it-lapp olyckligtvis fästs på baksidan av hemställan med texten att detta beslut utifrån anstaltens rutiner inte är överklagbart samt en hänvisning till möjligheten att göra en JO-anmälan. Av ovan nämnda kammarrättspraxis framgår förvisso att ställningstaganden av denna typ generellt sett ej ansetts överklagbara men det är ändå olyckligt att det på post-it-lappen skrivits att det utifrån anstaltens rutiner inte går att överklaga det aktuella ställningstagandet och istället hänvisat till möjligheten att göra en JO-anmälan. Genom detta förfarande kan en intagen lätt bringas uppfattningen att man inte kan få frågan om överklagbarhet avgjord av högre instans. Kriminalvården anser därmed att AA istället borde upplysts om att det framgår av kammarrättspraxis att denna typ av ställningstaganden generellt sett inte ansetts överklagbara men att han kan få prövat huruvida ställningstagandet i just hans fall är överklagbart eller ej genom att överklaga till förvaltningsrätten.

text: Som framgår av anstalten Borås yttrande känner Stf anstaltschef till hur denna typ av ärenden fortsättningsvis ska hanteras. Information om hur denna typ av ärenden ska hanteras ges också vid de beslutsfattarutbildningar som regelbundet hålls för nya beslutsfattare i Region Väst. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Som Kriminalvården har redogjort för i sitt remissvar är det den instans som ska pröva ett överklagande som har att ta ställning till om ett beslut är överklagbart (

text: 47 § första stycket förvaltningslagen

text: [2017:900], FL). Den myndighet som har fattat det överklagade beslutet ska endast ta ställning till om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har det inte gjort det, ska överklagandet enligt huvudregeln avvisas (

text: 45 §

text: FL). Avvisas inte överklagandet ska beslutsmyndigheten skyndsamt överlämna detta och övriga handlingar i ärendet till överinstansen för prövning av bl.a. frågan om beslutet är överklagbart (

text: 46 §

text: FL). Om myndigheten anser att det inte är möjligt att överklaga beslutet kan den i samband med att överklagandet överlämnas till överinstansen lämna ett yttrande där myndigheten redogör för sin inställning i denna del och skälen för detta. Jag noterar att Kriminalvårdens förvaltningshandbok innehåller en sådan anvisning.

text: AA har gjort sin hemställan om förlängd besökstid på en standardiserad blankett. Anstalten har angett korta för hand nedtecknade skäl för varför besöket inte kunnat förlängas och kryssat i rutan ”Avslås” under rubriken ”BESLUT”. I anslutning till detta utrymme på blanketten finns en förtryckt upplysning om hur den intagne ska gå tillväga för att begära omprövning av beslutet. Samtidigt har anstalten fäst en lapp på beslutet där det anges bl.a. att beslutet inte är överklagbart och att AA har rätt att göra en anmälan till JO.

text: Den information som anstalten har lämnat till AA när det gäller hans möjlighet att överklaga beslutet är motsägelsefull. Till det kommer att det alltså inte är anstaltens uppgift att ta ställning till om beslutet är överklagbart. JO har inte heller till uppgift att överpröva enskilda myndighetsbeslut. Genom anstaltens agerande har AA fått uppfattningen att han inte kunde få frågan om beslutets överklagbarhet prövad av domstol. Som Kriminalvården har anfört i sitt yttrande borde anstalten i stället ha upplyst AA om att ställningstagande av det aktuella slaget enligt praxis har ansetts inte vara överklagbara, men samtidigt tydligt ha informerat honom om att han kunde få saken prövad i hans enskilda fall genom att överklaga till förvaltningsrätten. Sammantaget förtjänar anstalten kritik för den missvisande informationen som har lämnats. Jag kan konstatera att anstalten nu känner till hur denna typ av ärenden ska handläggas och ser positivt på att kunskapen ska föras vidare till nya beslutsfattare genom de utbildningar som hålls regelbundet.


title: Initiativ mot Polismyndigheten i Uppsala län med anledning av dröjsmål att anmäla gripanden till åklagare

text: Initiativet

text: I samband med en inspektion vid Åklagarmyndigheten i Västerås, åklagarkammaren i Uppsala, i februari 2003 granskades bl.a. ärendena C13-5678-02 och C13-354-03. I det protokoll som upprättades med anledning av inspektionen noterades följande om iakttagelserna i dessa ärenden.

text: C13-5678-02: Anmälan (K34598-02, K34605-02 och K34612-02) om försök till grov misshandel och stöld m.m. upprättades av polisen i samband med ett polisingripande den 29 november 2002. En misstänkt gärningsman greps den 29 november 2002 kl. 11.45. Gripandet anmäldes till åklagaren samma dag kl. 19.17. En annan gärningsman medtogs för kroppsbesiktning vid samma tillfälle kl. 12.30. Inne på polisstationen beslutade länsvakthavande befäl att personen skulle gripas; enligt åklagarens tvångsmedelsblankett skedde detta kl. 12.45. Gripandet anmäldes till åklagaren samma dag kl. 19.17. C13-354-03: Anmälan (K1732-03) om stöld upprättades av polisen i samband med ett polisingripande den 20 januari 2003. Tre misstänkta gärningsmän greps för en stöld i en butik den 20 januari 2003 kl. 17.15. Gripandena anmäldes till åklagaren samma dag kl. 22.15. Jag beslutade att ta upp Polismyndighetens i Uppsala län handläggning till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Utöver det som redovisats i det föregående framgick av handlingarna i de aktuella ärendena bl.a. följande. I ärendet C13-5678-02 hölls förhör enligt

text: 24 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) den 29 november 2002 kl. 20.45 respektive kl. 21.35. De båda gripna frigavs av åklagare samma dag kl. 22.10. – I ärendet C13-354-03 hölls förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB den 20 januari 2003 kl. 22.55, kl. 23.15 respektive kl. 23.45. De gripna anhölls den 21 januari 2003 kl. 00.20 men frigavs påföljande dag kl. 13.15.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över orsaken till att gripandena anmäldes till åklagare först efter flera timmar.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från polismännen AA, BB, CC och DD (här utelämnade). Till remissvaret hade vidare fogats Tjänstemeddelande 127–1 - Funktions- och verksamhetsbeskrivning för vakthavande befäl.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande.

text: C13-5678-02 – I detta ärende som avsåg K34598-02, K34605-02 och K34612-02 greps två personer, en man och en kvinna, som hade ”slangat” bensin i Ramsta strax utanför Uppsala. De greps och fördes in till polishuset i Uppsala kl. 12:30. Förundersökningsledare BB, har i eget yttrande, uppgivit att den praxis som råder mellan polismyndigheten och åklagarkammaren innebär att anmälan till åklagare sker först efter att anhållningsförhör har hållits. Skälen till att vänta med anmälan till efter anhållningsförhöret är att åklagaren då har ett bredare beslutsunderlag för beslut om anhållande eller frigivning. BB slutade sitt arbetspass kl. 16.00 och överlämnade ärendet, genom föredragning, till CC. BB är osäker på om CC fick vetskap om anmälan hade gjorts till åklagare eller inte. CC har i eget yttrande uppgivit att han inte minns vilken information han fick angående vilka åtgärder som hade vidtagits. Enligt den praxis som gäller mellan polismyndigheten och åklagarkammaren i Uppsala kan anmälan om gripande vänta till efter förhöret. Det är dock viktigt att anmälan görs innan förhöret, om det visar sig att det drar ut på tiden. I det aktuella fallet har kommunikationen mellan BB och CC varit bristfällig, vilket är mycket olyckligt. Ett gripande är ett ingrepp i den personliga friheten. Det är därför viktigt att en person inte är frihetsberövad i onödan. Fördelarna med att vänta med underrättelsen till efter anhållningsförhöret är, som tidigare sagts, att åklagaren får ett bredare underlag för beslut huruvida den gripne skall frigivas eller anhållas. C13-354-03 – I detta ärende som avsåg K1732-03 greps tre personer på Rätt Pris i Uppsala kl. 17.15. De var misstänkta för stöld. Gripandena anmäldes till åklagare samma dag kl. 22.15. Vakthavande befäl DD har, i eget yttrande, redogjort för händelsen. DD uppger i sitt yttrande att han vid förmansprövningen beslutade att sätta in de gripna i arrest på grund av kollusionsfara. Det hade samtidigt kommit in meddelande om ett omfattande elavbrott, som berörde större delen av Uppsala tätort. DD fick därför mycket att göra och tvingades beordra personal på övertid. Arbetet med elavbrottet pågick under två timmar. Därefter tog DD kontakt med de poliser som höll på att avrapportera gripandet av de tre misstänkta personerna. Av någon anledning, som DD inte minns, drog dock avrapporteringen ut på tiden. DD beslutade sig då för att ringa upp åklagaren och anmäla gripandet, vilket han gjorde kl. 22.l5. Vid den tidpunkten hade ännu inga förhör hållits med de gripna. Det är även i det här fallet olyckligt att underrättelsen till åklagaren inte gjordes förrän efter fem timmar. Under den aktuella tiden var det ett omfattande elavbrott, det saknades utredningspersonal och avrapporteringen drog ut på tiden. Polismyndigheten menar att dessa faktorer tillsammans utgör en godtagbar ursäkt för att det tog flera timmar innan åklagaren underrättades. Enligt

text: 24 kap 8 § rättegångsbalken

text: skall ett gripande skyndsamt anmälas till åklagaren. Det finns dock ett utrymme för att vänta med anmälan till efter förhöret. Enligt den praxis som råder mellan polismyndigheten och åklagarkammaren i Uppsala skall ett s.k. 24:8-förhör hållas innan åklagaren underrättas om gripandet. Detta förutsätter givetvis att det inte drar ut på tiden. I de aktuella ärendena tog det flera timmar innan åklagaren fick vetskap om gripandena, vilket inte kan anses som acceptabelt. Det kan dock ibland inträffa andra saker som måste prioriteras, vilket var fallet i ärende C13-354-03. Orsaken till att underrättelsen drog ut på tiden i ärende C13-5678-02 var bristande kommunikation mellan avgående förundersökningsledare BB och övertagande förundersökningsledare CC. Polismyndigheten är medveten om problemet och hur viktigt det är att kommunikationen fungerar mellan de inblandade poliserna. Det kan inte anses godtagbart att en person är

text: frihetsberövad i flera timmar om det sedan visar sig att det inte finns skäl för anhållande.

text: Bedömning

text: Regler om gripande finns i

text: 24 kap.

text: RB. Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut (7 § första stycket). Enligt 8 § skall den gripne så snart som möjligt efter gripandet förhöras av en polisman eller en åklagare och frihetsberövandet skall skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan har underrättats om åtgärden. Efter förhöret skall åklagaren omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas eller friges. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet.

text: Om polisen håller anhållningsförhöret kan, enligt ett uttalande i förarbetena till bestämmelserna i 8 §, anmälan till åklagaren om frihetsberövandet i de flesta fall anstå till efter förhöret. Är saken tveksam eller svår kan det emellertid vara nödvändigt att en anmälan om frihetsberövande görs redan före förhöret för att åklagaren skall kunna antingen själv höra den misstänkte eller lämna instruktioner om vad den misstänkte skall höras om. Om förhöret inte kan genomföras omedelbart, t.ex. på grund av att en tolk måste engageras, bör detta inte fördröja en anmälan till åklagaren (

text: prop. 1986/87:112 s. 74

text: I fråga om de nu aktuella ärendena ger utredningen vid handen att det dröjde mellan fem timmar och sju och en halv timme innan gripandena anmäldes till åklagaren. Vid den tidpunkten hade ännu inga förhör hållits med de gripna. Enligt polismyndigheten berodde dröjsmålet i det ena fallet på bristande kommunikation mellan två polismän och i det andra fallet på att det inträffade andra saker som i stället prioriterades.

text: Ett gripande är ett allvarligt ingrepp i den personliga friheten, och det är självfallet angeläget att den gripne inte är frihetsberövad längre än vad som är nödvändigt innan frågan underställs åklagaren. Att åklagarens prövning av ett gripande görs i så nära anslutning till detta som rimligen kan ske säkerställs genom bestämmelsen i

text: 24 kap. 8 §

text: RB att anmälan till åklagaren om ett gripande skall göras skyndsamt. Som nyss nämnts bör det förhållandet att ett förhör enligt denna bestämmelse inte kan hållas omedelbart inte fördröja en anmälan till åklagaren. De omständigheter som polismyndigheten har anfört som förklaring till dröjsmålen är enligt min mening inte tillräckliga för att man skall kunna godta att det tog så lång tid som det här var fråga om innan åklagaren kontaktades. Det finns således anledning att rikta kritik mot polismyndigheten för det inträffade.

text: Ärendet avslutas.