avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Utvecklingsnämnden i Helsingborgs kommun för att en 18-årig flickas sekretesskyddade namn röjts

sammanfattning: En 18-årig flicka som var placerad i familjehem genom ett beslut av Socialnämnden i Helsingborgs kommun beviljades sekretessmarkering för sina personuppgifter och därefter namnbyte. Omständigheterna var sådana att sekretess gällde för personuppgifterna. Flickans mor hade försörjningsstöd via en förvaltning under en annan nämnd i kommunen, utvecklingsnämnden. Den förvaltningen skickade vid två tillfällen beräkningar om försörjningsstöd till modern, i vilka flickans nya namn framgick. En sekretessmarkering i folkbokföringsregistret aviseras till alla myndigheter som begär in uppgifter från registret. Den förvaltning som handlade ärendet om försörjningsstöd använde ett verksamhetssystem där det inte tydligt framgick om det fanns någon sekretessmarkering för den enskildes personuppgifter. I beslutet uttalar JO att det är mycket allvarligt att en myndighet som i sitt dagliga arbete hanterar en mängd sekretessbelagda personuppgifter inte har ett verksamhetssystem som i det hänseendet är säkert. Bristerna i systemet måste anses ha lett till att namnuppgiften röjdes. För detta förtjänar utvecklingsnämnden kritik.

text: Bakgrund

text: AA, född 1994, omhändertogs den 26 april 2012 med stöd av

text: 6 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, efter ett beslut av Socialnämnden i Helsingborgs kommun. Hon placerades i ett familjehem. Under sommaren 2012 ansökte AA om sekretessmarkering och kvarskrivning samt om namnbyte. Sekretessmarkering och kvarskrivning beviljades av Skatteverket den 26 juni 2012, och namnbyte beviljades av Patent- och registreringsverket den 11 september 2012.

text: AA:s mor hade försörjningsstöd via Utredningscentrum, som är en förvaltning under Utvecklingsnämnden i Helsingborgs kommun. Utredningscentrum skickade den 20 september respektive den 20 oktober 2012 beräkningar om försörjningsstöd till modern. I beräkningarna framgick AA:s nya namn.

text: Anmälan

text: Jur.kand. BB framförde, för AA:s räkning, i en anmälan till JO klagomål mot Utvecklingsnämnden i Helsingborgs kommun för att AA:s sekretesskyddade nya namn hade röjts.

text: BB anförde i huvudsak följande. I maj 2012 valde AA att lämna sin familj på grund av en hedersproblematik som hade präglat hennes tillvaro, med hot och våld från familjemedlemmar. Via skolan gjorde AA en anmälan till socialförvaltningen, som i sin tur gjorde en polisanmälan. AA omhändertogs med stöd av LVU och placerades i ett jourhem och så småningom i ett familjehem. På grund av den allvarliga hotbilden fick AA:s familj inte under några omständigheter veta var hon befann sig. AA ansökte om och beviljades sekretessmarkering för sina personuppgifter och bytte därefter namn. Trots att det tydligt bör ha framgått att AA:s nya namn var sekretesskyddat skickade den handläggare som handlade moderns försörjningsstödsärende ut flera brev till modern där det nya namnet angavs. För AA har detta fått förödande konsekvenser. Hennes identitet har röjts och hon svävar i livsfara. AA måste därför byta namn igen, vilket medför stora olägenheter.

text: Utredning

text: Journaler begärdes in från Utredningscentrum och socialförvaltningen. Ärendet remitterades till Utvecklingsnämnden och Socialnämnden i Helsingborgs kommun.

text: Utvecklingsnämnden anförde i remissvaret följande.

text: Organisation

text: Socialtjänsten i Helsingborgs stad är uppdelad på tre nämnder/förvaltningar. De som berörs av detta ärende är följande: Utvecklingsnämnden och dess förvaltning som ansvarar bl.a. för handläggning av försörjningsstöd och Socialnämnden och dess förvaltning som ansvarar bl.a. för stöd och utredning av barn och ungas uppväxtförhållanden.

text: Beskrivning av handläggningen

text: AA:s mamma uppbär sedan 2007 försörjningsstöd via Utredningscentrum, Utvecklingsnämndens förvaltning. AA har ingått som barn i hushållet. Handläggare CC fick i början av maj månad 2012 information av mamman om att dottern rymt hemifrån och att socialförvaltningen var inkopplad. Av den anledningen kontaktades mamman per telefon 120527 av handläggaren för att få information om vem de har kontakt med på socialförvaltningen. Vid detta tillfälle var socialförvaltningens handläggare hemma hos mamman och de båda handläggarna pratade med varandra. CC fick då information om att dottern var placerad men att socialförvaltningen inte kunde uppge var hon var placerad. CC bad om att bli kontaktad av socialförvaltningen när dottern skulle flytta hem igen. Den 6 september 2012 talade CC med mamman i telefon och fick då information om att AA sovit hemma en natt 14 dagar tidigare men att hon efter detta återigen försvunnit hemifrån. CC uppger att hon inte känt till att det fanns en hotbild mot dottern. Mot bakgrund av ovanstående väljer handläggaren att låta dottern fortsatt ingå i ärendet, men ej omfattas av beräkningsunderlaget vid normberäkning. Beräkningsunderlag och biståndsbeslut delges klienten månadsvis. Förvaltningens datasystem, VIVA, uppdateras automatiskt vid förändringar via folkbokföringen och eftersom dottern fortsatt ingår i ärendet har hennes namnbyte framgått i moderns ärende och i den beräkningsbild som skickas hem till modern månadsvis. När förändring sker visas detta via en dialogruta i datasystemet. Ingen markering finns i dialogrutan om att det nya namnet har ett sekretesskydd knutet till sig.

text: Bedömning av handläggningen

text: Ärendet har genom en rapport enligt

text: 14 kap. 6 §

text: SoL samt

text: 24 e §

text: LSS behandlats som ett lex Sarah ärende och anmälts till Socialstyrelsen som ett allvarligt missförhållande. Vår bedömning är att den personal som handlagt ärendet har adekvat utbildning och erfarenhet för att arbeta med försörjningsstöd. Brister i datasystemet har visat sig eftersom viktig information såsom sekretesskydd, flyttning av adress samt särskild postadress ej har framkommit. Inte förrän namnbyte sker 120911 visas information om detta i datasystemet. Av informationen framgår det nytt namn och adresskydd, det framgår dock ej att det nya namnet är sekretesskyddat. Trots att datasystemet har dessa brister borde handläggaren reagerat på att nytt namn tillkommit i ärendet. Socialförvaltningen är den förvaltning som ansvarar för dotterns skyddsbehov. Utvecklingsnämndens förvaltning hade behövt få information från socialförvaltningen om allvaret i ärendet för att undvika den uppkomna situationen. Tydligare rutiner för kommunikation i denna form av ärende bör därför upprättas förvaltningarna emellan. Åtgärder som vidtagits/kommer vidtas  AA är fr.o.m. beräkningsperiod 121125 helt borttagen från mammans ärende  Endast ordinarie handläggare får framöver ta bort informationsrutan som visas i ärendet vid ändrade personuppgifter  Leverantören av verksamhetens IT system skall omgående säkra upp de brister i datasystemet som upptäckts  Översyn av handläggningen avseende denna form av ärende kommer skyndsamt göras inom verksamheten

text: Socialnämnden i Helsingborgs kommun anförde i sitt remissvar i huvudsak följande.

text: Beskrivning av handläggningen

text: AA blev 2012-04-26 omedelbart omhändertagen jml

text: 6 §

text: LVU och placerad i jourhem jml

text: 11 §

text: LVU utifrån att hon var i behov av skydd då hon blivit utsatt för allvarliga hot och våld från sin familj. Beslut fattades även om att hennes vistelseadress skulle hemlighållas jml

text: 14 §

text: LVU. - - - Vid ett av socialsekreterarna DD och EE hembesök hos modern under utredningstiden, 2012-05-29, ringde moderns handläggare CC från Utvecklingsnämnden, som handlägger moderns försörjningsstöd. Efter att CC talat med modern bad hon om att få tala med någon av socialsekreterarna. I telefonsamtalet bekräftar socialsekreterare DD för CC att AA är placerad utanför hemmet och att det är oklart när och om hon återvänder. Av socialsekreterare DD journalanteckning framgår följande: "Talar även med CCi telefon som berättar att D kommer att tas ur beräkningen så länge hon inte bor i hemmet. Om/när hon återvänder ska mamman eller vi från soc.tjänsten meddela CC." 2012-06-07 ansökte socialtjänsten hos Förvaltningsrätten i Malmö om att AA skulle beredas fortsatt vård jml

text: 2 §

text: LVU. Utifrån att AA fyllde 18 år 2012-06-10 upphörde vården jml LVU och istället var AA fortsatt placerad i ett familjehem jml

text: 4 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: . AA var tydlig med att hon efter myndighetsdagen inte samtyckte till att socialsekreterarna lämnade någon information till modern eller familjen kring hennes situation. I mitten av juni 2012 ansökte AA utifrån skydd hos Skatteverkets sekretessgrupp om sekretessmarkering och kvarskrivning, vilket omgående beviljades av Skatteverket.

text: Vid kontakt med Skatteverkets sekretessgrupp fick socialsekreterare information om att information om sekretessmarkeringen tydligt ges till myndigheter i samhället och att det därav inte fanns något behov av att Socialförvaltningen lämnade information till berörda myndigheter. I slutet av juli 2012 ansökte även AA om att byta sitt namn som en ytterligare säkerhetsåtgärd. Det nya namnet började gälla i början av september. Vid kontakt med Skatteverkets sekretessgrupp framgick att trots namnbytet skulle sekretessmarkeringen gälla såsom förut och tydligt finnas hos alla myndigheter. I augusti 2012 åkte AA på eget bevåg vid ett tillfälle hem till sin familj över en natt. Hennes syfte var inte att flytta tillbaka till hemmet och hon återvände följande dag till familjehemmet. Handläggare på Utvecklingsnämnden har inte vid något tillfälle (utöver tillfället 2012-05-29 beskrivet ovan) kontaktat Socialförvaltningen för att ställa frågor eller efterfråga information.

text: Bedömning av handläggningen

text: Vår bedömning är att vi har handlagt ärendet enligt gängse rutiner. CC har getts tillfälle att lämna ytterligare synpunkter i ärendet men hon har valt att avstå. BB yttrade sig över remissvaren och anförde i huvudsak följande. Båda förvaltningarna har gjort fel. Socialförvaltningen borde ha informerat övriga inblandade förvaltningar om allvaret i AA:s situation och om behovet av att hålla alla uppgifter skyddade. Utredningscentrum borde ha granskat ärendet mer noggrant innan man lämnade ut uppgifterna.

text: JO begärde in Socialstyrelsens beslut den 8 april 2013 (dnr 9.3.6-63555/2012) med anledning av en lex Sarah-anmälan från utvecklingsnämnden.

text: Bedömning

text: Folkbokföringsuppgifter, t.ex. personnummer, namn och adress, är normalt offentliga. Sekretess gäller endast om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs (

text: 22 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Det som brukar kallas skyddade personuppgifter är egentligen det samlingsnamn som Skatteverket använder för de olika skyddsåtgärderna sekretessmarkering, kvarskrivning och fingerade personuppgifter. Under vissa förutsättningar och efter särskild ansökan till Skatteverket kan en person få sina folkbokföringsuppgifter skyddade genom att en sekretessmarkering förs in i folkbokföringssystemet. Sekretessmarkeringen innebär att det görs en s.k. markering för sekretessprövning i folkbokföringsdatabasen. Det framgår emellertid inte vilken uppgift i folkbokföringen som kan vara känslig. Markeringen innebär inte att det råder sekretess för uppgifterna, utan den ska fungera som en varningssignal så att en noggrann prövning görs innan uppgifterna lämnas ut.

text: När Skatteverket har beslutat att införa en sekretessmarkering i folkbokföringsregistret aviseras markeringen till de myndigheter som begär in uppgifter från registret. Då har den mottagande myndigheten särskild anledning att göra en skadebedömning i det enskilda fallet innan de sekretessmarkerade uppgifterna

text: lämnas ut. Myndigheten avgör självständigt om det föreligger sekretess för uppgifterna. I den mån en bestämmelse med starkare sekretess till skydd för en enskilds personliga förhållanden gäller hos myndigheten är det den bestämmelsen som ska tillämpas på uppgifterna (

text: prop. 2005/06:161 s. 55

text: Inom socialtjänsten gäller enligt

text: 26 kap. 1 §

text: OSL sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretesskyddet gäller både gentemot enskilda och mot andra myndigheter. Vad som menas med personliga förhållanden bestäms med ledning av vanligt språkbruk. En persons namn och adress är exempel på uppgifter som omfattas av begreppet personliga förhållanden (se Lenberg, Geijer och Tansjö, Offentlighets- och sekretesslagen [1 juli 2013, Zeteo], avsnitt 4.5.2.).

text: Av utredningen framgår att Skatteverket beviljade sekretessmarkering för AA:s personuppgifter i juni 2012. En sekretessmarkering infördes samtidigt i folkbokföringsdatabasen. AA hade då fyllt 18 år. När namnbytet beviljades i september 2012 kvarstod den tidigare sekretessmarkeringen i folkbokföringen. AA:s förhållanden var sådana att sekretess uppenbart gällde för såväl hennes adressuppgift som hennes nya namn.

text: Som framkommit ovan bedrivs socialtjänstens verksamhet i Helsingborgs kommun inom olika kommunala nämnder med tillhörande förvaltningar. Varje sådan nämnd är i sekretesshänseende en egen myndighet. I det nu aktuella ärendet berörs två av nämnderna; utvecklingsnämnden, som handlade moderns ärende om försörjningsstöd, och socialnämnden, som handlade AA:s ärende. I det följande kommer jag att uppehålla mig vid respektive nämnds eventuella ansvar för att AA:s nya namn kom att röjas. Utvecklingsnämnden I moderns ärende om försörjningsstöd angavs att AA ingick som en medlem i hushållet. Huvudregeln vid beräkningen av försörjningsstöd är att de personer som ingår i en hushållsgemenskap ska ses som en enhet. Som medlemmar i hushållet bör räknas makar, registrerade partner, sambor samt barn och ungdomar under 21 år som föräldrarna är underhållsskyldiga för. De 18–20-åringar som avses är främst ungdomar som fortfarande går i grundskola, gymnasieskola eller annan jämförlig grundutbildning. Föräldrar är underhållsskyldiga för sina barn till dess de fyller 21 år. Underhållsskyldigheten gäller oavsett om den unge bor hemma eller i eget boende och den unge kan betraktas som en del av föräldrarnas hushåll (se Ekonomiskt bistånd, Handbok för socialtjänsten, Socialstyrelsen oktober 2013, s. 50 f.).

text: När det gäller familjehemsplacerade ungdomar över 18 år måste det bedömas i varje enskilt fall om de ska ingå i föräldrarnas försörjningsstödsärende. I många fall kan dessa ungdomar inte betraktas som en del av föräldrarnas hushåll. De ska då inte ingå i beräkningen av föräldrarnas rätt till försörjningsstöd och därmed inte

text: heller anges som medlemmar i hushållet i biståndsärendet. Jag har noterat att nämnden numera har den rutinen att ”ett barn omgående ska avslutas i ärendet vid vetskap om att barnet har placerats”.

text: Inom Utredningscentrum, den förvaltning som handlade ärendet om försörjningsstöd, användes ett verksamhetssystem där det inte tydligt framgick om det fanns någon sekretessmarkering för en enskilds personuppgifter. Det är givetvis mycket allvarligt att en myndighet som i sitt dagliga arbete hanterar en mängd personuppgifter som omfattas av sekretess inte har ett verksamhetssystem som i detta hänseende är säkert. Jag utgår från att handläggaren i försörjningsstödsärendet, om sekretessmarkeringen varit synlig i verksamhetssystemet, hade kontrollerat vad markeringen grundades på och att hon då hade gjort bedömningen att AA:s nya namn inte skulle lämnas ut till modern. Bristerna i verksamhetssystemet måste således anses ha lett till att namnuppgiften röjdes. Utvecklingsnämnden förtjänar kritik för detta. Vad som har kommit fram ger mig däremot inte skäl att kritisera någon enskild handläggare för att AA:s nya namn lämnades ut.

text: Av Socialstyrelsens beslut den 8 april 2013, med anledning av den lex Sarahanmälan som nämnden har gjort, framgår att en genomgång av verksamhetssystemet nu har gjorts och att de brister som identifierats i det aktuella avseendet kommer att åtgärdas. Socialnämnden Socialnämnden och dess förvaltning har handlagt ärendet som rör AA. Det framgår av utredningen att socialförvaltningen har hjälpt AA att ansöka om sekretessmarkering och namnbyte och alltså väl känt till AA:s behov av skydd. Frågan är om den informationen borde ha förts vidare till utvecklingsnämnden och dess förvaltning. Någon skyldighet för socialnämnden att lämna sådan information finns inte. Av journalanteckningarna i AA:s ärende framgår att de berörda socialsekreterarna funderat över om andra myndigheter borde informeras om sekretessmarkeringen och vad som händer vid ett namnbyte. Förvaltningen har kontaktat Skatteverket som upplyst att alla myndigheter som hämtar uppgifter från folkbokföringsregistret tydligt informeras om sekretessmarkeringar. Socialnämnden och utvecklingsnämnden hade olika verksamhetssystem. Uppgifter om sekretessmarkering framgick i socialnämndens system. Handläggarna vid socialförvaltningen hade inte anledning att utgå från annat än att detta gällde även utvecklingsnämndens verksamhetssystem. Jag finner därför inte anledning att kritisera socialnämnden för att utvecklingsnämnden (Utredningscentrum) inte informerades.

text: Med de delvis kritiska uttalanden som gjorts avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Beslag Förundersökning Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot Polismyndigheten i Kronobergs län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Växjö, för handläggningen av beslag

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten i Kronobergs län i november 2006 uppmärksammades 21 ärenden från åren 2000-2001 i vilka det fanns oredovisade beslag trots att ärendena var slutredovisade, se punkt 7.2 i JO:s protokoll vid inspektionen i ärende dnr 5211-2006.

type: stycke

text: Jag beslutade att ta upp polis och åklagares handläggning av dessa ärenden till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten som anmodades att komma in med upplysningar och yttrande över anledningen till att beslagen var oredovisade i de aktuella ärendena och vilka åtgärder myndigheten vidtagit för att följa upp beslagshanteringen i dessa ärenden.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren AA) kom in med ett remissvar enligt följande.

text: Anledningen till oredovisade beslag från åren 2000-2001

text: Inledningsvis kan det noteras att i aktuella ärenden, vilka samtliga har varit åklagarledda, har förundersökningen avslutats trots att det finns oredovisade beslag. Samtliga oredovisade beslag för åren 2000-2003 finns upptagna i en särskild pärm hos beslagsansvarig i Växjö. Arbete pågår med genomgång av beslagen och kontakter med behöriga beslutsfattare för utverkande av att beslagen hävs så att slutredovisning kan ske. Detta arbete har till stora delar genomförts genom att den tidigare, numera pensionerade, beslagsansvarige i Växjö tillfälligt återanställdes hösten 2006. Beslut om detta, kan det noteras, togs redan innan JO:s inspektion blev känd för myndigheten.

text: Åtgärder som myndigheten vidtagit för att följa upp beslagshanteringen i aktuella ärenden

text: Status för ärendena är följande. I 20 av dessa har påminnelser utgått till åklagarkammaren i Växjö med begäran om beslut. Åklagare har, efter JO:s inspektion, hävt beslagen i 11 av dessa ärenden. I 6 ärenden är beslut ännu inte fattat. Efter genomgång har det vidare kunnat konstateras att åklagare beträffande 3 av ärendena fattat

text: beslut om hävande men besluten har, av för myndigheten okänd anledning, inte expedierats för verkställighet. I det återstående ärendet har beslaget hävts inom ramen för regleringen i

text: RB 27:8

text: . Godset har emellertid inte hämtats ut av sakägaren trots flera påminnelser om detta. Det kan noteras att frågan om hur man ska/kan förfara med beslag som inte hämtas ut inte är författningsreglerad. Arbetet beräknas i sin helhet att vara avslutad snarast. Det bör under alla förhållanden vara klart när den nya datoriserade beslagshanteringen (DUR-TVÅ Tvång) införs vid myndigheten och detta sker under våren 2007. Som framåtsyftande generella åtgärder kan nämnas att myndigheten under senhösten 2006 beslutade att fr.o.m. den 8 januari 2007 införa en brottssamordningsenhet. Denna bedöms medföra tydlighet i ansvaret för samordning och ärendefördelning inom myndigheten, en rationellare och rättssäkrare beslagshantering och att effektivare administrativa rutiner kan komma att tillskapas. Enheten kommer att få i uppdrag att ta fram förbättrade uppföljningsrutiner med avseende på beslagshanteringen. Myndighetens tjänsteföreskrift avseende beslagshanteringen kommer att revideras och kommer sannolikt att åtföljas av en handbok i ämnet. Under handläggning är en särskild myndighetsövergripande handbok med instruktioner och rutiner för ärendehantering avseende utredningar, inkluderande hanteringen av tjänsteanteckningar samt ärendeuppföljning.

text: Myndighetens bedömning

text: Myndigheten bedömer att de åtgärder och det utvecklingsarbete som redovisas ovan kommer att medföra att nödvändiga förbättringar i beslagshanteringen erhålls. Slutligen kan även nämnas att myndigheten under våren 2007 ska ta fram och etablera en modell för kvalitetssäkringsarbetet, d.v.s. för den interna styrningen och kontrollen av myndighetens verksamhet. Genom ett mer strukturerat arbete med detta bedöms myndigheten med rimlig säkerhet uppnå en verksamhet som är effektiv och som efterlever lagar, förordningar och andra regler.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över anledningen till att beslut beträffande 17 av beslagen, såvitt framkommit, inte fattades förrän polismyndigheten skickade påminnelse i saken och att beslut i tre ärenden, såvitt framkommit, inte expedierades till polismyndigheten i samband med att besluten fattades.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagaren BB) kom in med ett yttrande till vilket fogats upplysningar och två yttranden från chefsåklagaren CC. Vidare inkom upplysningar från vice chefsåklagaren DD och kammaråklagarna EE, FF och GG (här utelämnade).

text: CC anförde bl.a. följande.

text: I flera av fallen har beslagen åtgärdats i samband med att åtal väcktes eller ärendet på annat sätt avslutades. I dessa fall kan beträffande något ärende utläsas att expediering av beslutet skett till polisen. I andra fall finns ingen uppgift från diariet tillgänglig. I dessa fall har antingen expediering skett och handlingen försvunnit hos polisen eller har expediering av handlingen inte skett från åklagarkammaren. Båda fallen är naturligtvis otillfredsställande. I andra fall har stämmande åklagare försummat att häva beslag. Dessa har då åtgärdats i efterhand. I ett fall har åklagaren fört talan i domstol om förverkande utan att det kan utläsas av den arkivlagda åklagarakten vad som hänt med beslaget. Ett rimligt antagande är att föremålen förverkats av domstolen.

text: I ett ärende har beslag hävts av polisiär förundersökningsledare i ärende där åklagare varit förundersökningsledare utan att detta framgått av till åklagarkammaren redovisade handlingar. De aktuella ärendena visar bland annat på svagheten med systemet med flera originalhandlingar. När ett beslag fastställs skriver förundersökningsledaren under fyra exemplar. På dessa kan sedan antecknas hävningsbeslut. Naturligt för åklagaren är naturligtvis att bara skriva sina beslut på åklagarexemplaret men så sker inte alltid. Ibland kan det vara rationellt att skriva besluten i åklagarexemplaret av förundersökningsprotokollet i samband med att beslut fattas i åtalsfrågan. Om så sker måste detta beslut kopieras och expedieras till polisen samt måste beslutet arkiveras på kammaren som en originalhandling. Beträffande rutinerna på åklagarkammaren när det gäller beslut och expediering av beslut avseende beslag kan det utifrån nu aktuella ärenden inte dras några generella slutsatser. Förhoppningsvis kan en datoriserad beslutshantering beträffande beslagen i framtiden komma att innebära en säkrare ordning beträffande beslagen.

text: I ett kompletterande yttrande anförde CC följande.

text: Av den fördjupade utredningen (här utelämnad, JO:s anm.) som bifogas detta yttrande framgår att det i flera fall saknas anteckningar i brottmålsregistret om beslag i respektive ärende. I andra fall finns anteckningar om beslaget men inte om åklagarens beslut att häva beslag. I något fall finns hävningsbeslutet antecknat men inte att expediering skett. Det finns också korrekt registrerade hävningsbeslut där polisen ändå saknar beslutet. I ett fall där polisen efterlyser åklagarbeslut är beslaget förverkat i en dom. De ärenden där ofullständiga och inkorrekta anteckningarna i diariet finns visar på brister i beslagsrutinerna på kammaren. Detta är inte tillfredsställande. I något fall kan en utebliven anteckning ha sin grund i att åklagaren saknade kännedom om beslaget. Det kan vara fastställt av en polisiär förundersökningsledare i ett skede av förundersökningen då denna var polisledd och av förbiseende inte redovisats till åklagaren. Detta är i sig naturligtvis inte heller tillfredsställande men kan inte läggas åklagaren till last. Utifrån vad som framkommit i de nu aktuella beslagsärendena finns det anledning att se över kammarens rutiner beträffande beslagshanteringen. En första åtgärd har varit att skapa den rutinen att åklagarens beslut beträffande ett visst beslag endast får antecknas på åklagarexemplaret av beslagsprotokollet. Vidare skall all personal uppmärksammas på att detta ska arkiveras. Det har fram tills nu förekommit att åklagaren skrivit sitt beslut på ett exemplar av förundersökningsprotokollet som sedan arkiverats. Detta är ingen bra ordning.

text: BB gjorde följande bedömning.

text: Det är av grundläggande betydelse att frågor om straffprocessuella tvångsmedel handläggs på ett korrekt sätt. Av bifogade yttranden framgår att hanteringen av beslagen har varit bristfällig. I något fall har åklagarens beslut om beslaget trots föreskrift därom inte arkiverats. I flera fall synes ingen diarieföring skett. Vidare är det oklart om åklagarens beslut expedierats till polisen. Även om det inte finns någon författningsreglerad skyldighet, åligger det åklagaren att utan dröjsmål underrätta polismyndigheten om att beslag hävts så att verkställighet av beslutet kan ske. Åklagarmyndigheten instämmer i chefsåklagarens bedömning att det finns anledning att se över rutinerna beträffande beslagshanteringen vid kammaren.

text: Bedömning

text: I

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns regler om beslag. Enligt 1 § första stycket får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för brottsutredning (bevisbeslag), eller vara någon avhänt genom brott (återställandebeslag) eller på grund av ett brott

text: förverkat (förverkandebeslag) tas i beslag. Om det inte längre finns skäl för beslaget skall det enligt 8 § första stycket omedelbart hävas. Om beslaget inte har beslutats eller fastställts av rätten är det åklagaren eller undersökningsledaren som fattar beslut om hävande av beslag (8 § fjärde stycket).

text: Den som fattar beslut om att lägga ned en förundersökning är skyldig att upphäva kvarvarande beslag eftersom straffprocessuella tvångsmedel endast får förekomma inom ramen för en förundersökning. Vid beslut i åtalsfrågan är det naturligt att en åklagare går igenom samtliga beslag (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel s. 424 f.).

text: En åklagare som beslutar om beslag skall enligt Åklagarmyndighetens föreskrifter (

text: ÅFS 2005:30

text: ) om dokumentation och underrättelser vid tvångsmedel (och dess tidigare likalydande version) dokumentera beslutet. Av dokumentationen skall bl.a. framgå vem som har fattat beslutet och tidpunkten för det. När en åklagare fattar beslut om att häva ett beslag svarar han eller hon enligt 2 § i föreskrifterna för de underrättelser som krävs för att beslutet skall kunna verkställas. Även om det i första hand ankommer på den åklagare som har hävt beslaget att se till att polismyndigheten underrättas ankommer det även på kammarchefen att se till att det finns rutiner som säkerställer att sådan underrättelse sker.

text: Av utredningen har kommit fram att det fanns flera förklaringar till att så många beslag i polisens beslagsliggare var noterade som oredovisade vid inspektionstillfället. Jag finner inte skäl att i detalj behandla orsakerna till detta utan nöjer mig med att konstatera att jag kan instämma i Åklagarmyndighetens bedömning att hanteringen av beslagen varit bristfällig. Jag utgår från att rutinerna beträffande beslagshanteringen vid åklagarkammaren redan har setts över; om inte annat som ett resultat av införandet av ett nytt datoriserat beslagshanteringssystem inom polisen. Vidare noterar jag att även polismyndigheten har vidtagit vissa åtgärder för att förbättra sin beslagshantering.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inget uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Försäkringskassan får kritik för att under utredningen av ett ärende om sjukpenninggrundande inkomst ha begärt in uppgifter från en bank utan att ha haft stöd för det

sammanfattning: Vid utredningen av en enskilds sjukpenninggrundande inkomst (SGI) begärde Försäkringskassan in kontouppgifter från en bank med hänvisning till bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ socialförsäkringsbalken (SFB). Försäkringskassans rätt att begära in uppgifter med stöd av dessa bestämmelser omfattar endast utredningar som rör bostadsbidrag och bostadstillägg. I beslutet uttalas att Försäkringskassan således saknade behörighet att i ett ärende om SGI begära in de aktuella uppgifterna från banken med hänvisning till dessa bestämmelser. Den omständigheten att uppgifterna begärdes med stöd av 110 kap. 33 § SFB gav banken den felaktiga signalen att den var skyldig att lämna ut de begärda uppgifterna. I beslutet förtydligar JO att Försäkringskassan inte kan begära in uppgifter med stöd av 110 kap. 31 och 33 §§ SFB om en enskild har bostadsbidrag eller bostadstillägg men utredningen rör ett annat ärendeslag.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Försäkringskassans handläggning i ett ärende om sjukpenninggrundande inkomst för BB. Han anförde bl.a. följande: Försäkringskassan begärde in uppgifter om bankkonton och hänvisade till 110 kap. 31 och

text: 33 § socialförsäkringsbalken

text: (SFB) som avser bostadsbidrag och bostadstillägg men inte sjukpenninggrundande inkomst. Försäkringskassan begärde dessutom kontoutdrag för en längre period än vad utredningen krävde och avvisade honom som ombud med stöd av falska påståenden.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar i ärendet. Anmälan remitterades därefter till Försäkringskassan som i sitt remissvar uppgav bl.a. följande (bilagor här utelämnade):

text: Relevanta regler

text: Enligt

text: 110 kap. 33 §

text: SFB ska banker och andra penninginrättningar på begäran lämna uppgifter enligt

text: 110 kap. 31 § första stycket

text: SFB till Försäkringskassan,

text: Pensionsmyndigheten och allmän förvaltningsdomstol i ärenden om äldreförsörjningsstöd, bostadsbidrag och bostadstillägg. När det behövs för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av SFB får Försäkringskassan enligt

text: 110 kap. 14 § l

text: SFB göra en förfrågan hos den försäkrades arbetsgivare, läkare, anordnare av personlig assistans eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter.

text: Utredning

text: Förfrågningar som gjorts i pågående kontrollärende

text: Den 24 maj 2018 tog en kontrollutredare över utredningen gällande BB:s sjukpenninggrundande inkomst. Det pågick sedan tidigare två kontrollutredningar avseende BB där utredaren bedömde att det fanns felaktigheter i lämnade uppgifter. Det fanns därför skäl för att göra en fördjupad utredning av BB:s rätt till sjukpenninggrundande inkomst. I ett av kontrollärendena hade en utredare tidigare begärt in ett kontoutdrag för en viss period enligt 110 kap. 31 och 33 §§ SFB för att utreda BB:s rätt till bostadsbidrag. Den 25 maj begärde kontrollutredaren in kontoutdrag för perioden l januari–24 maj 2018 enligt 110 kap. 31 och 33 §§ SFB för att utreda BB:s sjukpenninggrundande inkomst. När BB:s ombud ringde till Försäkringskassan i början av augusti uppmärksammade kontrollutredaren att BB inte var beviljad bostadsbidrag efter den 31 december 2016.

text: Beslut om avvisning av ombud

text: Försäkringskassan beslutade den 3 september 2018 att avvisa AA som ombud för BB. I bifogat beslut lämnas en redogörelse till varför beslutet har fattats.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Anledningen till att kontrollutredaren inte uppmärksammade att BB inte var beviljad bostadsbidrag under 2018 berodde på att det i Försäkringskassans handläggarsystem inte finns någon samlad informationsbild där det framgår vilka aktuella ersättningar som är beviljade eller har varit beviljade. Dessa uppgifter får istället hämtas från olika system hos Försäkringskassan beroende på vilket ärendeslag det gäller. Efter att BB:s ombud ringt i augusti 2018 upptäckte utredaren en post i Försäkringskassans handläggningssystem där det framgick att bostadsbidrag hade utbetalats till BB den 20 mars 2018. Utredaren uppmärksammade dock inte att detta bidrag avsåg perioden 2016-01-01–2016-12-31. Ärendeslaget var nytt för handläggaren som därför inte uppmärksammade att det fanns registrerade utbetalningar under året som avsåg tidigare år. Handläggaren känner sedan tidigare väl till vid vilka tillfällen som 110 kap. 14, 31 och 33 §§ kan användas. Handläggaren har blivit uppmärksammad på sitt misstag i det aktuella ärendet och är nu observant på under vilken period bostadsbidrag har beviljats när hon ska begära ut kontoutdrag enligt nämnda lagrum. Utredarna på den enhet som idag handlägger aktuella ärendeslag kommer inom kort få en repetition om när man får ställa frågor enligt

text: 110 kap. 31 §

text: SFB eller

text: 110 kap. 33 §

text: SFB får bara användas för förfrågningar avseende vissa i bestämmelsen utpekade förmåner, som inte längre var aktuella i utredningen om BB:s sjukpenninggrundande inkomst. Om Försäkringskassan hade hänvisat till rätt lagrum, dvs.

text: 110 kap. 14 §

text: SFB, hade den aktuella banken inte fått signalen att banken var skyldig att lämna ut uppgifterna, utan hade själv haft att avgöra lämpligheten i detta. Utredarens misstag innebär ett omotiverat

text: integritetsintrång som Försäkringskassan beklagar. Myndigheten ser givetvis allvarligt på det inträffade.

text: Beslut om avvisning av ombud

text: Det framgår av bifogat beslut om avvisning av BB:s ombud att ombudet på olika sätt allvarligt har misskött sitt uppdrag på ett sådant sätt att det har försvårat utredningen i BB:s ärende. Beslutet har fattats i enlighet med

text: 14 § andra stycket förvaltningslagen (2017:900)

text: och är utförligt motiverat. Mot denna bakgrund anser Försäkringskassan att hanteringen av beslutet att avvisa BB:s ombud har varit korrekt. Vad det tidigare ombudet har anfört i anmälan till JO föranleder inte någon annan bedömning. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan ska säkerställa att felaktiga utbetalningar inte görs inom socialförsäkringen. I denna uppgift ingår att kontrollera och utreda ärenden där Försäkringskassan av olika skäl misstänker att en försäkrad har fått eller försökt få ersättning utan att ha rätt till den. För att allmänhetens förtroende för myndighetens objektivitet inte ska rubbas är det viktigt att Försäkringskassans utredningar bedrivs på ett opartiskt och sakligt sätt och under ordnade former.

text: Av

text: 110 kap. 13 § första stycket socialförsäkringsbalken

text: (SFB) framgår att Försäkringskassan ska se till att ärendena blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Det innebär bl.a. att det är Försäkringskassan som leder utredningen och som bestämmer vilket underlag som behövs för att kunna göra en korrekt bedömning i det enskilda fallet. De befogenheter som Försäkringskassan har för att kunna uppfylla denna utredningsskyldighet regleras i

text: 110 kap. 14 §

text: SFB där det bl.a. anges att myndigheten, när det behövs för bedömningen av ersättningen eller i övrigt för tillämpningen av SFB, får göra förfrågningar hos den som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter.

text: JO har i ett tidigare beslut

text: JO 2017/18 s. 312

text: riktat allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att under utredningen av ett ärende om försäkringstillhörighet bl.a. ha begärt in utredningsmaterial från en bank med hänvisning till bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ SFB trots att dessa inte var tillämpliga.

text: Av utredningen i det nu aktuella ärendet framgår att BB ansökte om sjukpenning, graviditetspenning och föräldrapenning. Med anledning av detta inledde Försäkringskassan en utredning av BB:s sjukpenninggrundande inkomst (SGI). SGI-utredningen togs över av en kontrollutredare hos Försäkringskassan som den 25 maj 2018 begärde kontouppgifter från Swedbank med hänvisning till 110 kap. 31 och 33 §§ SFB. Myndighetens rätt att begära in uppgifter med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB omfattar för Försäkringskassans del endast utredningar som rör bostadsbidrag och bostadstillägg. Försäkringskassan saknade således behörighet att i ärendet om SGI begära in de aktuella uppgifterna från Swedbank med hänvisning till bestämmelsen i

text: 110 kap. 33 §

text: SFB.

text: Myndigheten kunde i stället med stöd av

text: 110 kap. 14 §

text: SFB ha sänt en förfrågan till banken om att komma in med de underlag som Försäkringskassan bedömde vara relevanta för utredningen. En sådan förfrågan innebär inte någon skyldighet för mottagaren att lämna ut de uppgifter som efterfrågas. Den omständigheten att uppgifterna begärdes in med stöd av

text: 110 kap. 33 §

text: SFB gav banken den felaktiga signalen att den var skyldig att lämna ut de begärda uppgifterna. Någon bedömning av om uppgifterna lämpligen borde ha lämnats ut gjordes följaktligen inte, och BB:s integritet beaktades inte.

text: Försäkringskassan har i remissvaret till JO uppgett bl.a. att handläggaren numera är observant på under vilken period bostadsbidrag har beviljats när hon ska begära ut kontoutdrag enligt nämnda lagrum. Jag ställer mig frågande till vad Försäkringskassan menar med detta. Resonemanget ger intryck av att Försäkringskassans uppfattning är att bestämmelserna om uppgiftsskyldighet i 110 kap. 31 och 33 §§ SFB kan tillämpas beträffande utredning av något annat än bostadsbidrag under förutsättning att den enskilde uppbär sådant bidrag under den period som förfrågan omfattar. Så är givetvis inte fallet. I det nu aktuella ärendet rörde Försäkringskassans utredning SGI, och bestämmelserna i 110 kap. 31 och 33 §§ SFB hade därför inte varit tillämpliga även om BB hade haft ett pågående ärende om bostadsbidrag. Noteras kan att Försäkringskassan sedan den 8 november 2018 redogör för den korrekta tillämpningen av bestämmelserna i Försäkringskassans Vägledning 2014:1 version 11, s. 37.

text: Jag ser allvarligt på Försäkringskassans felaktiga hantering av ärendet och Försäkringskassan förtjänar kritik för det inträffade.

text: Det som AA har framfört rörande avvisande av honom som ombud föranleder ingen vidare åtgärd eller uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


title: Kritik mot förutvarande Socialnämnden, nuvarande Arbetsmarknads- och socialnämnden, i Borlänge kommun för att en omhändertagen flicka inte fått någon skolundervisning under tiden som socialtjänsten sökte efter ett nytt familjehem åt henne

sammanfattning: AA omhändertogs enligt LVU i mars 2012 och placerades i ett familjehem. I juli 2012 sade familjehemmet upp sitt uppdrag. Socialnämnden bedömde att AA inte skulle delta i skolundervisning under tiden som socialnämnden sökte efter ett nytt familjehem åt henne. Först december 2012 fann socialtjänsten ett nytt lämpligt familjehem åt AA. Förutvarande Socialnämnden i Borlänge kommun kritiseras för att AA inte fått någon ordnad skolundervisning under en hel termin.

text: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

text: Kritik mot förutvarande Socialnämnden, nuvarande Arbetsmarknadsoch socialnämnden, i Borlänge kommun för att en omhändertagen flicka inte fått någon skolundervisning under tiden som socialtjänsten sökte efter ett nytt familjehem åt henne.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot socialtjänsten i Borlänge kommun. Hon anförde bl.a. följande. Hennes dotter AA omhändertogs enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i mars 2012 och placerades i ett familjehem. AA började aldrig skolan höstterminen 2012 och hon fick inte heller hemundervisning.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades journalanteckningar gällande anmälarens dotter AA.

text: Efter remiss anförde Arbetsmarknads- och socialnämnden, arbetsutskottet, bl.a. följande när det gällde AA:s skolgång under hösten 2012.

text: Under juli månad 2012 sade [familjehemmet] upp sitt uppdrag som familjehem till AA. Socialtjänsten började direkt efter beskedet att familjehemmet sagt upp sitt uppdrag att söka nytt familjehem. Bedömning genomfördes av socialtjänsten att nytt lämpligt familjehem borde sökas kring Vagnhärad med omnejd detta på grund av att AA:s syster skulle placeras på Ersta flickhem från 2012-09-10. Vidare kunde då även AA få ta del av den behandling som hennes syster ingick i på Ersta flickhem trots sin ringa ålder samtidigt som hon var placerad i ett familjehem. Under hösten 2012 har socialtjänsten svårt att finna lämpligt familjehem till AA, flera familjehem kontaktas och hembesök genomförs. Under hösten framkommer uppgifter från Ersta flickhem samt gör flickhemmet en bedömning att de anser att AA och hennes syster ej kommer att kunna ingå i samma behandling. Socialtjänsten söker då nytt familjehem inom ett större geografiskt område.

text: 2012-12-19 uppger CC (familjehemsmamman; JO:s anmärkning) att det varit gott för AA att inte gå i skolan under höstterminen 2012 på grund av situationen då socialtjänsten sökt nytt familjehem. CC uppger att det blivit lugnare för AA och att det syns att hon växt mycket och har gått upp i vikt. CC uppger vidare att hon och AA övat hemma med att läsa, skriva och räkna. [---] Socialtjänsten finner nytt lämpligt familjehem och AA placerades 2012-12-19 i det nya familjehemmet [---]. AA kommer att börja skolan januari 2013 [---] . Bedömning: Socialtjänsten bedömde att AA ej skulle påbörja skolan i Säter under tiden socialtjänsten sökte nytt lämpligt familjehem. Socialtjänsten bedömde att AA:s bästa var att tillsvidare bo kvar i familjehemmet [---] i Säter. Bedömningen görs utifrån att det ej skulle vara AA:s bästa att påbörja skola i Säter, kunna få en trygg skolgång, bygga relation med en ny assistent samt bygga relationer med klasskompisar som inom kort kunde komma att avbrytas för ett nytt familjehem och en ny skola. Socialtjänsten beklagar dock att sökandet efter ett lämpligt familjehem tagit tid.

text: BB yttrade sig över nämndens remissvar.

text: Bedömning

text: I mars 2012 blev AA omhändertagen med stöd av LVU och placerades i ett familjehem i Säter. Familjehemmet sade upp sitt uppdrag som familjehem för AA i juli 2012. Det bedömdes att AA inte skulle delta i skolundervisning under tiden då socialnämnden sökte efter ett nytt familjehem. Bedömningen gjordes att det inte skulle vara för AA:s bästa att bygga en relation med en ny assistent och nya klasskamrater, då hon inom kort kunde komma att bli placerad i ett nytt familjehem och då kunde behöva börja i en ny skola.

text: När höstterminen 2012 startade var AA 11 år gammal och således skolpliktig. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet återupptog hon sin skolgång först i januari 2013 efter att hon placerats i ett nytt familjehem den 19 december 2012.

text: Enligt min mening borde socialnämnden aktivt ha försökt lösa den akuta skolsituationen för AA under tiden som man sökte efter ett nytt familjehem för henne, även om nämnden bedömde att AA inom kort skulle kunna komma att byta familjehem. En temporär skolgång eller eventuell hemundervisning hade varit bättre för AA än ingen undervisning alls. Visserligen framgår av journalanteckning från december 2012 att familjehemsmamman och AA har övat på att läsa, skriva och räkna i hemmet. Det framgår dock inte om detta skett på sådant sätt och i sådan omfattning att det har kompenserat den uteblivna skolgången. Det finns skäl att se med visst allvar på att AA blev utan ordnad undervisning under en hel termin.

text: Jag har den 16 maj 2011 i ett yttrande över betänkandet Se, tolka och agera – allas rätt till en likvärdig utbildning,

text: SOU 2010:95

text: (JO:s dnr 825-2011), kortfattat berört frågan om brister beträffande skolgången för barn som placeras i familjehem. Frågan har därefter behandlats närmare i en publikation, Placerade barns skolgång och hälsa, som getts ut av Socialstyrelsen och Skolverket gemensamt (2013). Mot bakgrund av det som anförs i den publikationen utgår jag från att nämnden ser över

text: förvaltningens rutiner när det gäller socialtjänstens ansvar för placerade barns skolgång. Vad BB anfört i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


nyckelord: Förvar Ombud/biträde/försvarare

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län, som inte tillåtit ostörda samtal mellan förvarstagna och deras offentliga biträden

sammanfattning: Ett offentligt biträde har inför en förvarsförhandling hos gränspolisen bett att få tala enskilt med sin klient, men nekats detta med hänvisning till säkerhetsskäl. Av beslutet framgår att en förvarstagen ska ha möjlighet att samråda ostört med sitt offentliga biträde. Polismyndigheten kritiseras för att verksamheten inte varit anpassad till detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde advokaten AA klagomål mot Polismyndigheten i Stockholms län. Han uppgav bl.a. följande.

text: Inför en förvarsförhandling hos polismyndigheten önskade han samtala med sin klient i enrum. Polisintendenten som skulle leda förhandlingen uppgav dock att detta inte var möjligt. Det rum där förvarsförhandlingen skulle hållas var enligt intendenten inte lämpat för samtal i enrum mellan klient och offentligt biträde, eftersom det fanns en risk för att den enskilde skulle kunna avvika. För det fall han ville samtala med sin klient upplystes han om att detta måste ske i närvaro av personal från Kriminalvårdens transporttjänst. Han protesterade mot detta, utan resultat.

text: Det inträffade verkade enligt AA vara standard när det gäller möjligheterna för offentliga biträden att samtala med sina klienter vid förvarsförhandlingar hos Polismyndigheten i Stockholms län. Han har själv varit med om liknande situationer tidigare och han har hört motsvarande berättelser från sina kollegor. Med hänsyn till de lokaler polismyndigheten förfogar över borde det finnas något rum som skulle kunna användas för enskilda samtal mellan ett offentligt biträde och dennes klient.

text: Utredning

text: Polismyndigheten i Stockholms län anmodades att yttra sig. I polismyndighetens yttrande redovisades gränspolisavdelningens synpunkter. När det gällde tillgången till förhandlingsrum anfördes därvid följande.

text: Förvarsförhandlingar hålls i de nu aktuella lokalerna eftersom det i dagsläget saknas alternativ. Något reserverat förhandlingsrum finns inte och man har provat andra

text: lösningar, såsom att låna lokal av Norrmalmspolisen, något som emellertid inte fungerade. Att hitta alternativa lösningar som fungerar bättre är svårt då det för ändamålet tillgängliga lokaler i de fall flyktrisk föreligger inte finns att tillgå. Det har även hållits förvarsförhandlingar i Migrationsverkets förvarslokaler men inte heller där finns förhandlingsrum varför en sådan lösning inte är optimal. För att kunna hålla försvarsförhandling hos annan myndighet skulle krävas att där finns lokal som är lämplig för ändamålet, vilket inte varit fallet.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren BB) redovisade därefter följande bedömning.

text: Det kan inledningsvis konstateras att det av handlingarna i ärendet framgår att det offentliga biträdet och dess klient förhindrats att samtala i enrum i samband med en förvarsförhandling i polismyndighetens lokaler. Gränspolisavdelningen har som skäl till att enskilt samtal inte tillåtits anfört att det förelåg flyktrisk och att det saknades tillgång till lokal som på ett tillfredsställande sätt kunde uppfylla kraven på säkerhet. Polismyndigheten anser […] att det inte finns någon lagstadgad rätt för ett offentligt biträde och klient att samtala enskilt i samband med en förvarsförhandling som sker hos myndigheten. Myndigheten konstaterar dock att en sådan rätt finns enligt [11 kap.]

text: 4 § utlänningslagen

text: när utlänningen vistas i förvarslokal. En sådan rätt finns vidare enligt 3 kap. 1 § häkteslagen och

text: 21 kap. 9 § rättegångsbalken

text: när det gäller förvarstagna som placerats i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. JO har uttalat att rätten till enskilt samtal enligt 21 kap. 9 § inte är ovillkorlig utan beror på omständigheterna i varje enskilt fall (JO 1960 s. 70). I samma beslut påpekar JO att det bör fordras särskilda skäl för att tillstånd till enskilt samtal inte ska lämnas. Mot denna bakgrund anser polismyndigheten att det inte föreligger någon skyldighet för polismyndigheten att, i den nu aktuella situationen, säkerställa att enskilt samtal kan genomföras i samband med en förvarsförhandling. Oaktat detta är det naturligtvis rimligt att personal vid myndigheten, i situationer då det bedöms lämpligt och då omständigheterna medger det, medverkar till att enskilda samtal kan genomföras mellan offentliga biträden och förvarstagna. I förevarande fall kunde emellertid inte begäran om enskilt samtal tillmötesgås eftersom det bedömdes att flyktrisk förelåg och att det inte fanns någon lokal tillgänglig som var lämplig ur säkerhetssynpunkt. Angående påståendet om polismyndighetens möjligheter att hålla förvarsförhandling i andra lokaler hänvisar myndigheten till vad gränspolisavdelningen anfört. Mot bakgrund av gränspolisavdelningens uppgifter, och vad som redovisats ovan, är det myndighetens uppfattning att det inte förelegat någon skyldighet att hålla förvarsförhandlingen i andra lokaler. Trots att det inte föreligger någon skyldighet för polismyndigheten att tillhandahålla lokal där enskilda samtal kan genomföras avser myndigheten, med beaktande av antalet förvarsförhandlingar som genomförs vid myndigheten, att tillse att det finns en lokal som är lämplig ur säkerhetssynpunkt. Myndigheten kommer därför att påbörja arbetet med framtagande av sådan lokal. Avslutningsvis, och mot bakgrund av vad som redovisats ovan, gör polismyndigheten bedömningen att myndigheten inte agerat på ett olämpligt eller felaktigt sätt i samband med förvarsförhandlingen.

text: AA kommenterade polismyndighetens yttrande. Han påtalade bl.a. att en konsekvens av polismyndighetens synsätt är att ett offentligt biträde inte kan föra ett enskilt samtal med sin klient i direkt anslutning till eller vid en paus under en förvarsförhandling. Han anförde vidare bl.a. följande.

text: Det förtjänar att nämnas, att den lokal som polismyndigheten valt att ha för förvarsförhandling inte på något sätt är speciell eller anpassad för förhandlingar. Det var ett vanligt kontorsrum. Jag uppfattade det som att det var [beslutsfattarens] polisinten-

text: dent CC:s eget tjänsterum helt enkelt. Rummet var inte i gatuplan utan låg/ligger flera meter över gatan. Om någon skulle rymma från rummet skulle det vara [genom] att hoppa ut genom fönstret med stor risk för att slå ihjäl sig eller skada sig svårt. Redan av den anledningen kan man fråga sig vad det är för säkerhetsaspekter som måste beaktas. [– – –] Mot den bakgrund som nyss nämnts vill jag ange, att det inte är en rimlig förklaring från polismyndighetens sida att myndigheten saknar lokaler för samtal i enrum mellan den förvarstagne och det offentliga biträdet. Den anmälda händelsen kan rimligen inte vara en isolerad sådan. Det torde inte höra till ovanligheterna att ett offentligt biträde vill kunna föra ett enskilt samtal med klienten/den förvarstagne. Som framgår av anmälan till JO har polismyndigheten vid flertalet tillfällen nekat samtal i enrum mellan offentliga biträden och förvarstagna. Det är således ett generellt problem […]

text: Rättslig reglering

text: En utlänning får under vissa förutsättningar tas i förvar,

text: 10 kap. 1 § utlänningslagen

text: . I de fall det finns ett beslut om avvisning eller utvisning (avlägsnande) ska förvarsbeslutet prövas på nytt inom två månader från den dag då det verkställdes. En ny prövning ska fortlöpande ske inom samma tid så länge utlänningen hålls kvar i förvar. (

text: 10 kap. 9 § utlänningslagen

text: ). Varje ny prövning ska föregås av en muntlig förhandling, en s.k. förvarsförhandling,

text: 10 kap. 11 § utlänningslagen

text: Av

text: 18 kap. 1 § utlänningslagen

text: följer att ett offentligt biträde som huvudregel ska förordnas för en utlänning som, i samband med att ett avlägsnandebeslut ska verkställas, hållits i förvar i mer än tre dagar.

text: Regler för hur en utlänning som hålls i förvar ska behandlas finns i

text: 11 kap.

text: utlänningslagen

text: . I kapitlets portalparagraf (1 §) anges att en utlänning som hålls i förvar ska behandlas humant och att hans eller hennes värdighet ska respekteras. Verksamhet som rör förvar ska vidare utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i utlänningens integritet och rättigheter.

text: Enligt

text: 11 kap. 4 § första stycket utlänningslagen

text: ska en utlänning som hålls i förvar ges möjlighet att ta emot besök och på annat sätt ha kontakt med personer utanför lokalen utom om besöket eller kontakten i ett särskilt fall skulle försvåra den verksamhet som rör förvaret. Av bestämmelsens andra stycke följer att besök får övervakas om det är nödvändigt med hänsyn till säkerheten. Denna regel gäller dock inte offentliga biträden eller advokater. För dessa gäller att ett besök endast får övervakas om biträdet eller advokaten själv begär det. Härigenom markeras de förvarstagnas rättighet att tala i enrum med offentliga biträden och advokater (se

text: prop. 1996/97:147 s. 35

text: och

text: Bedömning

text: En frihetsberövad persons rätt att kommunicera ostört med advokat är en generell princip, som kommer till uttryck på flera ställen i lagstiftningen. Den framgår även indirekt i

text: 11 kap. 4 § utlänningslagen

text: genom att de begränsningar som gäller den förvarstagnes rätt att ta emot oövervakade besök inte gäller för ett offentligt biträde annat än då biträdet själv begär detta. Bestämmelsen kan inte, så som polismyndig-

text: heten synes anse, tolkas så att förvarstagna skulle sakna laglig rätt att tala i enrum med sitt biträde utanför förvarslokalen.

text: Det är närmast en självklarhet att en förvarstagen i samband med en förvarsförhandling ska ha möjlighet att samråda ostört med sitt offentliga biträde (jfr

text: JO 2012/13 s. 124

text: ). Det är inget som vare sig biträdet eller den förvarstagne behöver belägga med särskilt lagstöd; det är i stället den myndighet som begränsar denna principiella rätt som har att ange en rättslig grund för en sådan begränsning.

text: Det är tydligt att förvarsförhandlingen i detta fall de facto ägde rum i lokaler där det förelåg svårigheter att tillmötesgå önskemålen om avskildhet. Jag avstår därför från att kritisera det som förekom vid just detta tillfälle. Polismyndigheten i Stockholms län måste dock kritiseras för att inte ha förutsett det behov som AA:s tämligen naturliga begäran aktualiserade. Jag noterar också att myndigheten finner det rimligt att dess personal medverkar till att enskilda samtal kan genomföras mellan offentliga biträden och förvarstagna, liksom att man påbörjat arbetet med framtagande av lämplig lokal.


title: Initiativärende mot Socialnämnden i Mora kommun; fråga om underlåtenhet att enligt 13 § tredje stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ompröva vård som ges med stöd av 3 § samma lag

sammanfattning: Vid en inspektion av Socialnämnden i Mora kommun framkom att nämndens IFO-utskott övervägt om vården som gavs AA, BB och CC. med stöd av 3 § LVU skulle fortgå, när nämnden egentligen skulle ha omprövat vården enligt 13 § tredje stycket LVU. Detta har lett till att det i tre olika fall inte har fattats överklagbara beslut. Socialnämnden kritiseras för dessa brister i handläggningen.

text: Initiativet

text: Vid min inspektion av Socialnämnden i Mora kommun den 3–5 oktober 2011 granskade jag bl.a. ärenden som rörde ungdomar som hade beretts vård med stöd av

text: 3 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU (JO:s ärende dnr 4970-2011).

text: Vid genomgång av akterna beträffande AA, född 1990, BB, född 1993 och CC, född 1997, som alla vårdades med stöd av

text: 3 §

text: LVU, framgick bl.a. följande.

text: Enligt socialnämndens IFO-utskotts protokoll från sammanträde den 10 november 2010 övervägdes den vård som gavs AA med stöd av

text: 3 §

text: LVU. Utskottet beslutade att lägga tjänstemannaförslaget, att vården ”efter prövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU” skulle fortgå, till protokollet.

text: Vad gäller den vård som gavs BB med stöd av

text: 3 §

text: LVU övervägdes denna enligt utskottets sammanträdesprotokoll den 10 augusti 2011. Utskottet beslutade att lägga tjänstemannaförslaget, att vården ”efter prövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU” skulle fortgå, till protokollet.

text: Vid sammanträdet den 10 augusti 2011 övervägde utskottet också, ”enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU” den vård som gavs CC. Utskottet beslutade att lägga tjänstemannaförslaget om fortsatt vård till protokollet.

text: Mot bakgrund av dess uppgifter beslutade jag att närmare utreda socialnämndens handläggning av ärendena.

text: Utredning

text: Socialnämnden anmodades att inkomma med utredning och yttrande över varför vården av AA, BB och CC vid de aktuella tillfällena inte hade omprövats utan enbart övervägts.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande.

text: Sammanträdesprotokollen vid de angivna tillfällena har behandlats felaktigt på grund av att rubriken på BBIC-formulären varit ”Övervägande vid placering enligt

text: 13 §

text: LVU”, istället för BBIC-formuläret ”Omprövning vid placering enligt

text: 13 §

text: LVU”. Följden av detta har blivit att sammanträdesprotokollet har hanterats som ett övervägande, varav beslutet blivit att ”Rapporten läggs till handlingarna”. Nämndsekreteraren har här inte uppmärksammat tjänsteförslaget till beslut som i ärende AA varit: IFO-utskottet föreslås besluta att efter prövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU besluta bereda AA fortsatt vård enligt 1 och 3 §§ LVU och att vården ska fortsätta på LSS-boende. I det fall AA inte sköter sig och fortsätter begå kriminella handlingar föreslås ny omplacering till låst SIS-institution ske. I ärende BB: IFO-utskottet föreslås, efter prövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU, besluta att BB fortsatt vård enligt 1 och 3 §§ LVU. Vården ska fortsätta på HVB-hemmet. I ärende CC: IFO-utskottet föreslås, efter prövning enligt

text: 13 § tredje stycket

text: LVU, besluta att bereda CC fortsatt vård enligt 1 och 3 §§ LVU. Vården skall fortsätta i familjehemmet. Handläggningsmässigt har dessa överväganden hanterats som omprövningar. Parterna har varit delaktiga och lämnat sina synpunkter på förslag till den fortsatta vården. Beslutsformuleringen med förslag till beslut har inte varit att ”Rapporten läggs till protokollet”. Ett övervägande innebär inte att ett formellt beslut i frågan fattas. Övervägande kan även ske utan att berörda parter är medvetna om det. I de tre ärenden som JO lyfter fram har samtal kring omprövning av vården ägt rum. JO:s granskning och de synpunkter på handläggningen som lämnats har i arbetsgruppen diskuterats. I dessa diskussioner har de juridiska aspekterna och rutinerna kring handläggningen lyfts, däribland den väsentliga skillnaden mellan ett övervägande och en omprövning.

text: Bedömning

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdom ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Under vissa förutsättningar kan det bli aktuellt med vård utan samtycke. Bestämmelser om sådan vård finns i LVU.

text: Vård med stöd av LVU ska beslutas om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas (

text: 2 §

text: LVU). Vård ska också beslutas bl.a. om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verksamhet eller något annat socialt nedbrytande beteende (

text: 3 §

text: LVU).

text: Socialnämnden ska noga följa vården av den som får vård med stöd av LVU. Har den unge beretts vård med stöd av 2 §, ska socialnämnden minst en gång var sjätte månad överväga om vård enligt lagen fortfarande behövs (13 § andra stycket

text: LVU). Har den unge beretts vård med stöd av 3 §, ska socialnämnden inom sex månader från dagen för verkställighet av vårdbeslutet pröva om vård med stöd av lagen ska upphöra. Denna fråga ska därefter prövas fortlöpande inom sex månader från senaste prövning (

text: 13 § tredje stycket

text: LVU). Ett beslut om omprövning enligt

text: 3 §

text: LVU kan överklagas till förvaltningsrätten.

text: Socialnämndens IFO-utskott har i de aktuella fallen endast övervägt om vården skulle fortgå. Nämnden har emellertid varit skyldig att fatta formellt överklagbara beslut.

text: Ärendena har vid förvaltningen handlagts som omprövningsärenden. Förvaltningens utredningar har dock kommit att rubriceras som ”övervägande vid placering enligt

text: 13 §

text: LVU”. Dessa misstag har lett till att nämnden i sina protokoll angav att det varit fråga om överväganden. Genom att utskottet således enbart övervägde om vården skulle fortgå fattades inte några överklagbara beslut.

text: Det kan givetvis hävdas att felen uppstått på grund av ett rent förbiseende. Det är dock fråga om misstag i tre olika fall. Jag vill framhålla att nämnden vid handläggningen av ärenden som rör tvångsvård måste iaktta särskild noggrannhet. Det finns därför skäl att se allvarligt på det inträffade.

text: Med den kritik som uttalats avslutas ärendet.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Hans Ragnemalm

title: Kritik mot Kinda kommun för hanteringen av en begäran om handlingsutlämnande

sammanfattning: En person begärde att få ta del av vissa handlingar från Kinda kommun, som han visste fanns där. Hans begäran avslogs med hänvisning till att det i första hand var lantmäteriet som skulle lämna ut handlingarna. I beslutet uttalas att det saknas laglig grund för att avslå en begäran om att få kopior av allmänna handlingar med hänvisning till möjligheten att vända sig till en annan myndighet. Vidare uttalas att en myndighet som ligger 9 mil bort inte rimligen kan falla under begreppet "närbelägen" i 2 kap. 12 tryckfrihetsförordningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som inkom till JO den 31 oktober 2012 framförde AA klagomål mot Kinda kommun. Han uppgav huvudsakligen följande.

text: Den 29 oktober 2012 tillskrev han kommunens fastighetschef och bad om att få uppgift om försäljningspriset avseende en viss fastighet. Han begärde vidare att få ut vissa offentliga handlingar som han visste fanns tillgängliga i kommunhuset. Till svar fick han ett brev, vilket löd enligt följande.

text: Hej AA Det är inte mina arbetsuppgifter. Jag har kollat med kansliet och de lämnar följande svar. Enligt

text: tryckfrihetsförordningen

text: 2:12 är det i första hand Lantmäteriet som ska lämna ut dessa handlingar. Om Lantmäteriet kräver att du ska komma dit och hämta eller titta på handlingarna där kan vi bedöma din begäran på annat sätt. Begärda handlingar kommer därför i nuläget inte att lämnas ut av Kinda kommun. Om du vill ha ärendet prövat kan du vända dig till myndigheten (kommunstyrelsen) med en skriftlig begäran att få handlingarna utlämnade. Myndigheten kommer då att pröva din begäran.

text: AA ifrågasatte i sin anmälan om kommunen hade rätt att hänvisa honom till Lantmäteriet i Linköping när handlingarna fanns tillgängliga hos kommunen.

text: Utredning

text: Efter anmodan inkom Kommunstyrelsen i Kinda kommun med yttrande. Av yttrandet framgick huvudsakligen följande (bilagor här uteslutna; JO:s anm.).

text: Sökanden har varit i kontakt med Kinda kommun för att få ut handlingar och uppgifter angående en förestående fastighetsaffär. Sökanden var 2012-10-29 i kontakt med kommunens fastighetschef BB och begärde att få muntlig eller skriftlig information om när uppgift om försäljningspriset skulle bli offentlig handling. Fastighetschefen skrev tre dagar senare ett e-postmeddelande till sökanden där han klargör handläggningen av ärendet. Han informerar i samma meddelande att det

text: ännu inte finns någon handling som visar prissättningen, eftersom en värdering ska göras innan priset fastställs. Sökanden begär 2012-10-29, hos en assistent på gatukontoret, ut uppgifter angående taxeringsvärde, tomtstorlek och tomtvärde för 8 fastigheter. Hon rådgör med kommunsekreteraren hur hon ska hantera ärendet. Kommunsekreteraren föreslår att begäran avslås med hänvisning till att handlingarna kan utfås hos Lantmäteriet. Kommunsekreteraren grundar sin rekommendation på

text: TF 2:12 2 st.

text: I skrivelsen informerar assistenten om att kommunen kan göra en ny bedömning av begäran att utfå handlingar om det visar sig att sökanden drabbas av beaktansvärd olägenhet för att få ut handlingarna från Lantmäteriet. Skrivelsen avslutas också, helt enligt regelverket, med en anvisning om hur sökanden ska få sin begäran prövad av myndigheten, om han inte är nöjd med beslutet att inte lämna ut handlingarna. Någon besvärsskrivelse har ännu inte (2012-11-20) inkommit till kommunstyrelsen. Däremot gjorde sökanden 2012-10-31 en anmälan till JO. En kopia av anmälan skickades till Kinda kommun. Kommunsekreteraren uppfattar av den skrivelsen att sökanden möjligen inte har uppfattat besvärshänvisningen i tidigare skrivelse och gör därför ett förtydligande i en ny skrivelse. Någon besvärsskrivelse har inte inkommit till myndigheten, trots kommunsekreterarens förtydligande. Däremot har sökanden 2012-11-08 skickat en skrivelse till Lantmäteriet där han begär att de ska tillåta Kinda kommun att lämna ut begärda handlingar. Även där verkar ett missförstånd ha uppstått, eftersom det inte i någon av de skrivelser som sänts till sökanden från Kinda kommun har framgått att det skulle bero på att vi inte har tillstånd att lämna ut handlingarna.

text: Myndighetens bedömning

text: Kommunstyrelsen i Kinda kommun anser, med hänvisning till ovanstående beskrivning att ärendet har handlagts formellt rätt efter de regler som gäller för utlämnande av allmän handling. Personalen har också försökt hjälpa sökanden genom förtydliganden och förklaringar. Trots detta har inte någon besvärsskrivelse inkommit och ärendet har därför inte kunnat prövas av myndigheten. Kommer sökanden in med en besvärsskrivelse där han pekar på att Lantmäteriet bara lämnar ut handlingarna på stället (180 kilometers resa tur och retur) så kommer Kinda kommun att anse detta vara en beaktansvärd olägenhet och lämna ut begärda handlingar.

text: Kompletterande uppgifter inhämtades från kommunsekreteraren som upplyste om följande. De handlingar som AA begärde att få ta del av hade kommunen tillgång till via fastighetsregistret. Handlingarna hade i och för sig kunnat skrivas ut och skickas till honom. Eftersom det var ett omfattande material gjordes emellertid bedömningen att Lantmäteriet i Linköping på ett snabbare och mer effektivt sätt skulle kunna hantera AA:s begäran, varför han hänvisades dit.

text: AA inkom med kompletterande uppgifter och upplyste bl.a. om att de begärda handlingarna nu hade skickats till honom från Lantmäteriet i Linköping.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa bestämmelser har var och en rätt att ta

text: del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: Med handling avses inte bara konventionella handlingar utan också upptagningar som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas med tekniskt hjälpmedel. En handling i den formen anses förvarad hos en myndighet om den är tillgänglig för myndigheten med teknik som myndigheten själv använder. En sammanställning av uppgifter ur en upptagning för automatiserad behandling – en s.k. potentiell handling – anses förvarad hos myndigheten endast om denna kan ta fram den med rutinbetonade åtgärder.

text: En allmän handling som får lämnas ut ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt. Det ska ske på stället och utan avgift. (

text: 2 kap. 12 §

text: TF.) Den som så begär har också rätt att mot avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. (

text: 2 kap. 13 §

text: TF.)

text: En myndighet är inte skyldig att tillhandahålla en handling på stället, om betydande hinder möter. Sådan skyldighet föreligger inte heller i fråga om upptagningar om sökanden utan beaktansvärd olägenhet kan ta del av upptagningen hos närbelägen myndighet. (Se

text: 2 kap. 12 § andra stycket

text: TF.) Reglerna kan endast åberopas när handlingen begärs utlämnad på stället och gäller således inte framställningar med stöd av

text: 2 kap. 13 §

text: TF avseende avskrifter eller kopior av allmänna handlingar (se bl.a. Bohlin, Offentlighetsprincipen, 7 uppl., s. 137 ff.).

text: Av

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL, framgår att fråga om utlämnande av en handling i normalfallet i första hand prövas av den befattningshavare vid en myndighet som enligt särskilt bemyndigande har ansvar för vården av handlingen. Anses handlingen inte kunna lämnas ut, ska den enskilde emellertid informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Myndighetens beslut får enligt 6 kap. 7 och 8 §§ OSL överklagas hos kammarrätt.

text: Bedömning

text: Kommunstyrelsen har som enda invändning mot att tillmötesgå AA:s begäran angett att det enligt

text: 2 kap. 12 § andra stycket

text: TF i första hand ankommer på Lantmäteriet i Linköping att lämna ut handlingarna. Denna inställning framstår som ohållbar. Den ifrågavarande bestämmelsen är, som framgått ovan, endast tillämplig när någon önskar ta del av en handling på stället och inte när någon begär att få en kopia av en handling. I den mån AA:s framställning avsåg en begäran om kopior av vissa handlingar – och så ligger det närmast till hand att förstå hans initiativ – saknades sålunda laglig grund för att avslå framställningen med hänvisning till möjligheten att vända sig till annan myndighet.

text: Skulle AA i stället ha yrkat att få ta del av handlingarna på stället har kommunen, under förutsättning att handlingarna utgjorts av upptagningar, i och för sig haft möjlighet att hänvisa honom till en annan myndighet enligt 2 kap. 12 andra stycket

text: TF. Sökanden ska dock kunna ta del av upptagningen utan beaktansvärd olägenhet och myndigheten ska vara ”närbelägen”. Att hänvisa någon till en myndighet som ligger 9 mil bort kan inte rimligen falla under paragrafens tillämpningsområde. Jag ställer mig kritisk till hanteringen av den aktuella utämnandefrågan inom kommunen.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Långsam handläggning
Överklagande

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden i Malung-Sälens kommun angående handläggningen av ett överklagande

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Byggnadsnämnden i Malung-Sälens kommun framförde AA följande.

text: Den 21 december 2007 överklagade han ett beslut av byggnadsnämnden, Bn § 277. Nämnden översände inte överklagandet till länsstyrelsen. När han fick underrättelse om att beslutet hade vunnit laga kraft skickade han en kopia av överklagandet till länsstyrelsen. Nämnden hade den 23 juni 2008 meddelat länsstyrelsen att överklagandet på grund av ett förbiseende inte hade överlämnats.

text: Utredning

text: Från Länsstyrelsen i Dalarnas län inhämtades att ett överklagande från AA avseende byggnadsnämndens beslut den 8 november 2007 kom in till länsstyrelsen den 23 juni 2008.

text: Anmälan remitterades till nämnden för utredning och yttrande. Nämnden anförde sammanfattningsvis följande.

text: Den 8 november 2007 fattade nämnden beslut om olovligt utförd byggnation, § 277, och om avslag på bygglovsansökan, § 278. Den 20 december 2007 inkom till nämnden ett överklagande, ställt till länsstyrelsen, från AA avseende § 278. Dagen därpå, den 21 december 2007 gav han in ett överklagande avseende § 277. Handlingar i det ärendet hade skickats till länsstyrelsen med överklagandet av § 278. På grund av ett missförstånd hos nämnden förväxlades §§ 277 och 278. Den 23 juni 2008 underrättade nämnden länsstyrelsen om att ett överklagande av § 277 hade gjorts i rätt tid men på grund av ett förbiseende inte överlämnats dit.

text: AA gavs tillfälle att kommentera nämndens yttrande men hördes inte av.

text: Bedömning

text: En förvaltningsmyndighet ska, mot bakgrund av regeln i

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: om snabb och enkel handläggning, utan dröjsmål överlämna ett

text: överklagande till överinstansen. Överlämnandet bör normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten.

text: Det dröjde sex månader innan AA:s överklagande översändes till överinstansen. Nämnden har uppgett att dröjsmålet berodde på att en förväxling skedde. När misstaget uppdagades vidtog nämnden omgående åtgärder för att rätta till det. Mot den bakgrunden kan den kritik som handläggningen måste föranleda stanna vid ett påpekande om vikten av att ärenden av detta slag hanteras med noggrannhet.


title: Uttalanden om vikten av snabba utredningsåtgärder när någon avlidit eller skadats allvarligt vid ett polisingripande

text: Bakgrund

text: Den 20 april 2008 gjordes ett polisingripande mot AA. Efter ett kraftigt handgemäng övermannade polisen honom, belade honom med handfängsel och placerade honom i en piketbuss för transport till stationen. Strax efter att AA förts in i piketbussen försämrades hans hälsotillstånd i sådan utsträckning att han av polisen fördes till sjukhus, där han avled en knapp vecka senare. En förundersökning angående de ingripande polisernas ansvar för det inträffade inleddes. Den 1 juli 2009 beslutade vice chefsåklagaren BB att lägga ned förundersökningen.

text: Beslutet att lägga ned förundersökningen kom under hösten 2009 att uppmärksammas i medierna, och i början av oktober återupptog BB förundersökningen och överlämnade därefter ärendet till överåklagaren CC. Sedan ett antal ytterligare utredningsåtgärder vidtagits beslutade CC i sin tur den 12 mars 2010 att lägga ned förundersökningen.

text: Sedan även detta beslut blivit föremål för viss uppmärksamhet i medierna inledde överåklagaren DD en granskning av ärendet. Han fann därefter, i beslut den 24 juni 2010, inte anledning att ändra CC:s beslut. DD ansåg emellertid att händelserna på sjukhuset borde utredas ytterligare och överlämnade till åklagare vid Göteborgs åklagarkammare att bedöma om en förundersökning skulle inledas.

text: Den 4 november 2010 beslutade EE, kammaråklagare vid Göteborgs åklagarkammare, att inte inleda en förundersökning rörande något brott som kan ha förövats vid sjukvårdsomhändertagandet av AA eller av någon som därefter lämnat uppgifter till utredningen med anledning av hans död.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland har med anledning av det inträffade gett en särskild utredare, professor FF, i uppdrag att utreda bl.a. hur man på ett bättre sätt kan hantera anmälningar mot polisanställda. Hans arbete påbörjades den 1 april 2010, och uppdraget med slutrapport skulle vara redovisat senast den 15 december 2010. En delrapport presenterades i augusti.

text: Anmälan m.m.

text: GG, mamma till AA, har i en anmälan som kom in till JO i oktober 2009 framfört klagomål mot polis och åklagare med anledning av dels polisingripandet mot AA, dels handläggningen av den ovannämnda förundersökningen.

text: Under det senaste året har det även kommit in ett antal andra anmälningar med liknande innehåll. Jag har avslutat de ärendena med hänvisning till att jag inte anser att JO bör inleda en granskning under pågående förundersökning och uppgett att eventuella åtgärder och uttalanden från min sida angående det inträffade, när förundersökningen avslutats, kommer att göras i det ärende som inleddes med anledning av GG:s anmälan, dvs. i detta ärende.

text: Utredningen och avgränsningen av min granskning

text: Jag har tagit del av de ovan angivna besluten i vilka BB, CC och DD kommit fram till att det inte går att hålla någon polisman straffrättsligt ansvarig för det inträffade samt av EE:s beslut angående sjukvårdsomhändertagandet m.m. Vidare har muntliga upplysningar inhämtats från DD.

text: När det gäller åklagarnas beslut att lägga ned eller inte återuppta förundersökningen, gäller att JO som regel inte prövar myndigheters ställningstaganden i sak, i synnerhet om de bygger på överväganden i bedömningsfrågor. Ett beslut att lägga ned en förundersökning bygger ofta på bedömningar, bl.a. av den bevisning som finns och av vad som kan vinnas med ytterligare utredningsåtgärder. I bedömningsfrågor kan man också ha olika uppfattning utan att någon av dem kan sägas vara felaktig. Tre åklagare har var för sig utrett och prövat de straffrättsliga aspekterna av polisingripandet mot AA. Efter det att förundersökningen återupptogs i oktober 2009 vidtogs också ett antal ytterligare utredningsåtgärder.

text: Mot bakgrund av detta och då det redan vid tiden för anmälan till JO hunnit förflyta lång tid från det aktuella ingripandet anser jag att en ytterligare granskning, nu från min sida, knappast skulle kunna bringa någon ökad klarhet rörande de omständigheter som föranlett AA:s död.

text: Min granskning har i stället begränsats till endast en, men långt ifrån oviktig, fråga, nämligen om förhör med inblandade poliser genomförts med tillräcklig skyndsamhet. I den delen har bl.a. en diarieutskrift begärts in och granskats. Muntliga upplysningar har hämtats in från kommissarien HH och från BB.

text: Jag redovisar därutöver vissa allmänna synpunkter vad gäller utredning av fall då en allvarlig personskada eller ett dödsfall inträffat i samband med ett polisingripande.

text: Av utredningen har bl.a. följande framkommit. Förundersökning inleddes den 25 april 2008. BB hade inledningsvis tillgång till bl.a. promemorior upprättade av de fyra polismän som deltog i handgemänget med AA. Förhör med AA:s flickvän samt de kamrater till honom som varit närvarande vid ingripandet hölls i maj 2008.

text: En rapport från en utvidgad rättsmedicinsk obduktion blev färdigställd den 8 juli och kompletterades, sedan BB ställt vissa frågor, den 14 augusti 2008. Förhör med de polismän som iakttagit eller deltagit i ingripandet, sammanlagt 13 stycken, hölls från mitten av november 2008 till mitten av mars 2009. Med anledning av vad som kom fram vid förhören ställde BB därefter ytterligare ett antal frågor till den läkare som upprättat rapporten från den utvidgade rättsmedicinska obduktionen. Dessa frågor besvarades i början av juni, och förundersökningen lades ned den 1 juli 2009.

text: BB har uppgett att han inte med någon säkerhet kan uttala sig om varför det kom att dröja ungefär tre månader från det att det rättsmedicinska utlåtandet hade kompletterats till dess att förhören med de ingripande polismännen påbörjades, men att det råder ett ansträngt arbetsläge på enheten. Han har vidare uppgett att det naturligtvis hade varit bra om förhören hade kunnat hållas tidigare och att tanken redan i inledningen av utredningen var att alla som varit närvarande på platsen skulle förhöras. BB ville dock inte hålla förhör med polismännen förrän utlåtandet var klart. Han har, under olika perioder av förundersökningen, haft täta muntliga kontakter med utredaren. Om det, när förhören med polismännen väl inleddes, hade kommit fram uppgifter som lett till att någon kunde anses vara skäligen misstänkt för brott, är det sannolikt att han agerat i syfte att påskynda utredningen. Slutligen har BB uppgett att han inte kommer ihåg när han gav direktiv om att de olika polismännen skulle höras eller om han påmint utredaren om givna direktiv.

text: I ett beslut den 19 november 2010 anförde chefsJO Melin följande.

text: Bedömning

text: Förhören med inblandade poliser Jag har inte funnit tillräcklig anledning att hämta in ett yttrande från Åklagarmyndigheten, men vad som kommit fram föranleder följande uttalanden från min sida.

text: En förundersökning ska enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: , förkortad RB, bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns inte längre skäl att fullfölja en förundersökning ska den läggas ned. Enligt

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , förkortad FUK, har undersökningsledaren ansvaret för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till så att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren ska också ge dem som biträder honom eller henne behövliga direktiv för arbetet.

text: Enligt

text: 5 kap. 1 § polisförordningen (1998:1558)

text: ska ett ärende omedelbart överlämnas till åklagare för prövning om en förundersökning ska inledas eller inte bl.a. om en person skadats genom något som en polisman gjort i tjänsten och skadan är allvarlig. I

text: 5 kap. 2 § samma förordning

text: föreskrivs dels att den myndighet där frågan om att inleda en förundersökning uppstått omedelbart ska vidta de åtgärder som brådskar och som inte utan olägenhet kan skjutas upp, dels

text: att en förundersökning mot en anställd inom polisen ska inledas och bedrivas med särskild skyndsamhet.

text: Det är naturligtvis i princip alltid en fördel att hålla förhör i så nära anslutning som möjligt till den händelse som förhöret avser. Detta gäller inte minst när det gäller uppmärksammade och omskrivna händelser där förhörspersonernas minnesbilder – förutom att blekna med tiden – även riskerar att påverkas av t.ex. vad som skrivs eller sägs om saken i den offentliga debatten. Jag noterar även DD:s påpekande om risken för att polismäns minnesbilder påverkas genom deltagande i en s.k. debriefing efter traumatiska händelser.

text: I den aktuella förundersökningen har det – sedan det rättsmedicinska utlåtandet med svar på de kompletterande frågorna väl färdigställts i mitten av augusti, dvs. nästan fyra månader efter det att förundersökningen inleddes – därefter dröjt ytterligare tre månader innan det första förhöret med en polisman ägde rum. När det sista förhöret med en polisman hölls, hade förundersökningen pågått i närmare elva månader. BB har inte, utöver ett ansträngt arbetsläge, kunnat lämna någon förklaring till att förhören inte påbörjades i närmare anslutning till att utlåtandet var klart. Han har vidare uppgett att han sannolikt hade försökt påskynda utredningen om det vid de inledande förhören hade framkommit uppgifter som hade lett till att han ansåg någon vara skäligen misstänkt för brott.

text: När en förundersökning inleds är det bestämmelserna i

text: 23 kap.

text: RB som anger förutsättningarna för att hålla förhör. Av 6 § framgår att förhör under en förundersökning får hållas med alla som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen. Förhör hålls med stöd av denna bestämmelse oberoende av om förhörspersonen är misstänkt, målsägande, vittne eller annan. Innan ett förhör påbörjas har emellertid var och en rätt att få besked om anledningen till förhöret. Det gäller alla förhör. När misstanken mot en viss person har uppnått sådan styrka att han eller hon är att anse som skäligen misstänkt för brott, tillkommer att denne vid förhöret ska underrättas om misstanken i enlighet med bestämmelsen i 18 §. Enligt 12 § FUK ska den misstänkte då också underrättas om sin rätt att anlita biträde av försvarare under förundersökningen och om att offentlig försvarare under vissa förutsättningar kan förordnas.

text: Min företrädare, chefsjustitieombudsmannen Claes Eklundh, har, i ett ärende som gällde en för brott utpekad polisman, påpekat att när denne på ett tidigt stadium av utredningen hördes upplysningsvis medförde det en icke obetydlig risk för att han under förhöret, medvetet eller omedvetet, skulle komma att lämna för honom själv oförmånliga uppgifter, vilka sedermera kunde komma att användas mot honom vid en straffrättslig prövning, utan att han fått tillfälle att ta ställning till om han önskade biträde av försvarare. Det förhållandet att ett förhör avbryts efter det att sådana uppgifter lämnats förändrar inte situationen (JO 2000/01 s. 100, särskilt s. 105).

text: Om omständigheterna är sådana att det finns anledning att anta att brott har begåtts men det inte genast kan konstateras att någon av de personer som befunnit sig på plats är skäligen misstänkt för brott, krävs det således ytterligare utredning. Om utredningen leder till att någon skäligen kan misstänktas för brottet ska förhöret med denne ske med iakttagande av de rättssäkerhetsgarantier som ska omgärda ett sådant förhör. Det innebär givetvis i sin tur att det i den beskrivna situationen är angeläget att all den ytterligare utredning som kan fordras, t.ex. en rättsmedicinsk undersökning, genomförs snarast möjligt.

text: Jag anser mig mot bakgrund av det ovanstående inte kunna ifrågasätta BB:s bedömning att det fanns anledning att avvakta resultatet av den utvidgade rättsmedicinska obduktionen innan han bestämde sig för att hålla förhör med vissa av de berörda polismännen. Jag utgår nämligen från att han ansåg sig behöva ha klarare besked om bl.a. dödsorsaken för att kunna avgöra om någon polisman borde förhöras som skäligen misstänkt för brott. Å andra sidan kan jag inte förstå att det funnits något hinder mot att hålla förhör med de polismän som inte aktivt deltagit i att fysiskt betvinga AA och inte heller varit ansvariga för hur han därefter transporterades till sjukhuset.

text: En förundersökning mot en anställd inom polisen ska som redan sagts bedrivas med särskild skyndsamhet. Den aktuella utredningen rörde polismäns eventuella ansvar för att en gripen person avlidit. En sådan utredning måste självfallet ges mycket hög prioritet. Särskild skyndsamhet fordras givetvis i första hand för att säkra bevisning men är nödvändig även av hänsyn till såväl anhöriga till den avlidne som till berörda polismän. En snabb och effektiv utredning bidrar också till ett allmänt förtroende för polis och åklagares förmåga att utreda brott som påstås, eller kan befaras, ha begåtts av polismän.

text: Jag anser därför att BB, oavsett den rådande arbetsbelastningen, borde ha lagt sig vinn om att ge denna utredning sådan prioritet att tidiga förhör med inblandade polismän kunde hållas, i några fall tämligen omgående och i andra åtminstone betydligt tidigare än som kom att bli fallet. Jag är således kritisk till handläggningen av förundersökningen i den delen.

text: Avslutande synpunkter Förundersökningen med anledning av AA:s död har således inte bedrivits med erforderlig skyndsamhet, i synnerhet såvitt gäller förhör med inblandade polismän. Den har också tydliggjort den motsättning som i vissa förundersökningar kan finnas mellan vikten av snabba utredningsåtgärder i form av förhör med inblandade polismän, å ena sidan, och polismäns berättigade intresse av att även utredningar mot dem ska omgärdas av höga krav på rättssäkerhet, å den andra.

text: Under senare år har flera utredningar granskat polis och åklagares handläggningsrutiner när en person avlidit eller skadats allvarligt i samband med ett polisingripande eller annars varit omhändertagen av polis. Det har också lämnats förslag på författningsförändringar och andra åtgärder som behöver vidtas,

text: ytterst för att öka medborgarnas förtroende för dessa brottsutredningar. Samtliga utredningar har framhållit vikten av att utredningsåtgärder vidtas snabbt.

text: I Justitiekanslerns rapport Rutiner vid utredningar av dödsfall i samband med myndighetsingripande (november 1998) betonades bl.a. att det är angeläget att åklagare och polisens utredningsenhet kopplas in omedelbart vid dödsfall och allvarliga personskador i samband med att någon omhändertas av polisen, bl.a. för att de ska kunna ta ställning till vilka primära utredningsåtgärder som behöver vidtas. I betänkandet Osmo Vallo – utredning om en utredning (

text: SOU 2002:37

text: ) föreslogs ett särskilt utredningsförfarande. Det föreslagna förfarandet innebar bl.a. att det alltid ska genomföras en utredning när en person avlidit eller skadats allvarligt i samband med ett polisingripande. En sådan utredning ska genomföras även om det inte finns förutsättningar att inleda någon förundersökning och även då ledas av åklagare. Om åklagaren redan inledningsvis kom fram till att det fanns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal begåtts skulle emellertid en förundersökning inledas. Osmo Vallo-utredningen ansåg att avrapportering genom upprättande av promemorior inte borde förekomma men förhör hållas med samtliga polismän som medverkat vid ingripandet eller kommit till platsen i nära anslutning till detta. Förhören borde hållas snarast möjligt efter det att ett ärende överlämnats till åklagaren.

text: I Internutredningsutredningens betänkande Summa summarum (

text: SOU 2007:5

text: ), som överlämnades till statsrådet och chefen för Justitiedepartementet i januari 2007, föreslogs likaså ett sådant obligatoriskt utredningsförfarande. Utredningen poängterade vikten av att i ett tidigt skede kunna hålla förhör med bl.a. polismän och andra vittnen och föreslog, liksom Osmo Vallo- utredningen, att sådana förhör skulle kunna hållas även om det inte fanns förutsättningar att inleda en förundersökning. Om det under ett förhör lämnades uppgifter som gav anledning att anta att ett brott hade förövats skulle förhöret omedelbart avbrytas för ställningstagande i frågan om förundersökning.

text: Vikten av att utredningsåtgärder, bl.a. förhör med inblandade polismän, vidtas med stor skyndsamhet betonas också i FF:s inledningsvis nämnda delrapport.

text: Nyss nämnda förslag tar alltså sikte på att åstadkomma snabba utredningsåtgärder även i de fall då det – till skillnad mot fallet AA – inte redan inledningsvis står klart att en förundersökning ska inledas. Förslagen om ett obligatoriskt utredningsförfarande har emellertid ännu inte lett till någon ny lagstiftning.

text: Även inom ramen för ett sådant obligatoriskt utredningsförfarande som Internutredningsutredningen föreslagit kan förstås den tidigare nämnda motsättningen mellan snabbhet och rättssäkerhet uppstå. Den kan möjligen bemästras genom att man t.ex. ger en polisman, som ska förmås underkasta sig ett sådant särskilt förfarande, rätt att under vissa förutsättningar biträdas av en försvarare. Den enligt min uppfattning viktigaste rättssäkerhetsgaranti som följer

text: av bestämmelsen i

text: 23 kap. 18 §

text: RB är nämligen rätten för den skäligen misstänkte att anlita biträde av en försvarare.

text: Det är som jag ser det ytterst angeläget att säkerställa en effektiv, rättssäker och trovärdig utredning i samtliga fall då en person avlidit eller skadats allvarligt i samband med ett polisingripande. Eftersom frågan om ett obligatoriskt utredningsförfarande enligt uppgift fortfarande bereds i Regeringskansliet överlämnar jag en kopia av detta beslut till Justitiedepartementet.