title: Säljarens skyldighet att upplysa om begränsningar i varans användbarhet före köpet. (I-III)

text: användbarhet före köpet. (I-III)

text: I

text: Avgörande 2013-02-05; Änr 2012-09213.

text: Den 5 juni 2011 köpte K en barnvagn via internet för 6 594 kr 50 öre. Sittdelen på vagnen har bara ett sittläge och detta i 90 graders lutning. Hennes dotter har svårt att sitta i vagnen, huvudet tippar fram och det blir ansträngande för nacke och rygg. Hennes dotter sitter så dåligt och obekvämt i vagnen att hon inte använda sittdelen. Innan hon beställde vagnen via internet i maj 2011 besökte hon en av bolagets visningsbutiker Vid besöket visade ingen att vagnen endast hade ett sittläge och det var i 90 grader. Personalen nämnde inte heller att det var den enda vagn på marknaden som bara hade ett sittläge. Barnvagnen används ofta och det är en grundläggande förutsättning för henne att hennes barn sitter bra i den. Felet på vagnen är av väsentlig betydelse och hon vill därför att köpet hävs eller att bolaget ersätter henne med en fungerande vagn.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. Det har sålt aktuell vagn sedan november 2010 och anser att det har levererat en felfri produkt. Vagnen uppfyller

text: produktsäkerhetslagen

text: och är certifierad av Sveriges Tekniska Forskningsinstitut med P-märkning. Av text som beskrev produkten på deras hemsida framgick att sittdelen har två lägen, d.v.s. fullt liggläge och sittläge. Vid besök i bolagets butik går personal igenom produktens olika funktioner med kunden. Det är högst osannolikt att det inte har visat sittlägena för K. I samråd med Konsumentverket ändrade bolaget under 2009/2010 från fyra lägen till två lägen på ryggstödet. Bolaget har varit noga med att informera kunderna om förändringen.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: När som i detta fall säljaren hävdar att det inte finns något fel på en såld vara är det köparen som ska bevisa att det finns ett fel på varan.

text: Nämnden konstaterar först att K inte har bevisat att barnvagnens utförande i sig innebär att den ska anses felaktig. Frågan i ärendet är i stället om den omständigheten att, enligt vad K påstått, personalen vid bolagets visningsbutik inte upplyste henne om att vagnen inte hade mer än ett sittläge medför att vagnen ska anses felaktig.

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket andra punkten konsumentköplagen (1990:932)

text: ska en vara anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Säljarens upplysningsplikt omfattar alltså bara sådant som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om. Betydelsefulla begränsningar i varans användbarhet bör anses omfattade av upplysningsplikten. Av betydelse vid bedömningen av säljarens upplysningsplikt är också i vilken utsträckning som varans egenskaper eller användning har varit på tal vid eller inför köpet (jfr Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 127 f).

text: K har inte gjort gällande att hon vid besöket i visningsbutiken frågat efter antalet sittlägen eller att den saken ens berörts då. Inte heller innebär den omständigheten att vagnen bara har ett sittläge att barn inte kan sitta i vagnen. K har vid besöket i visningsbutiken haft full möjlighet att pröva ut vagnens olika funktioner. Mot denna bakgrund finner nämnden att hon inte haft fog för att räkna med att bli upplyst om att vagnen bara hade ett sittläge. Vagnen kan därför inte anses felaktig på grund av utebliven upplysning om det.

text: K har därför inte rätt till hävning av köpet eller omleverans. Hennes yrkande ska därför avslås.

text: II

text: Avgörande 2013-02-05; Änr 2012-09653.

text: M köpte ett värdebevis för 990 kr som benämndes ”mat & dryck för två”. Hon gav bort upplevelsen i present. När värdebeviset skulle utnyttjas två månader senare kunde värdebeviset enbart användas till chokladprovning. Eftersom värdebeviset benämndes ”mat och dryck för två” förväntade hon sig att det skulle erbjudas, i vart fall, två enklare måltider med dryck. Hon anser inte att olivprovning, lakritsprovning eller chokladprovning kan räknas som mat och dryck. På baksidan av kartongen med värdebeviset står det ”välj bland mängder av inspirerande och lärorika smakupplevelser i hela Sverige" samt ”orter och upplevelser kan tillkomma och falla ifrån, alla upplevelser går inte att utföra på alla orter". Hon trodde att det som stod på baksidan var exempel på upplevelser men att den stora upplevelsen var mat och dryck. Det är inte rimligt att betala 445 kr per person för t.ex. oljeprovning och anser att företaget använder sig av falsk marknadsföring. Hon begärde därför att få häva köpet.

text: Företaget motsatte sig kravet. I produkten ”mat & dryck för två personer” ingick vid köpet chokladprovning, lakritsprovning, olivoljeprovning, teprovning, vinprovning, ölprovning, cocktailkväll, ost- & ölprovning, whiskyprovning och vin- & choklad provning. Upplevelserna finns listade på baksidan av den förpackning som M köpte. I alla upplevelser ingår någon variation av mat och dryck. Företaget erbjuder inte lunch- eller middagspaket i den produkt som M köpte. Däremot finns det andra produkter som företaget säljer som innehåller middagserbjudanden. På omslaget av produkten listas de orter där upplevelser kan utföras. Det står även beskrivet att ”Orter och upplevelser kan tillkomma och falla ifrån, alla upplevelser går inte att utföra på alla orter.” Företaget anser att informationen på omslaget tydligt beskriver vad som ingår. M blev även erbjuden att uppgradera eller byta till ett middagspaket eller annan valfri upplevelse från hela sortimentet.

text: Konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller i och för sig inte köp av värdebevis. Lagen brukar dock ändå tillämpas analogt på köp av det slaget. Nämnden finner att det finns anledning att göra det även i det nu aktuella fallet.

text: Nämnden konstaterar att värdebevisets benämning av det som avsågs med beviset (”mat & dryck för två”) ger intryck av att värdebeviset ger rätt för två personer att få avnjuta såväl mat som dryck. Med mat får i sammanhanget förstås något som kan uppfattas som en måltid. Värdebevisets benämning av det som skulle tillhandahållas får – med hänsyn till de begränsningar som rent faktiskt fanns – anses som vilseledande.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen

text: ska en vara anses felaktig bl.a. om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. I den rättsliga litteraturen har framhållits att upplysningsskyldigheten särskilt gäller begränsningar i varans användbarhet (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 127).

text: Frågan är då om M före köpet har fått sådan information om begränsningarna i varans användbarhet att hon rimligen borde ha förstått att ”mat & dryck” inte omfattande det som normalt förstås med det uttrycket. I ärendet har framkommit att informationen om begränsningarna fanns på baksidan av den förpackning som hon köpte. Vidare har upplysts att det på omslaget av produkten fanns angivet på vilka orter som upplevelserna kunde erhållas. I ärendet är alltså bevisat att det efter köpet funnits möjlighet för M att ta del av dessa uppgifter. Någon bevisning om att hon före köpet fått dessa uppgifter har företaget däremot inte lagt fram.

text: Nämnden finner alltså att det inte är bevisat att M före köpet blivit upplyst om begränsningarna i värdebevisets användbarhet. Nämnden har därför att utgå från att hon inte före köpet fått sådan upplysning. Av vad M uppgivit framgår att hon inte skulle ha köpt värdebeviset som hon känt till begränsningarna. Säljarens underlåtenhet att lämna sådan information har alltså inverkat på köpet. Varan ska därför anses felaktig. Felet är av väsentlig betydelse för M och hon har därför rätt att häva köpet och få tillbaka vad hon betalat för värdebeviset (se

text: och

text: 29 §§

text: konsumentköplagen

text: ). På det belopp som ska återbetalas har hon rätt till ränta (se

text: 44 § andra stycket konsumentköplagen

text: samt

text: 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: räntelagen

text: , 1975:635).

text: III

text: Avgörande 2013-01-21; Änr 2012-04857.

text: A köpte ett garagetält för traktor/husbil av bolaget. Tältet kostade 7 900 kr och levererades den 30 augusti 2011. Det finns ett material- och konstruktionsfel i stativet. Det upptäckte han den 26 januari 2012. Delar av garagetältets stativ hade kraschat. Han klagade samma dag till bolaget och begärde att köpet skulle gå tillbaka. Bolaget tillbakavisade kravet. Bolaget hänvisade till snötyngden som tyngt ner konstruktionen och menade att det inte var något garantiärende. Han har med jämna mellanrum avlägsnat snö från tälttaket. Han förutsatte inte att han skulle behöva stiga upp och skotta bort nattens nederbörd efter varje natt det snöade. Han fick inte information om att konstruktionen inte klarar snölaster. Hade han fått informationen om att konstruktionen var så bräcklig hade han inte genomfört köpet. När han packade upp garaget och läste igenom bruksanvisningen förstod han att normal

text: snöröjning krävs, som också genomförs i samband med övrig snöskottning. Han trodde att något skydd mot väder och vind erbjuds av en vara som säljs uppe i övre Norrland till det priset. A begärde därför hävning av köpet och ersättning för resor.

text: Bolaget motsatte sig kraven. Takstommen har gett vika på grund av för stor snölast. Bolaget har som svar på A:s reklamation förklarat att tältet kan användas året runt, om det förankras väl i underlaget och inte utsätts för snölast vintertid. Vid köp av samtliga garagetält rekommenderar bolaget alltid att tak och sidor ska hållas snöfria vintertid och att kunden ska läsa medföljande instruktioner. Garantin gäller alltså inte för snölast eller för bristfällig förankring av stomme. Bolaget talar om för kunderna att konstruktionen inte klarar snölaster och att bolaget inte har några garantier för det.

text: I ärendet är

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: tillämplig. A har gjort gällande att det föreligger ett material- och konstruktionsfel i stativet till garagetältet han köpt av bolaget eftersom det gett vika under snötyngd. Bolaget har hänvisat till bruksanvisningen och då särskilt den formulering som lyder ”Avlägsna snön på garaget alltid genast efter snöskurar, annars kan garaget störta samman. GARANTIN OMFATTAR INTE RASANDET”.

text: A har förklarat att han tog del av denna formulering omedelbart efter köpet när han packade upp tältet. Tältet levererades den 30 augusti 2011 och A upptäckte felet den 26 januari 2012.

text: I ärendet är ostridigt att stativet för garaget har gett vika för snötyngd. Frågan som nämnden har att ta ställning till är om det är fråga om ett fel i varan eller inte. Av 16 § i ovan nämnda lag framgår bland annat att en vara, om inte annat följer av avtalet, ska vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används (andra stycket punkten 1) och att varan om den avviker från det är att anse som felaktig (tredje stycket).

text: Nämnden konstaterar att en vara av detta slag som säljs i övre Norrland som utgångspunkt kan anses felaktig om det inte klargjorts för köparen före det att köpeavtalet ingås att varan inte tål belastning av snö. I det aktuella fallet är det klarlagt att det inte före köpet klargjorts för A att garaget inte tålde snöbelastning. Emellertid har A själv förklarat att han tog del av uppgiften om att tältet inte tålde belastning av snö direkt när han packade upp tältet. Nämnden anser därför att A, genom att använda tältet vintertid trots att han kände till att tältet inte tålde belastning av snö i stället för att genast reklamera tältet och få köpet hävt, har genom sin passivitet i detta avseende accepterat villkoret att tältet inte tålde snöbelastning. Han har därmed förlorat sin rätt att häva köpet och hans yrkanden ska därför avslås.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: Tidsfrister för anmärkning mot avhjälpande av fel på en vara.

org: arn

type: rubrik

type: stycke

text: Avgörande 2012-11-28; Änr 2012-05419.

text: E köpte en matgrupp bestående av ett bord och stolar av företaget den 23 maj 2011. Efter cirka fem månader började ytan på bordet krackelera och hon reklamerade felet i november 2011. Hon fick då ett nytt bord. I april 2012 märkte hon att färg hade lossnat på det nya bordet också. Det blev ett vitt märke på den svarta laminatskivan. Hon reklamerade felet men fick till svar hon borde anmäla skadan till sitt försäkringsbolag eller måla över färgbortfallet. Vid de få tillfällen som hon har använt bordet har hon haft en duk på för att undvika skador. Ingenting har placerats på bordet utan skydd. Skadan måste bero på tillverkningsfel eftersom samma skada har uppstått på båda borden. Hon begärde därför omleverans av bordet.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. E köpte matgruppen den 23 maj 2011 och den levererades till henne den 1 juli 2011. E anmälde den 15 augusti en skada på bordet och ersattes med ett nytt bord som levererades till henne den 18 november 2011. E reklamerade skadan på det nya bordet den 22 maj 2012. Skadan utgör inte ett ursprungligt fel på varan eftersom den inte har anmälts inom sex månader från dagen för leverans. Bolaget informerade E om att tillverkaren rekommenderade att den uppkomna skadan eventuellt kan målas över med vattenfast tusch samt att hon borde anmäla skadan till sin hemförsäkring.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Har konsumenten påtalat felet på det nya bordet i tid?

text: Sedan E reklamerat det ursprungligen inköpta bordet fick hon ett nytt bord i november 2011 (en s.k. omleverans). Hon påtalade skadorna på det nya bordet den 22 maj 2012.

text: Frågan är då vilka frister som gäller för köparen när det gäller att rikta anmärkningar mot en omleverans.

text: När en omleverans inte lett till att ett fel avhjälpts får det anses att konsumenten är skyldig att påtala det för säljaren inom skälig tid efter det att konsumenten märkt eller bort märka att felet fanns även i den nya varan (jfr reklamationsregeln i

text: 23 § konsumentköplagen

text: , 1990:932, som bör kunna tillämpas analogt på detta fall; se även

text: prop. 1989/90:89, s. 23

text: , Jan Ramberg,

text: Köplagen

text: , s. 393 f samt Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 204 f). Ett påtalande som sker inom två månader från det att konsumenten märkt felet bör alltid anses ha skett i rätt tid (jfr nämnda

text: 23 §

text: ). Under alla omständigheter måste dock krävas att konsumenten inom tre år från det att omleveransen skett påtalar felet (jfr nämnda

text: 23 §

text: Det framgår av utredningen i ärendet att samma fel har uppstått på det nya bordet. E har riktat sin anmärkning mot detta fel inom tre år från omleveransen. Hon har också påtalat felet på det nya bordet för säljaren inom två månader från det att hon märkt det. Hon kan därmed inte anses ha framställt sin anmärkning mot felet för sent och hon har alltså rätt att göra gällande felet mot säljaren.

text: Finns det ett sådant fel på det nya bordet som säljaren ansvarar för?

text: Det får i ärendet anses ostridigt att det föreligger ett fel på bordet. Enligt

text: 20 § konsumentköplagen

text: är säljaren ansvarig för fel som funnits i varan när köparen fick den, även om felet visar sig först senare. Denna bestämmelse kan ges en analog tillämpning även på omleverans. Av allmänna principer följer att det är köparen, det vill säga E, som ska bevisa sitt påstående om att felet på det nya bordet fanns redan då hon fick det.

text: Nämnden, som har tagit del av ingivna bilder, finner att skadan på det nya bordet är av sådan art att den sannolikt uppstått genom yttre påverkan. Nämnden kan inte på den befintliga utredningen i ärendet finna att E, mot bolagets bestridande, har presenterat något underlag som bevisar att felet har sin grund i något ursprungligt köprättsligt fel på bordet för vilket bolaget ansvarar. Nämnden avslår därför hennes yrkande.

type: avgorande


title: Bortfall av rätten till hävning på grund av dröjsmål, 15 § konsumentköplagen (1990:932).

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Avgörande 2012-11-28; Änr 2012-06756.

text: N köpte en soffgrupp av företaget den 10 december 2011. Soffgruppen skulle levereras efter åtta veckor men leveransen försenades. Soffgruppen levererades den 20 februari 2012. Några veckor efter leveransen blev tvåsitssoffan insjunken. Sitsen sjönk avsevärt så fort någon satte sig i den. Företaget har tittat på soffan och konstaterat att det föreligger ett fel. Ingen från företaget har kunnat ge klara besked om hur lång tid en reparation kommer att ta. Han vill häva köpet, dels på grund av den sena leveransen och dels på grund av att han är missnöjd med soffans kvalitet. Dessa soffor är hans andra par soffor från företaget med allvarliga fel och av dålig kvalitet. Företaget har erbjudit sig att laga soffan alternativt byta ut soffan mot en ny men det vill han inte gå med på eftersom felet är av väsentlig betydelse och reklamation har skett inom en skälig tid.

text: Företaget motsatte sig yrkandet. Det har erbjudit köparen reparation av soffan men köparen har motsatt sig detta. Det har inte fått någon chans att avhjälpa felet, vilket det har rätt till enligt

text: konsumentköplagen

text: , innan hävning av köp blir aktuellt. Tillverkaren av soffan finns i närheten och en reparation alternativt byte av soffan borde inte ta lång tid. Företaget har erbjudit köparen en lånesoffa under tiden.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Föreligger rätt till hävning på grund av leveransförsening?

text: N har yrkat hävning på grund av att leveransen försenades. Enligt

text: 15 § konsumentköplagen (1990:932)

text: får köparen inte häva köpet på grund av leveransförsening, om köparen inte inom skälig tid efter det att han fick kännedom om att leverans skett meddelar säljaren att köparen vill häva köpet.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att N reklamerat felet på soffgruppen i månadsskiftet mars/april 2012 i butiken och att han i juni 2012 följt upp det med en skriftlig reklamation. Inte vid något av dessa tillfällen har han dock meddelat säljaren, såvitt framkommit i ärendet, att han ville häva köpet på grund av dröjsmålet med leveransen. Inte heller har det lagts fram någon annan bevisning om att han lämnat ett sådant meddelande till säljaren innan tvisten förts till nämnden. Tvärtom uppger N i sin anmälan till nämnden att han inte klagar på leveransförseningen. Nämnden finner därför att N inte bevisat att han inom skälig tid efter det att han fick kännedom om leveransen meddelat säljaren att han ville häva köpet på grund av dröjsmål med leveransen. Han har därför enligt

text: 15 § konsumentköplagen

text: inte rätt att häva köpet på grund av dröjsmålet.

text: Föreligger rätt till hävning på grund av fel i varan?

text: Det är i ärendet ostridigt att det finns fel i soffgruppen. Det framgår emellertid av handlingarna i ärendet, bl.a. en mailkonversation, att säljaren sedan reklamationen kommit honom tillhanda utan uppskov erbjudit sig att avhjälpa felen. Enligt

text: 27 § konsumentköplagen

text: har en säljare – även om köparen kräver hävning – alltid rätt att i stället avhjälpa felen, om säljaren utan uppskov erbjuder detta och avhjälpandet kan ske inom skälig tid och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen. Något

text: beaktansvärt skäl för att inte låta företaget åtgärda soffan har inte presenterats i ärendet. N:s yrkande om hävning ska därför avslås. Det står N fritt att godta erbjudandet om avhjälpande av felen.


title: Fråga om ändrade avtalsvillkor i paketresa och om ändringen varit väsentlig för resenären.

text: väsentlig för resenären. Avgörande 2013-01-18; Änr 2012-07066.

text: Enligt resekatalogen skulle utresan på den paketresa T bokat till Monastir vara en direktflygning. Två månader före avresa meddelade dock bolaget att det skulle ske en mellanlandning i Göteborg. Eftersom förlängningen av restiden inte var godtagbar avbokade han resan och bad att bokningsavgiften om 1 000 kr skulle återbetalas, vilket bolaget nekade honom.

text: Bolaget har motsatt sig yrkandet. Av avtalet framgår att flygprogrammet är preliminärt. Det definitiva programmet skulle meddelas resenären så snart som möjligt och senast 14 dagar före avresan. Den extra mellanlandningen medförde en förlängning av flygtiden med 1 timme och 10 minuter. Enligt villkoren måste en tillkommen mellanlandning orsaka en avvikelse i flygprogrammet med minst åtta timmar för att berättiga till återbetalning.

text: Nämnden konstaterar att ärendet gäller en paketresa och att

text: paketreselagens

text: bestämmelser därför är tillämpliga. Bestämmelserna är tvingande och kan inte avtalas bort i konsumentförhållanden.

text: Enligt 11 § får avtalsvillkor ändras till resenärens nackdel endast om det framgår tydligt av avtalet att det får ske. I 12 § föreskrivs vidare att en resenär får frånträda avtalet, om arrangören förklarar att han inte kommer att fullgöra vad han har åtagit sig och avtalsbrottet är av väsentlig betydelse för resenären. Resenären får också frånträda avtalet, om avtalsvillkoren ändras enligt 11 § och ändringen är väsentligen till hans nackdel. Frågan så är fallet ska, enligt lagförarbetena, bedömas från den specifike resenärens synpunkt. Det är alltså inte fråga om en abstrakt bedömning av vad som kan anses vara väsentligt. Om ändringen är sådan att det för resenärer i allmänhet framstår som ringa ankommer det dock på resenären att visa att ändringen är väsentlig just för honom eller henne (

text: prop. 1992/93:95 s. 83

text: Enligt avtalsvillkoren är flygprogrammet endast preliminärt. Det definitiva programmet ska meddelas resenären så snart som möjligt och senast 14 dagar före avresan.

text: Som framgår av

text: och

text: 12 §§

text: paketreselagen

text: utesluter inte det förhållandet att flygprogrammet är preliminärt att en resenär har rätt att frånträda avtalet om en ändring är väsentligen till hans nackdel. Villkor om att återbetalning endast utgår om en extra mellanlandning medför en avvikelse i flygprogrammet med minst åtta timmar strider därför mot

text: paketreselagens

text: tvingande bestämmelser och kan således lämnas utan avseende.

text: I ärendet är utrett att den extra mellanlandningen har förlängt flygtiden med 1 timme och 10 minuter. Enligt T har detta inte varit godtagbart för honom. Nämnden kan dock inte finna att han har visat att omständigheterna varit sådana att ändringen varit väsentligen till hans nackdel. T:s yrkande om återbetalning av bokningsavgiften ska därför avslås.


title: Fråga om skyldighet att utge kompensation och skadestånd vid försenad flygning orsakad av att en tidigare flygning försenats vid flygplansbyte. Även fråga om tillerkänd kompensation ska avräknas från skadeståndet.

text: fråga om tillerkänd kompensation ska avräknas från skadeståndet . Avgörande 2013-03-11; 2012-08741

text: M yrkade, för sig och en medresenär, dels kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) nr 261/2004

text: , dels skadestånd med totalt 3 000 kr varav, 2 400 kr (1 200 kr per person) för förlorad semesterdag och 600 kr (300 kr per person) för lunch, dryck och fika. Som grund för yrkandet har hon åberopat att flygningen från Göteborg försenades p.g.a. att den inkommande flygningen från Frankfurt var försenad. Till följd av detta missade resenärerna sin anslutande flygning från Frankfurt till Lissabon, och anlände sex timmar försenade till Lissabon. Bolaget utförde samtliga sträckor av lufttransporten från Göteborg till Lissabon i enlighet med bokningen.

text: Bolaget medgav yrkat belopp för lunch, dryck och fika. I övrigt motsatte sig bolaget yrkandet. Flygningen från Göteborg försenades 43 minuter till följd av att den inkommande flygningen hade försenats till följd av ett flygplansbyte. Passagerarna ombokades samma dag till en flygning från Frankfurt till Milano (LH254) och till en flygning från Milano till Lissabon (TP809). Kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) nr 261/2004

text: utgår inte vid förseningar som uppgår till 43 minuter.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Kompensation

text: Tvisten i ärendet gäller om flygbolaget är skyldigt att betala s.k. kompensation enligt förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: till följd av den försenade flygningen. Enligt sin ordalydelse omfattar inte förordningen en sådan rätt. EU-domstolen har emellertid i sin dom i de förenade målen C 402/07 och C 432/07 (Sturgeon m.fl.) slagit fast att passagerare vid försening kan åberopa rätten till kompensation enligt

text: artikel 7

text: , om de till följd av försenad flygning når sin slutliga bestämmelseort tre timmar eller mer efter den ankomsttid som ursprungligen fastställts av lufttrafikföretaget.

text: I ärendet är oomtvistat att anmälarna nådde sin slutliga bestämmelseort, dvs. Lissabon, mer än tre timmar efter den tidtabellsenliga ankomsttiden. Rätt till kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) nr 261/2004

text: föreligger därmed om inte flygbolaget kan visa att förseningen berott på extraordinära omständigheter som bolaget inte skulle ha kunnat undvika även om alla rimliga åtgärder hade vidtagits.

text: Enligt bolaget försenades flygningen på grund av att en föregående flygning hade försenats p.g.a. flygplansbyte. EU-domstolen har fastslagit att extraordinära omständigheter endast får avse ”ett visst flygplan en viss dag”, och att detta inte kan anses vara fallet när en passagerare nekas

text: ombordstigning på grund av omläggning av flygningar till följd av extraordinära omständigheter som har påverkat en tidigare flygning (se EU-domstolens dom den 4 oktober 2012 i

text: mål C-22/11

text: , Finnair, punkt 37). Detta gäller än mer om omläggningen inte beror på att extraordinära omständigheter påverkat en tidigare flygning. Det finns inte några sakliga skäl att i detta hänseende göra skillnad mellan nekad ombordstigning och inställda och försenade flygningar; olägenheterna för passagerarna är ju desamma (jfr domstolens dom i mål nr

text: , Nelson m.fl.,punkt 72).

text: Nämndens slutsats av det anförda blir därför, utan att för den skull ta ställning till om den tidigare flygningen försenades på grund av en extraordinär omständighet, att bolaget inte kan undgå att betala kompensation enligt

text: artikel 7

text: . Bolaget ska därför i denna del rekommenderas att betala 400 euro per passagerare, totalt 800 euro till M.

text: Skadestånd

text: Medgivet anspråk

text: Bolaget ska på grund av sitt medgivande rekommenderas att betala 600 kr till M för utlägg för förtäring.

text: Ersättning för förlorad semester?

text: Däremot har bolaget motsatt sig M:s yrkande om ersättning för förlorad semester. Flygbolaget har dock inte åberopat någon grund för sin inställning. Nämnden gör i denna del följande överväganden.

text: Såvitt gäller svensk rätt kan konstateras att frågan om ersättning för förlust av fritid har behandlats såväl i lagförarbeten som i rättspraxis. När det gäller kontraktsförhållanden är i detta sammanhang de uttalanden som har gjorts i förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: och till

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: av intresse. Den uppfattning som präglar dessa förarbeten går ut på att skadeståndsbestämmelserna i dessa lagar omfattar också förlust av fritid och andra liknande besvär och olägenheter som inte direkt kan mätas i pengar (se

text: prop. 1984/85:110 s. 274

text: och

text: prop. 1989/90:89 s. 42

text: ; se också Högsta domstolens avgörande

text: NJA 1992 s. 213

text: ). Förlust av fritid betraktas sålunda numera som en skada av ekonomisk natur och kan leda till skadestånd såväl i som utom kontraktsförhållanden. Det finns inte anledning att se annorlunda på saken när det gäller skada till följd av försenad lufttransport. Medan svensk rätt anser att förlorad fritid utgör en skada av ekonomisk natur är olägenheten såvitt framgår av EU-domstolens praxis en ideell skada (dom i mål nr

text: , Leitner, förlust av semesterglädje). Domstolen har också uttalat att Montrealkonventionen omfattar såväl ekonomisk som ideell skada (dom i mål nr C- 63/09, Walz, punkt 29, och

text: , Sousa Rodriquez). Detta innebär enligt nämnden, vilket för övrigt följer av tidigare praxis, förlust av semester eller fritid utgör en ersättningsgill skada enligt Montrealkonventionen.

text: Ska skadeståndet reduceras med vad som utgått i form av kompensation enligt

text: artikel 7

text: ? Enligt

text: artikel 12 i förordning (EG) nr 261/2004

text: påverkar tillämpningen av förordningen inte en passagerares rätt till ytterligare kompensation. Kompensation som beviljas i enlighet med förordningen får enligt artikeln räknas av från sådan kompensation.

text: EU-domstolen har uttalat att syftet med

text: artikel 12

text: är att komplettera de åtgärder som föreskrivs i förordningen så att passagerarna kan få ersättning för hela den skada de lidit på grund av lufttrafikföretagets underlåtenhet att iaktta sina avtalsenliga skyldigheter. Bestämmelsen gör det enligt domstolen möjligt att förpliktiga lufttrafikföretaget att ersätta skador som uppstått på grund av bristande uppfyllelse av avtalet om lufttransport på annan rättslig grund än förordning

text: (EG) nr 261/2004

text: , det vill säga bland annat enligt de villkor som föreskrivs i Montrealkonventionen eller enligt nationell rätt (Sousa Rodriguez, punkt 38).

text: EU-domstolen har vidare uttalat att syftet med kompensation enligt

text: artikel 7 i förordning (EG) nr 261/2004

text: är att kompensera passagerare för den tidsspillan de drabbas av vid t.ex. en försenad flygning. Tidsspillan kan enligt domstolen inte kvalificeras som en ”skada till följd av försening” i den mening som avses i artikel 19 i Montrealkonventionen, och den omfattas därför inte av tillämpningsområdet för artikel 29 i konventionen. Tidsspillan är enligt domstolen inte en skada som har uppkommit till följd av försening utan den utgör en olägenhet, i likhet med andra olägenheter som följer av bl.a. kraftig försening och som har samband med sådana situationer, såsom minskad bekvämlighet eller tillfällig avsaknad av normala kommunikationsmedel. Vidare drabbar tidsspillan samtliga passagerare vid försenade flygningar på samma sätt. (Se EUdomstolens domar i Nelson m.fl, punkt 49 ff., jfr Sturgeon m.fl. punkterna 52 och 61.)

text: Domstolens synsätt motsäger inte att när en inställd eller försenad flygning, som i och för sig ger rätt till kompensation enligt

text: artikel 7 i förordningen

text: , följderna kan bli sådana för en enskild passagerare att hans eller hennes syfte med flygningen uteblir eller inte fullt ut kan tillgodoses. Det handlar i dessa fall om mer individuellt betingade effekter av förseningen som inte fullt ut kan tillgodoses genom den standardiserade gottgörelse som kompensationen enligt

text: artikel 7

text: utgör. Följden är inte på samma sätt som tidsspillan i den betydelse domstolen gett åt ordet objektiv och lätt att uppskatta (se Nelson m.fl. , punkt 75; se också van Dam, C., Air Passenger Rights after Sturgeon, Air and Space Law 36, nr 4/5 2011 s. 259–274, särsk. s. 268 och 270).

text: Den inverkan en inställd eller försenad flygning kan ha på en passagerares möjlighet att utnyttja den tid som avsatts för ändamålet med flygningen kan inte i alla situationer anses likartad för alla passagerare. Det måste alltså finnas utrymme för att tillerkänna en drabbad passagerare ersättning utöver den som tillhandahålls genom

text: artikel 7 i förordningen

text: . I de fall både kompensation och skadestånd kan aktualiseras bör inte avräkning ske automatiskt utan med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Bolaget har inte i detta fall åberopat några omständigheter bör föranleda att skadestånd för förlorad semester reduceras med den kompensation som utgår enligt

text: artikel 7

text: . Bolaget har inte heller invänt mot hur M beräknat ersättningen för förlorad semester. Hennes anspråk ska därför godtas.

text: Nämnden rekommenderar bolaget att betala dels totalt 800 euro, dels skadestånd med totalt 3 000 kr till M.


text: Säljarens skyldighet att upplysa om begränsningar i varans

text: användbarhet före köpet. (I-III)

text: I

text: Avgörande 2013-02-05; Änr 2012-09213.

text: Den 5 juni 2011 köpte K en barnvagn via internet för 6 594 kr 50 öre. Sittdelen på vagnen har bara ett sittläge och detta i 90 graders lutning. Hennes dotter har svårt att sitta i vagnen, huvudet tippar fram och det blir ansträngande för nacke och rygg. Hennes dotter sitter så dåligt och obekvämt i vagnen att hon inte använda sittdelen. Innan hon beställde vagnen via internet i maj 2011 besökte hon en av bolagets visningsbutiker Vid besöket visade ingen att vagnen endast hade ett sittläge och det var i 90 grader. Personalen nämnde inte heller att det var den enda vagn på marknaden som bara hade ett sittläge. Barnvagnen används ofta och det är en grundläggande förutsättning för henne att hennes barn sitter bra i den. Felet på vagnen är av väsentlig betydelse och hon vill därför att köpet hävs eller att bolaget ersätter henne med en fungerande vagn.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. Det har sålt aktuell vagn sedan november 2010 och anser att det har levererat en felfri produkt. Vagnen uppfyller

text: produktsäkerhetslagen

text: och är certifierad av Sveriges Tekniska Forskningsinstitut med P-märkning. Av text som beskrev produkten på deras hemsida framgick att sittdelen har två lägen, d.v.s. fullt liggläge och sittläge. Vid besök i bolagets butik går personal igenom produktens olika funktioner med kunden. Det är högst osannolikt att det inte har visat sittlägena för K. I samråd med Konsumentverket ändrade bolaget under 2009/2010 från fyra lägen till två lägen på ryggstödet. Bolaget har varit noga med att informera kunderna om förändringen.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: När som i detta fall säljaren hävdar att det inte finns något fel på en såld vara är det köparen som ska bevisa att det finns ett fel på varan.

text: Nämnden konstaterar först att K inte har bevisat att barnvagnens utförande i sig innebär att den ska anses felaktig. Frågan i ärendet är i stället om den omständigheten att, enligt vad K påstått, personalen vid bolagets visningsbutik inte upplyste henne om att vagnen inte hade mer än ett sittläge medför att vagnen ska anses felaktig.

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket andra punkten konsumentköplagen (1990:932)

text: ska en vara anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Säljarens upplysningsplikt omfattar alltså bara sådant som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om. Betydelsefulla begränsningar i varans användbarhet bör anses omfattade av upplysningsplikten. Av betydelse vid bedömningen av säljarens upplysningsplikt är också i vilken utsträckning som varans egenskaper eller användning har varit på tal vid eller inför köpet (jfr Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 127 f).

text: K har inte gjort gällande att hon vid besöket i visningsbutiken frågat efter antalet sittlägen eller att den saken ens berörts då. Inte heller innebär den omständigheten att vagnen bara har ett sittläge att barn inte kan sitta i vagnen. K har vid besöket i visningsbutiken haft full möjlighet att pröva ut vagnens olika funktioner. Mot denna bakgrund finner nämnden att hon inte haft fog för att räkna med att bli upplyst om att vagnen bara hade ett sittläge. Vagnen kan därför inte anses felaktig på grund av utebliven upplysning om det.

text: K har därför inte rätt till hävning av köpet eller omleverans. Hennes yrkande ska därför avslås.

text: II

text: Avgörande 2013-02-05; Änr 2012-09653.

text: M köpte ett värdebevis för 990 kr som benämndes ”mat & dryck för två”. Hon gav bort upplevelsen i present. När värdebeviset skulle utnyttjas två månader senare kunde värdebeviset enbart användas till chokladprovning. Eftersom värdebeviset benämndes ”mat och dryck för två” förväntade hon sig att det skulle erbjudas, i vart fall, två enklare måltider med dryck. Hon anser inte att olivprovning, lakritsprovning eller chokladprovning kan räknas som mat och dryck. På baksidan av kartongen med värdebeviset står det ”välj bland mängder av inspirerande och lärorika smakupplevelser i hela Sverige" samt ”orter och upplevelser kan tillkomma och falla ifrån, alla upplevelser går inte att utföra på alla orter". Hon trodde att det som stod på baksidan var exempel på upplevelser men att den stora upplevelsen var mat och dryck. Det är inte rimligt att betala 445 kr per person för t.ex. oljeprovning och anser att företaget använder sig av falsk marknadsföring. Hon begärde därför att få häva köpet.

text: Företaget motsatte sig kravet. I produkten ”mat & dryck för två personer” ingick vid köpet chokladprovning, lakritsprovning, olivoljeprovning, teprovning, vinprovning, ölprovning, cocktailkväll, ost- & ölprovning, whiskyprovning och vin- & choklad provning. Upplevelserna finns listade på baksidan av den förpackning som M köpte. I alla upplevelser ingår någon variation av mat och dryck. Företaget erbjuder inte lunch- eller middagspaket i den produkt som M köpte. Däremot finns det andra produkter som företaget säljer som innehåller middagserbjudanden. På omslaget av produkten listas de orter där upplevelser kan utföras. Det står även beskrivet att ”Orter och upplevelser kan tillkomma och falla ifrån, alla upplevelser går inte att utföra på alla orter.” Företaget anser att informationen på omslaget tydligt beskriver vad som ingår. M blev även erbjuden att uppgradera eller byta till ett middagspaket eller annan valfri upplevelse från hela sortimentet.

text: Konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller i och för sig inte köp av värdebevis. Lagen brukar dock ändå tillämpas analogt på köp av det slaget. Nämnden finner att det finns anledning att göra det även i det nu aktuella fallet.

text: Nämnden konstaterar att värdebevisets benämning av det som avsågs med beviset (”mat & dryck för två”) ger intryck av att värdebeviset ger rätt för två personer att få avnjuta såväl mat som dryck. Med mat får i sammanhanget förstås något som kan uppfattas som en måltid. Värdebevisets benämning av det som skulle tillhandahållas får – med hänsyn till de begränsningar som rent faktiskt fanns – anses som vilseledande.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen

text: ska en vara anses felaktig bl.a. om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. I den rättsliga litteraturen har framhållits att upplysningsskyldigheten särskilt gäller begränsningar i varans användbarhet (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , s. 127).

text: Frågan är då om M före köpet har fått sådan information om begränsningarna i varans användbarhet att hon rimligen borde ha förstått att ”mat & dryck” inte omfattande det som normalt förstås med det uttrycket. I ärendet har framkommit att informationen om begränsningarna fanns på baksidan av den förpackning som hon köpte. Vidare har upplysts att det på omslaget av produkten fanns angivet på vilka orter som upplevelserna kunde erhållas. I ärendet är alltså bevisat att det efter köpet funnits möjlighet för M att ta del av dessa uppgifter. Någon bevisning om att hon före köpet fått dessa uppgifter har företaget däremot inte lagt fram.

text: Nämnden finner alltså att det inte är bevisat att M före köpet blivit upplyst om begränsningarna i värdebevisets användbarhet. Nämnden har därför att utgå från att hon inte före köpet fått sådan upplysning. Av vad M uppgivit framgår att hon inte skulle ha köpt värdebeviset som hon känt till begränsningarna. Säljarens underlåtenhet att lämna sådan information har alltså inverkat på köpet. Varan ska därför anses felaktig. Felet är av väsentlig betydelse för M och hon har därför rätt att häva köpet och få tillbaka vad hon betalat för värdebeviset (se

text: och

text: 29 §§

text: konsumentköplagen

text: ). På det belopp som ska återbetalas har hon rätt till ränta (se

text: 44 § andra stycket konsumentköplagen

text: samt

text: 2 § andra stycket

text: och

text: 5 §

text: räntelagen

text: , 1975:635).

text: III

text: Avgörande 2013-01-21; Änr 2012-04857.

text: A köpte ett garagetält för traktor/husbil av bolaget. Tältet kostade 7 900 kr och levererades den 30 augusti 2011. Det finns ett material- och konstruktionsfel i stativet. Det upptäckte han den 26 januari 2012. Delar av garagetältets stativ hade kraschat. Han klagade samma dag till bolaget och begärde att köpet skulle gå tillbaka. Bolaget tillbakavisade kravet. Bolaget hänvisade till snötyngden som tyngt ner konstruktionen och menade att det inte var något garantiärende. Han har med jämna mellanrum avlägsnat snö från tälttaket. Han förutsatte inte att han skulle behöva stiga upp och skotta bort nattens nederbörd efter varje natt det snöade. Han fick inte information om att konstruktionen inte klarar snölaster. Hade han fått informationen om att konstruktionen var så bräcklig hade han inte genomfört köpet. När han packade upp garaget och läste igenom bruksanvisningen förstod han att normal

text: snöröjning krävs, som också genomförs i samband med övrig snöskottning. Han trodde att något skydd mot väder och vind erbjuds av en vara som säljs uppe i övre Norrland till det priset. A begärde därför hävning av köpet och ersättning för resor.

text: Bolaget motsatte sig kraven. Takstommen har gett vika på grund av för stor snölast. Bolaget har som svar på A:s reklamation förklarat att tältet kan användas året runt, om det förankras väl i underlaget och inte utsätts för snölast vintertid. Vid köp av samtliga garagetält rekommenderar bolaget alltid att tak och sidor ska hållas snöfria vintertid och att kunden ska läsa medföljande instruktioner. Garantin gäller alltså inte för snölast eller för bristfällig förankring av stomme. Bolaget talar om för kunderna att konstruktionen inte klarar snölaster och att bolaget inte har några garantier för det.

text: I ärendet är

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: tillämplig. A har gjort gällande att det föreligger ett material- och konstruktionsfel i stativet till garagetältet han köpt av bolaget eftersom det gett vika under snötyngd. Bolaget har hänvisat till bruksanvisningen och då särskilt den formulering som lyder ”Avlägsna snön på garaget alltid genast efter snöskurar, annars kan garaget störta samman. GARANTIN OMFATTAR INTE RASANDET”.

text: A har förklarat att han tog del av denna formulering omedelbart efter köpet när han packade upp tältet. Tältet levererades den 30 augusti 2011 och A upptäckte felet den 26 januari 2012.

text: I ärendet är ostridigt att stativet för garaget har gett vika för snötyngd. Frågan som nämnden har att ta ställning till är om det är fråga om ett fel i varan eller inte. Av 16 § i ovan nämnda lag framgår bland annat att en vara, om inte annat följer av avtalet, ska vara ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används (andra stycket punkten 1) och att varan om den avviker från det är att anse som felaktig (tredje stycket).

text: Nämnden konstaterar att en vara av detta slag som säljs i övre Norrland som utgångspunkt kan anses felaktig om det inte klargjorts för köparen före det att köpeavtalet ingås att varan inte tål belastning av snö. I det aktuella fallet är det klarlagt att det inte före köpet klargjorts för A att garaget inte tålde snöbelastning. Emellertid har A själv förklarat att han tog del av uppgiften om att tältet inte tålde belastning av snö direkt när han packade upp tältet. Nämnden anser därför att A, genom att använda tältet vintertid trots att han kände till att tältet inte tålde belastning av snö i stället för att genast reklamera tältet och få köpet hävt, har genom sin passivitet i detta avseende accepterat villkoret att tältet inte tålde snöbelastning. Han har därmed förlorat sin rätt att häva köpet och hans yrkanden ska därför avslås.


title: Ångerrätten kunde inte avtalas bort.

text: Ångerrätten kunde inte avtalas bort.

text: Avgörande 2013-03-18; Änr 2012-10560.

text: T köpte den 23 augusti 2012 en motorcykel på internet. Motorcykeln stämde vid leveransen inte överens med vad som angetts på hemsidan. Han ångrade köpet och hävde köpet den 3 september 2012. Han yrkade i första hand att få lämna tillbaka motorcykeln med stöd av ångerrätten i distans- och

text: hemförsäljningslagen, och i andra hand att få häva köpet enligt

text: konsumentköplagen

text: eftersom det var fel på motorcykeln.

text: Säljaren har motsatt sig yrkandena, i första hand eftersom ångerrätten för fordon som kräver registrering avtalats bort genom villkor i parternas avtal, i andra hand för att ångerrätten var förbrukad eftersom motorcykeln inte hållits i väsentligt oförändrat skick, och i tredje hand för att det inte fanns några kvarstående fel på motorcykeln.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt 2 kap. 5 § distans- och hemförsäljningslagen får konsumenten och näringsidkaren skriftligen avtala att det inte ska finnas någon ångerrätt om distansavtalet avser en vara som ska tillverkas eller väsentligt ändras efter konsumentens särskilda önskemål eller som annars ska få en tydlig personlig prägel. I förarbetena till den bestämmelsen (se

text: prop. 2004/05:13, s. 130

text: ) ges som exempel på varor som har en tydlig personlig prägel adressetiketter med konsumentens namn eller t-shirts med personliga tryck. Det ska alltså röra sig om varor som inte är av intresse för en annan konsument. Motorcykeln har inte tillverkats eller väsentligen ändrats efter köparens särskilda önskemål. Inte heller har den på något annat sätt fått en sådan personlig prägel att den inte skulle vara intressant för andra konsumenter. Det är visserligen klarlagt att motorcykeln registrerats på köparen. Nämnden anser emellertid att en registrering av ett fordon inte är ett sådant förhållande som resulterar i att motorcykeln kan anses ha fått en tydlig personlig prägel. En registrering gör inte att motorcykeln inte skulle kunna vara av intresse för och säljas vidare till en annan konsument. Nämnden finner därför att 2 kap. 5 § distans- och hemförsäljningslagen inte är tillämplig på köpet av motorcykeln. Någon annan bestämmelse i den lagen som medger att ångerrätten avtalas bort finns inte. Tvärtom anges i 1 kap. 3 § i den lagen att avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne. Nämnden finner därför att det nämnda villkoret i det mellan parterna ingångna köpeavtalet inte utesluter att T kan ha ångerrätt.

text: Eftersom motorcykeln inte hållits i väsentligt oförändrat skick avslog nämnden emellertid T:s yrkande om att få ångra köpet. Vidare ansåg nämnden inte det bevisat att det fanns några kvarstående fel på motorcykeln varför hans yrkande om hävning inte heller kunde bifallas.


text: Säljarens skyldighet att före köpet upplysa om bilens tillverkningstidpunkt om det kan antas att tillverkningstidpunkten ligger så långt tillbaka i tiden att det påverkar bilens marknadsvärde. (I-IV)

text: I

text: Avgörande 2013-09-23; 2013-02010

text: T beställde en ny bil av märket Kia. När han sedan fick registreringsbeviset för bilen visade det sig att bilen var av årsmodell 2011. Han hade betalat nypris för bilen och tog för givet att det var fråga om 2012 års modell, vilket försäljaren hade uppgett. T begärde därför att bolaget skulle åtgärda registreringsfelet vid Transportstyrelsen så att det framgick att det var fråga om en bil av årsmodell 2012 alternativt begärde han prisavdrag med anledning av det lägre pris som en bil av årsmodell 2011 betingade på marknaden.

text: Bolaget motsatte sig begäran. Bolaget uppgav att T hade fått korrekt information i både köpehandlingar samt muntligen. Av köpeavtalet hade det framgått att det var fråga om en ny bil. Den definitionen som använts i köpeavtalet vann stöd av MRF:s rekommendation om definition av nya bilar. Ytterligare stöd för detta framgick av ett intyg avseende den aktuella bilen ingivet av KIA Motor Sweden AB:s produktchef.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: I ärendet var klarlagt att bilen tillverkats i november 2011, att köpeavtalet mellan bolaget och T ingåtts den 8 oktober 2012 och att bilen levererats till T den 1 november 2012.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller bl.a. att en vara ska anses felaktig om den avviker från vad som avtalats mellan parterna. Av

text: 16 § tredje stycket andra punkten samma lag

text: framgår att varan även ska anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om.

text: Fram till och med den 31 december 1998 kunde bilens ”årsmodell”, i den mening begreppet hade på den svenska bilmarknaden, inte anses vara en egenskap som varje bil hade från början, utan istället en egenskap den fick genom att den registrerades såsom varande av en viss årsmodell i vägtrafikregistret. Bilar som tillverkades under första halvåret ett visst år ansågs vara av det årets modell medan bilar som tillverkades under andra halvåret registrerades såsom varande av årsmodell för nästkommande år.

text: Sedan den 1 januari 1999 ska inte längre årsmodell anges vid registrering av bilar. Ändringen avsåg alla helhetsgodkända bilar med europatypgodkännande. Sådan information om bilar som offentliggörs i vägtrafikregistret innehåller således inte längre uppgifter om årsmodell. Istället ska generalagenten eller tillverkaren lämna uppgifter till Transportstyrelsen om bl.a. tillverkningsår/månad vid registrering av uppgifter i vägtrafikregistret. På registreringsbevisen som utfärdas av Transportstyrelsen framgår endast uppgifter om dag för första ibruktagande samt tillverkningsår/månad.

text: I köpeavtalet mellan bolaget och T fanns det en ruta med ledtexten tillverkningsår/månad. I den rutan hade bolaget inte fyllt i tillverkningsår/månad utan i stället skrivit ”Nytt”. Bolaget hade som skäl för att göra så uppgett att det skett i överensstämmelse med en rekommendation från branschorganisationen MRF. Rekommendationen hade getts in som bevisning i ärendet. Något annat

text: skäl för att inte fylla i rutan med den aktuella bilens tillverkningsår/månad hade inte åberopats av bolaget.

text: Av MRF:s rekommendation, daterad 9 november 2012, med rubriken ”Att tänka på vid försäljning av nya bilar som tagits i trafik samt allmän information om definitionen av ny bil” framgick bl.a. att en ”ny bil” var en bil som vid säljtillfället var av senaste marknadsförda utförande (dvs. det ska inte ha funnits någon nyare version/modellbeteckning på marknaden) samt var tillverkad högst 12 månader före leveransen. Det skulle vidare krävas att bilen inte var tagen i trafik samt att garantitider inte börjat löpa. Om dessa villkor uppfyllts, räckte det enligt MRF med att på köpeavtalet ange ”ny bil”.

text: Som skäl för informationen i rekommendationen angavs att Allmänna reklamationsnämnden i tidigare avgöranden konstaterat ”att en kund alltid har skäl att förutsätta att en nybil säljs med en outnyttjad nybilsgaranti (om inte särskilt informerats) och att det inte gått oskäligt lång tid från tillverkningen till leverans”.

text: Nämnden konstaterade inledningsvis att det inte framstod som särskilt motiverat att i en ruta på ett köpeavtal med ledtexten ”tillverkningsår/månad” ange annat än just tillverkningsår och tillverkningsmånad. En köpare kunde normalt förväntas vara intresserad av att få ta del av just dessa uppgifter. I ett fall där bilen ännu inte tillverkats kunde förstås någon uppgift om tillverkningstidpunkt inte lämnas. Om däremot – som i det aktuella fallet – bilen redan var tillverkad (och i det aktuella fallet dessutom sedan lång tid tillbaka) fanns det knappast någon beaktansvärd anledning att inte fylla i uppgift om tillverkningstidpunkten i den på köpeavtalsblanketten avsedda rutan. Någon beaktansvärd anledning att i stället bara fylla i ordet ”Nytt” i den rutan hade inte framkommit. Att fylla i rutan med ”Nytt” medförde ju att köparen inte fick information om bilens tillverkningsdatum och därmed inte fullständigt underlag för sitt beslut rörande huruvida han eller hon ville köpa bilen eller inte och vilket pris köparen var beredd att betala.

text: En bils tillverkningstidpunkt hade en viss betydelse för bilens marknadsvärde. Vid inbyte eller köp av begagnade bilar tillmättes tillverkningstidpunkten betydelse för värderingen av fordonet. För en köpare av en bil var det därför av betydande vikt att bli upplyst om tillverkningstidpunkten inför beslutet om att köpa bilen eller inte köpa den, eller i vart fall för bedömningen av vilket pris man som köpare var beredd att betala för bilen (jfr

text: prop. 1989/90:89 s. 100

text: Högsta domstolen hade i ett fall (se rättsfallet

text: NJA 2001 s. 155

text: ) funnit att en säljare haft skyldighet att upplysa köparen om att en segelbåt tillverkats på annan plats än normalt, eftersom tillverkningsplatsen ansågs påverka marknadsvärdet på båten i sänkande riktning och därmed kunde antas påverka köparens vilja att köpa båten till det begärda priset. Eftersom säljaren underlåtit att ge köparen upplysning om tillverkningsplatsen ansåg Högsta domstolen att båten var behäftad med fel.

text: I den rättsliga litteraturen hade nämnts att utgången av det nämnda avgörandet i Högsta domstolen kunde tolkas så att säljare av nytillverkade bilar har en skyldighet att upplysa köpare om när bilen har tillverkats eller kommer att tillverkas (se Eriksson, Nordling, Palm, Konsumentköp, En kommentar till

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 130).

text: Med anledning av vad som hade anförts fann nämnden därför att T haft fog för att förvänta sig att bli upplyst i köpeavtalet eller på annat sätt om att den bil som han tänkte köpa var tillverkad i november 2011. Säljaren hade känt till tillverkningstidpunkten, men hade inte gett T information om denna. Om T fått informationen kunde det hållas för visst att han inte skulle ha köpt bilen, i vart fall inte till det pris som nu blev fallet. Säljarens underlåtenhet att lämna informationen kunde därför antas ha inverkat på köpet. Enligt

text: 16 § tredje stycket 2 konsumentköplagen

text: förelåg därmed ett fel i bilen. Med anledning av felet var T berättigad till ett prisavdrag. Detta skulle motsvara skillnaden i marknadsvärde på en bil av ifrågavarande märke och modell som tillverkats under hösten 2012 och en

text: motsvarande bil som tillverkats i november 2011. Nämnden fann att prisavdraget kunde bestämmas till skäligt ansedda 7 000 kr.

text: II

text: Avgörande 2013-09-17; 2013-02420

text: I februari 2011 köpte P en bil för 100 000 kr. Bilen framställdes som fabriksny. Priset var reducerat med 4 000 kr. På kreditnotan från bolaget framgick att det varit fråga om ett ”nytt fordon”. Han antog därför att det rörde sig om årsmodell 2011. När bilen såldes till annan bilhandlare i december 2012 framkom att det rörde sig om årsmodell 2009, vilket framgick av fordonsregistret. Han medgav att bilen varit oanvänd men ansåg att den vid köpet inte längre kunde betraktas som ny eftersom den var 18 månader gammal. P begärde därför prisavdrag med 15 000 kr.

text: Bolaget motsatte sig begäran. Bolaget bestred även begärt belopp om 15 000 kr i prisavdrag. P besökte bolaget för genomförandet av en bytesaffär. Säljaren hade under förbehåll att det varit fråga om ett byte sett Suzukin som ett lämpligt mindre och billigare objekt, vilket i bolagets affärssystem betraktats som ett ”nytt fordon” pga. att det aldrig tidigare registrerats, använts eller saknat fulla garantier. Vid tiden för köpet såldes bilen till ett reducerat pris. Inte heller hade bolaget undanhållit uppgifter om bilens tillverkningsår eller modellår. Bilens tillverkningsår hade framgått av registreringsbeviset som P haft under tiden.

text: I ärendet var klarlagt att bilen tillverkats i april 2009, att köpeavtalet mellan bolaget och P ingåtts den 27 januari 2011 och att bilen levererats till P den 2 februari 2011. P hade uppgett att han inte fått del av uppgift om tillverkningstidpunkten före köpet.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: gäller bl.a. att en vara ska anses felaktig om den avviker från vad som avtalats mellan parterna. Enligt

text: ska varan även anses felaktig om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om.

text: Sedan den 1 januari 1999 ska inte längre årsmodell anges vid registrering av bilar. Ändringen avsåg alla helhetsgodkända bilar med europatypgodkännande. Information om bilar som offentliggörs i vägtrafikregistret innehåller således inte längre uppgifter om årsmodell. Istället ska generalagenten eller tillverkaren lämna uppgifter till Transportstyrelsen om bl.a. tillverkningsår/månad vid registrering av uppgifter i vägtrafikregistret. På registreringsbevisen som utfärdas av Transportstyrelsen framgår endast uppgifter om dag för första ibruktagande samt tillverkningsår/månad.

text: Av kreditnotan framgick att bilen upptagits som ett ”nytt” fordon vid försäljningen. Uppgifter om t.ex. tillverkningsår/månad samt andra uppgifter som förekom i vägtrafikregistret hade utelämnats. Inte heller hade bolaget visat att P på annat sätt före köpet fått del av uppgifter om tillverkningstidpunkt.

text: Bolagets invändning om att bilens tillverkningstidpunkt hade framgått av registreringsbeviset saknade betydelse, eftersom det inte hade bevisats att P hade fått ta del av registreringsbeviset före köpet.

text: prop. 1989/90:89 s. 100

text: NJA 2001 s. 155

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 130).

text: Med anledning av vad som anförts fann nämnden att P haft fog för att förvänta sig att bli upplyst i köpeavtalet eller på annat sätt om att den bil som han tänkte köpa var tillverkad i april 2009. Säljaren hade känt till tillverkningstidpunkten men hade inte gett P information om denna. Om P hade fått informationen kunde det hållas för visst att han inte skulle ha köpt bilen, i vart fall inte till det pris som nu blev fallet. Säljarens underlåtenhet att lämna informationen kunde därför antas ha inverkat på köpet. Enligt 16 § tredje stycket 2 förelåg därmed ett fel i bilen. Med anledning av felet var P berättigad till ett prisavdrag. Detta skulle motsvara skillnaden i marknadsvärde på en bil av ifrågavarande märke och modell som tillverkats under hösten 2010/våren 2011 och en motsvarande bil som tillverkats i april 2009. Nämnden fann att prisavdraget kunde bestämmas till skäligt ansedda 3 000 kr.

text: III

text: Avgörande 2013-09-17; 2013-02668

text: I januari 2013 såg P en annons på blocket där en Audi A6 annonserades som ny. I februari 2013 köpte han bilen och lämnade sin gamla bil i inbyte. En tid efter köpet konstaterade han att bilen tillverkats i augusti 2011, dvs. 18 månader från köpet. Han kontaktade bolaget och fick en rad förklaringar om modellår, årsmodeller och tillverkningsår. Enligt avtalet framgick att han köpt en ny bil med modellår 2012. I serviceprotokollet hade det stått att bilen var av årsmodell 2012. Transportstyrelsen klassificerade bilen som ett fordon med fordonsår 2011. P hade även bestritt att någon rabatt lämnats som kompensation för att bilen tillverkats under 2011. Han begärde därför prisavdrag med 15 000 kr.

text: Vidare hade säljaren vid köpet upplyst honom om att en ”prova på” försäkring ingick i priset. Han hade därefter fått en faktura från If på 1 000 kr. Han ville därför erhålla kompensation för denna kostnad och begärde därför även skadestånd.

text: Bolaget motsatte sig begäran. Inom bilbranschen används alltid modellår och det hade angetts i köpeavtalet. Bolaget hade ett nytt fakturasystem och där har det smugit sig in ett fel och istället för

text: modellår har det stått årsmodell. Bolaget hade varit väldigt tydligt med att det varit fråga om modellår 2012. Bilen hade inte varit registrerad eller tagen i trafik. Dessutom hade den sålts med en extremt hög rabatt vilken kompenserat för prisskillnaden med råge. Bilen som såldes hade prissatts efter modellår 2012 och värderingen av bilen som togs i inbyte hade värderats och prissatts efter modellår 2009, trots att den tillverkats 2008. Rabatten på den nya bilen hade varit så hög som 20 % i jämförelse med vanliga konsumentköp som betingade rabatter på 5-8 %.

text: I ärendet var klarlagt att bilen tillverkats i augusti 2011, att köpeavtalet mellan bolaget och P ingåtts den 30 januari 2013 och att bilen levererats till P den 6 februari 2013.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: Av köpeavtalet framgick att bilen upptagits som ett ”nytt” fordon vid försäljningen. Vidare hade 2012 angetts under rubriken ”modellår” i köpeavtalet. I fakturan hade årsmodell 2012 angetts. Inget som framkommit i ärendet tydde på att P före köpet informerats om bilens tillverkningstidpunkt.

text: prop. 1989/90:89 s. 100

text: NJA 2001 s. 155

text: konsumentköplagen

text: , 2011, s. 130).

text: Med anledning av vad som anförts fann nämnden att P haft fog för att förvänta sig att bli upplyst i köpeavtalet eller på annat sätt om att den bil som han tänkte köpa var tillverkad i augusti 2011. Säljaren hade känt till tillverkningstidpunkten, men hade inte gett P information om denna. Om P fått informationen kunde det hållas för visst att han inte skulle ha köpt bilen, i vart fall inte till det pris som nu blev fallet. Säljarens underlåtenhet att lämna informationen kunde därför antas ha inverkat på köpet. Enligt

text: 16 § tredje stycket 2 konsumentköplagen

text: förelåg därmed ett fel i bilen. Med anledning av felet var P berättigad till ett prisavdrag. Detta skulle motsvara skillnaden i marknadsvärde på en bil av ifrågavarande märke och modell som tillverkats under hösten 2012/våren 2013 och en motsvarande bil som tillverkats i augusti 2011. Nämnden fann att prisavdraget kunde bestämmas till skäligt ansedda 6 000 kr.

text: Med anledning av vad bolaget anfört om att det givit en rabatt vid köpet som väl kompenserat för prisavdraget konstaterade nämnden att köpeavtalet inte angett att någon sådan rabatt givits för att kompensera att bilen tillverkats redan i augusti 2011. Nämnden bortsåg därför från bolagets uppgift om rabatten.

text: Det hade inte heller av utredningen i ärendet framgått att bolaget utlovat en kostnadsfri ”prova på” försäkring. Av handlingarna i ärendet framgick inte mer än att bolaget utlovat att ordna försäkringen, men att den skulle vara kostnadsfri framgick inte. P:s yrkande i den delen avslogs.

text: IV

text: Avgörande 2013-09-17; 2013-03682

text: J köpte en ny bil som ett år senare visade sig vara åtta månader gammal vid köpet. Han fick inte denna information av säljaren under säljprocessen. Den information som undanhållits honom hade direkt påverkat köpbeslutet. En förutsättning för honom för att köpa bilen var att den skulle vara ny; vilket innebar att bilens värdeminskning skulle börja den dagen bilen lämnade bolagets anläggning. J begärde därför i första hand hävning. I andra hand begärde han omleverans och i tredje hand begärde han prisavdrag.

text: Bolaget motsatte sig begäran. Efter beställning av J den 21 mars 2012 levererades en ny Volvo V70 med Volvo specifikation modellår 2012 samt tillbehör. Bilen hade från fabrik strukturvecka 201134 med första registrering och leveransdatum till J den 19 april 2012. Registreringen som skett på bolaget hade endast varit en administrativ registrering. Den hade inte någon återverkan på bilens garantier eller andrahandsvärde.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: Bilar tillverkade efter den 1 juli varje år registrerades såsom varande av årsmodell för nästkommande år.

text: Av köpehandlingar framgick att den ifrågavarande bilen upptagits som ett ”nytt” fordon med modellår 2012. I köpeavtalet saknades uppgifter om t.ex. tillverkningsår/månad samt andra uppgifter som förekom i vägtrafikregistret. Nämnden hade i andra ärenden (se t.ex. nämndens avgöranden i ärendena 2013-02668 och 2013-02420) funnit att en köpare har fog för att förvänta sig att få information om bilens tillverkningstidpunkt, om det kan antas att tillverkningstidpunkten ligger så långt tillbaka i tiden att det påverkar bilens marknadsvärde i sänkande riktning. I J:s fall hade bilen tillverkats under andra halvåret 2011. Den levererades i april 2012. Om de gamla reglerna för årsmodellbestämning hade gällt alltjämt skulle bilen ha ansetts vara av årsmodell 2012. I ärendet saknades därför enligt nämndens mening anledning att anta att den omständigheten att bilen tillverkats i augusti 2011 i stället för under våren 2012 skulle påverka bilens marknadsvärde i någon nämnvärd mån. I avsaknad av bevisning som styrkte att marknadsvärdet påverkats, fann nämnden därför att det inte fanns något köprättsligt relevant fel på bilen. Med anledning därav avslogs J:s yrkanden.


title: Fråga om säljarens skyldighet att upplysa om risk för ärrbildning vid laserbehandling.

text: laserbehandling. Avgörande 2013-05-21; 2013-02350

text: P betalade 3 600 kr för borttagning av ofarliga leverfläckar. Efter behandlingen blev fläckarna blivit värre än innan och såg ut som röda lysande ”blåsor”. Resultatet avviker från vad säljaren utlovat. Säljaren lämnade inte några förbehåll eller informerade om några risker. P begärde tillbaka vad han betalat för behandlingen.

text: Bolaget motsatte sig kravet. P:s kropp har en benägenhet att bilda överdrivna ärreaktioner, s.k. keloider, efter skador i huden. Cirka 1 på 1 000 personer har benägenhet att bilda keloider. Man kan inte i förväg se detta på någon och eftersom det är så sällsynt att det bara hänt en gång under 10 år på kliniken har man inte informerat om detta. Kliniken har gjort behandling och efterbehandlingar till ett värde om 13 802 kr. Slutresultatet av dessa behandlingar kan man ännu inte bedöma.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Det är i ärendet ostridigt att P drabbats av överdrivna ärreaktioner, keloider, i samband med laserbehandlingen. Det är också ostridigt att bolaget inte informerade P om risken för att keloider kunde uppstå.

text: Konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: är inte direkt tillämplig på kroppsbehandlingar, men enligt nämndens praxis kan den tillämpas analogt på den här typen av tjänster.

text: Enligt

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: ska näringsidkaren utföra tjänsten fackmässigt. Han ska vidare med tillbörlig omsorg ta till vara konsumentens intressen och samråda med denne. En tjänst ska anses felaktig om resultatet avviker från vad konsumenten har rätt att kräva med hänsyn till 4 §. En tjänst ska enligt 11 § också anses felaktig om en näringsidkare underlåtit att upplysa konsumenten om ett sådant förhållande rörande tjänstens beskaffenhet eller ändamålsenlighet som näringsidkaren kände till eller borde ha känt till och som näringsidkaren insåg eller borde ha insett var av betydelse för konsumenten. En förutsättning för att tjänsten ska anses felaktig är att underlåtenheten kan antas ha inverkat på avtalet.

text: Enligt uppgift från bolaget drabbas cirka 1 av 1 000 personer av keloider efter en laserbehandling. Kliniken har också uppgett att man haft ett tidigare fall där en kund utvecklat keloider efter behandling. Kliniken har således känt till att det fanns en risk för keloidbildning vid den aktuella behandlingen. Nämnden utgår vid sin bedömning från att risken för att keloider

text: ska utvecklas i samband med laserbehandling i vart fall är så stor som kliniken har uppgett. Detta innebär enligt nämndens uppfattning att risken för keloidbildning inte är så obetydlig att kliniken kunnat bortse från den och låta bli att informera om den. Om kliniken hade gjort det är det troligt att P skulle ha avstått från behandlingen eller i vart fall valt att först testa behandlingen t.ex. på ett sätt som inneburit att skadorna inte blivit så synliga eller så många som de blivit. Tjänsten får därför anses felaktig. P har därmed rätt till prisavdrag. Det yrkade beloppet är skäligt. Hans yrkande ska därför bifallas.


text: Fråga om beställda soffor varit felaktiga och om ångerrätt förelegat. Avgörande

text: 2013-07-15; 2013-02687

text: T begärde att få häva köpet av två soffor eller att få ångra köpet av sofforna. Den 2 november 2012 beställde han på internet av bolaget två bäddsoffor för 4 189 kr. När sofforna levererades i februari 2013 upptäckte han att de inte motsvarade hans förväntningar eller den beskrivning av produkterna som hade lämnats. I annonsen angavs att det var en ”praktisk och bekväm bäddsoffa” samt en ”skön sovplats”. Sofforna är emellertid inte alls bekväma; det är knappt möjligt att sitta i sofforna eftersom det är väldigt smalt och då man känner trästommen och fjädrarna. På grund av felet har han rätt att returnera sofforna. Bolaget är skyldigt att stå för fraktkostnaden. Till detta kommer att köpet omfattades av en ångerrätt, varför han även av detta skäl har rätt att returnera sofforna.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet och gjorde gällande att T har köpt sofforna av annan leverantör och inte av bolaget.

text: Bolaget har invänt att företaget inte är rätt part i ärendet utan att det är ett annat företag som har sålt möblerna och som därför är rätt part i ärendet. Nämnden anser att det genom den bekräftelse på beställningen som har skickats till T är klarlagt att det är bolaget som har sålt sofforna och att det företaget därför är rätt part i ärendet.

text: T har gjort gällande att sofforna är felaktiga och att han därför har rätt att häva köpet. En vara är felaktig i

text: konsumentköplagens

text: mening om den inte motsvarar vad parterna avtalat om eller om den i något annat avseende avviker från vad köparen med fog kunde räkna med vid köpet (

text: 16 § konsumentköplagen

text: ). Det är köparen som ska bevisa att det är fel på varan.

text: Nämnden, som har tagit del av den åberopade bevisningen bl.a. i form av beställningsbekräftelse, e-post mellan parterna, avtalsvillkor och annons, bedömer att T inte har bevisat att sofforna avviker från parternas avtal eller från den annons genom vilken möblerna marknadsförts eller från vad T med fog kunnat förutsätta vid köpet. Eftersom det därmed inte är bevisat att möblerna har något köprättsligt fel ska T:s yrkande om hävning av köpet avslås.

text: T har också begärt att få ångra köpet. Nämnden gör i denna del följande överväganden. Enligt bestämmelserna i distans- och hemförsäljningslagen gäller, vid köp av en vara på distans, som huvudregel att konsumenten har rätt att ångra köpet inom 14 dagar från den dag då konsumenten tog emot varan. Enligt

text: 2 kap. 5 § samma lag

text: gäller dock att, om distansavtalet avser en vara som ska tillverkas eller väsentligt ändras efter konsumentens särskilda önskemål, får konsumenten och näringsidkaren skriftligen avtala att det inte ska finnas någon ångerrätt.

text: I de avtalsvillkor som gäller för köpet och som T har tagit del av anges att avtal om köp av beställningsvaror inte omfattas av någon ångerrätt. Ett avtal av nu aktuellt slag får anses utgöra ett sådant skriftligt avtal som avses i 2 kap. 5 § distans- och hemförsäljningslagen. Enligt nämnden får de soffor som T köpt anses vara sådana specialtillverkade beställningsvaror som enligt avtalsvillkoren inte omfattas av någon ångerrätt. Med hänsyn till detta och till att parterna enligt bestämmelsen i 2 kap. 5 § distans- och hemförsäljningslagen har haft rätt att träffa avtal på sätt som skett om att ångerrätten inte skulle gälla köp av sådana varor anser nämnden att köpet inte har omfattats av någon ångerrätt. Vid denna bedömning ska även T:s begäran om att få ångra köpet avslås.


title: Fråga om ångerrätt vid distansköp av ridstövlar med gjorda tilläggsval.

text: Avgörande 2013-10-30; 2013-03620

text: C begärde att få tillbaka vad hon betalat för ett par stövlar som hon returnerat till bolaget. Hon beställde stövlar av standardmått, med de standardval som finns tillgängliga för beställning på företagets hemsida. De passade inte. I köpevillkoren på företagets hemsida står det att kunden har 14 dagars ångerrätt på allt.

text: Bolaget motsatte sig kravet. Företaget har klart och tydligt skrivit att returrätt inte gäller för specialbeställda varor som stövlar av aktuellt märke. C har beställt stövlarna med tillägg för blixtlås, vilket gör att det inte är fråga om någon standardstövel utan en beställningsvara. Det finns ingen ångerrätt när köpet gäller en specialtillverkad vara. Eftersom detta tydligt anges på företagets hemsida är detta överenskommet mellan parterna.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Beställningen har gjorts via internet vilket innebär att distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: är tillämplig. Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: är ett avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för konsumenten utan verkan mot denne. Det innebär att lagen inte kan åsidosättas av mer oförmånliga avtalsvillkor som utformats av näringsidkaren. Konsumenten och näringsidkaren kan trots det skriftligen avtala om att det inte ska finnas någon ångerrätt, om distansavtalet avser en vara som ska tillverkas eller väsentligen ändras efter konsumentens särskilda önskemål eller som annars ska få en tydlig personlig prägel (

text: 2 kap. 5 §

text: ). Enligt lagens förarbeten ges som exempel på det sistnämnda fallet beställning av adressetiketter med konsumentens namn eller T-shirts med personligt tryck (

text: prop. 2004/05:13 s. 130

text: Nämnden konstaterar att kunden vid beställning av ridstövlar av märket König på bolagets hemsida ska fylla i ett antal val. T.ex. går det att beställa stövlarna med eller utan dragkedja. Nämnden anser att de val som C gjort ligger inom ramen för de standardval som ska göras vid beställningen. Bolaget har därför inte haft rätt att undanta köpet från ångerrätten, trots att det på hemsidan anges att det inte är någon returrätt.

text: Nämnden konstaterar vidare att en konsument som har ingått ett distansavtal har rätt att ångra köpet genom att meddela näringsidkaren detta inom 14 dagar från den dag han eller hon tog emot varan (2 kap. 9 §). Nämnden konstaterar att C har meddelat företaget att hon ville utnyttja sin ångerrätt inom rätt tid och att företaget fått tillbaka stövlarna. Hon har alltså rätt att få tillbaka vad hon har betalat för dem.


title: Fråga om medresenär ägt rätt att reklamera samt om det förelåg rätt till prisavdrag vid köp av paketresa.

text: prisavdrag vid köp av paketresa. Avgörande 2014-02-21; 2013-03768

text: ME yrkade prisavdrag med sammanlagt 8 680 kr för sig och sitt ressällskap. ME med resesällskap betalade sammanlagt 4 340 kr per person för en resa inklusive komfortpaket. ME gjorde gällande att det förelåg brister i researrangemanget beträffande information, utflykter och guidning.

text: Företaget motsatte sig yrkandet. Företaget gjorde i första hand gällande att anmälningen skulle avvisas på grund av bristande reklamation. Det anges i bolagets allmänna villkor att den person som bokar resan och därmed ingår avtal med arrangören är huvudresenär. Medresenärer som önskar göra någon form av ändring måste göra detta via huvudresenären. Den aktuella resan har bokats och betalats av MEs ressällskap KN, som därför varit huvudresenär och företagets kontaktperson. Reklamation skulle därför ha gjorts av KN. Enligt villkoren ska skriftlig reklamation inlämnas till företaget inom två månader efter hemkomsten. Eftersom KN aldrig reklamerat till bolaget har rätten att åberopa fel i resan gått förlorad. Företaget motsatte sig påståendet att det hade förelegat brister i researrangemanget.

text: Företaget har anfört att i första hand ska anmälan avvisas, eftersom ME, enligt företagets uppfattning, inte har rätt att reklamera då hon inte är angiven som huvudresenär.

text: I ärendet är

text: paketreselagen (1992:1672)

text: tillämplig. Av lagens bestämmelser framgår bl.a. att en resenär har rätt att åberopa fel – reklamera – inom skälig tid, se

text: 19 §

text: . Med resenär avses i lagen den som själv eller genom någon annan förvärvar en paketresa, se

text: 3 §

text: . Avtalsvillkor, som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för resenären, är utan verkan mot denne, om resenären förvärvat paketresan huvudsakligen för enskilt ändamål från en näringsidkare i dennes yrkesmässiga verksamhet, se

text: 4 §

text: . ME har således haft rätt att reklamera resan, även om hon har förvärvat den genom en annan person – sitt ressällskap. Nämnden finner därför att ärendet ska prövas i sak.

text: En arrangör av paketresor ansvarar enligt

text: 9 § paketreselagen

text: gentemot resenären för vad denne har rätt att fordra till följd av avtalet. Ansvaret gäller även för sådana prestationer som ska fullgöras av någon annan än arrangören, t.ex. av denne anlitat hotell. Enligt

text: 16 § samma lag

text: har

text: resenären vid fel i de avtalade tjänsterna rätt till prisavdrag och skadestånd. Fel föreligger inte bara när arrangören bryter mot en uttrycklig bestämmelse i avtalet utan även när tjänsterna inte håller den kvalitet som resenären har rätt att förvänta sig. Enligt

text: 5 § andra stycket paketreselagen

text: är uppgifterna i kataloger och broschyrer bindande för arrangören. Ändringar får dock göras innan avtal träffas, om ett uttryckligt förbehåll om det har gjorts i katalogen eller broschyren och om resenären tydligt informeras om ändringarna.

text: Enligt

text: 16 § tredje stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: ska en vara anses felaktig bl.a. om säljaren före köpet har underlåtit att upplysa köparen om ett sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet. Bestämmelserna i den paragrafen ger uttryck för en allmän konsumentköprättslig princip och bör därför kunna användas analogt på andra köp som konsumenter gör och alltså inte bara vid köp av varor. Vid köp av en resa ska alltså fel i researrangemanget anses föreligga om säljaren underlåtit att upplysa köparen om sådant förhållande rörande arrangemanget som säljaren kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet av resan.

text: ME har till stöd för sin talan bl.a. gett in marknadsföringsmaterial för resan. I detta material anges att det skulle vara en ”Premiumresa”, ”ren lyx”, ”speciellt erbjudande”, ”endast med rabattkod”, m.m.

text: Nämnden finner att företaget inte har visat att man gjort ett uttryckligt förbehåll om att utlovad lyx inte skulle komma att ingå i resan utan tilläggsbetalningar. Nämnden konstaterar därför att utlovad lyx, m.m. ska ingå i det grundpris som resenärerna har betalat. För de resenärer som inte köper till extra utflyktspaket och liknande ska därför resan fortfarande hålla förväntad lyxkvalitet.

text: Av utredningen i ärendet framgår att eftersom ME och hennes ressällskap inte hade betalat ytterligare tilläggsavgifter utöver det komfortpaket som kunde tecknas enligt marknadsföringsmaterialet, blev de avsläppta i skogen vid biljettkuren till Phaselis där de fick vänta eller roa sig på egen hand tills övriga resenärer kom tillbaka med bussen efter 90 minuter. Nämnden finner att detta inte kan anses vara vad som i dagligt tal menas med lyx. ME med ressällskap har därför i denna del inte erhållit den kvalitet på resan som hon haft rätt att förvänta sig.

text: ME har även i andra delar anmärkt på att hon och hennes ressällskap inte fått vad som utlovats, t.ex. var där ingen övernattning i Antalya. Nämnden finner att det i marknadsföringsmaterialet

text: uttryckligen sägs att det i resan ingår bl.a. en övernattning i fyrstjärnigt hotell i Antalya. Resenärerna har således i denna del inte fått vad de enligt avtalet varit berättigade till.

text: Nämnden finner det utrett att företaget innan avtalets tecknande inte har upplyst ME och hennes ressällskap om att de skulle bli tvungna att teckna ytterligare s.k. komfortpaket för att få den förväntade kvaliteten på resan, trots att företaget haft kännedom om detta. Nämnden finner sannolikt att denna underlåtenhet kan antas ha inverkat på köpet av resan och att ME och hennes ressällskap därför borde ha blivit upplysta om tilläggskostnaden.

text: Nämnden finner att ME har bevisat att hon och hennes ressällskap även i övrigt inte har fått en resa med den kvalitet (”ren lyx”) som de haft anledning att förvänta sig. Bristerna i researrangemanget är så väsentliga att ME med sällskap är berättigade till prisavdrag för fel i resan med cirka en fjärdedel av resans pris. Yrkandet ska därför medges på så sätt att företaget rekommenderas att ersätta resenärerna med skäliga 1 000 kr per person.

text: Skiljaktig mening

text: Två av nämndens ledamöter var skiljaktiga på så sätt att de ansåg att prisavdraget skäligen borde bestämmas till 500 kr per resenär, dvs. 11 % av resans pris då bristerna i paketresan knappast motsvaras av ett prisavdrag på hela 23 %.


title: Fråga om hundpensionats ansvar för hund som skadats av olyckshändelse vid dröjsmål med avlämnandet.

text: dröjsmål med avlämnandet. Avgörande 2014-01-17; 2013-04370

text: MJ yrkade ersättning av företaget med sammanlagt 3 213,93 kr för självrisk, förlorad arbetsinkomst och annan kostnad. MJ lämnade sin hund på företagets hundpensionat. Det avtalades att han skulle ringa samma dag eller dagen innan han ville hämta hunden. Han ville hämta hunden den 25 oktober. Han ringde denna dag och följande dagar utan att någon svarade och besökte även pensionaten utan att någon öppnade. Efter att han ringt 114 14 skickades patrull till pensionatet. Samtidigt som denna anlände, kom också ägaren till hundpensionatet hem från en utlandssemester. Då fick han veta att hunden blivit biten ett par dagar tidigare. Han tog hunden till veterinär där hunden blev ordinerad medicin för infekterat sår och feber.

text: Företaget motsatte sig yrkandet. Företaget hade haft hunden hos sig många gånger på pensionatsvistelse. Den 24 oktober skulle hundpensionatets ägare åka bort i sex dagar. Hon informerade MJ om detta innan hon åkte. MJ sa ingenting om att han ville hämta hunden innan pensionatsägaren kom hem. Ägarens dotter hjälpte till med pensionatet. Strax innan pensionatsägaren åkte gick hennes mobiltelefon sönder, men pensionatsägaren fick låna en annan telefon som dottern kunde nå henne på. Bettet hände den 27 oktober. Bitsåret bestod av två små hål och skrapad hud. Pensionatet bedömde att det inte behövdes akut veterinärvård, utan att det räckte med att hålla såret rent. Pensionatsägaren undersökte hunden, gjorde rent såren på nytt och la lokalt penicillin i hålen. MJ fick med sig bland annat sårtvätt så han kunde sköta om såret hemma. Pensionatet har inte fått betalt för de återstående sex dagarna.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Konsumenttjänstlagen

text: inte är tillämplig på den här typen av avtal. Det följer av

text: 1 § första stycket 3

text: , där förvaring av levande djur uttryckligen undantas från lagens tillämpningsområde. Enligt lagförarbetena bör dock de principer som kommer till uttryck i lagen kunna vara till ledning när det gäller att fastställa parternas förpliktelser och rättigheter i sådana avseenden som inte särskilt har reglerats i avtal (se

text: prop. 1984/85:110 s. 116

text: I ärendet är ostridigt att MJ:s hund har blivit biten av en annan hund när den har varit på hundpensionatet.

text: I

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: stadgas att om föremålet för tjänsten skadas medan egendomen är i näringsidkarens besittning eller annars under dennes kontroll, är näringsidkaren skyldig att ersätta skadan. Detta gäller dock inte om näringsidkaren bevisar att varken han eller någon som på hans sida har anlitats för att utföra tjänsten har varit försumlig. Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 1999 s. 197

text: ansett att ett sådant s.k. presumtionsansvar är tillämpligt vid förvaring av djur.

text: MJ har inte gjort gällande att bettet har orsakats genom vårdslöshet på hundpensionatets sida. Bettet ska därför anses ha inträffat på grund av en olyckshändelse för vilken hundpensionatet i princip inte ansvarar.

text: I förevarande fall har MJ emellertid enligt vad hundpensionatet lämnat obestritt ringt pensionatet under flera dagar före olyckan i avsikt att omedelbart hämta hunden, men han har inte kommit fram. Hundpensionatet får därmed anses ha varit i dröjsmål med att återlämna hunden. Enligt allmänna rättsgrundsatser ansvarar hundpensionatet vid dröjsmål även för olyckshändelser på den omhändertagna saken, utom sådana som skulle ha inträffat även om saken skulle ha återlämnats (s.k. casus mixtus-ansvar; jfr

text: 13 § andra stycket köplagen

text: Sedan MJ hämtat sin hund har han inte varit skyldig att ovillkorligen låta hundpensionatet behandla skadan, men han har varit skyldig att vidta skäliga åtgärder för att begränsa sin skada. Genom att vända sig till en extern veterinär när hunden fick angivna symptom har han inte åsidosatt sin skadebegränsningsplikt. Hundpensionatet är därför skyldigt att ersätta honom för veterinärkostnaden.

text: Från det av MJ yrkade beloppet ska dras två dagars förvaringsavgift, 300 kr. Företaget ska således rekommenderas att till MJ betala 2 913 kr, 93 öre.


title: Fråga om kontohavares agerande att lämna ut koder från bankdosa till kapat Facebook-konto varit särskilt klandervärt enligt 4 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument.

text: transaktioner med betalningsinstrument. Avgörande 2013-10-24; 2013-04700

text: J kontaktades via Facebook av en vän som ville ha hjälp med sin internetbank men det visade sig vara en bedragare som hade kapat hennes väns Facebookkonto. Hon gav ut ett antal koder från sin bankdosa i god tro. Dagen därpå gjordes det tre stora utbetalningar från hennes konto till utländska konton, varav ett stoppades av banken. J begärde återbetalning med uttaget belopp.

text: Banken motsatte sig yrkandet. I första hand ansåg banken att J måste anses ha handlat särskilt klandervärt och att hon är betalningsansvarig för hela beloppet. Om nämnden skulle finna att J inte agerat särskilt klandervärt anser banken att hon ska åläggas betalningsansvar med 12 000 kr på grund av grov oaktsamhet. Överföringarna gjordes efter inloggning till J:s internetbank och med hennes personliga säkerhetsdosa, kod till dosan och tillfälliga koder som kommit upp successivt under upplägg och genomförande av överföringarna. J har inte endast vid ett tillfälle av obetänksamhet lämnat ut en personlig kod – vilket i sig är grovt oaktsamt – utan hon har gång på gång och under en längre tid medverkat och i sin personliga säkerhetsdosa knappat in uppgifter hon fick via Facebook och lämnat ut de personliga koder som dosan genererade. Hon måste ha varit medveten om att de av säkerhetsdosan genererade koderna direkt skulle användas vid en samtidigt pågående betalningsöverföring. Hon kunde inte se och kontrollera själva överföringsbeloppen och till vem överföringarna gjordes. Hon har vilseletts såtillvida att hon trodde att det var en vän som hon lämnade alla uppgifter till för att göra överföringar men även om det varit till en vän har hon agerat i strid mot lag och villkor. Även en vän hade teoretiskt haft möjlighet att göra överföringar på samma belopp. Banken ansåg att det vore stötande om banken skulle behöva stå för någon del av de belopp som överfördes på detta sätt där J inte brytt sig om att följa av banken upplagda säkerhetsrutiner.

text: Av 4 § lagen om obehöriga transaktioner med betalningsinstrument framgår det att kontohavaren är skyldig att 1.skydda en personlig kod som han eller hon fått, 2. vid vetskap om att betalningsinstrument kommit bort eller obehörigen använts snarast anmäla det till betaltjänstleverantören och 3. i övrigt följa de villkor som enligt kontoavtalet gäller för användning av betalningsinstrumentet.

text: I 6 § stadgas att om en obehörig transaktion har kunnat genomföras på grund av att kontohavaren genom grov oaktsamhet åsidosatt sina skyldigheter enligt 4 § ansvarar kontohavaren för beloppet. Är kontohavaren konsument är ansvaret begränsat till 12 000 kr. Har kontohavaren handlat särskilt klandervärt ansvarar denne dock för hela beloppet.

text: Av punkten 2 i villkoren för säkerhetsdosan framgår det att kunden ska vidta alla rimliga

text: åtgärder för att skydda säkerhetsdosa och kod mot obehörig användning, att dosan endast får användas av kunden personligen samt att vare sig säkerhetsdosa eller kod får lämnas till eller användas av någon annan. J har genom att lämna ut koder från sin säkerhetsdosa brutit mot dessa villkor.

text: Det står enligt nämndens mening klart att J:s agerande måste anses vara grovt oaktsamt i lagens mening. Frågan är om hon ska anses ha handlat särskilt klandervärt och därmed ska ansvara för hela beloppet.

text: Av lagförarbetena framgår det att med begreppet särskilt klandervärt avses kvalificerade former av grov oaktsamhet. Bestämmelsen i 6 § sista stycket riktar in sig på situationer då kontohavaren agerat så klandervärt i förhållande till betaltjänstleverantören att det skulle vara stötande att denne behövde stå för någon del av beloppet. Det ska närmast röra sig om fall där kontohavaren genom sitt handlande får anses ha varit likgiltig till risken för obehöriga situationer (

text: prop. 2009/10:122

text: J har förvisso utsatts för ett bedrägeri där någon utgett sig för att vara en vän och bett om hjälp med koder från J:s säkerhetsdosa. Emellertid är det J:s eget agerande som möjliggjort de obehöriga transaktionerna. Hon har vid upprepade tillfällen i över en timme, i strid mot bankens säkerhetsföreskrifter och tydliga villkor, lämnat ut koder från sin egen dosa till en annan person via Facebook. Detta utan att kunna se eller kontrollera vare sig vilka belopp som överfördes eller till vem transaktionerna genomfördes. Ett sådant agerande är enligt nämndens mening sådant klandervärt att det skulle vara stötande om banken skulle behöva stå för någon del av beloppet. J är alltså betalningsskyldig för de obehöriga transaktionerna.

text: Banken har inte åtagit sig att vidta någon särskild åtgärd vid uttag av viss storlek. Vad J anfört i den delen kan således inte föranleda något betalningsansvar för banken. Det anförda innebär sammanfattningsvis att yrkandet ska avslås.


title: Fråga om avtal som ingåtts på internet men där varan hämtats och betalats i butik är ett s k distansavtal. Även fråga om ångerrätt föreligger när förpackningen öppnats.

text: förpackningen öppnats. Avgörande 2014-01-07; 2013-06019

text: MI begärde att få ångra köpet av en mobiltelefon enligt distans- och hemförsäljningslagen. Den 14 juni 2013 beställde han en mobiltelefon av företaget via internet. Han fick en beställningsbekräftelse och information om ångerrätt. Han hämtade ut telefonen senare samma dag i ett av bolagets varuhus. Han begärde senare att få ångra köpet men bolaget vägrade att gå med på det med hänvisning till att han brutit förpackningen och att det inte var fråga om ett distansköp. Enligt hans uppfattning omfattas köpet av distans- och hemförsäljningslagen. Han har rätt att ångra köpet.

text: Bolaget motsatte sig yrkandet. MI beställde telefonen via bolagets hemsida och angav då att telefonen skulle hämtas genom bolagets internettjänst. Det innebär att en telefon reserverades i varuhuset för avhämtning. Köpet slutförs i butiken där kunden har möjlighet att undersöka varan. Det rör sig därför inte om ett distansköp. Eftersom förpackningen är bruten gäller inte öppet köp.

text: Allmänna reklamationsnämnden gjorde följande bedömning

text: Tvisten gäller om köpeavtalet omfattas av distans- och

text: hemförsäljningslagen (2005:59)

text: och om MI i så fall har rätt att ångra avtalet med stöd av lagen.

text: Distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: genomför i svensk rätt bl.a. Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7EG av den 20 maj 1997 om konsumentskydd vid distansavtal (distansavtalsdirektivet). Konsumentskyddet enligt såväl direktivet som lagen kan sägas vila på två ben; dels näringsidkarens skyldighet att lämna information till konsumenten, dels konsumentens rätt att under vissa förutsättningar ångra ett avtal.

text: Lagen är tillämplig på distansavtal. Därmed avses enligt 1 kap. 2 § ett avtal som ingås inom ramen för ett av näringsidkaren organiserat system för att träffa avtal på distans och kommunikationen uteslutande sker på distans. Av såväl lagförarbetena som distansavtalsdirektivet (artikel 2.4) framgår det att kravet på att kommunikationen uteslutande ska ske på distans gäller fram till och med avtalsslutet (se

text: prop. 1999/2000:89 s. 14

text: och

text: prop. 2004/05:13 s. 122

text: MI har beställt varan via bolagets hemsida och valt att varan ska levereras genom ett av bolagets internettjänster där kunden själv hämtar och betalar varan i ett av bolagets varuhus.

text: I den orderbekräftelse som skickats till MI anges det att hans order är redo för upphämtning och att den ligger bokad i det valda varuhuset i 24 timmar. Orderbekräftelsen innehåller inget förbehåll eller annan tydlig information om att det inte skulle röra sig om en slutlig accept av konsumentens anbud om att köpa varan. Avtalet får mot den bakgrunden anses ha ingåtts i och med orderbekräftelsen. Kommunikationen har fram till dess uteslutande skett på distans inom ramen för företagets system för distansförsäljning. Det är alltså fråga om ett distansavtal i lagens mening. Det förhållandet att MI därefter hämtat och betalat varan i en fysisk butik medför inte att köpet inte omfattas av distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: . Lagen är alltså tillämplig på köpet.

text: Det har inte påståtts att MI ångrat avtalet för sent.

text: För att ångerrätten ska kunna utnyttjas krävs, enligt 2 kap. 12 §, att varan hålls i väsentligen oförändrat skick. Detta gäller dock inte om varan har förändrats på grund av någon åtgärd som har varit nödvändig för att undersöka den.

text: Att konsumenten, som MI gjort, öppnat förpackningen medför normalt sett inte enligt lagförarbetena och praxis att ångerrätten gått förlorad enligt bestämmelserna i 2 kap. 12 §. Skäl att i det här ärendet göra annan bedömning har inte framkommit.

text: Slutsatsen av det anförda blir då att distans- och

text: hemförsäljningslagen

text: är tillämplig på köpet och att MI har rätt att ångra avtalet. Yrkandet ska då bifallas. Nämnden rekommenderar företaget att låta MI ångra köpet av mobiltelefonen med tillämpning av distans- och

text: hemförsäljningslagen