text: Fråga dels om när ett bindande reseavtal föreligger, dels om resenären insett eller bort inse att resans pris av misstag hade angetts till ett för lågt belopp (s.k. förklaringsmisstag). Avgörande 1992-12-21; 92-4246

text: G gjorde en förhandsbokning för en resa över jul- och nyårshelgen 92 - 93 till Florida redan i januari 1992. I juni erhölls en bekräftelse på resan. Det totala priset för resan angavs till 17 047 kr. Anmälningsavgift erlades den 7 juli. I brev daterat den 23 juli meddelade researrangören att man ville ändra priset för resan. En ny bekräftelse sändes ut. Priset var nu totalt 26 067 kr. G protesterade och hävdade att ett bindande avtal hade träffats om det lägre priset enligt resevillkoren. Detta godtog dock inte researrangören. G yrkade återbetalning av den prishöjning som har debiterats, 9 020 kr. För att få medfölja på resan har han sett sig nödsakad att inbetala det högre beloppet.

text: Researrangören anförde i sitt svar till nämnden att på den förhandsbekräftelse som sändes ut i juni hade en felaktig prisuppgift olyckligtvis smugit sig in. Eftersom det var en osedvanligt tidig bokning kom ett förhandsbesked att tryckas ut från datans uppgifter innan en "korrekturläsning" hann göras. Ett brev med information om misstaget sändes till G den 23 juli. Arrangören har uppmärksammat misstaget i ett skede då reseavtalet ännu ej var bindande, dvs innan de fick anmälningsavgiften. De kunde inte nå G förrän ca två veckor senare på grund av hans semester. Arrangören tillade att en prisuppgift som avviker med 4 450 kr inte kan anses som trovärdig och således föranleda en handling i god tro.

text: Nämnden anförde:

text: Enligt punkten 1.6 i för resan gällande 1991 års allmänna resevillkor är reseavtalet bindande mellan parterna när researrangören skriftligen har bekräftat resenärens beställning och resenären inom avtalad tid har betalat överenskommen anmälningsavgift enligt arrangörens anvisningar. Av utredningen i det aktuella ärendet framgår följande. I juni 1992 sändes från researrangörens sida ut en bekräftelse - dagtecknad den 24 juni - på bokad resa. Det har i denna bekräftelse inte angivits att den skulle vara preliminär. I bekräftelsen anges ett grundpris för resan om 6 545 kr per person. Den 7 juli 1992 erhöll bolaget anmälningsavgift. På grundval av nyss nämnda bestämmelse i de allmänna resevillkoren har härvid mellan parterna träffats ett bindande reseavtal med det innehåll som anges i bekräftelsen.

text: Bolaget har emellertid gjort gällande att prisuppgiften i bekräftelsen var felaktig. Det är också utrett att bolaget sände ut en ny bekräftelse, dagtecknad den 23 juli 1992, där grundpriset per person nu angavs till 10 995 kr. Bolaget har i ärendet hänvisat till att motsvarande resa i föregående års prislista kostade drygt 10 000 kr per person.

text: Fråga är i ärendet om ett s.k. förklaringsmisstag, dvs. en situation där någon avger en viljeförklaring som på grund av ett misstag fått ett annat innehåll än som var avsett. För detta fall gäller den allmänna bestämmelsen i

text: 32 § första stycket lagen (1915:218)

text: om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (

text: avtalslagen

text: ). Enligt denna bestämmelse är den som avger den sålunda felaktiga viljeförklaringen inte bunden om motparten insåg eller borde ha insett misstaget.

text: I förevarande fall anser nämnden att det inte är utrett vare sig att G insett eller borde ha insett att det lämnade grundpriset på 6 545 kr var felaktigt.

text: Nämndens prövning på grundval av

text: avtalslagens

text: nämnda bestämmelse leder därför till att Gs yrkande skall bifallas. Bolaget är alltså bundet att sälja resan för grundpriset 6 545 kr per person.

text: Enligt vad som i ärendet har uppgivits har G i avvaktan på nämndens prövning betalat det högre totalbeloppet 26 067 kr. Bekräftelsen den 24 juni 1992 slutar på totalt 17 047 kr. Bolaget bör alltså betala tillbaka 9 020 kr.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

title: K innehade vid den aktuella tiden ett betalkort hos kontokortföretaget E. För kontot gällde kontobestämmelser av innebörd bl a att den för kortet gällande personliga koden inte fick avslöjas för någon och att koden skulle förvaras och hanteras på visst sätt.

org: arn

type: stycke

text: Enligt en av företaget utfärdad faktura påfördes K:s konto 10 000 kr för uttag med kortet jämte uttagsavgifter 240 kr. Uttagen var enligt fakturan fördelade på sex tillfällen den 10 augusti 1992. Vid varje uttag påfördes uttagsavgift om 40 kr.

text: K yrkade att företaget skulle avstå från kravet på 10 240 kr. Företaget bestred yrkandet.

text: Till stöd för sitt yrkande anförde K i huvudsak: Den 5 augusti blev han bestulen på sin plånbok som bl a innehöll kortet. Han polisanmälde omedelbart händelsen. När han var igång med att telefonledes spärra sina kort blev han uppringd av en dam, som berättade att hon hade hittat plånboken i en papperskorg. Han åkte hem till damen och fick sin plånbok som dock inte innehöll det aktuella kortet. Han ringde då omedelbart och spärrade kortet. Då hade tre timmar gått sedan stölden.

text: Företaget bestred yrkandet och gjorde i huvudsak gällande att K inte genast efter upptäckten av förlusten hade anmält det inträffade till företaget och att han hade förvarat koden tillsammans med kortet.

text: Nämndens bedömning:

text: Frågan om kontohavares ansvar för belopp, som påförts honom genom att ett kontokort har använts av obehörig, reglerades vid den i ärendet aktuella tiden i

text: 24 § konsumentkreditlagen (1977:981)

text: . I stadgandet, som överensstämmer med motsvarande regler i den nu gällande

text: konsumentkreditlagen (1992:830)

text: , sägs att avtalsvillkor, som i sådana fall ålägger kontohavaren betalningsskyldighet för obehöriga förfoganden över kontot, endast får göras gällande under vissa angivna förutsättningar. Betalningsskyldighet kan således ifrågakomma om kontohavaren lämnat ifrån sig kortet till annan, om han förlorat kortet genom grov oaktsamhet eller om han på annat sätt förlorat besittningen av kortet och inte snarast efter upptäckten anmält förlusten hos kreditgivaren. Frågan om vilka skyldigheter, som åvilar kontohavaren beträffande hanteringen av den personliga kod som i allmänhet hör till kortet, är inte berörd av lagstiftaren.

text: Konsumentkreditlagen

text: är tvingande till kontohavarens förmån. Mot bakgrund härav och då lagen uttömmande reglerat de förutsättningar, under vilka betalningsansvar kan utkrävas, finner nämnden att frågan om hur K har hanterat koden saknar betydelse för prövningen. Annat är inte visat än att K hanterat kortet på ett normalt aktsamt sätt och det kan inte heller anses att han varit försumlig med avseende på anmälan om förlusten till bolaget. Han bör följaktligen inte anses betalningsskyldig för de obehöriga uttagen.

text: Två ledamöter reserverade sig mot beslutet och fann inte skäl att bifalla K:s yrkande, eftersom han inte snarast efter upptäckten hade anmält förlusten till företaget.

type: avgorande


text: Reparation av båtmotor. Fråga dels om vad som konsumenten hade beställt, dels om näringsidkarens skyldighet att i vissa fall avråda konsumenten från att låta utföra tjänsten. Avgörande 1993-01-11; 92-4313

type: rubrik

text: M lämnade i juni 1992 in sin båtmotor, en Archimedes 40 som var cirka 14 år, till ett företag för kontroll och felsökning. Någon reparation beställdes inte. När han efter några veckor ringde företaget för att höra vad som hänt fick han veta att motorn var reparerad och klar för avhämtning. Han blev mycket förvånad över att så skett utan att företaget kontaktat honom. Kostnaden för reparationen uppgick till 7 000 kr. För att alls få någon nytta av sin båt under sommaren kände han sig tvungen att lösa ut motorn. Han betalade under protest.

text: Några veckor senare stannade motorn vid körning. Enligt sakkunniga var det troligen vevaxeln som gått av. Han ifrågasatte om den reparation företaget utfört verkligen varit fackmässig när ett så allvarligt fel kunde uppstå bara några veckor senare. Han ansåg vidare att företaget borde ha varit skyldigt att avråda honom från en så dyr reparation av en motor som inte var värd mer än kanske 4 000 kr. Han yrkade att priset skulle sättas ned och att han enbart borde vara skyldig att betala för vad den beställda undersökningen skulle ha kostat.

text: Företaget bestred yrkandet och anförde: Motorn lämnades in för reparation, inte för felsökning. Redan på den beskrivning man fått av felet kunde man säga att det var växeln som hoppade ur vid körning. Något kostnadsförslag begärdes inte. Vad gäller kostnaden är det inte ovanligt med växelhusreparationer i denna storlek även på gamla motorer. M verkade också acceptera kostnaden. Reparationen var fackmässigt utförd. Att vevaxeln efter en tid gått sönder var inte förutsägbart. Det är ett mycket ovanligt fel.

text: Nämndens bedömning:

text: Företaget har inte redovisat någon skriftlig beställningssedel eller annat underlag som visar att M beställt den omtvistade reparationen. Enligt rättspraxis ligger bevisbördan i en situation som denna på näringsidkaren. M:s uppgift att han endast beställt en kontroll och felsökning av motorn skall därför godtas.

text: Enligt

text: 6 § konsumenttjänstlagen

text: är en näringsidkare dessutom skyldig att avråda en konsument från att låta utföra en tjänst som med hänsyn till värdet av föremålet för tjänsten inte kan anses vara av rimlig nytta för konsumenten. Denna regel är tillämplig i detta fall. Den aktuella motorn var omkring tolv år gammal. Dess marknadsvärde torde ha understigit 4 000 kr. Med tanke på motorns ålder har risken varit uppenbar att ytterligare fel kunde tillkomma utöver de fel som avhjälpts.

text: M:s yrkande bör därför bifallas på så sätt att han bör ha rätt till ett prisavdrag på 6 162 kr 50 öre. Den återstående delen av reparationskostnaden, 1 000 kr, motsvarar enligt nämndens mening en skälig kostnad för en felsökning av motorn.


title: I villkoren för ett lån angavs att räntan skulle "beräknas efter den räntesats och enligt de grunder som långivaren vid varje tid tillämpar för kredit av detta slag". Villkoret har ansetts oskäligt i ett konsumentförhållande och lämnas utan avseende (36 § AvtL). Frågan om den uttagna räntan kunde godtas har därefter prövats med stöd av allmänna rättsprinciper.

text: 36 §

text: AvtL). Frågan om den uttagna räntan kunde godtas har därefter prövats med stöd av allmänna rättsprinciper. Avgörande 1993-11-19; 92-4379

text: A yrkade sänkning av räntan på ett lån, som utbetalats i november 1988. Då var räntan 14,75 % för denna kredit. A anförde att det var oskäligt med den höjning av räntan som skett från 16,25 % till 21,25 % under åberopande av kraftigt höjda marknadsräntor fr.o.m. den 19 oktober 1990. Räntan hade inte under någon period sänkts vid de tillfällen då marknadsräntan varit väsentligt lägre.

text: Kreditgivaren bestred yrkandet med hänvisning till de allmänna villkoren för krediten och till utvecklingen av marknadsräntorna under den ifrågavarande tidsperioden.

text: Nämndens bedömning:

text: I det aktuella skuldebrevet anges i de allmänna villkoren i punkt 7 att "ränta skall beräknas efter den räntesats och enligt de grunder som långivaren vid varje tid tillämpar för kredit av detta slag". Att ena parten förbehåller sig att ensidigt - utan närmare angivande av förutsättningarna för räntebestämningen - bestämma räntan är inte skäligt i ett konsumentförhållande. Med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: bortser nämnden därför från att kreditgivaren genom avtalsvillkor förbehållit sig denna rätt (jfr nämndens årsbok 1991/92 ref.12 samt Eriksson-Lambertz, Konsumentkrediter, s.27 ff och 138 ff).

text: Nämnden har alltså - i brist på ledning i kreditavtalet - att ta ställning till vad allmänna rättsprinciper kan innebära för frågan om huruvida ränteändring får ske och hur stor den i så fall får vara.

text: Av kreditavtalet framgår på flera sätt att ränteändring kan ske. Man får därför utgå från att parterna vid avtalets ingående gemensamt förutsatt att räntan skulle kunna ändras. Nämnden finner därför att det får anses följa av avtalet att ränteändring kan ske.

text: Med hänsyn till vad som upplysts i ärendet om utvecklingen av marknadsräntorna under den ifrågavarande tidsperioden kan nämnden inte finna att den av kreditgivaren i detta fall uttagna räntan inte skulle ligga inom ramen för vad som är en skälig ränta. Inte heller kan nämnden finna att den uttagna räntan skulle strida mot vad som kan anses följa av avtalet. Nämnden finner därför att A:s yrkande inte kan bifallas.


text: Tyget på en barnvagn har blekts på grund av otillfredsställande färghärdighet. Felet har ej ansetts böra föranleda hävning av köpet eller omleverans utan enbart ett prisavdrag. Avgörande 1993-02-26; 92-4406

text: S köpte en barnvagn i september 1991. I juni 1992 upptäckte hon att tyget blekts, och reklamerade detta till säljaren.

text: Hon yrkade prisavdrag med 1 200 kr.

text: Säljaren, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden: Säljaren lämnar alltid muntliga skötselråd och tvättråd till de vagnar som saknar dessa i skrift. Säljaren rekommenderar även kunden att köpa ett regnskydd till sina vagnar. Vagnen har inte skötts på ett betryggande sätt.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat suffletten till barnvagnen och konstaterat att tyget har blekts. Enligt nämndens mening har tyget haft en otillfredsställande färghärdighet vilket naturligen inverkar negativt på vagnens andrahandsvärde. Felet är inte av beskaffenhet att medföra så ingripande påföljd som hävning av köpet eller utbyte av vagnen utan nämnden anser att S bör kompenseras med ett prisavdrag. Detta kan skäligen bestämmas till 800 kronor.


text: Upplysningar i en resekatalog om badmöjligheterna på resmålet har ansetts vilseledande och resenärerna har befunnits berättigade till ett betydande prisavdrag. Avgörande 1992- 12-22; 92-4445

text: M deltog tillsammans med ytterligare sex personer i en treveckors resa till Phuket, Thailand i juni - juli 1992. Priset var 9 945 kr per person. Vid beställningen av resan frågade M särskilt om det gick att bada i havet. Resenärena hade tänkt sig en härlig semester med bad i Indiska Oceanen. De tryckte särskilt på den frågan eftersom de skulle ha barn med sig. Enligt researrangören skulle det inte var några problem. De bestämde sig när de såg de vidsträckta sandstränderna och det lugna blåa havet i katalogen. Där stod det även följande: "Du kan resa hela sommaren till Phuket, ön utanför Thailands sydvästra kust, där Indiska Oceanens ljumma vågor sköljer in över de ljuvliga stränderna. Ön är mycket naturskön med sina skogsklädda berg som brant stupar ned i det smaragdgröna havet. Där emellan ligger stränderna välskyddade i vikar kantade av vajande palmer".

text: När de kom till resmålet visade det sig att det inte var möjligt att bada i havet. Det fanns emellertid inga skyltar som talade om att det var farligt att bada. Inte heller fick de någon information av någon på platsen att det var mindre lämpligt att bada.

text: Efter två veckor förflyttades de till ett annat hotell på grund av att deras hotell skulle stängas. På det nya hotellet fanns det två stora skyltar där det stod att det var farligt att bada i havet under perioden maj till oktober på grund av de starka undervattensströmmarna.

text: I stället för att bada i havet fick de bada i poolen under tre veckor, vilket inte var avsikten. M yrkade prisavdrag med 5 000 kr per person.

text: Researrangören erbjöd resenärena en ersättning med 1 000 kr på sk good-will basis. Arrangören påpekade i sitt svar till nämnden att arrangören har över tio års erfarenhet av Thailand som badresemål. Att arrangören med denna bakgrund skulle sälja badresor till ett resmål som överhuvudtaget inte lämpar sig för bad är en befängd tanke. Arrangören råder inte över väder och vind men när dessa försvårar bad på ett ställe så rekommenderar arrangören istället andra stränder. Eftersom de väderleksmässiga förhållandena står utanför arrangörens kontroll och det har gått att bada i de kringliggande vikarna ansåg arrangören inte att ersättning skulle utgå.

text: Nämnden anförde:

text: Bolagets broschyr ger intryck av att det finns gott om badmöjligheter i skyddade vikar på Phuket och att resenärernakan se fram emot en semester med bad och sol. Anmälarna hade därför fog att förvänta sig sådana förhållanden när de valde det resmålet. Det enda som broschyren varnar för är att det kan förekomma regn. Däremot finns det inte någon som helst information om undervattenströmmar trots att det på platsen varnas för att det kan vara farligt att bada under perioden maj till oktober på grund av sådana strömmar. Undervattenströmmarna är inte ett tillfälligt väderförhållande. Nämnden anser därför att broschyren är vilseledande när den inte informerar om att badmöjligheterna kan vara starkt reducerade.

text: Genom den vilseledande informationen har resan delvis blivit förfelad och resenärerna är, enligt nämndens bedömning, berättigade till ett prisavdrag som skäligen kan bestämmas till 2 000 kr per person dvs 1 000 kr mer per person än bolaget redan erbjudit.


text: Reseföretag som säljer reseförsäkring är skyldigt att lämna information enligt 5 § konsumentförsäkringslagen. Avgörande 1993-03-26; 92-4585

text: B skulle åka på en sjuveckors semesterresa till Spanien. Researrangören sålde reseförsäkringar. Försäljaren berättade om fördelarna med en försäkring. Försäkringen skulle kosta 900 kr, dvs 18 kr per dag i 50 dagar. Hon köpte en sådan försäkring. Försäljaren nämnde inte att det fanns begränsningar i försäkringen efter 30 dagar trots att han visste att resan skulle vara i 50 dagar. B fick ingen upplysning om att självrisken var 100 kr. Inte heller fick hon del av någon skriftlig information under samtalet med försäljaren. Denne tittade själv under samtalet i en broschyr och informerade om försäkringsvillkoren.

text: Mot slutet av resan fick B en halsinfektion och fick tillkalla läkare. Hon blev sängliggande på hotellet resten av semestern. Reseledaren visste om att hon hade kostnader för medicin och läkare men meddelade henne inte att researrangören kunde ha tagit på sig dessa utgifter. Efter hemkomsten avböjde försäkringsbolaget att betala ersättning för semesteravbrott eftersom resan hade varat längre än 30 dagar.

text: B yrkade att få kostnaden för reseförsäkringen, 900 kr, återbetalad eller att få ersättning för sjukdagar med 1 500 kr (10 dagar à 150 kr).

text: Researrangören framhöll att det inte var möjligt för försäljarna att i detalj redogöra för alla moment i försäkringen. Information om vad försäkringen innefattar lämnas därför skriftligen i prislistan till resebroschyren. Man informerar också i kundens resehandlingar om försäkringsvillkoren och att särskilda villkor gäller vid långtidsresor. Även i den separata försäkringsfolder som finns på alla försäljningskontor framgår detta. Researrangören avvisade B:s krav på ersättning.

text: Nämnden anförde:

text: Enligt 5 § konsumentförsäkringslagen skall försäkringsbolaget, innan en försäkring tecknas, lämna den information om sina premier och andra försäkringsvillkor som konsumenten behöver för att kunna bedöma kostnaden för och omfattningen av försäkringen. Av 6 § samma lag framgår att försäkringsbolaget sedan försäkringen tecknats, om det inte skett tidigare, snarast i skriftlig form skall lämna försäkringstagaren tydlig information om sådana försäkringsvillkor som innebär viktigare begränsning av försäkringens omfattning i förhållande till vad konsumenter i allmänhet har anledning att räkna med.

text: Researrangören har för försäkringsbolagets räkning sålt reseför- säkringen till B. Det har därför ålegat researrangören att se till att B före köpet av reseförsäkringen fick minst den information som krävs enligt 5 § konsumentförsäkringslagen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att den försäljare hos researrangören som sålde reseförsäkringen till B väl kände till att B skulle åka på en sju veckors semesterresa till Spanien, men att försäljaren ändå sålde försäkringen till henne utan att dessförinnan upplysa henne om att försäkringen i viktiga avseenden bara gällde för trettio dagar. En så viktig begränsning i en

text: försäkrings giltighet hör utan tvivel till sådana omständigheter som konsumenten enligt 5 § konsument- försäkringslagen skall informeras om innan försäkringsavtalet tecknas. Researrangören har således gjort sig skyldigt till brott mot 5 § konsumentförsäkringslagen. Nämnden noterar vidare att B inte heller efter det att avtalet har tecknats synes ha erhållit sådan information, i vart fall inte på det tydliga sätt som krävs enligt 6 § konsumentförsäkringslagen.

text: Researrangörens försummelse att lämna den information som krävs enligt 5 § konsumentförsäkringslagen har medfört att B trott att hon haft ett försäkringsskydd som hon i själva verket saknat. Researrangörens försumlighet får därför anses ha medverkat till den skada i form av utebliven försäkringsersättning som drabbat B. På grund härav finner nämnden att researrangören i princip är skyldigt att ersätta B för skadan. Med hänsyn till svårigheterna att exakt fastställa storleken av skadan, bl.a. med beaktande av de ökade kostnader ett utökat försäkringsskydd skulle ha fört med sig, finner nämnden genom den utredning som föreligger i ärendet att skadan skäligen kan uppskattas till 1 200 kr. Nämnden finner att B är berättigad till ersättning av researrangören med detta belopp.


text: I villkoren för ett s k falskt annuitetslån angavs att banken fick höja månadsbeloppet om räntan höjdes för att lånet skulle bli löst i föreskriven tid. Då banken försummat att göra detta har banken inte ansetts ha rätt att kompensera sig genom att förlänga kredittiden eller höja enbart det sista månadsbeloppet. Avgörande 1993-06-17; 92-4631

text: A hade haft ett lån hos en bank. Hon yrkade att banken skulle betala tillbaka 9 000 kr till henne, eftersom hon tvingats betala detta belopp efter kredittidens utgång.

text: Banken yrkade i första hand att ärendet skulle avvisas. I andra hand bestred banken bifall till yrkandet bl a under åberopande att den i lånehandlingen angivna lånetiden var beroende av att räntan under hela lånets löptid var oförändrad.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av skuldebrevet framgår att A i november 1986 lånade 30 000 kronor av banken. Lånetiden var 5,5 år och räntan var rörlig (f.n. 13 %). Återbetalning av lånet skulle ske med 500 kronor i månaden fr.o.m. den 27 december 1986. I detta belopp ingick amortering, ränta och avgifter. I skuldebrevet anges vidare: "Om lånet på grund av diskontoförändringar eller av annan anledning inte kommer att bli löst inom angiven lånetid, har banken rätt att under lånets löptid höja annuitetsbeloppet."

text: Fråga är således om en s.k. falsk annuitet. I avtalet har tydligt reglerats hur banken får förfara om förändringar i ränteläget skulle medföra att det angivna månadsbeloppet inte skulle vara tillräckligt för att lånet inkl. räntor och avgifter skulle bli helt betalt inom den fasta betalningstiden. Där anges sålunda att månadsbeloppet får höjas; någon förlängning av lånetiden medges däremot inte i avtalet.

text: Det får anses givet att det åligger banken att löpande bevaka sin rätt enligt avtalet. Om amorteringstakten är för låg, ankommer det följaktligen på banken att höja det månatliga återbetalningsbeloppet till en rimlig och realistisk nivå. Det har banken uppenbarligen försummat i detta fall. Banken har då inte rätt att förlänga lånetiden mot A:s vilja eller att kompensera sig genom att höja det sista annuitetsbeloppet till en så hög nivå att tidigare försummelser rättas till.

text: Med åberopande av det anförda finner nämnden att banken har att svara för att lånet inte har kunnat slutbetalas i tid. Banken bör därför återbetala vad banken har krävt av A utöver vad som har direkt stöd i låneavtalet. Såsom talan är utformad får A anses ha rätt att återfå 9 000 kronor.


title: En konsument har ansetts ha rätt att avbryta en påbörjad kurs, om kursgivaren får full ersättning för den del av kursen som konsumenten tagit del av och skälig ersättning för administrationskostnader avseende den inte utnyttjade delen av kursen (jfr 37 och 41 §§ konsumentköplagen samt 42-44 §§ konsumenttjänstlagen)

text: och

text: 41 §§

text: konsumentköplagen

text: samt

text: 44 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: ) Avgörande: 1993-03-26; 92-4694

text: I oktober 1991 köpte C en korrespondenskurs i teckning av en konstskola. Kursen bestod av 28 kursbrev och 8 kassettband, vilka levererades med jämna mellanrum och betalades vartefter. Knappt ett år senare begärde hon att få avbryta kursen. Detta medgavs inte. Hon hade endast läst ett par av de 19 brev och 4 kassetter som hon dittills erhållit.

text: C yrkade i nämnden att få avbryta kursen därför att den visat sig vara för svår för henne.

text: Kursgivaren bestred yrkandet under åberopande av att C deltagit i kursen under ett år och att hon köpt ett kurspaket bestående av 28 brev samt 8 kassettband.

text: Reklamationsnämnden uttalade följande.

text: Nämnden har i flera tidigare avgöranden godtagit att en konsument avbeställer och avbryter sitt deltagande i en påbörjad kurs. Avbryts kursen bör dock kursgivaren ha rätt till ekonomisk kompensation. Kursgivaren bör därvid få skälig ersättning för administrationskostnader och full ersättning för den del av kursen som redan har utnyttjats då avbeställningen sker. Utgångspunkten för beräkningen av de administrativa kostnaderna bör vara tio procent av priset för den inte utnyttjade delen av kursen. Nämnden finner inte något skäl att avvika från denna praxis i förevarande fall.

text: C har uppgivit att hon köpte ifrågavarande kursen i oktober 1991. Såvitt utrett bestod kursen av 28 kursbrev och 8 kassettband; priset på varje enhet - inklusive porto och expeditionsavgift - var 81 kr och det totala priset således 2 916 kr. Det är inte utrett hur många brev/kassetter som C hade tillgodogjort sig vid tillfället för hennes begäran om att få avbryta kursen i augusti 1992. Nämnden finner därför att hon bör betala för de 19 brev och 4 kassetter som hon numera erhållit. Hon bör härvid betala 23/36 av priset för kursen eller 1 863 kr. Därutöver bör hon, i enlighet med vad som ovan sagts, betala tio procent av återstoden av priset för kursen eller 105 kr. Annulleringskostnaden bör således uppgå till 1 968 kr.

text: Nämnden rekommenderar kursgivaren att återbetala skillnaden mellan det belopp som C redan inbetalat och en annulleringskostnad om 1 968 kr.


text: Skor, inköpta drygt två månader tidigare och lagade en gång, har ostridigt varit behäftade med fel. Då säljaren har underlåtit att närmare motivera sin inställning har det ansetts klart mera sannolikt att det var ett fel som säljaren hade att svara för än att köparen orsakat felet. Avgörande 1992-11-24; 92-4779.

text: D köpte skorna i juni 1992 för 540 kr. Efter två och en halv månads användning upptäckte hon att klackarna var felaktiga. D vände sig till säljaren och klagade över detta men klagomålet avvisades. D yrkade hävning av köpet.

text: Säljaren hävdade att felet hade orsakats av D:s kroppsvikt och att säljaren hade lagat skorna en gång.

text: Nämndens bedömning:

text: Parterna synes ense om att skorna, som D köpte den 21 juni 1992, är behäftade med ett fel, som hon reklamerade den 19 september, dvs. omkring två och en halv månad senare. Frågan är således om, såsom köparen hävdar, felet är av det slaget att säljaren har att svara för detta eller om, såsom säljaren gör gällande, felet har orsakats av köparens kroppsvikt.

text: Till stöd för sitt bestridande har säljaren, utöver hänvisningen till köparens kroppsvikt, endast påpekat att man lagat skorna en gång.

text: Nämnden, som har granskat skorna, konstaterar att klackarna "sviktar" och att vinkeln mellan sko och klack förefaller felaktig. Enligt nämndens mening kan det vara fråga om ett ursprungligt konstruktionsfel. Felet kan också ha uppstått genom att man vid den angivna lagningen kortat klackarna.

text: I en situation som denna, när ett fel uppmärksammas en ganska kort tid efter köpet, är det enligt nämndens mening rimligt att ställa ett tämligen högt beviskrav på säljaren. Denne har emellertid uraktlåtit att närmare motivera sin inställning. med beaktande av detta och på grund av de iakttagelser som nämnden gjort finner nämnden att det är klart mera sannolikt att det i detta fall är fråga om ett fel som säljaren har att svara för än att köparen själv orsakat felet (jfr

text: NJA 1991 s. 481

text: ). Med hänsyn härtill och då felet får anses väsentligt för D skall D:s yrkande om hävning av köpet bifallas.

text: Tre ledamöter var skiljaktiga och ansåg att ärendet borde ha avvisats på grund av bristande utredning.


title: Fråga om ansvaret för skada som uppstått på en bil under den tid bilen varit inlämnad för reparation (32 § konsumenttjänstlagen).

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: ). Avgörande 1993-02-24; 92-4787

text: O lämnade in sin bil för förgasarinställning hos bolaget A. När han hämtade bilen uppgav montören att framrutan hade skadats av ett stenskott från en mötande lastbil när bilen provkördes. O yrkade ersättning för glasförsäkringens självrisk.

text: Bolaget A bestred O:s yrkande under påstående att den mötande lastbilens ägare var vållande till skadan.

text: Nämndens bedömning:

text: Bilrutan har tydligen skadats medan bolaget hade hand om bilen för en reparation. Från bolagets sida har uppgetts att skadan uppkommit genom ett stenskott vid en provkörning i samband med reparationen.

text: Om föremålet för en tjänst skadas medan egendomen är i en näringsidkares besittning eller annars under dennes kontroll, är näringsidkaren enligt

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: skyldig att ersätta skadan, om inte näringsidkaren visar att skadan ej beror på försummelse av honom eller någon som på hans sida har anlitats för att utföra tjänsten.

text: I det aktuella fallet har det inte anförts någon omständighet avsedd att visa att det inträffade inte beror på försummelse på näringsidkarens sida. Bolaget är alltså skyldigt att ersätta skadan på rutan. Skäligheten av det yrkade beloppet har inte satts i fråga. Skadeståndsyrkandet skall därför bifallas.


text: En far som hjälpt sin dotter att flytta hemifrån och som därvid skadat en bokhylla har inte ansetts vara att likställa med en arbetstagare. Ersättning för bokhyllan borde därför kunna utgå ur hemförsäkringens ansvarsmoment (jfr ref 17 och 22 i ARN:s årsbok 1986/87). Avgörande: 1993-05-25; 92-4991

text: P:s dotter skulle flytta hemifrån till en egen lägenhet. P hjälpte till vid flytten. Han tappade därvid en dotter tillhörig bokhylla som skadades. P yrkade ersättning med 3.800 kr för bokhyllan ur hemförsäkringens ansvarsmoment på den grunden att han genom oaktsamhet hade vållat skadan.

text: Bolaget bestred bifall till yrkandet under påstående att P skulle likställas med arbetstagare. P kunde därför inte bli skadeståndsskyldig mot sin dotter.

text: Nämndens bedömning:

text: Det får anses ostridigt att P genom vårdslöshet har orsakat skadan på bokhyllan. Bolagets enda invändning i ärendet är att P skall likställas med arbetstagare och att sådana skäl inte föreligger att han kan bli skadeståndsskyldig mot dottern/arbetsgivaren.

text: I förarbetena till

text: skadeståndslagen

text: finns utförliga uttalanden om vilka som skall anses som arbetstagare i lagens mening (prop 1972:5 s 471 ff). Av betydelse vid bedömningen är bl.a. om arbetet är av mer omfattande och långvarig art eller av rent tillfällig natur samt om den för vars räkning arbetet utförs kan utöva kontroll över den som har anlitats.

text: Nämnden har i tidigare ärenden angående skador som uppstått vid flyttningar vanligtvis ansett att den som biträtt vid flyttningen har varit att anse som arbetstagare.

text: Detta ärende gäller emellertid en far som hjälpt till när dottern första gången flyttar hemifrån. Biträdet har varit av rent tillfällig natur. Dottern kan rimligen inte anses ha intagit en roll som arbetsgivare gentemot fadern. Det torde vidare inte ha varit fråga om särskilt mycket flyttgods.

text: Enligt nämndens mening har P inte varit att likställa med en arbetstagare i samband med flyttningen. Skadan bör därför regleras i enlighet med villkoren i hans ansvarsförsäkring.


text: Under en kryssningsresa uppstod brand ombord och resan fick avbrytas efter halva tiden. Fråga om prisavdrag skulle utgå. Avgörande 1993-04-26; 92-5131

text: B och M anförde: De deltog i en kryssning till St Petersburg under tiden den 28 juni - 2 juli 1992. Priset var 1 345 kr per person. Under vistelsen i St Petersburg uppstod brand ombord på båten på kvällen den 30 juni. Alla passagerare fick evakueras. Detta sköttes under all kritik. Personalen, som var orutinerad, tog inte det ansvar man kunde begära. Den information passagerarna fick efter lång väntan var knapphändig och ändrades hela tiden. Många var chockade och grät. Resenärerna fick vänta i flera timmar i hamnterminalen på att hotellrum skulle ordnas. Först vid 2-tiden på natten fick de första sina rum. Många fick inte sina rum förrän vid 5-tiden på morgonen. Dagen därpå fick resenärerna lite mer information och lite frukost. De fick då veta att kryssningen skulle avbrytas och att de skulle flygas hem. När hemflygningen skulle ske var det dock ingen som visste. På förmiddagen fick de gå ombord på båten i omgångar och hämta packningen. Vid 13-tiden transporterades resenärerna till olika hotell för mat och väntan på hemresan. De slussades omkring i St Petersburg som boskap hela dagen. Informationen under dagen var mycket bristfällig. Resenärerna kände sig utlämnade.

text: M och C yrkade återbetalning av hälften av resans pris.

text: Rederiet, som var researrangören, hänvisade i sitt svar till nämnden till gällande allmänna resevillkor och till transportvillkor för passagerare och bagage och anförde: På kvällen den 30 juni utbröt en kabelbrand i fartygets maskinrum varvid rökutveckling skedde. Passagerarna var inte vid något tillfälle i fara. Man valde dock att utrymma hela fartyget. Incidenten ombord var att betrakta som force majeure. Enligt gällande allmänna resevillkor p 7.2 föreligger ingen ersättningsskyldighet för researrangören i de fall skadan har uppkommit genom händelse för vilken researrangören ej kan svara. Trots detta har man återbetalt 30% av erlagt belopp.

text: Rederiet ansåg att man hade gjort vad som var möjligt för att ta hand om de drygt 800 passagerarna på bästa sätt och ordna alternativ hemtransport. Bolaget bestred ytterligare betalningsansvar.

text: Nämnden anförde:

text: Nämnden har vid bedömningen av tidigare ärenden där förhållandena har varit likartade bl.a. uttalat:

text: "Nämnden konstaterar inledningsvis att rederiet på ett föredömligt sätt, med passagerarnas bästa i åtanke, har löst de svåra problem som uppstått efter branden med utrymmning av båten, övernattning och hemtransport.

text: Enligt resevillkoren har en resenär rätt till prisavdrag om researrangören inte genomför resan i enlighet med reseavtalet. I ärendet är utrett att branden har inträffat ungefär två dygn efter resans start och att två dygn då återstod av kryssningen. Eftersom kryssningen har blivit avbruten efter halva tiden finner nämnden att prisavdrag bör utgå med hälften av för kryssningen erlagt belopp."

text: Rederiet (i det följande kallat bolaget) har i sitt svaromål till nämnden i det nu aktuella ärendet anfört bl.a. följande. Ersättningsskyldigheten bör bedömas enligt de Allmänna resevillkorens punkt 7.2. Bolaget torde inte ha skyldighet att ersätta skada som förorsakats av en force majeurehändelse.

text: Nämnden gör i denna del följande bedömning. Enligt i svensk rätt gällande lagregler för såväl köp som tjänst utgår prisavdrag strikt, dvs. oberoende av om säljaren/näringsidkaren varit vårdslös eller ej. Detta förhållande kan motiveras av prisavdragets funktion; att återställa den till följd av kontraktsbrottet rubbade balansen mellan vederlag och prestation. En friskrivning från prisavdrag för force majeure kan därför kritiseras, eftersom friskrivningen medför en klar avvikelse från en allmän kontraktsrättslig princip. Om nu friskrivningen ändå accepteras, bör force majeure-begreppet enligt nämndens mening tolkas restriktivt. (Jfr till det sagda det nordiska betänkandet NEK 1985:4 s. 245 ff.)

text: I punkt 7.2.1 första stycket i 1991 års Allmänna resevillkor för sällskapsresor anges följande. Om vistelsen på resmålet förkortas med mer än åtta timmar, har resenären rätt till prisavdrag motsvarande en dagsandel av hela resans pris för varje dygn som resan förkortats med mer än åtta timmar, såvida inte den förkortade vistelsen berott på force majeure. - I bestämmelsen anges emellertid inte närmare vad som avses med force majeure. I litteraturen har begreppet ofta givits en snäv tolkning. Så t.ex. har Knut Rodhe angivit force majeure som "en utifrån kommande, omfattande och sällan inträffande tilldragelse, som medför ett oöverstigligt hinder för gäldenären att prestera" (Rodhe § 30 vid not 34, citerat av Hellner - Ramberg, Speciell avtalsrätt I Köprätt, 2 uppl. 1991, s. 144). - Jan Ramberg synes mena att det ligger nära till hands att i en opreciserad force majeure-klausul intolka den norm som gäller enligt dispositiv rätt, dvs. bestämmelsen om kontrollansvar i

text: 27 § köplagen

text: (1990:931; Ramberg, Allmän avtalsrätt, 3 uppl. 1991, s. 102).

text: Regler om kontrollansvar finns även i

text: 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: ävensom i

text: och

text: 30 §§

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Gemensamt för bestämmelserna är att näringsidkaren, för att han skall gå fri, måste visa bl.a. att kontraktsbrottet beror på ett hinder utanför hans kontroll. Av propositionen till

text: köplagen

text: framgår bl.a. att också rena olyckshändelser, t.ex. en brand, omfattas av ansvaret om inte orsakerna ligger utanför det som säljaren kan kontrollera; beror en brand på kortslutning i det elektriska systemet ligger det i princip innanför säljarens kontrollsfär, däremot inte om en pyroman varit framme (

text: prop. 1988/89:76 s. 111

text: I ärendet är inte utrett att den ifrågavarande branden ombord på m/s Anna Karenina berott på en händelse utanför bolagets kontroll. Med hänsyn härtill och till vad nämnden i övrigt ovan har uttalat, finner nämnden att friskrivningen för force majeure i de Allmänna resevillkorens punkt 7.2.1 inte bör medföra att prisavdrag inte bör utgå.

text: Någon anledning att frångå den bedömning som tidigare har gjorts i likartade ärenden föreligger således ej. Nämnden rekommenderarde rederiet att återbetala hälften av resans pris.


text: Fel på tvättmaskin. EHL-garantier kan inte åberopas av säljaren för att undvika ansvar för s. k. ursprungliga fel som reklameras inom två år från leveransen. - Fråga också om beviskravet vid tekniska fel. Avgörande 1993-05-19 92-5239

text: I juli 1990 köpte L en tvättmaskin. Vid köpet lämnades ett års garanti EHL74 avseende fel som förelegat vid leveransen samt tre års serviceåtagande EHL87, som innebär att leverantören under det andra och tredje året efter leveransen ersätter den del av kostnaderna för varje reparation som överstiger ett visst självriskbelopp.

text: I april 1992 stannade maskinen. Felet påtalades. Det visade sig att packboxen och kullagret i maskinen hade gått sönder. L krävdes på betalning med 775 kr utgörande självrisken enligt serviceåtagandet. L yrkade kostnadsfri reparation under åberopande av att det var fråga om ett ursprungligt fel hos maskinen.

text: Säljaren bestred kravet med hänvisning till gällande serviceåtagande och till att han inte ansåg det klart att det var fråga om ett fabrikationsfel.

text: I sitt beslut anförde nämnden följande:

text: Köparen har åberopat felet inom den period om två år som anges i

text: konsumentköplagen

text: . Det betyder att säljaren ansvarar för felet, under förutsättning att det fanns när tvättmaskinen levererades till köparen. Säljaren kan inte friskriva sig från det ansvaret, vare sig genom att som i detta fall ange ett självriskbelopp eller på något annat sätt.

text: Det är i princip köparens sak att visa att felet fanns vid leveransen. Beviskravet när det gäller tekniska fel kan dock inte ställas alltför högt vid konsumentköp. I det aktuella fallet har felet visat sig på det sättet att en packbox och ett kullager gått sönder. Enligt nämndens mening framstår det som mera sannolikt att detta beror på ett fel som fanns redan vid leveransen än på någon senare inträffad omständighet av det slag som säljaren angett som möjligt, d.v.s. att klädludd, trådar eller liknande kommit in i maskinen. Beviskravet får därmed anses uppfyllt.

text: Den bedömningen leder till att kostnaden för reparationen helt skall bäras av säljaren. Yrkandet om återbetalning, av det s.k. självriskbeloppet, skall alltså bifallas.


text: Då samma fel återkommit på en soffa trots en omleverans och ett försök att åtgärda felet har köparen ansetts ha rätt att häva köpet. Avgörande 1993-04-06; 92-5381

text: R köpte en soffa. Efter en vecka hade mitten av soffan sjunkit ihop. Säljaren höll med om att det var fel på soffan, och R fick en ny soffa. Samma sak hände igen. Säljaren tog tillbaka soffan och stoppade om den. Efter en vecka var det fel på soffan igen. Säljaren ville då inte åtgärda soffan.

text: R yrkade hävning av köpet samt ersättning för besiktning med 425 kr.

text: I sitt svar till nämnden påpekade säljaren att det verkade som om endast en sittplats i soffan använts och rekommenderade R att i fortsättningen utnyttja även de andra sittplatserna i soffan. Säljaren erbjöd sig dock att ytterligare en gång byta innermaterial i soffan.

text: Nämndens bedömning:

text: Av besiktningsutlåtandet framgår att soffan är behäftad med fel beträffande stoppningen. Soffan har bytts ut en gång och reparerats en gång. Enligt nämndens mening skall R inte behöva goda ytterligare försök, utöver dessa två, att avhjälpa felet. Han bör istället, i enlighet med sitt yrkande, ha rätt att häva köpet. Han bör även ha rätt till ersättning för besiktningskostnaden med yrkade 425 kr.


title: Fråga om ett byggnadsföretag haft rätt att kräva tilläggsbetalning sedan slutfakturan hade betalats (jfr NJA 1991 s. 3)

text: NJA 1991 s. 3

text: ) Avgörande 1993-07-14; 92-5416

text: S. anlitade 1988 ett byggföretag för en husbyggnation. Bygget var klart i januari 1990. I december 1990 fick S. en faktura från bolaget på 526 843 kr, som hon betalade. I april 1991 kom emellertid ytterligare en faktura från bolaget på 51 516 kr. Enligt vad som uppgavs hade bolaget räknat fel på momsen i den första fakturan. Hon tyckte egentligen att fakturan var felaktig, men betalade för att få slut på ärendet. - I oktober 1992 kom ytterligare en faktura från bolaget på 14 960 kr. Fakturan avsåg det arbete en arkitekt utfört 1988. Hon yrkade betalningsbefrielse från denna faktura och återbetalning av det tidigare erlagda beloppet på 51 516 kr. Grunden var att hon ansåg sig ha betalat för bolagets arbete redan i och med att hon betalade det belopp på 526 843 kr, som hon uppfattat som bolagets slutliga krav mot henne.

text: Bolaget bestred yrkandet helt. I fakturan från december 1990 hade S felaktigt krediterats för två à contobetalningar inklusive moms. Detta ledde till att fakturan kom att lyda på ett för lågt belopp. Felet upptäcktes av bolagets revisor i samband med bokslutsarbetet. En faktura på resterande moms sändes därför ut i april 1991. Vad gällde fakturan från oktober 1992 avsåg den ett arkitektarvode som skulle ha varit med i sluträkningen. Att beloppet debiterats så sent kunde inte leda till någon betalningsbefrielse för S. Inte heller hade hon lidit någon ekonomisk skada på grund av förseningen.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar att bolaget den 15 december 1990 tillställt S en faktura som måste ses som en slutlig redovisning av bolagets krav mot henne i anledning av utfört byggnadsarbete. Frågan om ett företag i sådant fall i efterhand kan framställa krav om tilläggsbetalning har behandlats av Högsta Domstolen i två rättsfall från 1991 (

text: NJA 1991 s. 3

text: och 11) rörande leverans av elektrisk ström. HD:s resonemang i dessa rättsfall måste anses tillämpliga även i detta ärende. En förutsättning för att ytterligare krav i efterhand skall få framställas var enligt HD att mottagaren av kravet insåg, eller borde ha insett, att den gjorda debiteringen var felaktig.

text: Enligt nämndens mening måste så anses vara fallet vad gäller kravet på betalning av resterande moms enligt fakturan från april 1991. En ordentlig kontroll av fakturan från december 1990 visar nämligen att momsen inte redovisats riktigt. S har också betalat beloppet utan att framställa några invändningar. Hennes yrkande om återbetalning av detta belopp kan därför inte bifallas.

text: Däremot måste hon, efter att betalningen av moms erlagts, ha haft fog för att uppfatta de därmed gjorda betalningarna som slutgiltiga.

text: 92-5416 s 2

text: En jämförelse kan även göras med de regler som finns i de allmänna bestämmelser för byggnads-, anläggnings- och installationsentreprenader (AB 72) som normalt tillämpas i branschen även om de inte synes ha ingått i detta avtal. I kapitel 6 § 12 i dessa bestämmelser anges att entreprenören inom åtta månader efter entreprenadtidens utgång skall till beställaren översända faktura upptagande samtliga återstående fordringar avseende entreprenaden. Senare framställda krav medför icke rätt till ersättning, om icke entreprenören inom nämnda tid anmält att till beloppet då okänd fordran kan föranleda ytterligare krav eller kan visa att kravet grundas på fordran, som då var för honom okänd. - Arkitektens arbete utfördes i ett tidigt skede av byggprocessen och var således väl känd när slutfaktureringen skedde.

text: S yrkande om betalningsbefrielse från det krav på 14 960 kr, som framställts i faktura den 14 oktober 1992, skall därför bifallas.


text: Fråga om ersättningsskyldighetens omfattning vid skada på grund av fel i en vara. Avgörande 1993-04-30; 92-5487

text: Efter målning av taket i tre rum upptäckte J att den inhandlade färgen var defekt. Han reklamerade felet till säljaren A i Askersund, som genast lämnade ut ny färg utan kostnad till J. J begärde ersättning med 288 kr för ett antal bilresor mellan fastigheten i Aspa och affären i Askersund för att klaga på färgen och för att hämta ny färg. Vidare begärde han ersättning med 2208 kr för 92 mils resa Lund-Aspa tur och retur.

text: Sedan A gått i konkurs påtog sig färgtillverkaren T det köprättsliga skadeståndsansvaret gentemot J. T gick med på att ersätta J's resor Aspa-Askersund med 288 kr men avvisade kravet på ersättning med 2 208 kr för resan Lund-Aspa tur och retur, eftersom man inte ansåg att tapetseringen hade med färgreklamationen att göra.

text: Nämndens bedömning

text: Eftersom T har medgivit att ersätta J med 288 kr avseende resor Aspa - Askersund, skall dennes yrkande i denna del bifallas. - Däremot har bolaget bestritt att utge ersättning med 2 208 kr avseende resor Aspa - Lund tur och retur. J har i denna del - såvitt han är att förstå - uppgivit följande. Sedan han varit tvungen att åka till Lund med en släkting den 17 augusti 1992, har han återvänt till Aspa för att hänga tapeter; detta för att slippa avbeställa elektriker och VVSinstallatör.

text: Enligt allmänna skadeståndsrättsliga grunder omfattar det köprättsliga skadeståndsansvaret i princip alla skador som faller inom den s.k. adekvansens ram, dvs. skador som till sin art och omfattning är typiska följder av avtalsbrottet (

text: prop. 1989/90:89 s. 41

text: ). J's kostnader för resan Aspa - Lund tur och retur kan inte anses avse sådana skador som är en typisk följd av felet på färgen. J's yrkande i denna del skall således inte vinna bifall.


text: Vid köp i en s.k. fyndhörna av varor till kraftigt reducerat pris får köparen räkna med att möjligheten till omleverans (byte) kan vara begränsad. Avgörande 1993-06-08; 92-5666

text: C anförde: Han köpte i september 1992 två garderober på extrapris. Garderoberna visade sig omöjliga att montera ihop. Bolaget, som medgav fel i varan, vägrade att leverera nya garderober trots att de hade sådana i lager. Bolaget hävdade att det skulle medföra en oskälig kostnad för dem att leverera en ny vara, eftersom den kostar betydligt mer till ordinarie pris. I propositionen till den aktuella paragrafen i

text: konsumentköplagen

text: anförs dock: "Skyldighet att avhjälpa felet kan vara oskäligt betungande för säljaren exempelvis om han saknar tekniska eller organisatoriska resurser för ändamålet eller om anskaffandet av erforderliga reservdelar skulle vara mycket kostsamt." Priset kan inte vara så oskäligt betungande att bolaget skall befrias från sin skyldighet till omleverans.

text: C yrkade byte till felfri vara.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden följande: Garderoberna kom från ett centralt lager. I tron att det var en restleverans av produkter som man sålt vid bolagets 20-års jubileum, såldes garderoberna på bolagets fyndförsäljning till ett mycket lågt pris. Det visade sig emellertid att garderoberna var fellevererade från centrallagret och att de var behäftade med fel. Bolaget försökte avhjälpa felet genom att leverera nya gavlar, men då dessa kom från en annan leverantör så passade de inte. Bolaget kan inte få tag på passande gavlar beroende på att leverantören inte längre finns kvar. Bolaget har erbjudit anmälaren återgång av köpet. Bolaget har även erbjudit anmälaren att få två stycken garderober av samma typ som de han köpt och bara betala för en, vilket innebär att han får en prisreducering med 50 %. Alternativt har bolaget erbjudit anmälaren att, utan kostnad, få två stycken garderober av en billigare variant.

text: Nämndens avgörande:

text: Av utredningen framgår att garderoberna är sålda i den s.k. fyndhörnan till ett kraftigt reducerat pris. Enligt nämndens mening kan vid sådant köp en köpare inte förvänta sig att varan ska finnas tillgänglig för omleverans på samma villkor som det ursprungliga köpet. C bör följaktligen vara hänvisad till antingen hävning eller alternativt till att godta något av bolagets erbjudanden. C:s yrkande lämnas utan bifall.


text: Verkan av att inställd barnklubb på resmål har ansetts utgöra en avgörande förutsättning för resenärernas vilja att ingå reseavtalet. Avgörande 1993-05-18; 92-5741

text: M beställde hos researrangören en charterresa för sig och sin make och sina tre barn till Troia, Portugal. Totalpriset var 23 105 kr. De valde resmålet eftersom det enligt broschyren skulle finnas s k Bamseklubb där. Det antecknades som önskemål på deltagarbeviset att barnen ville vara med i Bamseklubben. De ringde till resmålet några dagar före avresan och fick då veta att det inte skulle bli någon Bamseklubb denna sommar. De försökte genast boka om sin resa till något resmål där det fanns Bamseklubb, men det gick inte. Dagen före avresan fick de ett skriftligt meddelande från researrangören att det inte skulle bli någon Bamseklubb. Researrangören uppgav att klubben ställdes in på grund av för litet deltagarantal.

text: M hade även anmärkningar på lägenhetens standard och på stranden. Hon yrkade prisavdrag med 11 555 kr.

text: Researrangören invände att Bamseklubben inte är ett förbokat arrangemang, som ingår i resans pris. Betalning sker på plats. På resebeviset stod angivet som önskemål att barnen vill delta i Bamseklubben. Önskemål kan aldrig garanteras. Tilläggsarrangemang genomförs i mån av tillräckligt antal deltagare. Det framgår av prislistan. För brister i inkvarteringen medgav researrangören att betala 1 100 kr.

text: Nämnden anförde:

text: Bolaget trycker i sin marknadsföring hårt på fördelarna med Bamseklubben. Det framhålls särskilt beträffande det i ärendet aktuella resmålet att det finns Bamseklubb. Det förekommer inte i broschyrmaterialet eller reseavtalet någon uppgift om att Bamseklubben ställs in vid för litet antal deltagare.

text: För researrangören måste det, med hänsyn till vad som förekommit vid avtalets ingående och i övrigt, ha framstått som helt klart att resenärerna vid avtalets ingående fäste särskilt avseende vid att Bamseklubb skulle finnas på resmålet. Förekomsten av sådan klubb får därför anses ha varit en avgörande förutsättning för resenärernas vilja att ingå reseavtalet. Mot bakgrund av vad som nu har anförts finner nämnden att det får anses följa av reseavtalet att Bamseklubb skulle finnas på resmålet. När nu så ej var fallet får det därför enligt nämndens mening anses föreligga en brist i researrangörens prestation. För denna brist är resenärerna berättigade till ett prisavdrag. Med beaktande av att förekomsten av Bamseklubb får anses ha varit en avgörande förutsättning för resenärernas vilja att ingå det aktuella reseavtalet finner nämnden att prisavdraget för denna brist bör bestämmas till för resenärerna sammanlagt 5 000 kr.

text: Vad gäller övriga av resenärerna angivna fel i researrangörens prestation konstaterar nämnden att researrangören redan betalat viss ersättning till resenärerna för smutsiga heltäckningsmattor i lägenheten. Nämnden finner den utbetalade ersättningen vara en tillräcklig kompensation för detta. Vidare finner nämnden att resenärerna, såvitt utredningen i ärendet utvisar, inte givit researrangören tillfälle att rätta till brister beträffande brödkniven. Vid sådant förhållande har

text: resenärerna - oavsett bristens omfattning - inte rätt till någon ersättning för denna brist. I övrigt finner nämnden att resenärerna inte förmått göra övervägande sannolikt att det förekommit några avvikelser i researrangörens prestationer från vad researrangören enligt vad som följer av avtalet varit skyldigt att åstadkomma. Nämnden finner därför att resenärernas talan - utom vad gäller Bamseklubben - bör lämnas utan bifall.


title: År 1991 upptäcktes att en värmepanna, som hade köpts och installerats av samma bolag 1988, läckte och pannan fick bytas ut. Konsumenttjänstlagen har ansetts tillämplig på rättsför- hållandet mellan fastighetsägaren och bolaget. Vidare har den 10- åriga reklamationsfristen ansetts gälla för en dylik installation av värmepanna. Fråga även om bevisbördan för att felet uppkommit vid installationen (jfr NJA 1991 s. 481).

text: Konsumenttjänstlagen

text: har ansetts tillämplig på rättsförhållandet mellan fastighetsägaren och bolaget. Vidare har den 10-åriga reklamationsfristen ansetts gälla för en dylik installation av värmepanna. Fråga även om bevisbördan för att felet uppkommit vid installationen (jfr

text: NJA 1991 s. 481

text: ). Avgörande 1993-08-02; 92-5781.

text: I februari 1988 köpte B en värmepanna. Vid köpet lämnades två års garanti. Installation ingick i priset. I mars 1991 installerade säljaren en förvärmningstillsats till oljebrännaren för en effektivare oljeeldning. I samband därmed upptäcktes det att det droppade från expansionskärlet. Trots byte av påfyllningskran fortsatte läckaget. Det visade sig vid demontering av pannan att tillopps- och utloppsrören för varmvatten på pannan var rostiga och att en av de skyddshylsor av plast (plaströr) som finns vid röranslutningarna var skadad. Pannan måste bytas ut mot en ny. B kunde inte bedöma om det var fråga om tillverknings- eller installationsfel och kunde därför inte avgöra vem som skulle stå för kostnaden för byte av värmepanna. Han vände sig därför mot såväl säljaren som tillverkaren och sitt försäkringsbolag och yrkade ersättning för bytet med 54 053 kr.

text: Säljaren bestred kravet under åberopande av att montörerna hade stor erfarenhet av dylika installationer och att det därför var uteslutet att fel begåtts vid installationen.

text: Tillverkaren bestred kravet med hänvisning till att den tvååriga tillverkargarantin var överskriden när felet påtalades. Man anförde att skadan kunde ha uppstått p.g.a. att en plasthylsa har skadats, sannolikt i samband med installationen, eller p.g.a. åldersförändring. Man ansåg det sällsynt att en beredare läcker efter så kort användningstid.

text: Försäkringsbolaget avvisade begäran om ersättning med hänvisning till försäkringsvillkorens utformning. Enligt inhämtad reparatörsrapport har skadan orsakats av rost, en skadeorsak som var undantagen i villkoren.

text: I sitt beslut anförde nämnden följande:

text: Med hänsyn till innehållet i försäkringsvillkoren finner nämnden att B saknar rätt till ersättning för skadan ur försäkringen.

text: Den av tillverkaren lämnade garantin hade gått ut vid skadetillfället. B kan därför inte heller rikta något befogat anspråk mot detta bolag.

text: Pannan har sålts och installerats av ett och samma bolag. Med hänsyn till omständigheterna finner nämnden att konsumenttjänst- lagen (

text: ) skall tillämpas på rättsförhållandet mellan B och detta bolag.

text: Enligt

text: 17 § konsumenttjänstlagen

text: skall en konsument som vill åberopa att en tjänst är felaktig

text: underrätta näringsidkaren om detta inom skälig tid. Reklamation får dock inte ske senare än två år eller, i fråga om arbete på mark eller på byggnader eller andra anläggningar på mark eller i vatten eller på fasta saker, tio år efter det att uppdraget avslutades, såvida annat inte följer av garanti eller liknande utfästelse. Nämnden anser att installation av panna utgör ett sådant arbete för vilket reklamationsfristen är tio år (se

text: prop. 1984/85:110 s. 220

text: f).

text: Av tillverkarens yttrande framgår att skadan kan ha orsakats antingen genom att en plasthylsa skadats i samband med installationen eller på grund av åldersförändring. Av ett kompletterande intyg framgår att ett inre rör av plast har varit skadat och att tappvatten därför har kommit i beröring med vanligt svart rör. Detta torde ha orsakat rosten enligt montörens rapport.

text: Bolaget som sålt och installerat pannan har i sitt svaromål endast gjort gällande att det är uteslutet att bolagets montörer kan ha gjort något fel. Bolaget har inte förebringat någon närmare utredning om skadeorsaken.

text: Vid en samlad bedömning av det som framkommit i ärendet finner nämnden att det är klart mera sannolikt att skadan har orsakats genom ett fel vid installationen av pannan än att denna orsakats på något annat sätt (jfr

text: NJA 1991 s. 481

text: ). Bolaget är därför skyldigt att ersätta B för kostnaden av bytet av panna. Med hänsyn till den gamla pannans ålder anser nämnden att B bör vara skäligen gottgjord med ett skadesstånd på 30 000 kr.


text: Fråga om flygbolags ansvar för incheckat gods. Avgörande 1993-04-26; 92-5805

text: Vid incheckningen på Arlanda för färd till Kiruna frågade R och hans medresenär C om ett paket som de hade kunde checkas in eller om det skulle skickas på annat sätt. De förklarade att paketet innehöll fem färgmarkörer och 2 500 färgbollar, dvs leksaker för äldre. Enligt incheckningspersonalen skulle det inte vara några problem att checka in paketet som vanligt. Resenärerna litade på det råd de fick. Vid ankomsten till Kiruna var innehållet i lådan borta. Markörerna kostade i inköp 2 600 kr per styck. Färgbollarna kostade 1 400 kr. Ett nyinköp idag kostar betydligt mer. R yrkade full ersättning för nyinköp samt 2 000 kr för allt besvär.

text: Flygbolaget bestred anmälarnas yrkanden. Enligt bolgets uppfattning var de de försvunna gevären med ammunition att betrakta som värdefulla och täcktes in av "andra värdesaker" i transportvillkoren. Flygbolagen ansvarar inte för transport av vapen.

text: Nämnden anförde:

text: Flygbolaget har i ärendet åberopat för resan gällande befordringsbestämmelser, angivna på formulär till flygbiljett. Här anges under rubriken BAGAGE bl.a. följande. "Flygbolaget påtar sig icke ansvar för skada på, förlust av eller försenad leverans av ömtåliga föremål, pengar, nycklar, smycken, ädla metaller, värdepapper eller andra värdesaker - - - som packats i bagaget, med eller utan flygbolagets kännedom."

text: I ärendet har annat inte framkommit än att den nämnda klausulen funnits på den flygbiljett som R använt för resan. Klausulen får härigenom i och för sig anses inkorporerad i avtalsrelationen mellan R och flygbolaget. Det kan emellertid diskuteras huruvida en sådan vidsträckt friskrivning från ansvar för transporterat bagage är godtagbar. Enligt nämndens mening bör det dock vara ett normalt aktsamhetskrav att undvika att på en flygresa ta med sig och checka in alltför dyrbar egendom. Det är upplyst att den ifrågavarande egendomen var värd cirka 14 500 kr. Med hänsyn härtill och till beskaffenheten av egendomen godtar nämnden friskrivningen.

text: R:s yrkande bör således inte bifallas.


text: Inlämningsstället svarar vanligen gentemot konsumenten för tvätt som skadas vid tvättbehandlingen. Avgörande 1993-04-29; 92-5901

text: K hade fått en fläck på sin kostym, som var ca fyra månader gammal och som hade kostat 4 882 kr. Han lämnade kostymen till tvätt. Fläcken fanns på kavajen. Kostymbyxorna var skötselmärkta med kemtvätt F. Inlämningsstället gjorde ingen reservation för resultatet av behandlingen. Efter tvättningen hade färgen på tyget i byxorna blekts på ett flertal ställen. När K klagade över tvättresultatet hos både inlämningsstället och tvätteriet som hade tvättat kostymen avvisades klagomålet. Han yrkade ersättning för kostymen med 6 975 kr, fraktkostnaden med 100 kr och tvättkostnaden med 120 kr.

text: Inlämningsstället anförde i sitt svar till nämnden att de fungerade som mottagare och utlämnare av kemtvättgods för tvätteriet. Tvättgodset märktes och i de fall där skötselmärkning saknades på plaggen upplystes kunden om att tvättning skedde på egen risk. I övrigt hade inlämningsstället ingenting med själva tvättningen att göra. Vid reklamationstillfället returnerades kostymen till tvätteriet och efter detta har K själv hållit kontakten med tvätteriet. Inlämningsstället, som är en liten garn och presentaffär, hade endast fungerat som transportmedel mellan K och tvätteriet och ansåg sig därför inte ansvarigt för färgskadorna.

text: Tvätteriet kom inte in med svaromål till nämnden.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat de insända kostymbyxorna och konstaterat de påtalade färgskadorna på tyget. Skadornas utseende och karaktär talar för att dessa har uppkommit i något skede av den behandling som tvätteriet har utfört. K är därför berättigad att dels återfå vad han har betalat för tjänsten, dvs. tvättkostnaden, dels få ersättning för den uppkomna skadan på kostymen. Med hänsyn till att kostymen var nedfläckad vid inlämningen och då kavajen, såvitt framkommit, inte skadades vid tvättbehandlingen kan ersättningen, i ett för allt, bestämmas till skäliga ansedda 3 000 kr.

text: Det kvarstår härefter för nämnden att pröva huruvida inlämningsstället eller behandlingsstället, tvätteriet, har att utge ersättningen till K.

text: I princip är inlämningsstället, med vilket konsumenten har avtalat om tjänsten, alltid ansvarigt gentemot denne för tjänstens utförande. Att sedan inlämningsstället kan få ett berättigat krav mot behandlingsstället är en annan sak. Trots detta kan det ibland ligga närmast till hands att istället låta behandlingsstället direkt svara för skadan gentemot konsumenten. Det kan exempelvis vara fallet om tvätteriet genom sitt sätt att föra talan i ärendet får anses ha godtagit att svara för den skada som nämnden anser föreligga.

text: I detta fall har tvätteriet inte kommit in med svaromål till nämnden. På grund härav och då något annat skäl att frångå huvudregeln om inlämningsställets ansvar inte föreligger bör inlämningsstället utge den angivna ersättningen.


text: Under en utlandsresa lyckades en konsument inte få ut pengar från bankomater med hjälp av sitt kreditkort trots att detta enligt uppgift skulle vara möjligt. Fråga om den kortutfärdande bankens ansvar för det inträffade. Avgörande 1993-11-19; 92-5965

text: Inför en 8-dagars bussresa till Paris i juli 1992 besökte familjen F banken och förhörde sig bl.a. om Visa-kortets användbarhet i Paris. De fick beskedet att Visa-kortet gick att använda i vissa särskilt märkta bankomater, som var väl spridda i hela Paris. Systemet var visserligen under uppbyggnad.

text: Väl i Paris tog de ut pengar den 13 juli 1992. Den 14 juli behövdes mer pengar för att kunna deltaga i vissa festaktiviteter. De försökte flera gånger med olika bankomater dock utan resultat; antingen hände ingenting eller så avbröts kommunikationerna med banken i Sverige under hänvisning till att pengar saknades. Alla bankkontor var stängda, så de gick miste om de planerade aktiviteterna. Den 15 juli gjordes nya försök med att få ut pengar på bankomat; endast vid ett tillfälle lyckades man få ut en mindre summa.

text: På grund av det inträffade yrkade familjen F skadestånd med 15 000 kr.

text: Banken bestred yrkandet och anförde: Det är självfallet synnerligen olyckligt att Visaautomaterna inte har fungerat i överensstämmelse med familjen F:s önskemål. Vad som är orsak till detta (tekniskt fel, bristfällig påfyllning av kontanter eller annan brist) är omöjligt att besvara men inget som banken kan lastas för. Visa-kortet är ett väl fungerande betalkort i Frankrike för varor och tjänster och kan därigenom användas för att tillgodose olika behov av betalningar. - Banken har vid kontakt med familjen F tidigare medgivit att viss brist i informationen kan ha förelegat. På grund därav har banken utbetalat ett såsom skäligt ansett skadestånd med 3 000 kr. Nämndens bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att makarna F med hjälp av VISA-kortet lyckats få ut pengar ur bankomater i Frankrike vid vissa uttagsförsök men inte vid andra. Det har således inte varit något fel på VISA-kortet i sig.

text: Liksom det ibland kan inträffa i Sverige att pengar tar slut i vissa bankomater eller att de drabbas av systemfel eller sambandsavbrott, kan sådana fel också inträffa utomlands. Just när det gäller sambandsavbrott torde riskerna för fel vara större utomlands än i Sverige.

text: Kortutfärdande bank bär ett ansvar för att kortet i sig fungerar, att - när samband nås med banken och pengar eller outnyttjat kreditutrymme finns på det till kortet knutna kontot - utbetalning sker då så begärs genom användande av kortet och att bokföringen av gjorda uttag sker på ett riktigt sätt på kontot. Vidare bär banken ett ansvar för de uppgifter som den lämnat i sin marknadsföring eller eljest om t.ex. möjligheterna att utnyttja kortet. Däremot ansvarar kortutfärdande bank inte för - om inte detta särskilt garanterats - att varje enskilt uttagsförsök skall lyckas. Om t.ex. pengarna i en enskild uttagsautomat har tagit slut (t.ex. därför att många människor under en helg har utnyttjat automaten) är det inte något som den kortutfärdande banken ansvarar för.

text: Genom utredningen i ärendet har enligt nämndens mening inte framkommit något som tyder på att de svårigheter att få ut pengar med hjälp av VISA-kortet som drabbat makarna F i Frankrike skulle bero på något som den kortutfärdande banken i Sverige är ansvarig för. Inte heller kan nämnden finna att banken i sin marknadsföring eller eljest skulle ha utlovat att pengar skulle kunna tas ut i alla uttagsautomater i Frankrike och vid alla tillfällen med hjälp av VISA-kortet.

text: Banken synes inte ens ha hävdat i sin marknadsföring eller i de uppgifter som den i övrigt lämnat att det skulle gå att använda VISA-kortet i flertalet uttagsautomater i Frankrike.

text: Slutligen noterar nämnden att den 15 juli 1992 var en onsdag då bankerna var öppna som vanligt i Frankrike. Makarna F hade alltså möjlighet att få hjälp med kontantuttag på VISA-kortet på en bank.

text: Med hänsyn till vad som nu har anförts finner nämnden att makarna F inte är berättigade till något skadestånd av banken. Nämnden finner därför att de bör vara nöjda med den ersättning om 3 000 kr som de redan fått av banken.


text: Ansvar för uppköpt reseföretags förpliktelser; tillika fråga om verkan av otydlighet i utställd handling beträffande giltighetstid. Avgörande 1993-05-18; 92-6066

text: B vann i augusti 1986 ett pris bestående av ett vinstbevis, som berättigade till en resa till London för 2 900 kr med en angiven researrangör. Londonresan skulle äga rum under 1986 och gällde för ett visst hotell. På vinstbeviset stod angivet att det även kunde utnyttjas under annan tid mot tillägg. Eftersom B inte kunde åka under 1986 ringde han till resebyrån, där man meddelade att vinstbeviset kunde utnyttjas som ett presentkort på researrangörens hela reseutbud. B ville utnyttja sitt vinstbevis i oktober 1992 på en resa med researrangören, men researrangören accepterade inte vinstbeviset utan hänvisade honom till resebyrån. När han kontaktade resebyrån visade det sig att en annan resebyråkedja hade tagit över. Där kände man sig inte ansvarig för vinstbevis som hade utfärdats innan köpet ägde rum.

text: B yrkade att vinstbeviset skulle gå att utnyttja.

text: Resebyrån invände att man inte kände sig ansvarig för vad personalen på den uppköpta resebyrån hade företagit sig.

text: Researrangören hävdade att ärendet gällde en tvist mellan B och resebyrån och att man inte var att anse som part.

text: Nämnden anförde:

text: I ärendet är utrett att resebyrån sålts hösten 1989 till en resebyråkedja. Därmed har resebyråkedjan i förhållande till tredje man övertagit resebyråns samtliga förpliktelser, om inte annat särskilt har avtalats med berörd tredje man. Av utredningen i ärendet framgår inte att något sådant avtal ingåtts med B. I förhållande till honom svarar därför resebyråkedjan - oavsett om man vid köpet av resebyrån fått kännedom om förpliktelsen - för sådan förpliktelse som resebyrån ådragit sig.

text: Av utredningen i ärendet framgår att B sommaren 1986 fick ett vinstbevis värt 2 900 kr. Vinstbeviset är utställt på resebyråns brevpapper och undertecknat av dåvarande chefen för resebyrån i Skellefteå. I beviset hänvisas till resebyrån för erforderliga handlingar och övriga upplysningar. Med hänsyn till vad som nu anförts finner nämnden att vinstbeviset får anses vara utställt av resebyrån och inte av resebyråchefen i egenskap av privatperson.

text: Nämnden, som tagit del av vinstbeviset, finner att detta är oklart utformat. Bland annat framgår inte hur länge det gäller. I ett avtalsförhållande får den part som utformat avtalet normalt sett bära risken för oklarheter i avtalet. Avtalet bör därför i allmänhet på den oklara punkten tolkas på det sätt som är till förmån för den part som inte utformat avtalet. Med tillämpning av denna princip finner nämnden att vinstbeviset inte bör anses ha någon genom innehållet i beviset begränsad giltighetstid. Vid sådant förhållande gäller att vanlig preskriptionstid för fordringar i allmänhet bör tillämpas på vinstbeviset, dvs tio års preskriptionstid. Nämnden finner således att vinstbeviset alltjämt är giltigt.

text: På grund av vad som nu anförts finner nämnden att B är berättigad att vid köp av resa hos resebyråkedjan få avräkna 2 900 kr på priset mot överlämnande av vinstbeviset.

text: Nämnden har genom detta avgörande inte tagit ställning till vilka möjligheter resebyråkedjan har att av annan återkräva ett belopp motsvarande vad resebyråkedjan har att tillgodoräkna B.


text: Annuitetslån. Då en bank har underlåtit att utnyttja möjligheten enligt villkoren att höja annuitetsbeloppet vid räntehöjningar har banken inte ansetts ha rätt att i efterhand kompensera sig härför. Avgörande 1993-06-24; 92-6391

text: A fick en kredit hos banken på 25 000 kr. Krediten skulle avbetalas inom tre år. Trots villkoren krävde banken A på ytterligare 1 419 kr de 30 november 1992. A ansåg att lånet skulle vara slutbetalt redan den 30 oktober. A betalade 1 419 kr under protest och yrkade återbetalning av 1 419 kr.

text: Följande punkt i villkoren åberopades av A: 6. ÅTERBETALNING AV ANNUITETSLÅN ----- "Om annuitetsbeloppet på grund av räntehöjning inte räcker till nedbetalning av krediten skall beloppet ökas och anpassas till den återbetalningstid som förutsattes när krediten lämnades".

text: Banken bestred yrkandet bl a under hänvisning till att den kredittid som fanns angiven på skuldebrevet endast gäller vid oförändrad ränta. Enligt de allmänna villkoren skall annuitetsbeloppet ökas om annuitetsbeloppet på grund av räntehöjningar inte räcker till nedbetalning av krediten. Så länge beloppet räcker till betalning av räntan sker ingen höjning av annuitetsbeloppet.

text: Nämndens bedömning

text: Ärendet avser ett annuitetslån. Kredittiden är enligt skuldebrevet tre år, om krediten inte sägs upp enligt punkterna 5 och 7 i "Allmänna villkor". I ärendet är inte fråga om tillämpning av dessa punkter, som gäller bankens rätt att säga upp krediten resp förtidslösen av denna. Vid sin bedömning har nämnden följaktligen att utgå från att den i skuldebrevet utsatta kredittiden är fast. Om annuitetsbeloppet på grund av räntehöjning inte räckt till nedbetalning av krediten har banken enligt punkt 6 andra stycket i de allmänna villkoren haft rätt att öka beloppet och anpassa det till den återbetalningstid som förutsattes när krediten lämnades.

text: Banken har uppenbarligen försummat att höja annuitetsbeloppet vid räntehöjningar. För detta har banken velat kompensera sig i efterhand.

text: Eftersom banken enligt skuldebrevet och de allmänna villkoren för krediten inte har rätt att förlänga kredittiden, kan banken inte mot A:s bestridande göra en förändring av lånevillkoren av sådan innebörd.

text: Enligt nämndens mening saknar banken också stöd för att retroaktivt höja annuitetsbeloppet.

text: Nämnden finner således att banken inte i efterhand kan kompensera sig för att banken underlåtit att utnyttja möjligheten att höja annuitetsbeloppet. A:s yrkande bör följaktligen bifallas.

text: Banken rekommenderades att återbetala 1 419 kr till A.


text: Beslutet att låta kronan flyta fritt har inte ansetts utgöra en officiellt beslutad devalvering. Det har därför inte förelegat förutsättningar enligt Allmänna resevillkoren för att höja priset bara några dagar före avresan. Avgörande 1993-02-22; 92-6437

text: U och en medresenär hade köpt ett researrangemang för vilket 1991 års allmänna resevillkor gällde. Resan skulle äga rum under tiden 6-27 december 1992. Researrangören meddelade ungefär två veckor före avresan att han avsåg att höja priset för resan med 1 786 kr eftersom den svenska kronan flöt. Resenärerna ansåg att meddelandet om prishöjning hade lämnats för sent enligt de allmänna resevillkoren och yrkade att återfå beloppet.

text: Researrangören ansåg att regeringens åtgärd att låta kronan flyta var att likställa med devalvering. Enligt de allmänna resevillkoren har researrangören rätt att vid devalvering meddela prishöjningar senast 24 timmar före avresan. Regeringens och riksbankens beslut om ändringen av växelkursen låg helt utanför arrangörens kontroll. Liksom när det gäller den bensinprisökning som blev följden av beslutet är det konsumenten som får betala. Det gäller ju "lyxkonsumtion".

text: Nämnden anförde:

text: Utgångspunkten är självfallet att avtalade priser för paketresor och liknande skall hållas. Enligt de allmänna resevillkor, som gällde för resan, fick emellertid priset höjas med ett belopp som motsvarade den kostnadsökning som orsakats av växelkursförändringar som översteg 60 kr och som var "en följd av officiellt beslutade devalveringar av den svenska kronan". Om researrangören i ett sådant fall önskade höja priset på en bokad resa måste resenären underrättas därom senast 24 timmar före avresan.

text: Bolaget har åberopande denna bestämmelse knappt fjorton dagar före avresan höjt priset för resan med 1 786 kr.

text: Det står enligt nämndens mening klart att beslutet att låta den svenska kronan flyta fritt inte utgör en officiellt beslutad devalvering. Resevillkorens förutsättningar för att priset skulle få höjas så kort tid före avresan var följaktligen inte uppfyllda. Vad bolaget har anfört är inte av beskaffenhet att tillmätas betydelse i sammanhanget. Det skulle dessutom strida mot gängse avtalstolkningsprinciper att ge en bestämmelse som den ifrågavarande en vidare tolkning än vad ordalydelsen ger vid handen.

text: Vad som förekommit är en växelkursförändring som kan föranleda prishöjning endast om denna meddelas resenären senast 30 dagar före avresan. Den kostnadsökning som bolaget må ha drabbats av kan i detta fall inte övervältras på resenären.

text: Bolaget har alltså inte haft rätt att kräva extra ersättning av U. Hennes yrkande skall därför bifallas. Bolaget skall betala tillbaka 1 786 kr.


text: En väska såldes som skinnväska trots att dess utsida var av plast och endast det inre skiktet av skinn. Tillräckliga skäl för hävning av köpet har ansetts föreligga. Avgörande 1993-05-07; 92-6452

text: J köpte en väska. När hon köpte väskan uppgav säljaren att den var av skinn. Väskan var dock inte av skinn.

text: J yrkade hävning av köpet samt ersättning med 181 kr för tre besök i affären och ett besök hos en skomakare.

text: Säljaren, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden följande: Grundmaterialet i väskan är av skinn. Väskan är tillverkad av spaltläder med ett ytskikt av PVC-plast. Tillverkaren intygar att väskan är av skinn.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat väskan. Väskan består i princip av tre avgränsade skikt. Det inre skiktet är av skinn. Mellanskiktet synes vara av papp; detta skikt finns dock inte på sidstycket. Det yttre siktet, som är väskans utsida, är av plast. Skiktet av plast är ungefär lika tjockt som skiktet av skinn.

text: En väska av det slaget bör inte säljas som en skinnväska; den består ju till övervägande del av annat material. Genom att ändå påstå att väskan är av skinn har säljaren bibringat köparen en oriktig uppfattning om väskans art och kvalitet. Väskan avviker alltså från vad köparen med fog kunnat förutsätta. Den skall därför anses felakaktig. Felet är av det slaget att köpet bör hävas.

text: J har inte styrkt att hon skulle ha haft några utgifter eller någon förlust i övrigt till följd av felet. Hennes yrkande om ersättning med 181 kr kan därför inte bifallas.


text: Fråga om ansvaret för skadat och förkommet flyttgods vid transport till utlandet. Avgörande 1993-06-14; 92-6570

text: J avtalade med en speditör om transport av flyttgods från Västerås till Chile. Vid framkomsten, som försenades, visade det sig att stora delar av godset var borta eller förstört.

text: J yrkade skadestånd av bolaget med 120 000 kr under påstående att bolaget inte hade försäkrat godset enligt hennes begäran och att bolaget hade ett ansvar eftersom bolaget hade packat om godset.

text: Bolaget bestred ersättningsskyldighet.

text: Nämndens bedömning

text: Av handlingarna i ärendet framgår bl.a. följande. I början av april 1992 kontaktades S (bolaget) av J angående transport av flyttgods mellan Västerås och Valparaiso, Chile. Bolaget utfärdade den 10 samma månad en offert avseende transporten. Av offerten framgår bl.a. att som leveransvillkor gäller "FOT Västerås - fritt terminal Valparaiso", att frakten uppgår till 300 USD per kubikmeter, att försäkring uppgår till 1 procent av värdet, att alla uppdrag utförs i enlighet med Nordiskt Speditörsförbunds Allmänna Bestämmelser (NSAB 85) samt att avtalsperioden är den 10 april - 30 juni 1992. Enligt bolaget lämnades offerten till J per telefon. J har uppgivit att hon gjorde beställningen muntligt. På utfärdat konossement angavs som mottagare, enligt J:s begäran, Sonia Aravena Cruzat, Santiago de Chile. Sedan godset avhämtats i Smedjebacken den 29 april 1992, erhöll bolaget följande dag besked att godset ankommit till Göteborg, undermåligt förpackat. Efter förfrågan accepterade J att ompackning skedde mot ersättning från hennes sida. - Bolaget utfärdade den 25 maj 1992 faktura ställd på J avseeende transport Smedjebacken - Valparaiso. - Mottagandet av godset i Chile försenades. Då godset togs emot konstaterades att stora delar därav var försvunnet eller skadat.

text: Bolaget har i ärendet anfört bl.a. följande. Bolaget är verksamt som speditör, dvs. man ombesörjer och förmedlar transport av gods. Som speditör förfogar man inte över egna tranportmedel utan kontrakterar för transporten lämplig leverantör. Samtliga uppdrag utförs på basis av NSAB 85. I enlighet härmed har bolaget utfört det ifrågavarande uppdraget utan s.k. fraktföraransvar. Detta innebär bl.a. att bolaget inte ansvarar för tredje mans åtgärd eller underlåtenhet. Bolaget har anlitat väl renommerade speditörer eller transportörer. - Skadorna beror inte på vållande hos vare sig bolaget eller av bolaget kontrakterade transportörer utan på den bristfälliga, sjöovärdiga förpackningen.

text: Nämnden gör följande bedömning.

text: Av parternas uppgifter framgår att mellan J och bolaget har träffats ett muntligt avtal avseende transport av gods mellan Smedjebacken och Valparaiso. Fråga är emellertid huruvida bolaget gentemot J haft ställning som speditör utan fraktföraransvar eller om bolaget haft en självständig ställning som transportör med ett sådant ansvar.

text: Bolaget har inte påstått att den ovannämnda offerten översänts till henne; enligt bolaget erhöll hon offerten per telefon. Vid detta förhållande anser nämnden inte tillförlitligen utrett att J fått del av hänvisningen till NSAB 85. Men även om så varit fallet kan, enligt nämndens mening, ifrågavarande standardvillkor inte anses utgöra en del av avtalet mellan bolaget och J. För att - i en relation mellan en näringsidkare och en konsument - villkoren skall bli avtalsinnehåll bör krävas antingen att villkoren bifogats offerten som bilaga eller, i vart fall, att de hållits lätt tillgängliga för konsumenten. Utredningen i ärendet tyder inte på att J utan svårighet haft möjlighet att i samband med avtalets ingående ta del av villkoren. (Jfr Adlercreutz, Avtalsrätt II, 1991, s. 62 ff, särskilt s. 70 samt Bernitz, Standardavtalsrätt, 1993, s. 32 ff.)

text: Bolaget har i ärendet velat göra sig fri från ansvar genom att hävda att bolaget som speditör endast är förmedlare av transport av gods. Eftersom nämnden som sagt inte anser att NSAB 85 är införlivat i avtalet mellan parterna, kan denna invändning emellertid inte godtas; detta också eftersom det inte heller i övrigt framkommmit några omständigheter som för J skulle ha utvisat att bolaget endast uppträtt som mellanman mellan henne och andra speditörer/transportörer. Bolaget har inte påstått att bolaget för J skulle ha klarlagt sin ställning som förmedlare. Den omnämnda offerten säger - med bortseende från hänvisningen till NSAB 85 - inte annat än att bolaget för visst pris erbjuder sig att utföra den ifrågavarande transporten; det anges inte att bolaget skulle vara tvunget att för J redovisa sina faktiska kostnader. ("Eget-pris-kriteriet". Jfr till det sagda Hellner, Speciell avtalsrätt II Kontraktsrätt, 1984, s. 154 f, densamme, Speciell avtalsrätt II Kontraktsrätt 1 häftet. Särskilda avtal Provisorisk upplaga, 1992, s. 125 samt det nordiska betänkandet NEK rapport 1985:4 s. 109 f.)

text: Med hänsyn till det sagda anser nämnden att bolaget - i enlighet med allmänna rättsgrundsatser i princip har att svara för de skador och de förluster som drabbat det ifrågavarande godset under den ifrågavarande transporten; detta om bolaget inte kan visa att bolaget inte varit försumligt (presumtionsansvar).

text: Bolaget har invänt att orsaken till skadorna varit den bristfälliga, sjöovärdiga förpackningen. Denna invändning kan dock inte vinna avseende, eftersom bolaget låtit omförpacka godset i Göteborg, vilken omförpackning har debiterats J.

text: Då bolaget inte heller i övrigt visat sig vara fritt från ansvar bör bolaget enligt nämndens mening svara för skadorna på godset.

text: Nämnden anser sig inte på den förevarande utredningen kunna ta ställning till storleken av den ersättning som bolaget bör utge till J utan överlämnar till parterna att söka enas i denna fråga.


text: När en konsument köpt en fastighet av det bolag som uppfört huset på entreprenad, har nämnden ansetts sig behörig att pröva en tvist mellan parterna om ett fel i fastigheten (jfr 2 § 1.i insruktionen för nämnden). Avgörande 1993-11-30; 93-0067

text: G köpte den 15 december 1982 en fastighet i Ale av byggbolaget P. Bolaget hade också varit entreprenör vid byggnationen. Slutbesiktning av entreprenaden utfördes den 14 december 1982.

text: I november 1992 upptäckte G en vattenskada i husets bottenvåning. Huset är ett souterränghus. Vatten hade trängt in via en elkabels genomföring i bottenplattan. G ansåg att rördragningen var felaktig och skulle ses som ett dolt fel i fastigheten. Han hade varit i kontakt med Statens Elektriska Inspektion och fått uppgift om att elinstallationen utförts i strid med gällande standardkrav. G yrkade att bolaget skulle ersätta honom för kostnaden att åtgärda vattenskadorna.

text: Bolaget bestred yrkandet men bekräftade att elkabeln dragits på det sätt G uppgett. Det var däremot inte riktigt att installationen utförts felaktigt. Den hade gjorts fackmässigt i enlighet med den kunskap och erfarenhet som fanns vid tiden för byggnationen. Den "Svensk Standard" G åberopat hade fastställts nio år efter husets uppförande och var således inte tillämplig på denna installation. Ingen anmärkning mot installationen hade framförts vid slutbesiktningen eller garantibesiktningen. Elkabeln hade lagts i ett skyddsrör. En trolig orsak till att vatten trängt in via röret var att detta skadats på något sätt. Denna skada måste ha uppstått strax innan vatteninströmningen upptäcktes. Bolaget ansåg sig därför inte ha att svara för skadan.

text: Nämndens bedömning

text: Parternas avtalsrelation kan antingen ses som ett köp av fast egendom eller som baserad på ett entreprenadavtal. I den mån tvisten skall anses avse ett köp av fast egendom är nämnden enligt sin instruktion inte behörig att pröva tvisten. Tvisten skall i så fall avvisas.

text: I rättspraxis har emellertid ansetts att det finns skäl att betrakta avtal av detta slag som entreprenadavtal. Oavsett att fastigheten överlåtits genom ett köp synes också parterna inta denna ståndpunkt. En slutbesiktning har således utförts den 14 december 1982 där G antecknats som beställare av entreprenaden och byggbolaget P som entreprenör. Nämnden anser sig därför behörig att i detta fall pröva tvisten.

text: Enligt tillämpliga entreprenadbestämmelser, AB 72, 5 kap 8 §, ansvarar entreprenören för dolda fel och brister i entreprenaden under 10 år. Där sägs: " Entreprenören ansvarar för brist eller fel, som icke märkts och ej heller bort märkas före garantitidens utgång, i den mån bristen eller felet visas ha sin grund i grov vårdlöshet av entreprenören. För nu angivna ansvar gäller i lag föreskriven allmän preskriptionstid."

text: Bolaget har hävdat att elinstallationen utförts fackmässigt och i enlighet med då gällande regler. De bestämmelser angående elinstallationer i "Svensk Standard" SS 437 01 51 som åberopats av G har fastställts i december 1989 och är därmed inte

text: tillämpliga i detta fall. Vatteninträngningen har upptäckts först nära tio år efter slutbesiktningen.

text: Vad orsaken är har inte klart framkommit i ärendet. Nämnden kan dock inte finna att G förmått visa att den orsakats av grov vårdslöshet från bolagets sida. Hans yrkande kan därför inte bifallas.


text: En marknadsföringskampanj om s.k. snögaranti har haft vissa brister! På grund härav och då bevisbördan för att kunderna har fått del av förutsättningarna för erbjudandet har ansetts åvila säljaren, har en kund, trots att han inte uppfyllde kampanjförutsättningarna, ansetts ha rätt till förannonserbjudandet. Avgörande 1993-05-27; 93-0078

text: K anförde: Hon såg en annons om att den som köpte en skinnjacka skulle få köpesumman tillbaka om det inte snöade i Stockholm under tiden 15-31 december 1992. Hon köpte en skinnjacka den 26 oktober 1992. När hon den 2 januari 1993 återvände till butiken för att få inköpssumman tillbaka, fick hon beskedet att hon skulle ha fyllt i en särskild blankett för att få deltaga i den s.k. snögarantin. Expediten hänvisade till att det funnits ett plakat i affären om detta. K såg aldrig något plakat vid inköpstillfället och hade inte heller på annat sätt upplysts om blanketten. .

text: K yrkade återbetalning av köpesumman, 2 298 kronor.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar att det inte kunde råda någon oklarhet beträffande villkoren för att få deltaga i den s.k. snögarantin genom uppmaningen att den som var intresserad av att erhålla snögarantin skulle fråga efter information i butiken. Bolaget anförde också att över 8 000 kunder som köpt skinnplagg under kampanjtiden hade uppfattat att det behövdes ett särskilt inköpsbevis för att erhålla snögarantin. Detta var beviis för att informationen hade varit tydlig.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden finner i och för sig inte anledning att kritisera marknadsföringskampanjer av det slag bolaget genomförde under hösten 1992. Emellertid vill nämnden framhålla att det självfallet är viktigt att det i marknadsföringen klart och tydligt anges under vilka förutsättningar som lämnade erbjudanden gäller. Upplysningar härom kan allt efter omständigheterna i det enskilda fallet lämnas i olika led i marknadsföringen t.ex. på affischer och i flygblad, broschyrer, annonser och annat reklammaterial eller muntligen i samband med köpet.

text: Nämnden, som har haft tillfälle att ta del av innehållet i vissa annonser, flygblad m.m., finner inte att denna marknadsföring rent allmänt kan betecknas som vilseledande eller eljest klart bristfällig från informationssynpunkt. Marknadsföringsmaterialet är dock behäftat med vissa brister. Således har några annonser saknat upplysning om att endast köp av varor till ett belopp om 1 000 kr eller mer berättigade till s.k. snögaranti. I vissa av dessa annonser har bolaget t.o.m. gjort reklam för varor som kostat mindre än 1 000 kr. Dessa annonser är enligt nämndens mening vilseledande. Vidare borde bolaget i annonserna, flygbladen etc. tydligare ha angivit hur länge kampanjen pågick. Att som synes ha skett under större delen av kampanjen bara ange att erbjudandet var tidsbegränsat är enligt nämndens mening inte tillräckligt upplysande. Nämnden noterar också att det ingenstans i det skriftliga marknadsföringsmaterialet har angivits att det behövdes ett särskilt inköpsbevis för att erbjudandet skulle gälla.

text: När informationen i annonser o.d. är knapphändig, är det givetvis av särskilt stor betydelse att alla kunder i samband med köpet får de upplysningar som behövs för att det goda syftet med kampanjen skall uppnås. Det vilar följaktligen ett stort ansvar på bolaget att se till att all personal korrekt och klargörande lämnar de upplysningar som kunderna, även om de inte ställer frågor, har rätt att få. Särskilt viktigt är det att kunderna får klart för sig vilka begränsningar och särskilda förutsättningar som gäller för erbjudandet.

text: Den avgörande frågan i detta ärende är huruvida den omständigheten att köparen inte kan förete det särskilda inköpsbeviset bör medföra att hon inte omfattas av snögarantin.

text: Som nyss framhållits angavs det varken i annonser, flygblad eller affischer att det var ett krav att det skulle upprättas ett inköpsbevis. Även de anslag som fanns uppsatta i butikerna förefaller ha saknat upplysning härom. Den enda anvisning som lämnades på dessa synes ha varit att intresserade kunder kunde ta kontakt med affärspersonalen för vidare information. Frågan är då om personalen i samband med köpet muntligen har upplyst kunderna om denna förutsättning. Eftersom detta utgör en begränsning/inskränkning av en klar utfästelse, åligger det, enligt nämndens mening, bolaget att bevisa att kunden fått upplysning om detta vid köpet. Gör bolaget gällande att kunden har haft klart för sig att det behövdes ett inköpsbevis men att denne likväl har avstått från att ta emot en sådan handling, har bolaget att styrka även detta påstående.

text: Vad bolaget har anfört och åberopat utgör enligt nämndens mening inte tillräckligt bevis för att K verkligen har informerats om inköpsbevisets betydelse för snögarantin eller att hon medvetet har avstått från att ta emot en sådan handling. Med hänsyn härtill och då K kan förete kvitto på inköpet och, såvitt framkommit, övriga förutsättningar för att snögarantin skall gälla är för handen, bör hon i enlighet med bolagets utfästelse få tillbaka vad hon har betalat för jackan.


title: Fråga om räckvidden av MRF:s kundskydd.

text: Fråga om räckvidden av MRF:s kundskydd. Avgörande 1993-08-09; 93-0379

text: Nämnden hade i ett tidigare ärende beslutat att ett köp mellan G och bolaget D skulle hävas. Då bolaget D visade sig vara på obestånd åtog sin generalagenten att i stället utge viss ersättning. G godtog förslaget och erhöll den överenskomna ersättningen. G vände sig sedan till Motorbranschens Riksförbund (MRF) och begärde att MRF skulle betala ett belopp som motsvarade skillnaden mellan det han skulle ha fått till följd av Reklamationsnämndens beslut och det han fått från generalagenten. Han anförde att han först efter överenskommelsen fick veta att bolaget var MRF-anslutet. G yrkade att MRFs kundskydd skulle gälla.

text: MRF bestred yrkandet med hänvisning till att G riktat sina anspråk mot tidigare säljled, varför MRF inte beretts tillfälle att medverka i uppgörelsen.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar till en början att P inte kan anses vilseledd av MRF i frågan huruvida säljföretaget vid tidpunkten för köpeavtalet var medlem i MRF. När det härefter gäller frågan huruvida P har rätt till ersättning för mellanskillnaden mellan ARN:s rekommendation om ersättning och den med generalagenten avtalade ersättningen gör nämnden följande bedömning.

text: Enligt punkt 8 MRF:s nybilsgaranti åtnjuter kunden MRF:s kundskydd under förutsättning att säljföretaget var anslutet till MRF när köpet skedde. Kundskyddet innebär att MRF svarar för att köparen erhåller den ersättning som Allmänna reklamationsnämnden eventuellt har rekommenderat. Om köparen inte godtar reklamationsnämndens avgörande utan drar tvisten inför domstol bortfaller dock kundskyddet. I anvisningarna till denna punkt anges bl.a. att avsikten med kundskyddet är att hålla konsumenten skadelös om företaget inte följer reklamationsnämndens rekommendation. Vidare erinras om att företag som utan skälig anledning undandrar sig att följa nämndens beslut riskerar att bli uteslutna ur förbundet (se MRF:s publikation Biljuridik, 1991, s. 68 f.).

text: Kundskyddet innebär alltså att MRF går in i säljföretagets ställe när detta inte fullgör eller förmår fullgöra det som reklamationsnämnden har rekommenderat. En förutsättning för att kunna göra kundskyddet gällande måste vara att anspråk framställs till MRF när säljföretaget inte velat eller kunnat betala hela den rekommenderade ersättningen. Om köparen emellertid i stället väljer att utan medverkan av MRF träffa en överenskommelse med säljföretaget om lägre ersättning får han därmed anses ha godtagit en lägre ersättning, samtidigt som förutsättningarna för att göra kundskyddet gällande förfallit. Detsamma måste anses gälla om köparen på motsvarande sätt har träffat en överens-kommelse med en näringsidkare i tidigare säljled.

text: Med hänvisning till det anförda och i huvudsak på de skäl som MRF anfört i ärendet finner nämnden att P:s rätt att åberopa kundskyddet förfallit genom att han på det sätt som skett träffat överenskommelse om lägre ersättning med generalagenten. Hans yrkande kan därför inte bifallas.

text: En ledamot var skiljaktig och ansåg att kundskyddet borde gälla.


text: På bokningsbekräftelse fanns reservation för eventuella oförutsedda prisändringar. Då reservationen inte närmare preciserade förutsättningarna för prishöjningar, har researrangören inte ansetts kunna ta ut tillägg för valutakursändringar. Avgörande 1993-04-26; 93-0389

text: J och en kamrat bokade en resa till Egypten. Resan, som kostade 7 790 kr per person, ägde rum under tiden den 7 - 14 december 1992. Den 23 november 1992 meddelade researrangören att ett tillägg på 475 kr per person skulle tas ut på grund av den svenska kronans devalvering. J ansåg inte att någon devalvering har ägt rum. Han yrkade att återfå tillägget.

text: Researrangören framhöll i sitt svar att resorna till Egypten inte är några grupp- eller charterresor utan individuella resor med reguljärflyg. På bolagets bokningbekräftelser står angivet: "Reservation för eventuella prisändringar såsom: skatter, devalveringar,större valutakursändringar, oljekriser, flygprisändringar, etc." - Kunden fick information om att ett valutatillägg skulle tas ut på grund av riksbankens ingripande. Alla kostnader utom flyget betalas i dollar. Kunden betalade tillägget den 27 november.

text: Nämnden anförde:

text: Researragnören har på sitt formulär till bokningsbekräftelse hänvisat till 1975 års Allmänna resevillkor för sällskaps- och gruppresor. Nämnden finner att det måste anses oskäligt att hänvisa till 1975 års villkor när 1991 års Allmänna resevillkor för sällskapsresor har gällt sedan den 15 november 1991. Nämnden bortser därför från den ifrågavarande hänvisningen. - Nämnden noterar i sammanhanget det anmärkningsvärda i att researrangören inte har några resevillkor angivna i sin katalog.

text: På formuläret till bokningbekräftelse finns också upptagen "Reservation för eventuella oförutsedda prisändringar såsom: skatter, devalveringar, större valutakursändringar, oljekriser, flygprisändringar, etc." Nämnden gör härtill följande bedömning. Mellan researrangören och J har träffats ett mellan parterna bindande avtal om en viss resa för ett visst pris. Researrangören har genom den förevarande reservationen inte närmare preciserat förutsättningarna för att av resenärerna ta ut kostnadsökningar orsakade av en ändring av en växelkurs. Nämnden anser vid detta förhållande att reservationen inte har medfört rätt för researrangören att höja priset för den av J bokade resan. Hans yrkande om återfående av 950 kr skall således bifallas.