nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Partsinsyn
Serviceskyldighet

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Umeå filial, för att inte ha sett till att en intagen fick del av sitt förundersökningsprotokoll samt för att ha lämnat felaktiga uppgifter om saken till den offentlige försvararen och polisen

sammanfattning: En offentlig försvarare uppmärksammade att hans häktade klient inte hade tagit del av ett förundersökningsprotokoll. Han kontaktade därför häktet och förklarade att klienten omgående behövde få ta del av materialet. Även polisen tog kontakt med häktet för att säkerställa att den intagne kunde få tillgång till detta. Personalen i häktet bekräftade då att handlingarna fanns där och uppgav att den intagne kunde få tillgång till handlingarna om han själv frågade efter dem. Först en kort tid innan den intagne förflyttades från häktet började man leta efter det aktuella förundersökningsprotokollet, men det hittades inte. Efter att JO inledde sin granskning återfanns handlingarna i en kartong i ett postrum. Utredningen tyder på att förundersökningsmaterialet hela tiden fanns i det utrymmet. JO kan inte dra någon annan slutsats än att häktespersonal vid åtminstone två tillfällen lämnat positiva besked på frågor om den häktades möjligheter att ta del av förundersökningsprotokollet utan att ha följt upp vilket protokoll frågorna avsåg och om det fanns tillgängligt i häktet. Oavsett orsaken är det enligt JO helt oacceptabelt att häktet lämnade uppgifter som i sammanhanget varit direkt felaktiga till den offentlige försvararen och polisen. JO anser att de brister som kommit fram i ärendet är minst sagt anmärkningsvärda. En så viktig fråga som en intagens tillgång till sitt förundersökningsprotokoll får inte hanteras på detta nonchalanta och undermåliga sätt. Häktet får allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 7 augusti 2023 förde advokaten AA fram klagomål mot häktet Umeå filial och anförde i huvudsak följande.

text: Han var offentlig försvarare för BB i ett brottmål. Åtal väcktes den 26 juli 2023 och huvudförhandlingen var planerad att börja den 14 augusti 2023. Förundersökningen i målet var omfattande och torde inklusive tilläggsprotokoll ha uppgått till ca 7 000 sidor. BB var inte häktad i målet men däremot i ett annat brottmål.

text: I början av augusti 2023 fick han kännedom om att BB inte hade fått del av förundersökningen. Han tog därför kontakt med häktet och klargjorde att BB omgående behövde få del av förundersökningen för att kunna vara delaktig i förberedandet av försvaret. Personal på häktet lovade att tillse detta. Han informerade också åklagaren och tingsrätten om saken. När han pratade med BB den 6 augusti 2023 hade denne fortfarande inte fått ta del av förundersökningen med undantag för ett tilläggsprotokoll. Det fick honom att anmäla hinder mot huvudförhandlingen.

text: Utredning

text: En av JO:s medarbetare hämtade in muntliga upplysningar från ett vakthavande befäl vid anstalten Umeå. Vid samtalet den 17 augusti 2023 uppgav det vakthavande befälet i huvudsak följande:

text: BB kom till häktesfilialen Umeå den 13 juni 2023. […] Han förflyttades från häktesfilialen Umeå den 9 augusti 2023. En kort tid innan BB blev förflyttad blev hon involverad i att undersöka vad som hade hänt med hans förundersökningsprotokoll. Det fanns uppgifter om att ett förundersökningsprotokoll på ungefär 6 000 sidor skulle ha inkommit till häktesfilialen runt den 15–16 juni. Något sådant protokoll hittades inte, varken i pappersformat eller som USB-minne, trots att personalen sökte efter det. I daganteckningarna finns det en uppgift om att det hade kommit in en handling den 14 juni 2023 men det framgår inte vad det var för handling. Det kom fram att BB hade haft tillgång till ett mindre förundersökningsprotokoll på omkring 300 sidor och som storleksmässigt verkade motsvara ett tilläggsprotokoll. Det normala tillvägagångssättet om polisen lämnar ett förundersökningsprotokoll till häktesfilialen Umeå är att det tas ner till avdelningen så att den intagne ska kunna ta del av det. Efter kontakt med åklagaren i det brottmål som ärendet gäller fick JO del av ett yttrande som åklagaren hade gett in till tingsrätten. Av det framgår bl.a. följande. Den 16 juni 2023 skickades förundersökningsprotokollet med lastbilsbud till anstalten i Umeå. Anstalten och häktesavdelningen har samma adress. När åklagaren fick informationen att BB inte hade fått ta del av förundersökningen fick polisen direktiv att höra av sig till häktet. Till polisen uppgav häktets personal den 7 augusti 2023 att handlingarna fanns på häktet och att BB hade tillgång till handlingarna om han själv skulle fråga efter dem. När åklagaren på nytt fick veta att BB inte hade fått handlingarna transporterades en ny sändning av förundersökningen till det häkte där BB övernattade mellan 9 och 10 augusti 2023.

text: Därefter remitterades AA:s anmälan tillsammans med tjänsteanteckningen och åklagarens yttrande till Kriminalvården för yttrande.

text: Kriminalvårdens yttrande I sitt yttrande anförde Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen, följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom att dels inhämta uppgifter från häktet Umeå och den berörda häktesfilialen som finns i anslutning till anstalten Umeå, dels kontrollera uppgifter i det klientadministrativa systemet KVR. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. – – –

text: Post- och godshantering

text: Hanteringen av inkomna handlingar skiljer sig något avseende hur handlingen kommer in till häktet. Beroende på hur handlingen adresserats mottas den av olika personer. Om det finns en tydlig adressering ansvarar den som mottar handlingen för att den kommer till rätt person. Om den inkomna handlingen endast adresserats till anstalten eller häktet saknas dock tydliga rutiner och oftast placeras handlingen i anstaltens postrum i avvaktan på vidare hantering.

text: Särskilt om förundersökningsprotokoll

text: Förundersökningsprotokoll ankommer i normalfallet digitalt alternativt via polis och hanteras då av den som mottagit handlingen, som säkerställer att handlingen kommer rätt person tillhanda. Förundersökningsprotokollet har i det här fallet skickats till häktet som gods, vilket medför tillämpning av rutiner för godsmottagning. I samband med att förundersökningsprotokoll anländer till anstalten transporteras dessa i normalfallet omedelbart ned till häktesfilialen och delges klienten. Hur förfarandet ser ut beror lite på hur protokollet anlänt och vem som mottagit det. Protokollet förvaras därefter i avsedd papperssamlare på avdelning för att klienten ska kunna ta del av protokollet när denne så önskar och när möjlighet finns. När protokoll ankommer digitalt finns även möjlighet att använda så kallade förundersökningsplattor för att klienten ska kunna ta del av protokollet digitalt. Polismyndigheten eller den myndighet som ansvarar för protokollet kräver som regel även någon form av bekräftelse på att protokollet har delgivits.

text: Klienten har inte tagit del av förundersökningsprotokollet

text: I samband med att häktet Umeå lämnat uppgifter till Region Nord inför yttrandet till JO, och när anstalten fått kännedom om att protokollet ankommit via lastbilsbud, har anstaltens postrum sökts igenom. Där har aktuellt förundersökningsprotokoll påträffats i en delvis öppnad kartong endast märkt anstalten (Umeå) Ersboda med en röd spritpenna. Klienten har därmed uppenbarligen inte fått ta del av det aktuella förundersökningsprotokollet. Av en daganteckning i det klientadministrativa systemet daterad den 14 juni 2023 framgår att handlingar har kommit in till häktet. Av anteckningen framgår dock inte vilken typ av handlingar det rör sig om. Häktet har i efterhand kunnat konstatera att det rörde sig om handlingar som skulle till BB:s journal och att det inte avsåg det aktuella förundersökningsprotokollet. Det är fortfarande oklart när och hur det aktuella förundersökningsprotokollet har anlänt, men uppenbarligen har det ankommit till anstalten. Enligt en daganteckning från den 13 juli 2023, framgår att BB har haft ett förundersökningsprotokoll på sitt bostadsrum på häktet över natten och att personal vid upplåsning uppmärksammat att tre sidor saknas. Sidorna hittas i BB:s bostadsrum. Häktet Umeå har inte kunnat utröna vad det rör sig om för förundersökningsprotokoll, men mot bakgrund av det ovan beskrivna förefaller det osannolikt att det skulle röra sig om den förundersökning som aktuellt klagomål avser då det protokollet inte förefaller ha kommit BB till del.

text: Synpunkter från berörda befattningshavare

text: Några synpunkter från berörda befattningshavare, utöver de som redan inhämtats av JO per telefon, har inte gått att inhämta då ingen förefaller ha kännedom om när eller hur den aktuella försändelsen har ankommit till häktet. Häktet Umeå har försökt reda ut omständigheterna utan att kunna konstatera mer än vad som ovan har redovisats.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 21 a § rättegångsbalken (1942:740)

text: framgår att så snart åtal har beslutats har den misstänkte och försvararen rätt att på begäran få en papperskopia av protokoll och anteckningar från förundersökningen. Om en offentlig försvarare har förordnats för den misstänkte, ska en kopia lämnas eller sändas till försvararen. Den misstänkte och försvararen har också rätt att på begäran få en kopia av handlingar som innehåller sådant som har förekommit vid förundersökningen och som inte ingår i protokollet eller anteckningarna. En sådan kopia behöver inte lämnas om det finns risk för att sekretessbelagd uppgift obehörigen kommer att lämnas vidare, eller hinder mot det med hänsyn till materialets omfattning eller karaktär. När den misstänkte eller försvararen får ta del av ett protokoll eller en annan handling som innehåller sekretessbelagd uppgift, får ett förbehåll göras i enlighet med

text: 10 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: . I

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: anges att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Bedömning

text: Häktet Umeå har i det aktuella fallet brustit i sina rutiner, oavsett hur det aktuella förundersökningsprotokollet har ankommit häktet och hur det varit adresserat. Häktet har sedan detta uppdagades tydliggjort vem det är som har ansvaret vid inkommande gods och kommer även att bygga en ny godsmottagning för att förenkla hanteringen av gods som ankommer häktet Umeå. Kriminalvården, Region Nord, bedömer att de åtgärder som vidtagits och planeras vid häktet Umeå kommer att motverka de brister som har identifierats i rutinerna kring godsmottagning. Det är även viktigt att fortsättningsvis regelbundet följa upp att rutinerna är kända inom verksamheten och välfungerande.

text: AA:s kommentarer AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande.

text: Vad gäller det förundersökningsprotokoll som BB hade tillgång till i sitt rum i häktet var det, såvitt han kunnat utröna, del av ett protokoll i ett brottmål vid en annan tingsrätt. Det har alltså inte relevans i detta ärende.

text: Att BB av Kriminalvården berövats möjligheten att ta del av förundersökningen avseende de misstankar som riktats mot honom är allvarligt. På grund av detta fanns det en mycket stor fara att huvudförhandlingen mot honom inte hade kunnat genomföras som planerat. Genom insatser från tingsrätten, BB och AA själv möjliggjordes dock att huvudförhandlingen kunde genomföras utan att BB:s del handlades separat.

text: Kriminalvården har inte berört det faktum att personal vid häktet lämnade osanna uppgifter till honom, BB och en domare vid tingsrätten. Så fort han fick

text: kännedom om att BB inte hade fått del av förundersökningen kontaktade han häktet och fick då information om att förundersökningen fanns på häktet, men att den inte hade lämnats över till BB då han inte påkallat att få del av den. Detta var inte sant då BB hade gjort det flera gånger. Vid det telefonsamtal han hade med häktet i början av augusti 2023 utlovades att BB omgående skulle få del av förundersökningen. När han ett par dagar senare fick veta att BB fortfarande inte hade fått det begärde han på nytt att förundersökningen skulle lämnas över till BB. Återigen lovade häktet i Umeå att så skulle ske. Efter samtalet skickade han ett mejl till tingsrätten och åklagaren med information om att BB inte fått del av förundersökningen och att det fanns en risk för att det skulle föreligga hinder mot huvudförhandlingen. En domare vid tingsrätten kontaktade därefter häktet.

text: Till sitt yttrande bifogade AA en tjänsteanteckning som domaren upprättat över ett telefonsamtal med häktet den 8 augusti 2023. Av anteckningen framgår att häktet förklarade att BB skulle få eventuella återstående delar av förundersökningen under dagen eller kvällen för genomläsning i den mån han inte redan hade fått det.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I ett annat beslut denna dag har jag utförligt redogjort för rättsliga utgångspunkter när det gäller en intagens tillgång till förundersökningsprotokoll (gemensamt beslut i JO:s ärenden med dnr 5689-2023 och 5756-2023).

text: I korthet kan det sägas att utgångspunkten när det gäller en misstänkts rätt till utredningsmaterial i ett brottmål är den grundläggande rätten till en rättvis rättegång som slås fast i bl.a.

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: och i

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . Enligt artikel 6.3 b ska var och en som blivit anklagad för brott ha möjlighet att förbereda sitt förvar. En viktig förutsättning för att den anklagade ska kunna göra det på ett effektivt sätt är givetvis att han eller hon får tillgång till materialet i målet.

text: Som framgår av Kriminalvårdens yttrande har den misstänkte rätt till ett eget exemplar av förundersökningsprotokollet enligt

text: 23 kap. 21 a § rättegångsbalken

text: . JO har tidigare uttalat att även om den bestämmelsen inte är direkt tillämplig i Kriminalvårdens verksamhet är det av yttersta vikt att den som är häktad inte hindras från att tillvarata sina rättigheter. För den som är häktad i avvaktan på huvudförhandling i ett brottmål är möjligheten att ta del av förundersökningsprotokoll och annat processmaterial samt att kunna förbereda sitt försvar av central betydelse. (Se JO:s beslut den 18 januari 2016, dnr 979- 2015, och den 14 november 2023, dnr 4667-2022.)

text: Enligt

text: 8 § häktesförordningen (2010:2011)

text: ska den myndighet som omhändertagit en intagens tillhörigheter, om inte något annat är föreskrivet, se till att dessa förvaras på ett betryggande sätt.

text: I det nämnda beslutet denna dag har jag konstaterat att en intagen som inte får inneha sitt förundersökningsprotokoll är helt beroende av att Kriminalvården förvarar och i övrigt hanterar protokollet på ett betryggande sätt. Vidare har jag uttalat att myndigheten måste se till att en intagen får tillgång till materialet i den utsträckning och på det sätt som behövs för att han eller hon ska kunna förbereda sitt försvar. Kriminalvården och dess personal har alltså i praktiken en högst väsentlig funktion när det gäller häktades rätt till en rättvis rättegång.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att BB var intagen i häktet Umeå filial under perioden 13 juni–9 augusti 2023. Kriminalvården har inte kunnat klarlägga när det aktuella förundersökningsprotokollet kom till häktet men mot bakgrund av uppgifterna i åklagarens yttrande till tingsrätten utgår jag från att det skedde några dagar efter den 16 juni 2023. Därefter borde protokollet, såvitt jag förstår beskrivningen i myndighetens yttrande, ha tagits till häktesavdelningen och delgetts BB och sedan förvarats på avsedd plats där för att BB skulle kunna ta del av protokollet när han önskade det och möjlighet fanns. Det gjordes uppenbarligen inte utan i stället tyder utredningen på att förundersökningsmaterialet låg i en kartong i ett postrum under hela hans vistelse i häktet. Det upptäcktes först efter att JO hade inlett en granskning av ärendet.

text: En avgörande anledning till att förundersökningsprotokollet låg kvar i postrummet tycks ha varit att det saknades tydliga rutiner för hanteringen av gods adresserat endast till anstalten och häktesfilialen. Jag förutsätter att häktet har tagit det som hände på stort allvar och vidtagit tillräckliga åtgärder för att något liknande inte ska kunna inträffa igen.

text: Enligt anmälan till JO uppmärksammade den offentlige försvararen AA i början av augusti 2023 att BB inte hade tagit del av förundersökningen. Han tog därför kontakt med häktet och förklarade att BB omgående behövde få ta del av materialet. Personal på häktet lovade att se till det. Av ett yttrande från åklagaren till tingsrätten framgår att även polisen tog kontakt med häktet för att säkerställa att BB kunde få tillgång till handlingarna i förundersökningen. Häktespersonal svarade då polisen att handlingarna fanns på häktet och att BB hade tillgång till handlingarna om han själv skulle fråga efter dem.

text: Jag noterar precis som AA att Kriminalvården i sitt remissvar över huvud taget inte har berört dessa uppgifter i anmälan och det gäller även vad som nämns i åklagarens yttrande till tingsrätten. Dessa påfallande brister i Kriminalvårdens yttrande hindrar inte mig från att utveckla min syn på detta. Jag vill emellertid påpeka att den som står under JO:s tillsyn i enlighet med

text: 13 kap. 6 § regeringsformen

text: är skyldig att lämna de upplysningar och yttranden som JO begär inom ramen för utredningen av ett tillsynsärende. Bestämmelsen innebär en skyldighet för myndigheter och enskilda tjänstemän att biträda JO i utredningsarbetet (

text: bet. 2023/24:KU11 s. 18

text: ). Den granskade myndigheten måste således göra det som är möjligt för att klarlägga sakförhållandena,

text: bl.a. genom att inhämta information från samtliga befattningshavare som kan bidra till den egna utredningen. Det här innebär också att en enskild tjänsteman inte kan avstå från att lämna uppgifter som kan ha betydelse för JO:s utredning, utan han eller hon måste sanningsenligt beskriva sina tjänsteåtgärder och sitt handlande. (Se mitt beslut den 19 september 2024, dnr 6048-2023 m.fl., med där gjorda hänvisningar.)

text: Jag kan inte dra någon annan slutsats av utredningen än att häktespersonalen vid åtminstone två tillfällen lämnade positiva besked på frågor om BB:s möjligheter att ta del av ett förundersökningsprotokoll utan att ha säkerställt vilket protokoll frågorna avsåg och om det fanns tillgängligt i häktet. Kriminalvårdspersonal måste givetvis vara mycket noggrannare än så, inte minst vid kontakterna med olika rättsliga aktörer. Oavsett orsaken är det helt oacceptabelt att häktet lämnade uppgifter som i sammanhanget var direkt felaktiga till den offentlige försvararen och polisen.

text: Kriminalvården har inte fått möjlighet att yttra sig över den tillkommande uppgiften om kontakten som en domare hade med häktet och jag avser inte att göra några närmare uttalanden i denna del. Jag kan dock nämna att jag av utredningen i mitt ärende får uppfattningen att häktet först omkring den tidpunkten började leta efter det aktuella förundersökningsprotokollet.

text: De brister som kommit fram i ärendet är minst sagt anmärkningsvärda. Att en intagen får ta del av sitt förundersökningsprotokoll handlar i grunden om rätten till en rättvis rättegång. En så viktig rättssäkerhetsfråga får inte hanteras på detta nonchalanta och undermåliga sätt. Häktet förtjänar allvarlig kritik.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendet och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Beslut
Bistånd
Negativ rättskraft
Omprövning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om det förelegat förutsättningar för en socialnämnd att återta ett s.k. gynnande beslut om ekonomiskt bistånd. Även fråga om utformningen av ett sådant beslut

org: jo

text: AA klagade till JO på hur Uppsala kommun hade handlagt ett ärende angående ekonomiskt bistånd. Med anledning av hans klagomål inlånades från vård- och bildningsförvaltningen, socialtjänst – socialbidrag, i Uppsala kommun bl.a. journalanteckningar i ett ärende rörande AA angående ekonomiskt bistånd. Enligt en journalanteckning den 28 maj 2002 hade en handläggare vid förutvarande Eriksbergs kommundelsförvaltning beslutat att med stöd av

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: bevilja AA ekonomiskt bistånd med ett visst belopp för juni månad 2002. Av en annan anteckning den 5 juni 2002 framgick däremot att AA:s ansökan om ekonomiskt bistånd för juni månad hade avslagits.

type: stycke

text: Med anledning av vad som framgick av de ifrågavarande journalanteckningarna fann JO skäl att inom ramen för ett särskilt ärende inhämta utredning och yttrande från Uppsala kommun angående de formella förutsättningarna för att med ändring av det gynnande beslutet den 28 maj 2002 fatta ett avslagsbeslut den 5 juni 2002 såvitt avsåg AA:s ansökan om ekonomiskt bistånd för juni 2002.

text: Utbildnings- och arbetsmarknadsnämnden (individutskottet) överlämnade som sitt remissvar ett av nämndordföranden BB och nämndsekreteraren CC upprättat utlåtande. I utlåtandet anfördes följande (bilagorna här utelämnade).

text: AA är en ensamstående, frånskild kvinna utan barn. Hon kom till Sverige från sitt hemland Ryssland sommaren 1991, och har sedan dess uppburit ekonomiskt bistånd från socialtjänsten i Uppsala kommun, f.d. Eriksbergs kommundelsförvaltning (kdf). AA läste svenska under flera år, och har därefter haft kontakt med arbetsförmedlingen, deltagit i olika utbildningar samt sökt arbete och praktikplatser utan att bli varaktigt självförsörjande. Efter avslutad webbdesignkurs våren 2001 var hon arbetssökande på heltid fram till början av år 2002, då hon fick timanställning som elevassistent/fritidspedagog inom förskola/skola i Uppsala kommun, dock inte i tillräcklig omfattning för att bli självförsörjande. Med hänsyn till AA:s långvariga behov av ekonomiskt bistånd pga arbetslöshet, gjordes i början av 2002 bedömningen att hon behövde utökat stöd från socialtjänsten för att komma ut på arbetsmarknaden. Handläggningen av AA:s ärende överfördes därför i mars 2002 från vuxensektionen till mottagningssektionen

text: vid socialtjänsten i f.d. Eriksbergs kdf, då man inom denna sektion i huvudsak arbetade med ärenden gällande just ekonomiskt bistånd och arbete/sysselsättning. I början av maj 2002 skrevs remiss till arbetsmarknadsenheten i Gottsunda (AME), för att AA skulle få hjälp att komma ut i egen försörjning. Hon informerades samtidigt muntligt om, att hennes rätt till socialbidrag skulle komma att ifrågasättas om hon utan godtagbart skäl uteblev från möten med handläggare vid AME, eller om hon senare avbröt planerade insatser. AME är ett av flera lokala arbetsmarknadskontor i Uppsala kommun, som utgör ett kommunalt komplement till arbetsförmedlingen. Man har i uppdrag att arbeta med personer som under lång tid är beroende av ekonomiskt bistånd, och målsättningen är att genom individuellt prövade insatser, skapa möjlighet till försörjning och därigenom minska behovet av socialbidrag. AME kartlägger individens behov av stöd för att få tillträde till arbetsmarknaden, och har genom sin speciella kompetens större möjligheter att finna rätt insatser än socialtjänstens handläggare. Man samarbetar med arbetsförmedlingen, och kan erbjuda den enskilde olika arbetsmarknadsinsatser, exempelvis praktikplats och anställning i olika former. Man har också möjlighet att erbjuda olika arbetsförberedande insatser för personer som behöver detta. Dåvarande Eriksbergs kommundelsnämnd (kdn) ingick 2001-01-01 avtal med AME avseende arbetsmarknads- och sysselsättningsinsatser för personer med långvarigt behov av ekonomiskt bistånd pga arbetslöshet. Socialtjänsten i Eriksbergs kdf hade därför i uppdrag att remittera personer i angivna målgrupper till AME, för att på sikt minska deras behov av socialbidrag. (Avtalet upphörde 2002-12-31, pga kommunens nya organisation, och fr.o.m. 2003-01-01 finns AME inom samma produktionsförvaltning som ansvarar för all handläggning av ekonomiskt bistånd.) AME:s verksamhet är således att anse som sådan arbetssökarverksamhet, som arrangeras av socialtjänsten i samarbete med arbetsförmedlingen, och som den enskilde kan hänvisas att delta i för att ha rätt till ekonomiskt bistånd (

text: prop. 1996/1997:124 s. 74

text: ). Med hänsyn till AA:s mer än tioåriga behov av socialbidrag pga att hon inte hittat varaktig försörjning, måste hon anses tillhöra den målgrupp, som AME skall arbeta med. I enlighet med lagstiftarens anvisningar, måste hon också anses ha skyldighet att delta i AME:s verksamhet för att ha rätt till ekonomiskt bistånd. Vid möte med socialtjänstens handläggare 2002-05-07 informerades AA om AME:s verksamhet och sin skyldighet att medverka i den utredning och planering som AME skulle göra. Remiss skickades till AME, och hon kallades till möte med handläggare där den 2002-05-28. AA gick inte till detta möte utan ringde i stället samma dag till handläggaren vid AME, och framförde att hon inte var intresserad av kontakt eftersom hon inte omgående kunde erbjudas ett ”riktigt arbete”. Samma dag, 2002-05-28, ansökte AA om socialbidrag för juni via fax. Eftersom ansökan inkom sent i månaden, behandlades den omgående av ansvarig ekonomihandläggare, för att pengarna skulle nå AA före månadsskiftet. Utifrån den information som gavs till AA 2002-05-07 angående rätten till bistånd vid remiss till AME, utgick handläggaren från att AA under dagen skulle besöka AME. I socialtjänstens datasystem gjordes en ekonomisk beräkning som låg till grund för beslut om bistånd (– – –). Beslutet registrerades liksom en utbetalning till AA:s konto. När handläggaren vid AME senare under dagen meddelade att AA inte kom till mötet stoppades utbetalningen av det aktuella beloppet, eftersom AA inte uppfyllde de krav som tydligt uttalats för att hon skulle ha rätt till bistånd. Genom att utebli från mötet, gick hon också miste om möjlighet till en tre månaders anställning som ekonomiassistent.

text: AA saknar telefon, och kan inte nås via fax, varför ett brev skickades till henne 2002-05-28 med information om att betalningen stoppats och varför, samt att pengarna skulle skickas senare, om hon besökte AME 2002-06-10 då ny tid bokats. Se bilaga 1. AA fick senare ytterligare information om motiveringen till ställningstagandet, men godtog inte detta, hon krävde att få pengar omgående. Eftersom hon, utifrån då rådande omständigheter, inte ansågs ha rätt till ekonomiskt bistånd, beslutades 2002- 06-05 att avslå ansökan om ekonomiskt bistånd för juni, och beslutet skickades till AA samma dag. Hon överklagade beslutet, som prövades i länsrätten, där också muntlig förhandling hölls på AA:s begäran. Länsrätten biföll inte besvären, se bilaga 2. Kammarrätten i Stockholm beslutade 2003-01-10 att inte meddela prövningstillstånd. Enligt

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser får ett gynnande beslut ändras endast i vissa undantagsfall, bl.a. om förbehåll finns i själva beslutet (Hellners och Malmqvist Nya

text: förvaltningslagen

text: s. 336–337). Utbildnings- och arbetsmarknadsnämnden anser att detta undantag är tillämpligt i det aktuella fallet, med hänsyn till att det fanns ett klart uttalat förbehåll för rätten till socialbidrag, dvs. krav på att medverka i AME:s utredning, vilket AA tydligt informerats om 2002-05-07. Enligt nämndens mening var det inte rimligt att låta det ursprungliga beslutet från 2002-05-28 kvarstå, när det samma dag stod klart att AA inte uppfyllde de förbehåll som uttalats som villkor för ett gynnande beslut, och hon dessutom med anledning av detta gick miste om möjlighet till egen försörjning under tre månader.

text: I ett beslut den 30 december 2004 anförde JO André följande.

text: Av utredningen framgår i huvudsak följande. AA erhöll genom ett beslut den 28 maj 2002 ekonomiskt bistånd med ett visst belopp för juni månad år 2002. I en journalanteckning av den 28 maj 2002 antecknades följande.

text: Brevansökan inkommer på fax från AA. Ansökan: ekonomiskt bistånd för juni. Aktuellt: ingen förändring. Beslut: att jämlikt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: bevilja ekonomiskt bistånd för juni med (– – –) kr då sökanden ej själv kan tillgodose sitt behov. Summan insättes på AA:s postgirokonto.

text: Av en annan journalanteckning daterad samma dag framgår att förvaltningen senare under dagen, då det hade framkommit att AA inte hade kommit på ett besök på AME den dagen, stoppade utbetalningen av det beviljade biståndet för juni månad. Förvaltningen beslutade härefter den 5 juni 2002 att avslå AA:s ansökan om bistånd för juni månad 2002. I det till AA ställda beslutet angavs följande.

text: Din ansökan om bistånd till kompletterande försörjningsstöd för juni månad 2002 med (– – –) kr enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: har avslagits med motivering att: Du trots långvarigt behov av ekonomiskt bistånd på grund av deltidsarbetslöshet, inte hörsammat kallelse till arbetsmarknadsåtgärd. De åtgärder vi anvisat dig till, skall vara ett led i processen, som skall leda till att du kommer ut i egen försörjning. Då större delen av normbeloppet för juni 2002 täcks av dina egna inkomster från Akassa och lön, kan du inte anses bli nödlidande.

text: Beslutet den 5 juni 2002 innebar att AA inte längre ansågs berättigad till bistånd för juni månad. Mot bakgrund härav får beslutet anses ha utgjort en ändring av det tidigare beslutet. Såvitt jag har uppfattat det är detta även nämndens ståndpunkt.

text: Ett s.k. gynnande förvaltningsbeslut kan inte utan vidare ändras. Beslutet sägs ha negativ rättskraft. Enligt de principer som har utbildat sig i förvaltningsrättslig praxis vinner ett gynnande beslut normalt negativ rättskraft senast vid den tidpunkt när beslutet har expedierats eller på annat sätt tillkännagetts för adressaterna.

text: Skyldighet att expediera ett beslut föreligger endast i fall då det förekommer en speciell författningsregel enligt vilken myndigheten är skyldig att på angivet sätt meddela eller tillhandahålla beslutet. Bestämmelser av detta slag är emellertid relativt sällsynta och saknas t.ex. vad gäller beslut meddelade av socialnämnd. Den allmänna bestämmelsen i

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, om att en part skall underrättas om innehållet i ett beslut utgör inte en föreskrift om att beslutet skall expedieras. Ett beslut angående bistånd, som således inte erfordrar expediering, får därför anses vinna negativ rättskraft genom protokollsjustering eller då det på annat sätt erhåller sin slutliga form. Tidpunkten för när möjligheterna att ändra ett beslut om bistånd upphör torde anknyta till tidpunkten för när beslutet har blivit offentligt (se JO:s ämbetsberättelse 1997/98 s. 348). Överfört på förhållandena i det nu förevarande biståndsärendet får beslutet den 28 maj 2002 att bevilja AA visst ekonomiskt bistånd för juni månad 2002 anses ha blivit offentligt i och med att det fördes in i journalanteckningarna. Härefter har nämnden endast under vissa särskilda förutsättningar (se nedan) kunnat ändra beslutet.

text: Enligt

text: 27 §

text: FL skall en myndighet – om den finner att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning – ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Beslutet den 5 juni 2002 att avslå AA:s ansökan om bistånd för juni månad har, med hänsyn till att hon i beslutet den 28 maj 2002 redan hade beviljats bistånd för ifrågavarande period, varit till nackdel för AA. Nämnden har därför inte under åberopande av

text: 27 §

text: FL kunnat ändra beslutet att bevilja AA bistånd för juni månad 2002.

text: Omprövningsskyldigheten enligt

text: 27 §

text: FL är en minimiregel. Stadgandet utgör därför inte något hinder för en myndighet att ändra ett beslut enligt de i praxis utbildade principerna om förvaltningsbeslutens rättskraft. Beslutet att bevilja AA bistånd för juni 2002 utgjorde emellertid ett s.k. gynnande beslut. Ett sådant beslut kan i princip inte ändras. Tre undantag gäller dock: (se härom

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: och Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 331).

text: 1. Ett beslut kan återkallas med stöd av förbehåll i själva beslutet eller i den författning som ligger till grund för beslutet. Det förtjänar att påpekas att myndigheter under vissa förutsättningar anses kunna förse sina beslut med återkallelseförbehåll även utan uttryckligt författningsstöd.

text: 2. Återkallelse av ett gynnande beslut anses också möjlig av hänsyn till en hälsofara, brandfara, trafikfara eller av andra säkerhetsskäl.

text: 3. Återkallelse kan ske, om den enskilde har utverkat det gynnande beslutet genom vilseledande uppgifter.

text: Nämnden har i remissvaret, såvitt jag har förstått det, ansett att undantaget i punkten 1 har varit tillämpligt i det nu aktuella fallet. Som framgått ovan innehöll emellertid beslutet den 28 maj 2002 inte något förbehåll om att AA för att vara berättigad till bistånd för juni månad 2002 skulle medverka i utredning vid AME. Mot den bakgrunden hade nämnden, enligt min mening, inte möjlighet att med stöd av detta undantag ändra beslutet den 28 maj 2002 till nackdel för AA. Den omständigheten att AA, enligt vad nämnden har uppgett i remissvaret, vid ett möte på förvaltningen den 7 maj 2002 skulle ha informerats om kravet på att medverka i utredning vid AME för att vara berättigad till biståndet föranleder inte någon annan bedömning från min sida.

text: Huruvida det förelegat förutsättningar för en socialnämnd att helt eller delvis återta ett beslut om att bevilja bistånd är en fråga som den enskilde kan få prövad av domstol. Det är därför angeläget att det av det nya beslutet framgår att det innefattar en ändring av ett tidigare beslut. Så var emellertid inte fallet när det gällde beslutet den 5 juni 2002 att avslå AA:s ansökan om bistånd för juni månad. Av det beslutet framgår inte annat än att AA:s ansökan hade avslagits på den grunden att hon inte hade hörsammat kallelse till arbetsmarknadsåtgärd. Genom att det inte av beslutet har gått att utläsa att det har varit fråga om en ändring av ett tidigare meddelat beslut om att bevilja bistånd, har länsrätten vid sin prövning av AA:s överklagande inte kunnat ta ställning till om det fanns grund för att ändra beslutet den 28 maj 2002. Detta är självfallet djupt otillfredsställande, och nämnden kan inte undgå kritik för att det av beslutet den 5 juni 2002 inte framgick att det innebar en ändring av ett tidigare meddelat beslut. Eftersom beslutet den 28 maj 2002 inte kan anses upphävt genom beslutet den 5 juni 2002, såsom det beslutet utformades, har handläggningen även fått den konsekvensen att det finns två motstridiga beslut vad angår AA:s biståndsansökan för juni månad 2002.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Rättelse Rättidsprövning Underrättelse Överklagande

title: Anmälan mot Lantmäterimyndigheten i Norrbottens län och Lantmäteriverket (nuvarande Lantmäteriet) angående handläggning och beslut i ärende om rättelse enligt 19 kap. 4 § fastighetsbildningslagen

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Lantmäterimyndigheten i Norrbottens län och Lantmäteriverket (nuvarande Lantmäteriet). Klagomålen gällde handläggning och beslut i ett ärende om rättelse i fastighetsregistret. Han uppgav bl.a. följande.

text: Den 31 oktober 2005 vände han sig till Lantmäteriverket med en begäran att en fastighetsgräns som beslutats genom gränsbestämningar 1939 och 1957 skulle redovisas korrekt på officiella kartor och att arealen på fastigheten A 9:1 i Övertorneå kommun eventuellt skulle korrigeras. När Lantmäteriverket inte hörts av trots påminnelse skickade han den 19 december 2005 ett brev med samma innehåll till Lantmäterimyndigheten i Norrbottens län. Efter viss korrespondens med Lantmäteriverket fick han den 28 april 2006 ett muntligt besked från verket att ärendet skulle handläggas vid lantmäterimyndighetens kontor i Luleå.

text: I juni 2006 fick han ett registreringsbeslut daterat den 21 juni 2006 med bifogad kartkopia från lantmäterimyndigheten. Han konstaterade att registerkartan innehöll flera felaktiga uppgifter, bl.a. hade ett sidmått felaktigt angetts till 39,4 meter när det rätteligen skulle vara 47,7 meter. Han påpekade omgående felaktigheterna i brev och telefaxmeddelanden till lantmäterimyndigheten och Lantmäteriverket. Sedan han anlitat hjälp för att kontrollera bl.a. rågångsrösens placering på fastigheten, gjorde han den 19 oktober 2006 en framställan om rättelse av registreringsbeslutet den 21 juni 2006. Den 25 oktober 2006 fick han ett meddelande från lantmäterimyndigheten av vilket framgick att sidmåttet var 47,7 meter och att myndigheten skulle justera sina handlingar. Sedan han fått beskedet om att handlingar skulle justeras skrev han till myndigheten den 16 november 2006 och begärde att berörda markägare skulle få en ny registerkarta med de riktiga måtten införda. Hans begäran har inte besvarats.

text: Den 11 december 2006 tog han kontakt med Luleå tingsrätt, fastighetsdomstolen, som meddelade att hans överklagande kommit in för sent. Han fick också veta att

text: lantmäterimyndigheten, som fastighetsdomstolen varit i kontakt med, var av samma uppfattning.

text: Till anmälan fogade AA kopior av handlingar i ärendet, bl.a. registreringsbeslutet den 21 juni 2006.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från lantmäterimyndigheten den 22 mars 2007. Länslantmätare BB uppgav bl.a. följande. Efter att AA hade väckt frågan utredde lantmäterimyndigheten om redovisningen på registerkartan av en gräns till AA:s fastighet A 9:1 var riktig. Lantmäterimyndigheten fann att registerkartan inte hade korrigerats med hänsyn till gränsbestämningar som gjorts på 1930- och 1950-talet och beslutade den 21 juni 2006 att justera registerkartan. På en kartkopia som fogades till beslutet angavs ett mått till 39 meter. AA återkom till lantmäterimyndigheten och uppgav att avståndet var cirka åtta meter längre. Hans påpekande var riktigt och en tjänsteanteckning om det rätta måttet gjordes på kartkopian som fogats till beslutet den 21 juni 2006. Felmarginalen i registerkartan är större än åtta meter. Att avståndet är åtta meter längre gör därför ingen skillnad på registerkartan varför denna inte ändrades. Eftersom registerkartan inte ändrades skickades ingen ny registerkarta till dem som fått beslutet den 21 juni 2006. Den 10 januari 2007 inkom till lantmäterimyndigheten ett överklagande från AA. Överklagandet var skickat från fastighetsdomstolen. När överklagandet kom in kontaktade BB en jurist på Lantmäteriverket för att få information om hur han skulle handlägga överklagandet. Han pratade med juristen två eller tre gånger och bl.a. diskuterades om beslutet gick att överklaga och vilken domstol som i så fall skulle pröva överklagandet. Juristen skulle återkomma med besked om hur överklagandet skulle handläggas men har ännu inte gjort det. BB har själv inte legat på för att få besked. Han har i dag fått ett telefonsamtal från Hovrätten för Övre Norrland som ville ha vissa upplysningar med anledning av en ansökan från AA om återställande av försutten tid. Fastighetsregistret är en sammanställning av genomförda lantmäteriförrättningar. Uppgifterna i registret kommer från förrättningshandlingar. En uppgift i fastighetsregistret om en fastighets areal ändras inte utan stöd i en förrättningshandling om inte uppgiften är uppenbart grovt felaktig. Vid uppenbara grova felaktigheter kan myndigheten göra en kartmässig arealberäkning. Den person som ringde till AA i december 2005 kan ha försökt förklara detta. Lantmäterimyndigheten har varit utan ordinarie chef det senaste halvåret.

text: Anmälan remitterades därefter till lantmäterimyndigheten för utredning och yttrande. I remissvaret den 4 juni 2007 anfördes följande. Hantering av ärendet med A 9:1 beskrivs på ett bra sätt i sammanfattning av CC:s tjänsteanteckning daterad 2007-03-22 [tjänsteanteckning i ärendet hos JO, JO:s anm.]. Lantmäterimyndigheten Norrbottens län kan efter utredning redovisa följande. En kontroll av Lantmäterimyndighetens diarium visar att AA:s första skrivelse diariefördes 2005-12-20. Efter utredning konstaterades att den ifrågasatta gränsen hade en felaktig redovisning på registerkartan vilket föranledde ett registrerings-

text: beslut 2006-06-21 och registrering av detta beslut 2006-06-30. Kopia av beslutet sändes ut till berörda fastighetsägare, se bifogad kopia av beslutet. AA återkom 2006-10-20 med yrkande om en mindre rättelse av registreringsbeslutet. Bifogat i brevet inkom även ett dokument från Skogssällskapets Förvaltnings AB som redovisade en genomförd GPS-mätning. Dokumentet diariefördes hos Lantmäterimyndigheten. Efter förnyad kontroll av förrättningshandlingarna så konstaterades att det rätta sidmåttet är 47,7 m vilket 2006-10-30 rättades genom anteckning i akten för registreringsbeslutet. Denna justering meddelades AA. Då denna justering understiger 1 mm i registerkartans normal-skala (1:10 000) gjordes ingen justering av registerkartan. I diariet återfinns även en notering 2006-10-25 om att AA skulle meddelas muntligt att justering av beslutet skulle göras. Då det inte gick att få telefonkontakt skickades i stället meddelande i brev. Lantmäteriverket översände sina handlingar i ärendet till Lantmäterimyndigheten. Handlingarna diariefördes hos Lantmäterimyndigheten 2006-10-27. Frågan om att redovisa gränser i registerkartan och arealer i fastighetsregistret styrs av Lag (

text: ) om fastighetsregister och Förordning (

text: ) om fastighetsregister. Arbetsmetoder och föreskrifter finns främst i Lantmäteriverkets Handbok för registerkarta och i viss mån Handbok mätningskungörelsen. Registerkartan utgör en sammanställning av de gränser som lagts ut och vunnit laga kraft vid lantmäteriförrättningar. Det innebär att registerkartan idag innehåller en blandning av gränser från 1800-talets mitt till dagens datum. De gränser som omger aktuellt skifte av A 9:1 har tillkommit vid laga skifte år 1877. Den aktuella gränsen som AA anmärkt på har varit föremål för gränsbestämning 1947 och 1956. Övriga gränser har med få undantag varit föremål för fastighetsbildningsåtgärder sedan de ursprungligen lades ut. Ingen av gränserna har mätts in med modern teknik och på ett sådant sätt att de uppfyller de förväntningar som AA, och många andra med honom, har på noggrannhet. I ett fullskaleförsök som genomfördes i Ängesbyn, Luleå kommun, under 2006 återsöktes mer än 300 gränspunkter och mättes på nytt med ny teknik. Vid en jämförelse med gränspunkternas redovisade läge på registerkartan så konstaterades ett medelfel på 9,7 meter med ett maximalt fel på 33 meter. Förhållandena i andra delar av Norrbottens län är förmodligen inte bättre än de som konstaterats i Ängesbyn. Registerkartan är som ovan nämnts en sammanställning av förrättningsmätningar utförda av Lantmäteriet. Resultatet från mätningar utförda av andra organisationer, t.ex. Skogssällskapet, kan utgöra tolkningsstöd, men är inte registreringsdokument. Arealer i fastighetsregistret utgörs av de som redovisats i lantmäteriförrättningar. Endast om denna uppgift är uppenbart felaktig används den areal som kan mätas från registerkartan. A 9:1 har en areal om 340,6171 ha i fastighetsregistret. Vid en mätning på registerkartan ger denna mätning en areal om ca 344 ha. De tidigare redovisade medelfelen på gränserna i registerkartan medför att den redovisade skillnaden inte går att hänföra till större avvikelse. Sammantaget gör det att det inte går att avgöra om det finns ett verkligt fel i arealuppgifterna och därför bör redovisningen i fastighetsregistret även fortsättningsvis utgöras av arealen i förrättningshandlingarna.

text: Vid genomgång av lantmäterimyndighetens akt framkom följande.

text: I en skrivelse den 26 juni 2006 framförde AA att han inte accepterade en inritad gränslinje på registerkartan. I skrivelser den 19 oktober och den 11 december 2006 begärde han rättelse av registerkartan. Sistnämnda skrivelse ingavs till Luleå tingsrätt, fastighetsdomstolen. Domstolen kontaktade AA den 5 januari 2007 och inhämtade att skrivelsen utgjorde ett överklagande av lantmäterimyndighetens registreringsbeslut den 21 juni 2006. Domstolen översände skrivelsen till

text: lantmäterimyndigheten den 8 januari 2007 för rättidsprövning. Såvitt framgick av handlingarna hade lantmäterimyndigheten inte rättidsprövat överklagandet.

text: Lantmäterimyndigheten anmodades att göra en utredning och yttra sig beträffande handläggningen av de omnämnda skrivelserna (JO:s ärende dnr 3510-2008).

text: Lantmäterimyndigheten anförde följande.

text: Utredning

text: Lantmäterimyndigheten, har efter att frågan ursprungligen 2005-12-20 väckts av AA beslutat om rättelse av registerkartan enligt akt 25-F2006/400. Beslut togs 2006-06- 21 och registrerades 2006-06-30. Registreringsbeslutet handlades enligt reglerna i

text: 19 kap 4 §

text: FBL. Någon besvärshänvisning lämnades inte eftersom ärendet inte bedömdes gå någon part emot. AA har i skrivelse 2006-06-27 till Lantmäteriverket (LMV) klagat på beslutet. AA kompletterade med ännu en skrivelse 2006-06-28. Skrivelserna översändes till lantmäterimyndigheten 2006-07-05 respektive 2006-07-13 från LMV för åtgärd. Myndigheten konstaterade då att beslutet behövde rättas pga. skrivfel och hade därefter vid upprepade tillfällen utan resultat försökt nå AA per telefon för att meddela att registreringsbeslutet skulle justeras och även få möjlighet att lämna upplysningar och förklara vissa andra karttekniska frågor som AA haft synpunkter på. AA insände 2006-10-20 till lantmäterimyndigheten ett formellt yrkande om rättelse av registreringsbeslutet. AA hade samtidigt skickat en skrivelse till LMV vilken vidarebefordrades till lantmäterimyndigheten för handläggning och inkom 2006-10- 27. AA har 2006-10-25 i ett enkelt skriftligt meddelande underrättats om att rättelse av beslut och karta skulle ske, i enlighet med de synpunkter han lämnat. Justering av beslutet har hanterats som rättelse av skrivfel. Notering har 2006-10-30 gjorts direkt i originalakten för registreringsbeslutet. Kopia av det justerade beslutet har enligt handläggaren utsänts till berörda fastighetsägare men bekräftas ej av notering i diariet. AA har 2006-12-12 skickat en skrivelse i ärendet till Luleå tingsrätt. Tingsrätten har på skrivelsen noterat att AA per telefon meddelat att skrivelsen avsåg överklagande av lantmäterimyndighetens registreringsbeslut från 2006-06-21. Skrivelsen vidarebefordrades och inkom till lantmäterimyndigheten 2007-01-09 för rättidsprövning. AA har 2007-01-09 skickat ytterligare en skrivelse till Luleå tingsrätt som vidarebefordrats till lantmäterimyndigheten och inkom till myndigheten 2007-01-10. AA har samtidigt skickat skrivelse till LMV som översänts till lantmäterimyndigheten, inkom 2007-01-15. Hovrätten har ungefär samtidigt per telefon i januari 2007 tagit kontakt med myndigheten för att meddela att skrivelserna överlämnats och att ärendet var avfört. Mot bakgrund av att rättelse redan skett av registreringsbeslutet och att hovrätten meddelat att ärendet var avfört, lämnades AA:s skrivelser utan åtgärd i den uppfattningen att AA fått besked av hovrätten och att ärendet var utagerat. Frågan om rättidsprövning lämnades också utan åtgärd eftersom beslutet redan var ändrat i enlighet med AA:s synpunkter. Ny kopia av registreringsbeslutet har i dagarna översänts till AA för den händelse att han inte sedan tidigare fått del av lantmäterimyndighetens beslut.

text: Yttrande

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att AA har påpekat ett fel i registerkartan. Detta fel har genom registreringsbeslut rättats i akt 25-F2006/400 i juni 2006. AA har

text: därefter i juli samma år klagat på beslutet varför myndigheten i oktober gjort rättelse av skrivfel i beslutet i enlighet med AA:s påpekande, och skickat ut nya handlingar. AA har därefter skickat nya skrivelser, både till tingsrätten och till lantmäteriverket. Skrivelserna har förutom klagan på det ursprungliga registreringsbeslutet även innehållit ett antal synpunkter på noggrannheten i redovisningen i karta och register i allmänhet. Eftersom beslutet redan var justerat i enlighet med AA:s yrkande kom skrivelserna inte att hanteras med någon skyndsamhet. Lantmäterimyndigheten konstaterar att, efter det att AA inkommit med ytterligare skrivelser, lantmäterimyndigheten borde på ett mer aktivt sätt ha meddelat AA ändringsbeslutet och även upplyst AA om myndighetens verksamhetsområde och på vilket sätt lantmäterimyndigheten enligt instruktionen arbetar. AA kommenterade remissvaren.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheter har följt de regler som gäller för förfarandet. JO brukar inte uttala sig i frågor som grundar sig på bedömningar eller kräver särskild sakkunskap. Granskningen har således tagit sikte på handläggningen av AA:s ärenden.

text: Registreringsbeslutet den 21juni 2006 Lantmäterimyndigheten har i registreringsbeslutet den 21 juni 2006 beslutat att justera registerkartan med hänsyn till vissa gränsbestämningar.

text: Av handlingarna framgår att lantmäterimyndigheten inte lämnat AA någon underrättelse om hur han kan överklaga registreringsbeslutet. Myndigheten har uppgett att någon sådan anvisning inte lämnats eftersom ärendet inte bedömdes gå någon part emot.

text: Av utredningen framgår emellertid att AA kort tid efter det att han tog del av beslutet kontaktade både Lantmäteriverket och lantmäterimyndigheten och påpekade att det inte motsvarade hans begäran om rättelse i fastighetsregistret. I det skedet borde lantmäterimyndigheten ha tagit reda på om inte AA ändå önskade överklaga registreringsbeslutet och om så var fallet, lämna honom de upplysningar han behövt för att göra det.

text: Beslutet den 30oktober 2006om rättelse av registreringsbeslutet I

text: 26 § förvaltningslagen

text: finns bestämmelser om rättelse av uppenbara skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende av en myndighet. Rättelse enligt

text: 19 kap. 4 §

text: FBL utgör i viss mån en parallell reglering till

text: 26 § förvaltningslagen

text: , men har ett mer vidsträckt tillämpningsområde.

text: I oktober 2006 begärde AA att registreringsbeslutet skulle rättas.

text: När det framkommer att det finns någon felaktighet i ett registreringsbeslut måste en lantmäterimyndighet göra klart för sig om det finns förutsättningar att rätta beslutet med tillämpning av

text: 26 § förvaltningslagen

text: . Om registreringsbeslutet rättas med stöd av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse ska rättade exemplar av beslutet expedieras till samma mottagare som tidigare. I andra fall får oriktiga uppgifter i ett registreringsbeslut rättas med stöd av

text: 19 kap. 4 §

text: FBL. I sådana fall ankommer det

text: på lantmäterimyndigheten att lägga upp ett nytt ärende om rättelse enligt

text: 19 kap. 4 §

text: FBL och i övrigt pröva frågan om rättelse enligt de förutsättningar som anges i paragrafen. I detta fall har lantmäterimyndigheten tillämpat

text: 26 § förvaltningslagen

text: . Jag har inga synpunkter på detta.

text: Rättidsprövningen I januari 2007 översände Luleå tingsrätt, fastighetsdomstolen, ett överklagande från AA för rättidsprövning. Lantmäterimyndigheten lämnade skrivelsen utan åtgärd eftersom beslutet den 21 juni 2006 enligt myndighetens mening redan var ändrat i enlighet med AA:s synpunkter. Uppenbarligen var AA inte nöjd med rättelsebeslutet. Skrivelsen borde därför ha hanterats enligt reglerna i

text: och

text: 25 §§

text: förvaltningslagen

text: Frågan om besvarande av skrivelser Av utredningen framgår att lantmäterimyndigheten underlåtit eller dröjt med att behandla skrivelser från AA ställt. En skrivelse av den 28 juni 2006 där AA pekar på fel i registreringsbeslutet och begär att det ska rättas behandlades först den 25 oktober 2006. Därefter har AA i en skrivelse av den 16 november 2006 begärt att de fastighetsägare som är berörda av registreringsbeslutet får nya registerkartor med korrekta måttuppgifter införda. Av handlingarna framgår att lantmäterimyndigheten inte besvarat den skrivelsen.

text: Lantmäterimyndigheten borde, som myndigheten också medgett i sitt yttrande, ha lämnat AA besked med anledning av hans skrivelser. Övrigt Vad AA i övrigt framfört föranleder inte något uttalande.

text: Ärendena avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord:
Bild- och ljudupptagning
Umgänge

title: Kritik mot Socialnämnden i Huddinge kommun, bl.a. för att föräldrarna förbjudits att videofilma ett övervakat umgänge med ett barn som omhändertagits enligt LVU

sammanfattning: Föräldrarna till en pojke som var omedelbart omhändertagen enligt LVU träffade sin son under ett övervakat umgänge. Socialnämnden förbjöd en person som var med som ett stöd till föräldrarna att videofilma umgänget. Enligt JO är utgångspunkten att en förälder får videofilma sitt barn vid ett umgänge även om barnet är omhändertaget enligt LVU och umgänget är övervakat. Nämnden kan dock förbjuda en videoinspelning vid ett sådant umgängestillfälle om inspelningen i ett visst fall skulle anses vara olämplig. Några sådana omständigheter har inte kommit fram i det aktuella fallet. Föräldrarna (stödpersonen) borde därför inte ha nekats att videofilma barnets umgänge med föräldrarna.

text: Bakgrund

text: AA och BB är vårdnadshavare för pojken CC, född 2009. CC:s förskola gjorde hösten 2011 en orosanmälan enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: till Socialnämnden i Huddinge kommun. Anmälan gällde en misstanke om att CC utsatts för misshandel. Ordföranden i socialutskott 1 vid Socialnämnden i Huddinge kommun beslutade den 18 oktober 2011 att omedelbart omhänderta CC med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Beslutet verkställdes samma dag, och CC placerades i ett jourhem. Förvaltningsrätten i Stockholm fastställde den 28 oktober 2011 beslutet om omedelbart omhändertagande. Domstolen anförde som skäl för sitt beslut bl.a. följande:

text: Av utredningen framgår att personal på förskolan vid olika tillfällen upptäckt blåmärken på CC. Föräldrarna har polisanmälts och har under tre dagar varit anhållna misstänkta för barnmisshandel. Såvitt framkommit pågår förundersökningen fortfarande. Förvaltningsrätten finner mot bakgrund av de uppgifter som framkommit i utredningen att det är angeläget att CC:s situation kan utredas närmare av sociala myndigheter. Det får därför för närvarande anses sannolikt att CC behöver beredas vård med stöd av LVU. Rättens beslut om vård kan inte avvaktas med hänsyn till risken för hans hälsa och utveckling. Det underställda beslutet ska därmed fastställas.

text: Samma dag som ordföranden beslutade att omedelbart omhänderta CC inledde socialförvaltningen en utredning enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: . Utredningen rörde frågeställningarna

text: 1) Är CC i behov av stöd eller skydd från barnenheten?

text: 2) Är CC utsatt för fysisk misshandel av modern och/eller fadern?

text: Ansvarig handläggare för utredningen var socialsekreteraren DD. En inhyrd socialsekreterarkonsult, EE, var s.k. medhandläggare i ärendet.

text: Den 8 november 2011 föreslog förvaltningen att socialnämnden skulle ansöka om att CC skulle få vård enligt

text: 2 §

text: LVU. Grunden för förvaltningens förslag var misstanke om fysisk misshandel av så allvarlig art att det fanns en påtaglig risk för att CC:s hälsa och utveckling kunde skadas och att behövlig vård inte kunde ges med vårdnadshavarnas samtycke.

text: Socialnämndens socialutskott 1 beslutade den 14 november 2011 att inte ansöka om vård enligt LVU. Som skäl angavs att CC:s vårdbehov kunde tillgodoses på frivillig väg. Utskottet beslutade också att omhändertagandet av CC skulle upphöra samma dag.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade FF i flera avseenden på socialförvaltningens handläggning av CC:s ärende. Klagomålen avsåg bl.a. att förvaltningen inte hade tagit emot en utredning från föräldrarna och inte hade beaktat material som föräldrarna lämnat in, att EE (dvs. en extern konsult) förbjudit föräldrarna att vid ett umgängestillfälle tala hindi med CC och även videofilma umgänget, samt att förvaltningen inte kommunicerat viktigt utredningsmaterial med föräldrarna innan nämnden fattade beslut i ärendet. Vidare anförde FF att förvaltningen som alternativ till beslutet om omedelbart omhändertagande inte hade övervägt mindre ingripande åtgärder, t.ex. att placera CC hos FF och hans familj. Han ansåg även att JO borde pröva om det fanns tillräckliga skäl för att upprätthålla omhändertagandet av CC under hela utredningstiden.

text: Till sin anmälan fogade FF vissa handlingar samt en cd-skiva med ljudinspelningar.

text: Utredning

text: JO begärde att socialnämnden skulle yttra sig över det som gjorts gällande i anmälan, med undantag av det som anförts om upprätthållande av omhändertagandet under utredningstiden. Nämnden beslutade att som sitt remissvar lämna in ett tjänsteutlåtande undertecknat av förvaltningschefen GG och verksamhetschefen HH samt en utredning som var bifogad utlåtandet.

text: I tjänsteutlåtandet anfördes bl.a. följande:

text: Förvaltningen anser att dokumentationen i det aktuella ärendet är bristfällig. Vid tidpunkten för utredningen var personalomsättningen hög och socialsekreterare som var upphandlade enligt lagen om offentligt upphandling (LOU) var anlitade. Arbetsledningen har regelbundna ärendegenomgångar med personalen där krav på rättssäker dokumentation ställs. Arbetsledningen ser också regelbundet över enhetens handläggningsrutiner, vilka gås igenom med personalen. Samtliga beslut i en utredning fattas enligt kommunens delegationsordning. Förvaltningen använder i regel alltid tolk, det har inte skett vid alla umgängestillfällen i detta ärende. Den tidigare inhyrde socialsekreteraren uppger att han föreslog att umgänget skulle ske på engelska för att handläggaren skulle höra om, och i så fall förhindra, att barnet påverkades negativt av föräldrarna. Föräldrarna samtyckte till att de skulle prata på engelska. Förvaltningen prövar alltid möjligheten att placera barn i det egna nätverket först. Bedömningen gjordes att barnet i det aktuella ärendet var i akut behov av skydd från sina föräldrar. I vårdens inledande skede fanns, enligt förvaltningens bedömning, behov av att han skulle placeras på egen hand utan sina föräldrar.

text: I den bifogade utredningen anfördes bl.a. följande (förvaltningens återgivande av FF anmälan har kursiverats, JO:s anm.):

text: FF anmäler att handläggarna inte ville, 2011-10-31, ta emot ett utkast av en rapport angående brister på CC förskola och förskolekoncern. Rapporten ville inlämnas av föräldrarnas ombud. – – – Svar: Ingen av handläggarna arbetar kvar i Huddinge kommun så informationen kommer från aktanteckningar samt telefonsamtal med den inhyrde socialsekreteraren. Enligt aktanteckning från samtal med föräldrarna och ombudet 2011-10-31 framgår att ombudet inlämnade kopia på föräldrarnas ansökan till ny förskola för CC samt utdrag av mail från referenspersoner som vill intyga/vittna till föräldrarnas fördel. Kopia tas av föräldrarnas utdrag över tandläkarbesök för CC. Av aktanteckningen framgår att ovanstående handlingar tas emot av handläggarna. Utöver detta framkommer inget i aktanteckningen. Den inhyrde socialsekreteraren uppger i telefonsamtal att han, vad han minns, tog emot den ovanstående rapporten. Detta är inte dokumenterat i ärendet. Den rapport anmälaren nämner inkom även till förvaltningen via förvaltningsrätten. Detta är dokumenterat i ärendet. FF anmäler att handläggarna inte har redovisat i utredningen att föräldrarna haft en oro för att CC hade berättat att han blivit slagen av andra barn och förskolepersonal, berättelser från människor i deras omgivning som beskrivit föräldrarnas relation till CC som kärleksfull och utan våld, uttalande från granne som uppger att hon aldrig hört något bråk från familjens bostad samt ett brev från en vän som berättar att CC har sagt att han blivit slagen av en förskolepersonal. Det framgår inte heller av utredningen att uppgifterna har följts upp av utredarna. Svar: Av de referenter föräldrarna nämner har ett visst urval gjorts som måste göras i en utredning. Omständigheter som talar för att skador har uppkommit genom våld från föräldrarna måste ställas mot uppgifter som talar här emot. Enligt förvaltningens uppfattning har detta resonemang förts i utredningen. FF anmäler att uppgifter har utelämnats från utredningen gällande att det genomförts ett barnförhör med CC utan resultat samt att CC uppgett till jourhemsföräldrarna att hans smärtor i sidan uppkommit genom att han ramlat. Svar: Ett visst urval görs alltid i en utredning. CC har under utredningen beretts möjlighet att berätta om vad han varit utsatt för. Det kan finnas många anledningar till att ett

text: barn inte framför/eller framför den ena eller andra berättelsen och ibland kan inte några egentliga slutsatser dras av detta. FF anmäler att föräldrarna förbjöds att tala hindi med CC vid umgänget 2011-11- 03 i syfte att skydda honom från att föräldrarna skulle kunna säga något olämpligt som skulle kunna göra honom ledsen. Svar: Förvaltningen använder i regel alltid tolk vid behov, det har inte skett vid alla umgängestillfällen i detta ärende. Den tidigare inhyrde socialsekreteraren uppger under telefonsamtalet att han föreslog att umgänget skulle ske på engelska för att handläggaren skulle höra om, och i så fall förhindra, att CC påverkades negativt av föräldrarna. Föräldrarna samtyckte till att de skulle prata på engelska. Den inhyrde socialsekreteraren gjorde ingen aktanteckning om detta. FF anmäler att föräldrarna förbjöds att spela in umgänget med CC 2011-11-03 utan motivering. Svar: Enligt den inhyrde socialsekreteraren nekade han föräldrarna att spela in umgänget. Syftet var att säkerställa att fokus låg på att skapa ett tryggt umgänge för CC med sina föräldrar. Detta resonemang framkommer inte av dokumentationen i ärendet. FF anmäler att det var en konsult som fattade handläggningsbeslut i utredningen rörande CC och att den andre handläggaren som var den ansvarige inte hade det ansvaret. Svar: Socialtjänsten i Huddinge kommun anlitar inhyrda socialsekreterare från bemanningsföretag vid hög arbetsbelastning. De inhyrda socialsekreterarna har socionomutbildning och kompetens att driva en utredning. Samtliga beslut i en utredning ska fattas enligt socialnämndens delegationsordning. Det är mycket beklagligt att så inte har skett i detta fall. FF anmäler att två handlingar, inkomna 2011-11-11, inte kommunicerades med föräldrarna utan presenterades vid socialutskottets sammanträde 2011-11-14. Enligt FF Så uppgav kommunjurist att handlingarna kommunicerades 2011-11-11 vilket enligt FF är felaktigt. Föräldrarna fick handlingarna 2011-11-14. Svar: Enligt aktanteckning 2011-11-11 kommunicerades rättsläkarintyg och mailkonversation med rättsläkare per fax till föräldrarnas ombud 2011-11-11. FF anmäler att det inte har framkommit i utredningen om mindre ingripande åtgärder har övervägts. Svar: Möjligheten att placera ett barn i det egna nätverket prövas alltid först. Bedömning gjordes att CC var i akut behov av skydd från sina föräldrar. I vårdens inledande skede fanns, enligt förvaltningens bedömning, behov av att han skulle placeras på egen hand utan sina föräldrar. Huddinge kommuns riktlinjer är att jourhem alltid skall vara utredda och godkända av arbetsutskottet.

text: Barnenhetens slutsats:

text: Som framgår ovan är dokumentationen i ärendet tyvärr bristfällig. Vidare borde den inhyrde socialsekreteraren ha frågat ansvarig gruppledare om tolk vid umgänge samt om filmning av umgänge skulle ha tillåtits. Vid tidpunkten för utredningen var personalomsättningen hög och flera inhyrda socialsekreterare var anlitade. Arbetsledningen har regelbundna ärendegenomgångar med personalen där krav på rättssäker dokumentation ställs. Arbetsledningen ser också regelbundet över enhetens handläggningsrutiner, vilka gås igenom med personalen. Förvaltningen anser att de brister som uppmärksammats är beklagliga, de har dock inte haft någon

text: påverkan på förvaltningens bedömning avseende beslutet av det omedelbara omhändertagandet eller ansökan om vård enligt LVU. FF kommenterade remissvaret. Under handläggningen hos JO skickade han in ytterligare skrivelser.

text: Bedömning

text: Jag vill till en början framhålla att syftet med JO:s granskning i första hand är att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut, och JO:s granskning är inte heller avsedd att ersätta den prövning som har skett eller har kunnat ske i ordinarie ordning, t.ex. av en domstol. Vidare brukar JO vara återhållsam med att uttala sig om myndigheters bedömningar i enskilda fall.

text: Anmälan från FF ger anledning till följande synpunkter från min sida.

text: Skäl för omhändertagande?

text: Förenklat uttryckt tillgodoses den unges och vårdnadshavarnas rättssäkerhet vid ett omedelbart omhändertagande enligt LVU genom att socialnämndens (eller dess ordförandes) beslut i frågan ska underställas förvaltningsrätten som prövar om beslutet ska fortsätta att gälla. Det är också domstol som, efter en ansökan av socialnämnden, beslutar om den unge ska vårdas enligt LVU. Vissa beslut som nämnden fattar under vården av den unge kan överklagas till domstol. Det gäller t.ex. beslut om inskränkningar i den unges kontakter med sina föräldrar.

text: Förvaltningsrätten godkände det omedelbara omhändertagandet av CC. Jag finner mot bakgrund av det som anförts ovan inte skäl att göra något uttalande i fråga om det fanns skäl för att omhänderta CC eller att upprätthålla omhändertagandet av honom under utredningens gång.

text: Mindre ingripande alternativ m.m.?

text: I nämndens remissvar kommenteras klagomålen på att mindre ingripande alternativ inte hade övervägts när CC placerades i ett jourhem, att en utredning inte hade tagits emot av förvaltningens personal, att förvaltningen inte hade beaktat vissa uppgifter och att vissa handlingar inte hade kommunicerats med CC:s föräldrar. Mot bakgrund av det som nämnden har redovisat i dessa frågor och då utredningen i övrigt inte ger skäl till något annat uppehåller jag mig inte ytterligare vid klagomålen i dessa delar.

text: Anlitande av extern konsult?

text: Nämnden gav ett utredningsuppdrag till EE som inte var anställd vid förvaltningen. JO har i tidigare beslut (se bl.a. JO 2001/02 s. 250, dnr

text: ) behandlat frågor om anlitande av externa konsulter. Jag finner inte skäl att rikta någon kritik mot nämnden i denna del. Jag återkommer nedan till frågan om EE kan ha överträtt sina befogenheter i samband med att föräldrarna hade umgänge med CC.

text: Umgängestillfället den 3 november 2011

text: Jag har valt att främst inrikta min granskning på hur förvaltningen hanterade vissa frågor i samband med att CC träffade sina föräldrar den 3 november 2011, dvs. under tiden som CC var omhändertagen med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Vid det umgängestillfället var, utöver CC och hans föräldrar, FF närvarande som stöd till föräldrarna. Från förvaltningen deltog EE och DD.

text: Som jag har förstått saken bedömde förvaltningen att umgänget mellan CC och hans föräldrar skulle övervakas vid det här tillfället. Vid umgänget uppstod bl.a. en fråga om vilket språk som föräldrarna skulle använda när de talade med CC. Jag vill i sammanhanget först peka på följande.

text: I

text: 11 §

text: LVU föreskrivs att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Nämnden har under vårdtiden samma ansvar som en vårdnadshavare för att den unges grundläggande rättigheter enligt

text: 6 kap. 1 § föräldrabalken

text: tillgodoses. I sistnämnda bestämmelse framgår bl.a. att ett barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran.

text: Enligt

text: 14 § första stycket

text: LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt möjligt tillgodoses. Av andra stycket 1 följer att om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården enligt LVU får nämnden besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavarna ska utövas, dvs. en umgängesbegränsning. Ett beslut om en umgängesbegränsning kan överklagas (

text: 41 § 3

text: LVU).

text: Förvaltningen ansåg i detta fall att det fanns skäl för att tjänstemän från förvaltningen skulle vara närvarande när föräldrarna träffade CC. Jag har inte underlag för att hävda att det ställningstagandet var felaktigt. Att förordna om att ett umgänge ska vara övervakat är en sådan reglering av umgänget som kan förutsätta ett formellt beslut enligt

text: 14 §

text: LVU. Såvitt har kommit fram i ärendet hade föräldrarna inte någon invändning mot förvaltningens förslag att tjänstemännen skulle vara närvarande. Jag kan därför inte se att det skulle ha funnits någon skyldighet att fatta ett formellt beslut om en reglering av umgänget. Av remissvaret framgår att förvaltningens ”personal” ville förstå det som sades mellan föräldrarna och CC. Enligt EE var skälet till det att han skulle ha möjlighet att förhindra ”att CC påverkades negativt av föräldrarna”.

text: När det gäller vilket språk som ska talas vid ett umgängestillfälle har JO i ett tidigare beslut (JO 2012/13 s. 274, dnr

text: ) uttalat bl.a. följande: Om socialtjänsten finner skäl att övervaka umgänge som sker mellan ett barn som är omhändertaget enligt LVU och dess föräldrar bör personalen ha möjlighet att förstå vad som sägs. Om det inte klart framgår att det är naturligt för barnet och dess anhöriga att tala svenska med varandra, och det inte heller finns någon kontaktperson eller annan personal som förstår familjens språk som kan medverka vid umgänget, är det enligt min mening mest naturligt att en tolk anlitas för att tolka det som sägs åt den som övervakar umgänget.

text: För det fall socialtjänsten ensidigt förordnar att vårdnadshavarna till ett barn som vårdas med stöd av LVU ska tala svenska vid umgänget med barnet utgör förordnandet en sådan reglering av umgänget som ska komma till uttryck i ett överklagbart beslut enligt

text: 14 §

text: LVU. CC och hans föräldrar verkar ha hindi som förstaspråk. En självklar utgångspunkt, inte minst med hänsyn till CC:s låga ålder, är att förvaltningen borde ha ordnat en tolk som kunde översätta det som sades mellan CC och föräldrarna för förvaltningens personal. Enligt remissvaret brukar förvaltningen anlita tolk när det finns ett sådant behov. Att en tolk inte medverkade vid det aktuella tillfället förefaller ha berott på tillfälliga omständigheter. Jag utgår från att umgänget vid det här tillfället inte hade kunnat genomföras om inte föräldrarna samtyckte till att tala engelska. Jag har därför inte någon invändning mot att förvaltningen föreslog att föräldrarna skulle tala engelska med CC.

text: Frågan om vilket språk som en förälder ska använda för att tala med sitt barn vid ett övervakat umgängestillfälle är när det gäller den formella handläggningen inte helt enkel. Såvitt framgår av remissvaret ingick det inte i EE:s uppdrag att självständigt handlägga saken. Han borde därför ha samrått med en arbetsledare vid förvaltningen när det gällde språket vid umgängestillfället.

text: Nämnden har anfört att dokumentationen är bristfällig eftersom föräldrarnas inställning till att umgänget ”ägde rum” på engelska inte dokumenterades. Det är naturligtvis inte tillfredsställande.

text: FF var närvarande vid umgängestillfället som stöd till föräldrarna. Han ville videofilma CC:s umgänge med föräldrarna för att kunna visa att ”CC naturligt tydde sig till [föräldrarna] och att det förelåg en kärleksfull anknytning mellan barn och föräldrar”. EE tillät inte inspelningen. Skälet var att ”säkerställa att fokus låg på att skapa ett tryggt umgänge för CC med sina föräldrar”.

text: En allmän utgångspunkt är att en förälder som träffar sitt barn för ett umgänge får videofilma, eller för den delen fotografera, (barnet) under umgänget. Den utgångspunkten gäller även om barnet är omhändertaget enligt LVU och det är fråga om ett övervakat umgänge. Nämnden har dock ett ansvar för den unges omvårdnad och trygghet (jfr

text: 11 §

text: LVU) och måste därför kunna förbjuda en videoinspelning (fotografering) vid ett övervakat umgänge om inspelningen i ett visst fall skulle anses olämplig. Huruvida en förälder eller en stödperson ska få filma (fotografera) vid ett övervakat umgänge kan inte ses som en sådan reglering av umgänget som avses i

text: 14 §

text: LVU utan får närmast betraktas som en ordningsfråga. Något formellt beslut behöver därför inte fattas. Av det anförda följer att nämnden kan förbjuda en videoinspelning (fotografering) vid ett övervakat umgängestillfälle bl.a. om inspelningen (fotograferingen) kan tänkas kränka barnet eller kan komma att användas på ett sätt som är till men för barnet. (Jag går i det här sammanhanget inte in på vilka möjligheter den personal som medverkar vid umgänget kan ha att motsätta sig att själva bli filmade eller fotograferade.)

text: Nämnden har i sitt yttrande inte närmare förklarat på vilket sätt inspelningen skulle ha kunnat vara till nackdel eller skada för CC. Man kan givetvis ifrågasätta lämpligheten av en videoinspelning som sker i syfte att dokumentera samspelet mellan föräldern och barnet vid umgänget, dvs. när inspelningen sker för att bidra till utredningen. Jag kan emellertid inte se att inspelningen hade kunnat medföra något men för CC eller inverka störande på umgänget. Föräldrarna (FF) borde därför inte ha nekats att videofilma CC:s umgänge med föräldrarna.

text: Övrigt

text: Vad som i övrigt har kommit fram leder inte till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det som anförts ovan.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Anstalt
Likabehandlingsprincipen
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Om fördelningen av sysselsättningsplatser mellan intagna

sammanfattning: Mot bakgrund av en anmälan från en intagen med ålderspension och särskilda behov av sysselsättning gör JO i detta beslut uttalanden om regleringen av den verksamheten i anstalt. Hon konstaterar att en intagen ska ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet (ASV) samt att det gäller även en intagen som uppbär ålderspension och inte får åläggas någon sysselsättning. Det saknas visserligen närmare rättsliga anvisningar för hur en anstalt bör fördela sysselsättningsplatser i en bristsituation men JO understryker att en utgångspunkt måste vara att tillgänglig sysselsättning fördelas rättvist och att det krävs sakliga skäl för att göra en åtskillnad mellan intagna. Hon påminner därvid om den grundlagsfästa s.k. objektivitetsprincipen, dvs. att den som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Med hänsyn till sysselsättningens stora betydelse för intagna i anstalt måste en annan utgångspunkt enligt JO vara att fördelningen inte får innebära att vissa intagna blir utan sysselsättning. Av utredningen i ärendet framgår att det på den avdelning i anstalten Kumla där anmälaren var placerad fanns ett begränsat antal platser för ASV och att intagna som hade sysselsättningsplikt regelmässigt prioriterades framför de som inte hade det när platserna fördelades. JO har fått intrycket av att anstalten felaktigt har utgått från att den ordningen har stöd i fängelselagen, vilket skulle vara oacceptabelt. Mot bakgrund av bl.a. att anstalten har erbjudit alternativa sysslor för att ytterligare kunna tillgodose behovet av sysselsättning för intagna med ålderspension ger det som har kommit fram i ärendet inte tillräcklig anledning till kritik. Det är enligt JO emellertid av vikt att anstalten arbetar aktivt för att i större utsträckning ge alla intagna möjligheter till lämplig sysselsättning.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 juli 2024 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Kumla, och uppgav bl.a. följande.

text: Han har blivit orättvist behandlad på grund av sin ålder. Detta eftersom han bara har fått delta i annan strukturerad verksamhet (ASV) i mån av plats. Endast 13 av 19 intagna på avdelningen kan medverka där och han får alltid ställa sig sist i kön för att han är ålderspensionär. Det är påfrestande att varje morgon och

text: eftermiddag stå i kö och hoppas att få delta i sysselsättningen. I hans fall finns det också särskilda skäl att erbjuda ASV med hänsyn till hans hälsotillstånd.

text: AA bifogade ett utlåtande från en psykolog daterat i mars 2024. Av det framgår bl.a. följande. AA har under de senaste åren drabbats av flera olika och allvarliga sjukdomstillbud, såsom hjärninfarkt och stroke. Utifrån hans sjukdomstillstånd är det av största vikt att han får möjlighet till daglig lågintensiv sysselsättning i lugn miljö med inslag av finmotoriska uppgifter för att fortsätta in rehabilitering och inte försämras. Det är också av vikt att stimulera hjärnans aktivitet för att förhindra utveckling av demens som ofta förekommer i takt med ökad ålder och stroke.

text: Vidare gav AA in en skrivelse gällande sysselsättning som han fick från en kriminalvårdsinspektör i oktober 2023. I skrivelsen angavs i huvudsak följande.

text: I tidigare samtal som vi haft gällande ditt önskemål till sysselsättning maa din tidigare sjukdomsbild och dokumentation du bifogat mig pratade vi om möjligheten att lösa någon form av aktivitet eller sysselsättning på avdelningen. Önskemål om träningscykel och löpband presenterades, vilka är beställda. Leverans inväntas fortfarande. I samtalet frågade jag om du var intresserad att överta städjobbet i trädgården när/om det blir tillgängligt, jag erbjöd även påfyllnad av något ytterligare i pyssellådan som komplement till sysselsättningen i och med att det framgår av dokumentation att aktivitet är av betydelse för din fortsatta rehabilitering. Jag tolkade det då som att ingetdera var aktuellt eftersom att gå ner till ASV:n var i fokus. Om något av detta ändå är av intresse kan du återkomma till din kontaktperson eller mig för vidare hantering. I fängelselagen framgår följande:

text: 3 kap. Sysselsättning och ersättning

text: Sysselsättningsplikt

text: 2 § En intagen är skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. En intagen som uppbär ålderspension enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: får inte åläggas någon sysselsättning. En intagen som har beviljats sjukersättning eller aktivitetsersättning enligt samma balk får åläggas sysselsättning bara av den art och den omfattning som kan anses lämpligt för honom eller henne. Önskemål enligt din skrivelse är i och med detta inte möjligt att tillmötesgå utöver den utsträckning som sker i dagsläget och ärendet bedöms som avslutat.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in muntliga upplysningar från Kriminalvården. En kriminalvårdsinspektör vid anstalten Kumla uppgav i huvudsak följande:

text: Antalet platser i ASV är begränsat och räcker inte till alla intagna på avdelningen. Intagna som har sysselsättningsplikt har förtur och de som inte har det får delta i mån av plats. När det gäller anmälaren har han enligt ett utlåtande från psykolog ett behov av viss typ av sysselsättning utifrån sin sjukdomsbild. Anstalten har därför försökt hitta annan lämplig sysselsättning för honom. Han har dock bara varit intresserad av ASV och tackat nej till bl.a. arbete i trädgården (som han skulle kunna ha fått i mån av plats) och att på avdelningen eller i bostadsrummet få möjlighet att sysselsätta sig med liknande aktiviteter som de som erbjuds inom ASV, så som att måla och sticka. I förra veckan hemställde dock anmälaren om att få sådan sysselsättning på avdelningen eller i

text: bostadsrummet och anstalten tittar därför för närvarande närmare på möjligheterna till det.

text: JO uppmanade därefter Kriminalvården att yttra sig över det AA hade fört fram i sin anmälan. Yttrandet skulle innehålla en redogörelse för anstaltens hantering av de särskilda behov som han sades ha. Myndigheten skulle dessutom lämna uppgifter om sysselsättningsgraden under 2024 i anstalten i stort samt för intagna som har sysselsättningsplikt respektive för intagna som inte har det för att de uppbär ålderspension. Därtill skulle följande frågor besvaras:

text: • Hur fördelar anstalten tillgängliga sysselsättningsplatser mellan

text: intagna? Prioriteras intagna som har sysselsättningsplikt framför intagna som inte har det vid fördelningen? Om så är fallet, vad är skälet till det och gäller det alla former av sysselsättning? • Hur tillgodoser anstalten behovet av sysselsättning hos intagna som inte har sysselsättningsplikt för att de uppbär ålderspension?

text: Vidare skulle Kriminalvården redovisa sin bedömning av det som har kommit fram. Den skulle särskilt beröra frågan om hur detta förhåller sig till att en intagen ska ges möjlighet till sysselsättning (se 3 kap. 1 § fängelselagen) och till sysselsättningens betydelse för att bl.a. förebygga återfall i brott och främja den intagnes anpassning i samhället (se 1 kap. 5 § fängelselagen och 12 § fängelseförordningen).

text: Kriminalvårdens remissvar Kriminalvården, genom chefen för verksjuridik – verkställighet, straffrätt m.m., yttrade sig i huvudsak enligt följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från verksamhetsområde Kumla. Berörd befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Följande har framkommit. Sysselsättningsgraden för anstaltens samtliga intagna under 2024, t.o.m. den 4 oktober, har varit – 67 procent sysselsättning genom arbete, studier och ASV, – 28 procent brist på sysselsättning, – 3 procent övrig obetald frånvaro, – 1 procent sysselssättningsvägran och – 1 procent karens. Det har inte varit möjligt för anstalten att redogöra för sysselsättningsgraden för intagna med ålderspension eller för intagna med sysselsättningsplikt. På grund av senare tids expansion och stora överbeläggningar i anstalten har den aktuella avdelningen inte kunnat erbjuda intagna sysselsättning i önskad omfattning. Sysselsättning för intagna på den aktuella avdelningen utförs i en lokal där endast ett begränsat antal personer får vistas samtidigt. I den aktuella lokalen har därför intagna som har sysselsättningsplikt fått prioriteras framför intagna som inte har sysselsättningsplikt. Intagna som inte har sysselsättningsplikt har dock erbjudits sådan sysselsättning i mån av plats. En sådan prioritering

text: har inte behövt tillämpas på anstaltens övriga avdelningar eller för övriga typer av sysselsättning, som kan bedrivas i andra lokaler än den som anmälan avser. Andra typer av sysselsättning är exempelvis deltagande i programverksamhet, biblioteksverksamhet, vuxenutbildning, klientsamtal och andlig vård. För att ytterligare kunna tillgodose behovet av sysselsättning för bland annat intagna med ålderspension, erbjuder anstalten alternativa sysslor. Exempel på sådana sysslor är deltagande i självhushåll, städning på avdelningen, sysslor på promenadgården, yogakurser och friskvård. Detta innefattar även sysslor liknande de som erbjuds inom ASV, exempelvis att måla, virka, läsa böcker, spela sällskapspel, teckna och nyttja pysselådor som tillhandhålls. Utbudet av aktiviteter ser olika ut beroende på avdelningarnas förutsättningar. Sådana sysslor kan utföras både i form av ersättningsberättigad aktivitet eller som en obetald frivillig fritidsaktivitet. AA har t.o.m. den 26 september 2024 erbjudits och deltagit i ersättningsberättigad sysselsättning 657,52 timmar under pågående år. Av dessa har 629,67 timmar bestått av deltagande i ASV som bedrivits i särskild sysselsättningslokal under handledning av produktionsledare. 1,5 timmar har bestått av deltagande i behandlingsprogram, 10,02 timmar verkställighetsplanering och 16,33 timmar brist på programverksamhet. Därutöver har AA erbjudits men initialt avböjt andra former av anpassad sysselsättning, vilket framgår av kriminalvårdsinspektörens svar till AA den 20 oktober 2023. AA har numera erbjudits och tackat ja till städuppdrag i anstaltens kulvertar. Omfattningen och frekvensen är dock ännu inte beslutad.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 1 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Verkställigheten ska, i den utsträckning det är möjligt utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, särskilt inriktas på åtgärder som är ägnade att förebygga återfall i brott. För varje intagen ska det upprättas en individuellt utformad verkställighetsplan. Verkställigheten ska planeras och utformas efter samråd med den intagne och i samverkan med berörda myndigheter. I

text: 3 kap. 1 § fängelselagen

text: anges att en intagen ska ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Av

text: 3 kap. 2 § fängelselagen

text: följer att en intagen är skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. En intagen som uppbär ålderspension enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: får inte åläggas någon sysselsättning. Enligt

text: 12 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska en intagen, så långt det är möjligt, anvisas sysselsättning som är ägnad att motverka återfall i brott eller som på annat sätt underlättar den intagnes anpassning i samhället. Särskild hänsyn ska tas till den intagnes motivation till förändring. Av allmänna råd till

text: 3 kap. 1 § fängelselagen

text: i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: ) om fängelse framgår att med annan strukturerad verksamhet avses t.ex. självförvaltning, arbetsträning, social färdighetsträning, särskilda aktiviteter för pensionärer eller intagna med funktionsnedsättning samt annan jämförbar verksamhet. Kriminalvårdens handbok om sysselsättning och ersättning i anstalt (

text: ) innehåller visst stöd till verksamhetsställen i frågor som rör sysselsättning. Av handboken … framgår bland annat att den omständigheten att ålderspensionärer inte får åläggas sysselsättning inte hindrar att de får erbjudas sådan och då få ersättning.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: En intagen som uppbär ålderspension har ingen sysselsättningsplikt. En sådan intagen ska dock ges möjlighet till sysselsättning i enlighet med bland annat

text: 3 kap. 1 § fängelselagen

text: och

text: 12 § fängelseförordningen

text: . Särskild hänsyn ska därvid tas till den intagnes motivation till förändring. En intagen har dock ingen ovillkorlig rätt att bedriva just den sysselsättning som denne önskar (jfr

text: prop. 2009/10:135 s. 120

text: ). Kriminalvården har en ansträngd platssituation och beläggningsgraden i anstalten Kumla är hög. Anstalten Kumla har inte kunnat erbjuda sysselsättning i önskad omfattning på aktuell avdelning, eftersom sysselsättningen utförs i en lokal där endast ett begränsat antal personer får vistas samtidigt. Vid sysselsättning i den aktuella lokalen har intagna med sysselsättningsplikt prioriterats framför intagna som inte har sysselsättningsplikt. Intagna som inte har sysselsättningsplikt har dock erbjudits sådan sysselsättning i mån av plats. Det kan i sammanhanget betonas att det är enbart på aktuell avdelning och i en specifik lokal som det funnits ett behov av att prioritera platser. Anstalten har vidare redogjort för att det funnits annan sysselsättning som har kunnat erbjudas de intagna på avdelningen. När det närmare gäller AA förhållanden framgår att han hittills i år har deltagit i ASV under cirka 629 timmar. Anstalten har vidare i möjligaste mån försökt hitta annan lämplig sysselsättning för honom utifrån hans situation. Han har bland annat erbjudits arbete i trädgård och andra lämpliga sysslor, som han inledningsvis avböjt. AA har numera också erbjudits och tackat ja till städuppdrag. Kriminalvården kan sammantaget inte finna annat än att AA erbjuds adekvat sysselsättning i anstalten i enlighet med gällande bestämmelser.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att den sysselsättning som han har erbjudits handlar om att städa stora utrymmen och trappor. Efter ett pass var han tvungen att tacka nej till sysselsättningen eftersom arbetet var för fysiskt krävande för honom. Han ifrågasatte också Kriminalvårdens uppgifter om antalet timmar han skulle ha deltagit i ASV under 2024.

text: Våren 2025 informerade AA om att han har omplacerats till en annan anstalt.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för rättslig reglering som har betydelse i ärendet. Som framgått av den redogörelsen ska en intagen enligt

text: 3 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet (ASV). Det gäller även en intagen som uppbär ålderspension och enligt

text: 3 kap. 2 § andra stycket fängelselagen

text: inte får åläggas någon sysselsättning. I Kriminalvårdens handbok om sysselsättning och ersättning i anstalt (

text: ) framhålls att sysselsättning är en rättighet för en intagen. Enligt myndighetens anvisningar bör intagna i anstalt erbjudas sysselsättning under 30 timmar per vecka och kan erbjudas under upp till 40 timmar per vecka (se allmänna råd till

text: 3 kap. 7 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [2011:1] om fängelse, FARK Fängelse).

text: Sysselsättning är betydelsefull ur flera aspekter. Utöver sysselsättningens stora betydelse för att förebygga återfall i brott och främja intagnas återanpassning i samhället kan den i bästa fall upplevas meningsfull och göra vardagen i anstalt

text: mer hanterlig. Sysselsättning torde vidare vara positiv ur säkerhetssynpunkt, bl.a. då den kan bidra till en förbättrad kontakt mellan intagna och personal. Den är också den huvudsakliga källan för intagna i anstalt att erhålla ekonomiska medel.

text: Mot den bakgrunden är det problematiskt att klagomål om sysselsättningsbrist under lång tid har förts fram till JO såväl i anmälningar som under inspektioner. Jag har uppfattat att den ansträngda beläggningssituation som råder inom Kriminalvården medför särskilda svårigheter för många anstalter att kunna tillhandahålla sysselsättning i tillräcklig utsträckning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att det på en avdelning i anstalten Kumla har funnits ett begränsat antal platser för ASV och att intagna som har sysselsättningsplikt regelmässigt prioriterats framför intagna som inte har det vid fördelningen av platserna.

text: Jag kan konstatera att det saknas en närmare reglering för hur en anstalt bör fördela sysselsättningsplatser i en bristsituation. Detta innebär dock givetvis inte att det får göras på ett godtyckligt sätt. Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (den s.k. objektivitetsprincipen). Principen utgör en av grunderna i en god förvaltning och kommer också till uttryck i

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: . Jag anser att en utgångspunkt måste vara att tillgänglig sysselsättning ska fördelas rättvist och att det krävs sakliga skäl för att göra en åtskillnad mellan intagna. Med hänsyn till sysselsättningens stora betydelse för intagna i anstalt måste en annan utgångspunkt vara att fördelningen inte får innebära att vissa intagna blir utan sysselsättning.

text: I det aktuella fallet är det oklart vad anledningen är till att anstalten har valt att prioritera intagna med sysselsättningsplikt före de som inte har det när platserna för ASV fördelats på berörd avdelning. Det är en brist i utredningen att Kriminalvården inte har redogjort för skälet till det eller för sin bedömning av fördelningen. Den skrivelse som AA fick från en kriminalvårdsinspektör i oktober 2023 ger intrycket av att anstalten felaktigt har utgått från att prioriteringen skulle ha stöd i

text: 3 kap. 2 § fängelselagen

text: . Om det är anledningen till att intagna med sysselsättningsplikt har getts företräde är det oacceptabelt. Detsamma gäller självfallet om anstalten inte har haft klart för sig varför det gjorts en åtskillnad mellan intagna. En anstalt som avser att differentiera intagna måste noga överväga skälen och de rättsliga förutsättningarna för detta.

text: Ett generellt motiv att ge intagna med sysselsättningsplikt förtur kan förstås vara att de har större behov av sysselsättning för att erhålla ekonomiska medel i anstalt. För sådana intagna innebär det en stor skillnad om han eller hon kan eller inte kan anvisas sysselsättning (se 3 kap. 2 och 7 §§ FARK Fängelse). Den ekonomiska aspekten av sysselsättningen är av mindre betydelse för en intagen som uppbär ålderspension. Allt annat lika skulle detta kunna vara ett sakligt skäl

text: för att göra en åtskillnad mellan intagna med sysselsättningsplikt och de som inte har det. Under alla förhållanden framstår det dock enligt min mening som givet att det också måste tas hänsyn till individuella behov när tillgängliga sysselsättningsplatser ska fördelas. Dessutom måste anstalten se till att fördelningen inte innebär att intagna utan sysselsättningsplikt inte får någon sysselsättning. Jag inser i och för sig att ASV många gånger kan vara den enda lämpliga sysselsättningen som en anstalt kan erbjuda en intagen med ålderspension.

text: Det står klart att AA utifrån sitt sjukdomstillstånd har ett stort behov av daglig lågintensiv sysselsättning i lugn miljö med inslag av finmotoriska uppgifter. Det framstår som om sysselsättning i form av ASV är väl avpassad för de behoven. Med denna utgångspunkt borde AA ha getts förtur till sådan sysselsättning. Samtidigt har det kommit fram att anstalten tog hans situation på allvar och ansträngde sig för att hitta annan lämplig sysselsättning för honom. Jag kan också notera att AA faktiskt deltog i ASV, även om han och Kriminalvården har olika uppfattningar om i vilken utsträckning.

text: Mot den här bakgrunden och då anstalten enligt remissvaret även har erbjudit alternativa sysslor för att ytterligare kunna tillgodose behovet av sysselsättning för bland annat intagna med ålderspension på den aktuella avdelningen ger det som har kommit fram inte tillräcklig anledning till kritik. Jag vill emellertid betona vikten av att anstalten Kumla arbetar aktivt för att i större utsträckning ge alla intagna möjligheter till lämplig sysselsättning.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Mattias Karlsson har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.