avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Beslag Bevis

title: Sms-meddelanden i en beslagtagen mobiltelefon har använts av polis och åklagare i en förundersökning och åberopats som bevis trots att de omfattades av förbud mot beslag

sammanfattning: Under en förundersökning togs en mobiltelefon i beslag från en man som förekom i brottsutredningen. En teknisk undersökning genomfördes av mobiltelefonen och polisen hittade då sms-meddelanden som mannen hade skickat till en advokat som varit offentlig försvarare för honom i en tidigare brottsutredning. Polisen upprättade två promemorior där informationen från sms-meddelandena fanns med. Mannen blev själv misstänkt för brott under utredningen och åtalades. Åklagaren lät sms-meddelandena ingå i förundersökningsprotokollet och åberopade dem som bevis när han väckte åtal. Sms-meddelandena innehöll uppgifter som mannen hade anförtrott advokaten i egenskap av försvarare för honom och som hon inte kunnat höras som vittne om. JO konstaterar att informationen därför omfattas av förbudet mot beslag i 27 kap. 2 § rättegångsbalken. När en mobiltelefon söks igenom kan de utredande myndigheterna komma att påträffa information som omfattas av beslagsförbudet. JO framhåller att det är ett grundläggande krav att en sådan genomsökning görs med viss försiktighet och att den som söker igenom telefonen är uppmärksam på om den kan innehålla information som inte får tas i beslag. Om sådan information påträffas ska den självfallet inte läsas, skrivas ut eller på något annat sätt användas i en förundersökning eller i en rättegång. Polismyndigheten kritiseras för hur polisens utredare hanterade och använde informationen som fanns i sms-meddelandena. Åklagaren kritiseras för att han lät sms-meddelandena ingå i förundersökningsprotokollet och åberopade dem som bevis i tingsrätten. Det inträffade ger enligt JO intryck av att de berörda befattningshavarna inte har haft tillräckliga kunskaper om innehållet i de aktuella bestämmelserna. JO uttalar att det självfallet inte är godtagbart och framstår som särskilt betänkligt när det rör sig om bestämmelser som syftar till att skydda förtrolig information mellan en misstänkt och hans eller hennes försvarare.

text: Bakgrund

text: I september 2016 mördades en person i Malmö och en förundersökning om mord inleddes. I den förundersökningen hördes AA som vittne. I samband med

text: förhöret togs en mobiltelefon i beslag från AA. En teknisk undersökning genomfördes av telefonen och den tömdes på sitt innehåll. I mobiltelefonen fanns sms-meddelanden mellan AA och advokaten BB. Hon hade varit AA:s offentliga försvarare i en tidigare utredning och hennes telefonnummer var inlagt i AA:s kontaktbok under benämningen ”Min advokat”. Smsmeddelandena innehöll bl.a. ett telefonnummer till en person som BB hade avsett att eventuellt åberopa som vittne i den tidigare utredningen. Den personen var samma person som misstänktes för mord i den nu aktuella förundersökningen. En tid senare blev även AA misstänkt för brott och BB utsågs till offentlig försvarare för honom. Under utredningen skrevs smsmeddelandena ut och promemorior upprättades där innehållet i meddelanden återgavs. Dessa handlingar togs sedan in i förundersökningsprotokollet.

text: Kammaråklagaren CC vid Åklagarmyndigheten, Malmö åklagarkammare, var förundersökningsledare i ärendet. Han väckte åtal bl.a. mot en person för mord och mot AA för bl.a. skyddande av brottsling, grovt brott. I åtalet åberopade han bevis för att visa att den mordmisstänkte kunde knytas till ett visst telefonnummer. I bevisuppgiften ingick bl.a. de aktuella sms-meddelandena mellan AA och BB. Åklagaren avstod emellertid från att lägga fram smsmeddelandena som bevis vid huvudförhandlingen efter att BB invänt att det inte var förenligt med det s.k. beslagsförbudet att åberopa dem.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot kammaråklagaren CC samt Polismyndigheten, polisregion Syd, och en polis där. Han anförde bl.a. att åklagaren och polisen brutit mot det beslagsförbud som finns när det gäller förtrolig kommunikation mellan en advokat och en klient genom att ta AA:s mobiltelefon i beslag samt läsa och åberopa sms-meddelandena som bevis i domstol.

text: Utredning

text: JO begärde att Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten skulle yttra sig över beslaget av mobiltelefonen och hur meddelandena mellan AA och BB hanterades och användes i utredningen. Myndigheterna skulle också yttra sig över de rättsliga grunderna för att använda meddelandena under förundersökningen och Åklagarmyndigheten även om de rättsliga grunderna för att åberopa meddelandena som bevis i domstol.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (DD) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att yttra sig.

text: Kriminalinspektören EE lämnade i huvudsak följande uppgifter. Det aktuella telefonnumret var intressant i mordutredningen eftersom mordoffret och innehavaren av numret haft kontakt två dagar innan offret anträffades död. Utredningen pekade på att det var den medmisstänkta som var innehavare av

text: telefonnumret, en omständighet som denne emellertid förnekade. Uppgiften från tömningen av AA:s telefon visade dock att numret hade lämnats till advokat BB efter hennes fråga till AA om den medmisstänktas kontaktuppgift. Det upprättades en promemoria om förhållandena men hon kan inte erinra sig att konversationen mellan AA och advokaten i sin helhet togs med som en bilaga till promemorian i förundersökningsprotokollet. Det aktuella förundersökningsprotokollet sattes slutligen ihop utifrån [en] dialog med åklagaren. Utredningsgruppen och åklagaren träffades regelbundet under utredningen. Information om vad som framkommit vid tömningen av mobiltelefonen delgavs åklagaren. Ett flertal mobiltelefoner beslagtogs inom ramen för utredningen och tömdes på information. Informationen i telefonerna har sedan granskats av utredare i gruppen med direktivet att dokumentera vad som kan vara intressant längre fram i utredningen. Förmodligen lästes nu aktuell konversation [av] misstag vid granskningen. Poliser är väl medvetna om den sekretess som gäller mellan en försvarsadvokat och dennes klient. Uppgiften om kopplingen mellan det aktuella telefonnumret och den medmisstänkta var emellertid en tillförlitlig uppgift och användbar i utredningen. Uppgiften var samtidigt betydelselös för AA och dennes försvar i aktuellt ärende och det fanns inte heller något klientförhållande mellan den medmisstänkta och advokaten.

text: Poliskommissarien FF lämnade i huvudsak följande uppgifter.

text: Förundersökningen leddes av en utsedd åklagare som fattade de förundersökningsbeslut som är aktuella i ärendet. – – –

text: Utredningsgruppen, där förundersökningsledaren ingår, träffades kontinuerligt och gick igenom förundersökningsmaterialet. Förundersökningsledaren beslutade vid varje tillfälle hur utredningen skulle drivas vidare. Information kring telefonkontakterna mellan AA och hans försvarare delgavs vid ett sådant möte. Informationen nedtecknades i en promemoria och användes vid förhör med AA. Slutligen bilades både promemoria och utdrag från aktuella sms-meddelanden i förundersökningsprotokollet. Protokolleringen skedde av handläggaren i ärendet i samarbete med förundersökningsledaren.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Polismyndigheten utgår … från att bestämmelserna om förbud mot beslag … är tillämpliga på sådan elektronisk information som finns lagrad i en mobiltelefon. Det som kommit fram i utredningen ger enligt Polismyndigheten inte skäl att ifrågasätta att det förelåg förutsättningar att beslagta AA:s mobiltelefon enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: . Att det senare visade sig att telefonen innehöll sms-meddelanden som kunde antas innehålla uppgifter som omfattades av beslagsförbud ändrar inte den bedömningen. Vid en undersökning av sms-meddelanden i en beslagtagen mobiltelefon är det rimligt att man är observant på att det kan förekomma meddelanden som kan antas innehålla information som omfattas av frågeförbudet i

text: 36 kap. 5 § rättegångsbalken

text: … Om det framkommer att så är fallet ska meddelandet självfallet inte läsas och inte heller skrivas ut eller tillföras förundersökningsprotokollet. Eftersom de i ärendet aktuella sms-meddelandena avsåg korrespondens med en kontaktuppgift som benämnts ”Min advokat” fanns en tämligen stark indikation på att det kunde bli aktuellt att pröva om informationen i meddelandena kunde antas omfattas av frågeförbudet. De omständigheter som redovisas i den promemoria som upprättades av berörda polisanställda i januari 2017 talar tydligt för slutsatsen att det i vart fall vid den tidpunkten fanns skäl för antagandet att uppgifterna i sms-meddelandena mellan

text: AA och advokaten BB var sådan information som anförtrotts advokaten i hennes yrkesutövning och för fullgörande av ett uppdrag att försvara AA i en rättegång. Trots det har uppgifterna lästs och tillförts brottsutredningen utan att det förefaller ha skett några närmare överväganden huruvida meddelandena var skyddade mot beslag. Detta kan självfallet inte anses godtagbart, även om det fanns ett tungt vägande brottsutredningsintresse. Vid en granskning i efterhand är det Polismyndighetens bedömning att meddelandena innehöll sådan information som advokat BB inte fick höras som vittne om enligt

text: 36 kap. 5 § rättegångsbalken

text: . Förbud mot beslag förelåg därmed för dessa uppgifter och något undantag var inte tillämpligt …

text: Inget i utredningen tyder på att mobiltelefonen – och därmed även de aktuella sms-meddelandena – skulle ha påträffats under förhållanden som medförde att beslagsförbudet inte gällde, t.ex. hos tredje man (jfr 27 kap. 2 § första stycket, punkt 2). AA hade inte heller eftergivit tystnadsplikten (då gäller inte beslagsförbud). Polismyndigheten kan mot angiven bakgrund konstatera att hanteringen av meddelandena mellan advokat BB och AA inte skett på ett lagenligt sätt. Kommissarie FF har upplyst om att särskilda utbildningsinsatser kommer att vidtas för personal inom polisområde Malmö med anledning av det som inträffat.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren GG) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att yttra sig.

text: Kammaråklagaren CC lämnade bl.a. följande uppgifter.

text: Förundersökningen var omfattande och det slutliga förundersökningsprotokollet omfattade ca 4 000 sidor. Under förundersökningen hölls ett stort antal förhör med de misstänkta och vittnen. Vidare inhämtades omfattande teknisk bevisning. – – –

text: I samband med undersökningen av telefonen framkom det underlag som advokaten BB redogjort för i sin JO-anmälan. För att styrka att [den mordmisstänkte] var gärningsman var det bl.a. väsentligt att visa att han var brukare av ett visst telefonnummer … som haft kontakt med offret. I utredningen framkom det ett antal omständigheter, förutom de smsmeddelanden som JO-anmälan avser, som styrkte att [den mordmisstänkte] brukat aktuellt telefonnummer. [– – –] Det kan noteras att advokat BB ej anfört någon erinran över att aktuellt material ingick in förundersökningen under underrättelsen av utredningen enligt

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: . Efter att åtal väckts och ansökan om stämning givits in till tingsrätten kontaktade advokat BB mig via telefon. Hon framförde därvid att det var hennes uppfattning att hanteringen av beslaget och sms-konversationen var i strid mot beslagsförbudet som föreligger avseende förtrolig konversation mellan advokat och klient. Eftersom det fanns annan bevisning avseende att [den mordmisstänkte] brukat det telefonnumret … och med beaktande av vad advokat BB anfört avstod jag från att vid förhandlingen i tingsrätten åberopa de [nu aktuella smsmeddelandena]. Jag har under förundersökningen, och i vart fall fram till att jag telefonledes blev kontaktad av advokat BB, inte insett något hinder att använda materialet med stöd av att telefonen tagits i beslag och att materialet framkommit vid undersökningen av telefonen (

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: Under förundersökningen blev jag fortlöpande informerad av polis avseende vad som framkom under utredningen, så även om undersökningen av den aktuella mobiltelefonen och vad som framkommit vid undersökningen av denna. Det fördes ingen särskild diskussion mellan mig och involverade poliser om möjligheter att åberopa meddelandena i förundersökningen. Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Vad gäller beslutet att ta AA:s mobiltelefon i beslag och därefter undersöka den så får det anses vara lagligen grundat. Jag konstaterar att förundersökningen avsett allvarlig brottslighet. Beslagsbeslutet och den efterföljande undersökningen av mobiltelefonen är enligt min mening motiverad för att föra utredningen framåt. När det sedan gäller frågan om hur sms-meddelandena mellan AA och dennes advokat hanterats gör jag följande överväganden. När mobiltelefoner töms på information kan utredande myndigheter komma över information som kan träffas av beslagsförbudsregeln i

text: 27 kap. 2 § rättegångsbalken

text: . En viss försiktighet måste därför alltid iakttas vid en genomgång av en beslagtagen mobiltelefon (eller dator). Upptäcks sådan information, vid t.ex. en mobiltömning och det står klart för åklagaren att informationen är skyddad, ska den inte ingå i förundersökningsprotokollet. Enligt min mening är innehållet i nu aktuella smsmeddelandena av sådan karaktär att de träffas av beslagsförbudsregeln. Smsmeddelandena borde därför inte ha ingått i förundersökningsprotokollet och inte heller åberopats som bevisning i målet.

text: Rättslig reglering

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om brott får tas i beslag. Vad som sägs om föremål gäller också – om inte annat särskilt är föreskrivet – för skriftliga handlingar. (Se

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB.)

text: En skriftlig handling får dock inte tas i beslag – det s.k. beslagsförbudet – om den kan antas innehålla uppgifter som den som avses i

text: 36 kap. 5 §

text: RB inte får höras som vittne om och handlingen innehas av honom eller henne eller av den som tystnadsplikten gäller till förmån för (se

text: 27 kap. 2 § första stycket

text: RB).

text: En advokat får höras som vittne om något som han eller hon har anförtrotts i sin yrkesutövning eller i samband med denna fått kännedom om, endast om det medges i lag eller om den som tystnadsplikten ska skydda samtycker till det (

text: 36 kap. 5 § andra stycket

text: RB). En advokat har dock skyldighet att vittna i ett mål om brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år. Detta undantag gäller emellertid inte en försvarare. (Se

text: 36 kap. 5 § fjärde stycket 1

text: RB.)

text: Av Högsta domstolens avgörande

text: NJA 2015 s. 631

text: framgår att beslagsförbudet för en skriftlig handling i

text: 27 kap. 2 §

text: RB även omfattar uppgifter som finns lagrade på elektroniska informationsbärare. Det innebär att uppgifter som finns i t.ex. en mobiltelefon kan skyddas av beslagsförbudet.

text: Enskilda handlingar som tas i beslag får inte undersökas närmare av någon annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. En sakkunnig eller annan som anlitas för utredningen av brottet får dock efter anvisning granska handlingen. (Se

text: 27 kap. 12 §

text: RB.) Bestämmelsen är även tillämplig på

text: information som finns lagrad i en elektronisk informationsbärare (se

text: NJA 2015 s. 631

text: , särskilt p. 17, Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 april 2019, Juno, kommentaren till

text: 27 kap. 12 §

text: , och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 429 f.).

text: Bedömning

text: Inledningsvis konstaterar jag att jag inte har grund för att ifrågasätta CC:s beslut att ta AA:s mobiltelefon i beslag och besluta att den skulle tömmas och innehållet undersökas.

text: Efter tömningen av mobiltelefonen visade det sig dock att det fanns smsmeddelanden i den som AA skickat till BB när hon var offentlig försvarare för honom i en tidigare brottsutredning. Sms-meddelandena innehöll kontaktuppgifter till en person som BB övervägde att åberopa som vittne i den utredningen. Dessa uppgifter hade AA alltså anförtrott BB i hennes egenskap av försvarare för honom. Det råder enligt min mening ingen tvekan om att den informationen är av sådan karaktär att BB inte kunnat höras som vittne om den. Den har därför omfattats av förbudet mot beslag i

text: 27 kap. 2 § rättegångsbalken

text: När en mobiltelefon söks igenom kan de utredande myndigheterna komma att påträffa information som omfattas av beslagsförbudet. Det är därför ett grundläggande krav att en sådan genomsökning görs med viss försiktighet och att den som söker igenom telefonen är uppmärksam på om den kan innehålla information som omfattas av frågeförbudet i

text: 36 kap. 5 § rättegångsbalken

text: . Högsta domstolen har uttalat att om sådan information påträffas får beslagsmyndigheten inte använda informationen och har att verka för att den inte finns bevarad inom myndigheten (se

text: NJA 2015 s. 631

text: p. 19).

text: Förundersökningsledaren ansvarar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon ska se till att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara och ge dem som biträder honom eller henne nödvändiga direktiv för arbetet. (Se 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen.) Även om förundersökningsledaren har det yttersta ansvaret för att en förundersökning bedrivs i enlighet med de regler som gäller måste alla polisanställda som utför utredningsåtgärder i en förundersökning ha tillräckliga kunskaper för att själva kunna uppmärksamma och på rätt sätt tillämpa de rättsregler som aktualiseras i en utredning.

text: I detta fall avsåg sms-meddelandena en korrespondens med en kontakt som benämnts ”Min advokat”. Redan den omständigheten borde enligt min mening ha gett anledning till extra vaksamhet hos den utredare som först noterade detta. Av utredningen framgår inte när det skedde. Allra senast i samband med att den promemoria som är daterad den 3 januari 2017 upprättades måste det emellertid ha stått klart för polisens utredare att det fanns information i mobiltelefonen som AA lämnat till sin försvarare. Därefter borde inte någon ytterligare befattning ha tagits med den informationen innan man klarlagt om den omfattades av beslagsförbudet. Dessutom borde förundersökningsledaren

text: omgående ha informerats om det inträffade för att få möjlighet att ta ställning till hur informationen skulle hanteras. Detta skedde emellertid inte. I stället färdigställdes den aktuella promorian och ytterligare en promemoria, daterad den 12 april 2017, där informationen fanns med och som togs in i förundersökningsprotokollet. Polismyndigheten ska kritiseras för att polisens utredare hanterade och använde den aktuella informationen på detta sätt trots att den omfattades av beslagsförbud.

text: Av EE:s uppgifter framgår att utredningsgruppen och åklagaren träffades regelbundet under utredningen och att information om vad som kommit fram vid tömningen av mobiltelefonen lämnades till åklagaren. Detta bekräftas av CC:s uppgifter. Han har vidare uppgett att det inte fördes någon särskild diskussion mellan honom och de inblandade poliserna om möjligheten att åberopa sms-meddelandena i förundersökningen.

text: Utredningen medger inte någon säker slutsats om när CC fick kännedom om innehållet i de aktuella sms-meddelandena eller vilka närmare direktiv han lämnade om hur informationen i dem skulle användas. Det måste emellertid ha stått klart för CC att det rörde sig om uppgifter som AA lämnat till BB i egenskap av hans försvarare senast när han tog del av promemorian som är daterad den 3 januari 2017. Redan då borde han därför ha reagerat över innehållet i sms-meddelandena och klarlagt om det fanns något hinder mot att använda denna information i förundersökningen. I stället för att göra detta lät han sms-meddelandena ingå i det slutliga förundersökningsprotokollet och han åberopade dem även som bevis i stämningsansökan. Att BB inte förde fram någon invändning mot att sms-meddelandena fanns med i förundersökningen saknar betydelse för bedömningen av CC:s agerande. Han ska kritiseras för att han hanterade och använde den aktuella informationen på det sätt som redovisats ovan trots att den omfattades av beslagsförbud.

text: Av utredningen framgår att varken polisens utredare eller åklagaren tycks ha reflekterat över om de aktuella sms-meddelandena kunde vara skyddade mot beslag och om det fanns något hinder mot att använda informationen i brottsutredningen. Det ger intryck av att man inte har haft tillräckliga kunskaper om innehållet i de aktuella bestämmelserna. Det är inte godtagbart och framstår som särskilt betänkligt eftersom det rör sig om bestämmelser som syftar till att skydda förtrolig information mellan en misstänkt och hans eller hennes försvarare. Jag ser därför positivt på att särskilda utbildningsinsatser kommer att vidtas för personal inom polisområde Malmö med anledning av det inträffade. Jag vill framhålla att det kan finnas anledning till liknande utbildningsinsatser även för polispersonal i andra polisområden än Malmö och även för Åklagarmyndighetens personal.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslut
Information
Ombud/biträde/försvarare
Part

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Ystad, för bristfällig hantering efter ett ställningstagande att en intagen ansågs olämplig som ombud för en medintagen

org: jo

sammanfattning: En intagen som hade fått fullmakt att agera för en medintagens räkning i ett omprövningsärende begärde att få ta del av vissa handlingar i ärendet. Anstalten bedömde att den intagna var olämplig som ombud men ansåg inte att det fanns skäl att meddela ett formellt beslut om detta. Den intagna överklagade ställningstagandet. JO kommer fram till att den intagna var självständig part i frågan om att inte tillåta henne som ombud samt att rättslig reglering och rättspraxis talar för att hon hade rätt att överklaga ett sådant beslut. Anstalten får kritik för att den inte snarast tog ställning till saken och underrättade den intagna om bedömningen. Vidare anser JO att anstalten borde ha prövat om den intagnas överklagande hade kommit in i rätt tid och, om så var fallet, skyndsamt överlämnat det till förvaltningsrätten med övriga handlingar i ärendet. JO menar också att anstalten borde ha upplyst den intagna om rätten att få utlämnandefrågan prövad enligt tryckfrihetsförordningens bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 februari 2023 framförde AA i huvudsak följande klagomål mot anstalten Ystad.

type: stycke

text: En nyss frigiven person (BB) hade genom en skriftlig fullmakt utsett henne till ombud i ett omprövningsärende. När hon med stöd av fullmakten begärde att få ta del av handlingarna i ärendet meddelade anstalten utan närmare motivering att hon inte godkändes som ombud. Hennes begäran om motivering och framställningar om att få ta del av handlingarna i ärendet besvarades inte. Anstalten lät dessutom bli att hantera hennes överklagande av beslutet om att inte godkänna henne som ombud.

text: Utredning

text: JO tog del av den aktuella fullmakten och AA:s hemställningar.

text: Av handlingarna framgår att AA den 28 januari 2023 begärde att i egenskap av ombud få ta del av vissa handlingar i ett avslutat ärende om ersättning. Hon påminde om framställningen den 1 februari. Anstaltens ställningstagande den 3 februari är skrivet på myndighetens standardiserade blankett Hemställan från intagen, under rubriken ”BESLUT”. I anslutning till underrubriken ”Motivering/Anteckningar” anges att AA inte godkänns som ombud med hänvisning till

text: 14 § förvaltningslagen

text: och att handlingarna därmed inte kommer att lämnas ut till henne samt att partens rätt att överklaga det aktuella beslutet kvarstår. Rutorna ”Bifalls”, ”Avslås”, och ”Bifalls med följande ändring” är överstrukna. Nedanför tjänstemannens underskrift finns en förtryckt beskrivning av hur den som vill begära omprövning av beslutet ska göra.

text: Den 8 februari lämnade AA in en hemställan tillsammans med ett skriftligt överklagande av anstaltens ställningstagande i ombudsfrågan. En anställd vid anstalten svarade den 9 februari följande:

text: Med anledning av att du inte är part i ärendet var den skrivelse du fick inget beslut utan information. Den som är part i ärendet har också fått den information denne behöver för att eventuellt gå vidare med ärendet, samt att samtal har nyligen förts mellan KV och part i ärendet. På en hemställan daterad den 10 februari skrev AA bl.a. att anstaltens information utgjorde ett beslut som borde lämnas till en högre instans för prövning och att hon var part i frågan om hennes lämplighet som ombud. Efter ytterligare skrifter från AA svarade samma anställd den 22 mars följande: Hej, Du fick information om att anstalten inte godkände dig som ombud i ärendet och därefter begärde du kopior av dina skrivelser, vilket anstalten ombesörjde. Ärendet anses därför vara färdighanterat från anstalten. Anstalten kommer inte att pröva ärendet. Du har givetvis möjlighet att på eget initiativ pröva ärendet hos förvaltningsrätten. Kriminalvården uppmanades att yttra sig över klagomålen och särskilt beröra frågan hur anstalten formellt – i förhållande till bestämmelserna i

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: – hanterade frågan om AA fick uppträda som ombud.

text: I sitt remissvar upplyste myndigheten, genom en tillförordnad regionchef vid Region Syd, att information hade hämtats in från personal vid anstalten Ystad och Kriminalvårdens register (KVR) samt anförde därefter i huvudsak följande:

text: --- En f.d. intagen (BB) hade till anstalten Ystad lämnat in en fullmakt, daterad den 24 januari 2023, enligt vilken hon överlät till AA att agera ombud i ett specifikt ärende. Tillsammans med fullmakten lämnade hon även in en hemställan daterad samma dag där hon framförde att handlingar som härrörde till ärendet skulle lämnas till AA. BB blev villkorligt frigiven samma dag.

text: Ärendet

text: Med anledning av fullmakten begärde AA, genom hemställan daterad den 28 januari 2023, ut handlingar avseende angivet ärende. Därefter kontaktade personal i anstalten Ystad regionalt placerade jurister för att förhöra sig om hur man skulle gå tillväga. Bedömningen gjordes att AA inte ansågs lämplig såsom ombud. Därefter tog anstalten kontakt med BB och informerade om ovanstående samt frågade om hon önskade få ett beslut avseende detta vilket BB svarade nekande på. Anstalten informerade även BB om hennes fortsatta möjlighet att få själva beslutet omprövat om hon så önskade. BB uppgav vid samtalet att hon inte önskade att få några beslut omprövade. Anstalten informerade sedan AA att hon inte kommer att godkännas som ombud samt att man varit i kontakt med BB. AA erhöll även information om att anstalten varit i kontakt med BB ett flertal gånger, att anstalten inte på något sätt försvårat för BB att ta tillvara sin rätt att klaga på beslutet samt att BB, såsom part i ärendet, fått den information hon är i behov av. AA fick även information om att hon inte var part i ärendet. – – –

text: Författningsbestämmelser

text: [Relevant rättslig reglering återges nedan, JO:s anm.]

text: Kriminalvårdens, Region Syds, bedömning

text: Inledningsvis konstateras att AA begärt ut handlingar i egenskap av ombud och ärendet har hanterats så, dvs. inte som en begäran att få ut allmänna handlingar. Bedömningen har dock gjorts att AA inte ansetts vara lämplig såsom ombud, detta bland annat med hänvisning till hennes straff, att hon för närvarande verkställer samt svårigheten detta medför att ha kontakt med BB (som även har skyddade personuppgifter). Utifrån

text: 14 § 1 stycket förvaltningslagen

text: har myndigheten en möjlighet att redan när ett ärende inleds avvisa ett ombud om ombudet inte uppfyller det allmänna lämplighetskravet i första stycket. Det fanns således en fullmakt i aktuellt ärende men efter förfrågan har BB inte velat ha omprövat själva ärendet i vilket AA utsetts som ombud och hon önskade heller inte ett beslut på att Kriminalvården avvisade AA som ombud. BB har följaktligen, efter att AA uppvisat fullmakten, tydligt informerat Kriminalvården om att hon inte önskade några ytterligare åtgärder i det aktuella ärendet från myndighetens sida. Det fanns således inte ett ärende för AA att vara ombud i. Anstalten Ystad har informerat AA om att hon inte godtogs som ombud och att hon inte är part i ärendet, därav lämnades inga handlingar ut till henne. För det fall BB hade önskat gå vidare med sitt ärende, alternativt önskat få ett beslut enligt vilket framkom att AA avvisades som ombud, hade anstalten Ystad fattat ett beslut avseende detta. Avseende huruvida intagna väljer att klaga på beslut eller inte är inte detta någon information som lämnas till annan person vilket är anledningen till att anstalten Ystad inte informerat AA om att BB inte önskade få själva ärendet omprövat. Efter genomförd utredning konstaterar Kriminalvården, Region Syd, att anstalten Ystad synes har hanterat uppkommen situation på ett korrekt sätt/enligt gällande regelverk.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 10 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, anges att den som är part i ett ärende har rätt att – med de begränsningar som följer av 10 kap. 3 § offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, – ta del av allt material som har tillförts ärendet. Bestämmelsen om partsinsyn kan alltså ge en part rätt att ta del även av andra handlingar än allmänna.

text: En begäran från en part om att ta del av handlingarna i ett ärende ska handläggas i enlighet med de allmänna regler som enligt 6 och 9 §§ FL gäller för myndigheternas serviceskyldighet och ärendehantering. Det innebär bl.a. att en sådan begäran från en part, liksom när en begäran grundas på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser, ska handläggas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut påpekat att enbart det förhållandet att den som gjort framställningen är part i ett ärende inte utgör skäl för att en ansökan ska behandlas mindre skyndsamt än om personen saknar partsställning (se t.ex. JO 1999/2000 s. 332, dnr

text: , och JO 2003/04 s. 389, dnr

text: Som Kriminalvården har varit inne på får den som är part i ett ärende som ombud eller biträde anlita någon som är lämplig för uppdraget. Den som anlitar ombud ska dock medverka personligen om myndigheten begär det. Om ett ombud eller biträde bedöms vara olämplig för sitt uppdrag får myndigheten besluta att han eller hon inte längre får medverka i ärendet. Detta framgår av

text: 14 §

text: FL.

text: Innan en myndighet fattar ett beslut i ett ärende ska den, om det inte är uppenbart obehövligt, i enlighet med

text: 25 §

text: FL underrätta den som är part om allt material av betydelse för beslutet och ge parten tillfälle att inom en bestämd tid yttra sig över materialet. Under vissa angivna förutsättningar får myndigheten avstå från sådan kommunikation. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske, och underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande. (Se

text: 32 § första stycket

text: FL.)

text: En myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende ska så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. Om parten får överklaga beslutet ska han eller hon även underrättas om hur det går till. En underrättelse om hur man överklagar ska innehålla information om vilka krav som ställs på överklagandets form och innehåll och vad som gäller i fråga om ingivande och överklagandetid. Myndigheten bestämmer hur underrättelsen ska ske. En underrättelse ska dock alltid vara skriftlig om en part begär det. (Se

text: 33 §

text: FL.)

text: Enligt

text: 41 §

text: FL får ett beslut överklagas om det kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt. Tillämpningsområdet för bestämmelsen anses innefatta alla sådana beslut, vilket innebär att bl.a. beslut i jävsfrågor och

text: beslut att avvisa ett ombud eller biträde omfattas. (Se Lundmark och Säfsten,

text: Förvaltningslagen

text: – en kommentar [9 juni 2023, version 1B, JUNO], kommentaren till

text: 41 §

text: . Se även

text: prop. 2016/17:180 s. 256

text: f.)

text: I 1986 års förvaltningslag fanns i 9 § tredje stycket en uttrycklig bestämmelse om att en myndighets beslut att avvisa ett ombud eller biträde i ett ärende fick överklagas särskilt i samma ordning som det beslut varigenom myndigheten avgjorde ärendet. Någon motsvarighet till den regleringen togs inte in i den nu gällande

text: förvaltningslagen

text: då införandet av allmänna bestämmelser om besluts överklagbarhet bedömdes medföra att det inte fanns något behov av det. Sålunda uttalades också i förarbetena att beslut att avvisa ett ombud eller biträde skulle kunna överklagas med stöd av huvudregeln om besluts överklagbarhet i nuvarande

text: 41 §

text: . (Se s. 260 i anförd proposition.)

text: Ett beslut får överklagas av den som det angår, om det har gått honom eller henne emot (se

text: 42 §

text: FL). Det är överinstansen som avgör om en klagande har s.k. klagorätt (se s. 272 samma proposition).

text: Migrationsöverdomstolen har ansett att en person som avvisats som ombud på grund av olämplighet är självständig part när det gäller avvisningsbeslutet och att denne har rätt att överklaga beslutet eftersom det kan få ingripande verkningar för honom eller henne (se Migrationsöverdomstolens beslut den 30 april 2009, mål nr UM 1842-09, jfr Regeringsrättens dom den 3 januari 2006, mål nr 3563-2005).

text: Beslut ska överklagas skriftligen till den högre instans som ska pröva överklagandet (överinstansen), men överklagandet ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet (beslutsmyndigheten). Beslutsmyndigheten ska pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid och, om så är fallet, skyndsamt överlämna det och övriga handlingar i ärendet till överinstansen. (Se 43, 45 och 46 §§ första styckena FL.)

text: Bedömning

text: Min utredning har varit inriktad på anstaltens formella hantering av ombudsfrågan. Jag uttalar mig inte om anstaltens ställningstagande att AA var olämplig för uppdraget som ombud.

text: Såvitt jag förstår menar Kriminalvården att frågan om AA fick uppträda som ombud förföll när den tidigare intagna som var part i ersättningsärendet uppgav att hon inte hade något intresse av att begära omprövning av beslutet om ersättning och inte heller önskade något beslut i ombudsfrågan. Därför behövde anstalten inte vidta någon ytterligare åtgärd. Enligt min bedömning var dock AA att anse som självständig part i frågan om att inte tillåta henne att vara ombud på grund av olämplighet. Den reglering och rättspraxis som jag har redogjort för talar för att hon dessutom hade rätt att överklaga ett beslut om detta.

text: Jag är därför av uppfattningen att anstalten, efter AA:s första hemställan den 28 januari 2023, snarast skulle ha tagit ställning till om hon fick vara ombud i ärendet och därefter underrättat henne om utgången och skälen för beslutet. Inför detta hade det funnits skäl för anstalten att överväga om det fanns ett behov av att låta henne ta del av det som bedömdes vara av betydelse för den prövningen och ge henne tillfälle att yttra sig över det (se

text: 25 §

text: FL).

text: Det kan visserligen diskuteras om inte anstaltens skriftliga svar på hemställan den 28 januari egentligen utgjorde ett beslut. Avgörande för om en myndighets dokumenterade ställningstagande, oavsett hur det har rubricerats, utgör ett överklagbart beslut är nämligen vilka faktiska verkningar det får för den som berörs av det (se bl.a.

text: HFD 2018 ref. 23

text: och där angivna rättsfall). Det är ytterst en uppgift för domstol att avgöra huruvida det i ett enskilt fall är frågan om ett sådant beslut, och det är inget Kriminalvården har att bestämma.

text: Mot den bakgrunden anser jag att anstalten borde ha prövat om AA:s överklagande av ställningstagandet om hennes lämplighet som ombud hade kommit in i rätt tid och, om det var fallet, skyndsamt överlämnat det till förvaltningsrätten tillsammans med övriga handlingar i ärendet.

text: En framställan från ett ombud om att få ut handlingar för en parts räkning i ett ärende bör i första hand prövas utifrån reglerna om partsinsyn. Jag noterar att anstaltens hantering av AA:s hemställan den 28 januari inledningsvis hanterades på det sättet. Eftersom hon inte fick vara ombud saknade hon dock möjlighet att på den grunden ta del av handlingarna. Jag vill emellertid påminna om att AA hade rätt att få saken prövad enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. Det borde anstalten ha upplyst henne om.

text: Sammanfattningsvis har anstalten brustit i flera avseenden i sin formella hantering. Jag är kritisk till detta och förutsätter att nödvändiga åtgärder vidtas för att undvika att något liknande inträffar i framtiden.

text: Det som i övrigt har kommit fram i ärendet motiverar inte någon ytterligare åtgärd eller uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av seniora rättssakkunniga Nathalie Stenmark. Byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


nyckelord:
Arrest
Avsaknad av lagstöd
Förhör
Hämtning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: En person har utan föregående kallelse hämtats till förhör i ett ärende om kontaktförbud utan att det fanns grund för det och därefter placerats i ett låst väntrum utan stöd i lag

sammanfattning: I ett ärende om kontaktförbud beslutade en åklagare att den person mot vilken förbudet avsågs gälla skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. I beslutet kom personen att anges som misstänkt. Polisen verkställde hämtningen och förde personen till arresten där han placerades i ett låst väntrum i väntan på förhöret. JO anser att det inte kommit fram någon omständighet som talade för att mannen inte skulle ha följt en kallelse eller med anledning av en kallelse skulle ha försvårat utredningen. JO anser att det därför saknades grund för att hämta mannen till förhör utan föregående kallelse, särskilt som hämtning av någon som inte är misstänkt endast bör äga rum när det finns skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd. JO anser även att andra alternativ än hämtning utan föregående kallelse borde ha övervägts. JO konstaterar också att åklagarens beslut om hämtning till förhör var bristfälligt motiverat och dokumenterat. JO kritiserar åklagaren för dessa brister. JO konstaterar vidare att mannen inte var misstänkt för brott och att det därför inte fanns lagstöd för att placera honom i ett låst väntrum i arresten i väntan på förhöret. Det är dock oklart vilken information som det ansvariga polisbefälet hade fått om varför mannen hämtats. JO anser att Polismyndigheten inte kan undgå kritik för att mannen placerades i det låsta väntrummet. Polismyndigheten kritiseras också för brister vid handläggningen av ansökan om kontaktförbudet innan den lämnades över till Åklagarmyndigheten.

text: Bakgrund

text: AA är dömd till ett längre fängelsestraff för allvarlig våldsbrottslighet mot en viss person (skyddspersonen). Under verkställigheten av fängelsestraffet begick han på nytt brott mot skyddspersonen. Han meddelades den 27 februari 2018 förbud att besöka eller på annat sätt ta kontakt med skyddspersonen eller att följa efter denna (kontaktförbud). Kontaktförbudet gällde t.o.m. den 26 februari 2019.

text: Skyddspersonen ansökte om förlängning av kontaktförbudet i en ansökan per epost till Polismyndigheten den 12 februari 2019. Ansökan kom in till polisen,

text: registraturen i polisregion Stockholm, som samma dag vidarebefordrade den till registraturen i polisregion Öst. Där fanns det sedan tidigare ett öppet ärende om kontaktförbud. Därifrån skickades ansökan till polisen i Sörmland. Under den 13 och 14 februari hade tjänstemän inom Polismyndigheten kontakt med varandra för att få klarhet i var ansökan skulle handläggas. Den 14 februari vidarebefordrades ansökan till polisen i Katrineholm. Därefter dröjde det till den 21 februari innan en tjänsteman återupptog handläggningen av ansökan och efterfrågade bilagor till den. Registraturen i polisregion Öst skickade samma dag alla bilagor till polisen i Katrineholm. Ansökan skickades därefter tillsammans med bilagorna tillbaka till registraturen i polisregion Stockholm.

text: Fredagen den 22 februari 2019 registrerades ansökan och övriga handlingar i Polismyndighetens ärendehanteringssystem och lämnades över till Åklagarmyndigheten. Ärendet fördelades på en åklagare som bedömde att det behövde hanteras under den förestående helgen eftersom kontaktförbudet snart löpte ut. Ansökan lämnades därför över till jouråklagaren, vice chefsåklagaren BB, under eftermiddagen den 22 februari.

text: På kvällen den 22 februari beslutade BB att AA skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse för att höras om sin inställning till ett förlängt kontaktförbud. På morgonen den 23 februari lämnades ärendet över till en annan åklagare, som avlöste BB som jouråklagare.

text: AA kunde knytas till en adress i Göteborg och polisen i Stockholm bad därför polisen i Göteborg om hjälp med att verkställa hämtningsbeslutet. En polispatrull i Göteborg beordrades att hämta AA till förhör den 23 februari. Patrullen hämtade AA i hans bostad samma dag och körde honom till arresten.

text: Stationsbefälet, polisinspektören CC, tog emot AA i arresten och beslutade att AA skulle placeras i ett låst väntrum mot bakgrund av de uppgifter som patrullen lämnade till honom, bl.a. att AA var misstänkt för brott, att han var oberäknelig och hade ett våldskapital och att det fanns risk för att AA avvek. Cirka femton minuter efter att AA hade förts in i arresten hölls ett tolv minuter långt förhör med honom. Efter förhöret placerades AA på nytt i ett låst väntrum i avvaktan på att polisen kontaktade jouråklagaren och informerade henne om att hämtningsbeslutet hade verkställts och att AA hade hörts. Jouråklagaren beslutade att AA skulle friges och AA kunde lämna arresten knappt en och en halv timme efter att förhöret hade avslutats.

text: Beslut om förlängning av kontaktförbudet meddelades senare samma dag och delgavs AA dagen efter.

text: Anmälan

text: AA anmälde händelsen till JO den 26 februari 2019 och anförde i huvudsak följande.

text: Den 23 februari kom fyra poliser hem till honom och uppgav att han skulle hämtas till förhör. Poliserna behandlade honom som om han var misstänkt för något, men informerade honom inte om vad han var misstänkt för. Han kördes till arresten och låstes in i ett rum i avvaktan på att förhör skulle hållas med honom. Innan han placerades i rummet fick han bl.a. lämna ifrån sig sina glasögon. Det var först vid förhöret som han fick information om att förhöret avsåg en ansökan om förlängning av kontaktförbud. Efter förhöret blev han återigen inlåst i ett rum i ungefär ytterligare en timme. Först därefter fick han tillbaka sina tillhörigheter och kunde lämna arresten.

text: Utredning

text: JO uppmanade Åklagarmyndigheten och Polismyndigheten att yttra sig.

text: Åklagarmyndighetens yttranden Åklagarmyndigheten yttrade sig först den 14 oktober 2019 (riksåklagaren DD) och därefter, efter en uppmaning från JO om kompletterande uppgifter i fråga om varför AA angetts som misstänkt i hämtningsbeslutet, den 29 september 2020 (vice chefsåklagaren EE). Inför upprättandet av respektive yttrande hade BB och andra berörda befattningshavare fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Av BB:s upplysningar framgick att hon gjorde bedömningen att ärendet var angeläget och behövde hanteras på jouren. De omständigheter hon lade till grund för denna bedömning var att det gällande kontaktförbudet löpte ut tisdagen den 26 februari samt att AA tidigare var dömd för mycket allvarlig brottslighet mot skyddspersonen till ett längre fängelsestraff och under verkställigheten av fängelsestraffet hade begått nya brott mot skyddspersonen, som han hade dömts för i september 2018. Hon angav också att AA var villkorligt frigiven sedan mitten av november 2018 och att skyddspersonen i sin ansökan uttryckt stark rädsla för att AA skulle kontakta henne när kontaktförbudet löpt ut.

text: Enligt BB låg dessa omständigheter också till grund för hennes beslut om hämtning. Hon bedömde att det var av synnerlig vikt att ett förhör med AA genomfördes så snart som möjligt och att ett beslut om hämtning till förhör under helgen därför var proportionerligt. BB redogjorde också för hur beslut registreras i Åklagarmyndighetens ärendehanteringssystem Cåbra och uppgav bl.a. att systemet är konstruerat på ett sådant sätt att den person mot vilken förbudet avses gälla (”förbudspersonen”) registreras som misstänkt i beslutshandlingen.

text: Chefsåklagaren vid City åklagarkammare i Stockholm och chefen för åklagarområde Stockholm pekade på vikten av att se över rutinen för registrering av förlängning av kontaktförbud och Åklagarmyndighetens ärendehanteringshandbok.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning i fråga om beslutet om hämtning utan föregående kallelse.

text: Jag kan inledningsvis konstatera att Polismyndigheten – av för mig oklar anledning – dröjt att underrätta åklagare om ansökan om förlängning av kontaktförbudet. Åklagare ska omedelbart underrättas när en sådan ansökan gjorts. Det är först när ansökan efter ett par veckor slutligen hanterats av Polisområde Stockholm City som åklagare har underrättats. Från en skyddspersons perspektiv är ett sådant dröjsmål beklagligt. Polismyndighetens hantering har medfört att BB på sin jour en fredagskväll har behövt ta ställning till handläggningen av ansökan, däribland hur AA skulle höras i ärendet före beslut i frågan. Detta då kontaktförbudet skulle löpa ut påföljande tisdag och det varit angeläget att beslut i frågan om förlängning skulle ske eller inte skulle hinna fattas innan dess. Förbudet har grundats på ett synnerligen allvarligt våldsbrott mot skyddspersonen och på ytterligare brott som AA återfallit i mot henne. BB har alltså i en joursituation under helgtid varit tvungen att se till att ärendet kunnat handläggas och bli klart för avgörande särskilt skyndsamt. Jag kan vidare – mot bakgrund av AA:s allvarliga brott mot skyddspersonen och återfall mot henne under pågående verkställighet – inte tolka BB på annat sätt än att hon bedömt att AA inte skulle hörsamma en kallelse och att en kallelse dessutom skulle riskera att medföra att han skulle undanhålla sig ett förhör med den troliga följden att en eventuell förlängning inte skulle kunna beslutas före förbudstidens utgång. Vidare har hämtningen verkställts och förhöret hållits i Göteborg, inte i Stockholm, efter att Polisområde Stockholm City tagit hjälp av Polisområde Göteborg. Detta är vedertaget förfaringssätt vid personella tvångsmedel där den som är föremål för tvångsmedlet befinner sig på en annan ort än den där utredningen bedrivs. Mot denna bakgrund anser jag att det funnits skäl enligt

text: 23 kap. 7 §

text: RB att hämta AA till förhör och att det också varit förenligt med ändamåls-, behovs- och proportionalitetsprinciperna. I sammanhanget vill jag framhålla att huruvida det i ett visst ärende finns skäl att hämta en person till förhör delvis är en bedömningsfråga där man kan ha olika uppfattningar utan att en av dem kan sägas vara direkt felaktig. Det är bl.a. av rättssäkerhetsskäl viktigt att det av dokumentationen i ett ärende går att utläsa vilket tvångsmedelsbeslut som fattats och vilka omständigheter som legat till grund för beslutet. I detta ärende har BB inte motiverat beslutet närmare i tvångsmedelsblanketten. Det finns en särskild ruta i tvångsmedelsblanketten där motiveringen till beslut om hämtning kan antecknas. Även om det inte finns någon lagstadgad skyldighet att ange vilka omständigheter som legat till grund för beslut om tvångsmedel är det naturligtvis önskvärt om BB hade motiverat skälen för sitt beslut. Efter att BB fattat beslutet om hämtning har polisen haft att kontakta åklagare när förhöret genomförts. I praktiken innebär det att den hörde blir kvar hos polisen tills denna kontakt tagits och åklagare fattat de beslut som behöver fattas. Så har också skett i detta ärende och sker även regelmässigt när åklagare beslutar om andra personella tvångsmedel. [Den åklagare som tog över jouransvaret från BB, JO:s anmärkning] har direkt efter att polisen kontaktat henne beslutat att frige AA. Hon har dessförinnan inte som jouråklagare haft anledning att handlägga eller följa upp ärendet och inte heller haft rättslig möjlighet att ompröva hämtningsbeslutet. Enligt min mening följer förfarandet i detta ärende gängse rutiner för hur polis och åklagare arbetar, särskilt under jourtid. När det slutligen gäller hur och var AA förvarats hos polisen är det min uppfattning att det i princip aldrig eller sällan förekommer diskussioner mellan åklagare och polis om den praktiska hanteringen vad gäller förvaring av personer som är föremål för tvångsmedel såsom hämtning till förhör eller anhållande. Det har inte heller diskuterats i detta ärende. Huruvida polisen valt att placera AA i arresten är inget som BB eller [den åklagare som tog över jouransvaret från BB, JO:s anmärkning] kan anses ansvariga för. Dessutom har, som redan nämnts,

text: Polisområde Stockholm City tagit hjälp av poliser från Göteborg för verkställandet av tvångsmedlet. Verkställandet och den efterföljande hanteringen har alltså genomförts av utredare vid ett annat polisområde utan att åklagare involverats. Vilka kontakter som förevarit mellan de olika polisområdena har inte gått att utläsa av tillgängliga handlingar i ärendet.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning om varför AA angetts som misstänkt i hämtningsbeslutet.

text: AA har registrerats i ärendet som utpekad person. Detta i enlighet med Åklagarmyndighetens Ärendehanteringshandbok. Att en person registreras som utpekad person betyder inte att personen är misstänkt för brott utan att personen är åklagarens motpart i ärendet. Åklagarens beslut om hämtning till förhör av AA i egenskap av utpekad person har således varit i enlighet med inom Åklagarmyndigheten gällande rutiner. Det är naturligtvis olyckligt att AA, efter verkställandet av åklagarens hämtningsbeslut, placerades i arresten trots att han inte var misstänkt för något brott. Detta är dock enligt min uppfattning ingenting som vare sig åklagaren eller Åklagarmyndigheten kan anses ansvarig för. I den beslutshandling som expedierades till polisen angavs AA visserligen som misstänkt, men det framgick av handlingen att grunden för beslutet inte var ett brott utan en ansökan om förlängning av kontaktförbud. Jag kan konstatera att Cåbra inte är helt anpassat för registrering av tvångsmedelsbeslut i ärenden som inte avser utredning om brott. Av den anledningen överlämnas en kopia av detta beslut tillsammans med kammarledningens och områdeschefens yttrande till enheten för it-utveckling.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (enhetschefen FF) yttrade sig den 8 juni 2020 efter att de befattningshavare som berörs av JO:s utredning hade fått tillfälle att lämna upplysningar.

text: Hanteringen av ansökan om kontaktförbud

text: Polismyndigheten lämnade inledningsvis en utförlig redogörelse för hur ansökan om förlängning av kontaktförbudet hade hanterats från det att ansökan kom in till myndigheten den 12 februari och fram till att den registrerades den

text: 22 februari 2019 och lämnades över till Åklagarmyndigheten. Bland annat kunde Polismyndigheten konstatera att när ansökan nådde en befattningshavare inför hennes semester bad hon sina medarbetare att fortsätta hantera den utan att peka ut någon särskild ansvarig, vilket resulterade i att ansökan blev liggande i sju dagar utan någon åtgärd. Av Polismyndighetens redogörelse, som inte återges ytterligare här, framgår sammanfattningsvis att det förekom ett flertal fel och brister i handläggningen under denna tid. Detta är förklaringen till att ansökan registrerades och handläggningen av den påbörjades först tio dagar efter att den kom in till Polismyndigheten.

text: Polismyndigheten konstaterade i sin bedömning av handläggningen av ansökan om förlängning av kontaktförbudet att man underrättat åklagaren om ansökan först efter tio dagar och att myndigheten förtjänar kritik för detta.

text: Polismyndigheten redogjorde också för vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit för att komma till rätta med bristande rutiner vid handläggningen av frågor om kontaktförbud.

text: Verkställigheten av hämtningsbeslutet

text: Polismyndigheten pekade inledningsvis på att AA i åklagarens beslut hade angetts som misstänkt och att förlängning av kontaktförbud hade antecknats under rubriken brottsgrund.

text: Polismyndigheten redovisade uppgifter från två poliser som ingick i den patrull som verkställde hämtningsbeslutet. Enligt poliserna framgick det av handlingarna i ärendet att den berörda personen var misstänkt och att han skulle höras om förlängning av ett kontaktförbud. Poliserna uppgav också att de körde AA till arresten eftersom han stod antecknad som misstänkt men att de inte kunde minnas vilken ytterligare information som de lämnade till stationsbefälet i arresten i samband med överlämningen.

text: Polismyndigheten sammanfattade de uppgifter som de berörda befattningshavarna hade lämnat i fråga om beslutet att placera AA i ett låst väntrum enligt följande.

text: Det var CC […] som fattade besluten att placera AA i ett låst väntrum i väntan på förhöret respektive efter förhöret. CC grundade sig på den information han fick av patrullen som verkställde hämtningen av AA och förde honom till personintaget att AA var misstänkt för brott. Till följd av detta agerade CC utifrån de förutsättningar som han uppfattade förelåg och med de åtgärder som fanns till hands under en förundersökning. Den rättsliga grunden för besluten var således

text: 23 kap. 9 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: . Besluten dokumenterades i protokoll för avvisitering och slutrapport för intern där tidsangivelser och händelser framgår.

text: Polismyndigheten redovisade även uppgifter från vissa andra befattningshavare. Av dessa framgick bl.a. att det endast är personer som misstänks för brott som ska föras till arrestavdelningen och att personer som ska höras men som inte är misstänkta för något brott ska föras till en annan plats än till arrestavdelningen.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Utredningen visar att de handlingar, bl.a. åklagarens beslut och underlaget för ansökan om förlängning, som mejlades till utredningsjouren i Göteborg innefattade uppgift om att AA skulle höras om sin inställning till förlängning av kontaktförbud. De poliser som fick i uppdrag att verkställa hämtningen tog enligt uppgift del av handlingarna, men fick den felaktiga uppfattningen att AA även var misstänkt för brott. Detta resulterade i att AA behandlades som misstänkt för brott från att han hämtades i sin bostad den 23 februari 2019 kl. 14.05 till dess att han släpptes fri från personintaget kl. 16.10. I egenskap av misstänkt fördes han till personintaget (arresten) i stället för till vanligt förhörsställe, stationsbefälets beslut om insättning i arresten fattades mot felaktig bakgrundsinformation och AA kom såsom misstänkt att visiteras och förvaras i ett låst väntrum (att skiljas från arrestcell) både före och efter förhöret. Som förklaring har de ingripande poliserna i huvudsak hänvisat till åklagarbeslutets ordalydelse där AA som berörd person var uppsatt som

text: misstänkt. Polismyndigheten kan dela uppfattningen att beslutets utformning genom formuleringarna ”MISSTÄNKT” och ”BROTTSGRUND” till viss del är förvillande. Vid verkställighet av en tvångsåtgärd som innebär ett frihetsberövande av en person krävs dock en särskild noggrannhet och av handlingarna i övrigt framgick att AA endast skulle höras om sin inställning till ansökan om förlängning av ett pågående kontaktförbud. Polismyndigheten, som inte har annan anledning än att anta att fråga om ett olyckligt misstag i ett enskilt fall föreligger, kan inte annat än beklaga det inträffade. Enligt Polismyndigheten har inte annat framkommit än att ansvarigt stationsbefäl för personintaget (arresten) agerat och fattat beslut utifrån de – om än felaktiga – rättsliga förutsättningar som gavs genom uppgiften att AA såsom misstänkt var förd till personintaget. Det bör slutligen noteras att förhöret med AA med hänsyn till förhållandena vid personintaget kom att hållas skyndsamt och att frihetsberövandet understeg fristen för annan än misstänkt om sex timmar i

text: 23 kap. 9 §

text: RB.

text: Rättslig reglering

text: Bestämmelser om kontaktförbud Kontaktförbud regleras i lagen om kontaktförbud (kontaktförbudslagen) och i förordningen om kontaktförbud (kontaktförbudsförordningen). Frågor om kontaktförbud ska handläggas skyndsamt (se 6 a § kontaktförbudslagen). Skyndsamhetskravet gäller för alla myndigheter som handlägger kontaktförbud, dvs. polis, åklagare och domstol (se

text: prop. 1987/88:137 s. 44

text: ). Åklagaren ska omedelbart underrättas om en begäran om kontaktförbud har gjorts till polisen (se 3 § kontaktförbudsförordningen).

text: Innan frågan om kontaktförbud prövas ska den mot vilken förbudet avses gälla underrättas om uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och ges tillfälle att yttra sig över dem. Frågan får dock avgöras utan att så har skett bl.a. om åtgärderna är uppenbart obehövliga eller om avgörandet inte kan skjutas upp. Åklagaren bestämmer om hur underrättelsen ska ske. (Se 11 § kontaktförbudslagen.)

text: Åklagaren får anlita biträde av polisen för utredning av frågor om kontaktförbud (se 9 § kontaktförbudslagen).

text: Genom en hänvisning i 9 § andra stycket kontaktförbudslagen till vissa bestämmelser i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) kan bl.a. hämtning till förhör enligt

text: 23 kap. 7 §

text: RB tillämpas även i en utredning om kontaktförbud.

text: Vid tillämpning av

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: i ett ärende om kontaktförbud jämställs den mot vilken förbudet ska gälla i vissa fall med den som är misstänkt för brott. Det gäller dock inte bestämmelsen i

text: 23 kap. 9 §

text: RB som bl.a. reglerar hur länge en person är skyldig att stanna kvar för förhör och vem som får tas i förvar under den tid som han eller hon är skyldig att stanna kvar för förhör. (Se 9 § andra stycket kontaktförbudslagen.)

text: En åklagare ska som huvudregel fatta beslut i fråga om kontaktförbud inom två veckor från att ansökan kommit åklagaren till handa. Detsamma gäller när en

text: begäran görs om förlängning av ett kontaktförbud. (Se 1 § Åklagarmyndighetens föreskrifter om ändring i Åklagarmyndighetens föreskrifter (

text: ÅFS 2011:6

text: ) om kontaktförbud,

text: ÅFS 2020:2

text: .) Före den 1 oktober 2020 gällde dock att ett beslut om kontaktförbud som huvudregel skulle fattas inom en vecka. Hämtning till förhör utan föregående kallelse och förvarstagande En person som ska förhöras får under vissa förutsättningar hämtas till förhöret utan föregående kallelse. En förutsättning för att det ska få ske är bl.a. att den som ska förhöras uppehåller sig inom en väglängd av tio mil från den plats där förhöret ska hållas och att det skäligen kan befaras att han eller hon inte skulle följa en kallelse eller skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen om han eller hon kallades till förhöret. (Se

text: 23 kap. 7 § andra stycket

text: RB.)

text: När det är av synnerlig vikt för utredningen att förhöret äger rum får hämtning enligt vad som nyss sagts ske oavsett väglängden (se

text: 23 kap. 7 § tredje stycket

text: RB).

text: Hämtning till förhör av den som inte är misstänkt för brott bör äga rum endast när det föreligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd (se

text: 23 kap. 7 § fjärde stycket

text: RB). Så kan vara fallet om förhöret inte eller endast med avsevärd svårighet kan hållas på den plats där den som ska höras befinner sig eller att det med hänsyn till brottets beskaffenhet och omständigheterna i övrigt krävs särskild skyndsamhet (se

text: prop. 2001/02:147 s. 31

text: En person kan alltså hämtas till ett förhör om det befaras att han eller hon håller sig undan eller kan komma att påverka utredningsunderlaget sedan han eller hon genom kallelse fått kännedom om det förestående förhöret. Några andra omständigheter än de nu nämnda, t.ex. en allmän önskan om att påskynda en utredning, utgör inte laglig grund för att besluta om hämtning utan föregående kallelse. (Se bl.a.

text: JO 2012/13 s. 140

text: Det måste finnas någon konkret omständighet som talar för att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller skulle undanröja bevis eller försvåra utredningen om han eller hon fick en kallelse. En bedömning av att det finns risk för uteblivande kan exempelvis grundas på att förhörspersonen tidigare uteblivit efter kallelse. (Se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4 upplagan, s. 174 f. och

text: JO 2012/13 s. 140

text: Ett beslut om hämtning till förhör är verkställt och upphör när den hämtade har kommit till förhörslokalen. Då blir i stället reglerna i

text: 23 kap. 9 §

text: RB om skyldighet att stanna kvar för förhör tillämpliga. Som framgår ovan jämställs inte den mot vilken ett kontaktförbud ska gälla med den som är misstänkt för brott vid tillämpningen av denna bestämmelse. Det finns inte lagstöd för att den som ska förhöras i ett kontaktsförbudsärende tas i förvar, dvs. låses in, och denne ska alltså placeras i en olåst lokal under den tid som han eller hon är

text: skyldig att stanna kvar för förhöret. (Se

text: 23 kap. 9 § fjärde stycket

text: RB, 9 § andra stycket kontaktförbudslagen,

text: prop. 1996/97:175 s. 53

text: f., och Gunnel Lindberg, a.a. s. 190.) Dokumentation Det är av stor vikt ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant. För att det ska vara möjligt att i efterhand kontrollera om det funnits förutsättningar för ett beslut om hämtning måste de omständigheter anges som ligger till grund för beslutet. (Se bl.a. JO 2009/10 s. 72 och mitt beslut den 14 oktober 2020, dnr 7674-2018.)

text: Bedömning

text: Granskningens inriktning Min granskning har varit inriktad på dels hur Polismyndigheten hanterade ansökan om förlängning av kontaktförbudet, dels de rättsliga grunderna för att utan föregående kallelse hämta AA till förhör och att därefter placera honom i ett låst väntrum i arresten.

text: Polismyndighetens hantering av ansökan om förlängning av kontaktförbudet Polismyndigheten har i sitt yttrande utförligt redogjort för hur ansökan om förlängning av kontaktförbudet hanterades. Polismyndigheten har också redovisat flera fel och brister i hanteringen av ärendet, bestående i bl.a. bristande registrering av handlingar och oacceptabla dröjsmål i handläggningen. Jag delar Polismyndighetens bedömningar beträffande dessa fel och brister men uppehåller mig inte närmare vid dem här.

text: Med hänsyn till det skyndsamhetskrav som gäller för frågor om kontaktförbud och att en ansökan som kommit in till Polismyndigheten omedelbart ska lämnas över till Åklagarmyndigheten är det självfallet inte godtagbart att det dröjde tio dagar innan den lämnades över till Åklagarmyndigheten. Polismyndigheten kritiseras för hur ansökan om förlängning av kontaktförbudet hanterades innan den lämnades över till Åklagarmyndigheten. Beslutet om hämtning till förhör utan föregående kallelse

text: Beslutet var bristfälligt motiverat och dokumenterat

text: I sitt yttrande med anledning av JO:s utredning har BB uppgett att hon till grund för sitt beslut om hämtning lade samma omständigheter som hon lade till grund för sin bedömning att ärendet var angeläget och att det behövde hanteras under helgen, dvs. under jourtid.

text: De omständigheter som BB har hänvisat till i sitt yttrande är bl.a. att kontaktförbudet löpte ut kommande tisdag, att AA tidigare var dömd för mycket allvarlig brottslighet mot skyddspersonen och att han under verkställigheten av fängelsestraffet hade begått nya brott mot skyddspersonen. BB har också uppgett att hon bedömde att det var av synnerlig vikt att ett förhör med AA

text: genomfördes så snart som möjligt och att ett beslut om hämtning till förhör under helgen därför var proportionerligt.

text: Jag instämmer i BBs bedömning att det var angeläget att skyndsamt påbörja handläggningen av ansökan om förlängning av kontaktförbudet. Ingen av de omständigheter eller överväganden som BB redogjort för i utredningen här framgår dock av vare sig beslutet om hämtning till förhör eller av annan dokumentation i ärendet. Det är naturligtvis en brist. Som jag pekat på ovan är det ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt av stor vikt att beslut om tvångsmedel dokumenteras klart och noggrant.

text: Det fanns inte grund för att hämta AA utan föregående kallelse För att hämta någon till förhör utan föregående kallelse krävs att det finns en konkret omständighet som talar för att förhörspersonen inte skulle följa en kallelse eller skulle undanröja bevis eller försvåra utredningen om han eller hon fick en kallelse. En allmän önskan om att påskynda en utredning utgör som jag nämnt inte grund för ett beslut om hämtning utan föregående kallelse.

text: Till skillnad från vad Åklagarmyndigheten anfört i sitt yttrande anser jag inte att de omständigheter som BB angett är sådana konkreta omständigheter som med någon nämnvärd styrka talade för att AA inte skulle ha följt en kallelse eller att han skulle ha försvårat utredningen om han kallats till förhöret. Såvitt framkommit fanns det inga uppgifter om att AA tidigare skulle ha uteblivet från förhör eller hållit sig undan.

text: Dessutom gäller, som nämnts, att hämtning till förhör av en person som inte är misstänkt för brott endast bör äga rum när det föreligger skäl av särskild vikt för en sådan åtgärd. Det har inte framkommit något som utgör ett skäl av särskild vikt för hämtningen.

text: Det saknades således grund för beslutet att hämta AA till förhör utan föregående kallelse.

text: Av de uppgifter som BB lämnat i utredningen hos JO kan jag inte se att hon, med beaktande av behovs- och proportionalitetsprinciperna, ens övervägde andra, mindre ingripande åtgärder än att hämta AA till ett förhör utan föregående kallelse. Sådana överväganden ska självfallet alltid göras innan man beslutar om ett tvångsmedel.

text: Avslutningsvis vill jag kommentera vad BB har uppgett om att hon ansåg att det var av synnerlig vikt att ett förhör genomfördes så snart som möjligt. Hennes uttalande kan uppfattas som att hon vid sin bedömning av om hon skulle besluta om hämtning gjorde överväganden utifrån bestämmelsen i tredje stycket i

text: 23 kap. 7 §

text: RB. Den bestämmelsen innehåller en undantagsregel om att hämtning får ske oavsett väglängden, när det är av synnerlig vikt att förhöret äger rum. Jag vill mot den bakgrunden framhålla att bestämmelsen i tredje stycket inte utgör en självständig grund för ett beslut om hämtning. För att den

text: ska kunna tillämpas krävs det att någon av de situationer som anges i första och andra styckena föreligger.

text: Sammanfattning i denna del

text: Jag har alltså funnit att beslutet om hämtning var bristfälligt dokumenterat och motiverat och att det dessutom saknade rättslig grund. BB kritiseras för dessa brister. Beslutet att placera AA i ett låst väntrum i arresten Jag kan inledningsvis konstatera att det inte fanns lagstöd för att placera AA i ett låst väntrum i arresten. Enligt de rutiner som tillämpas för den aktuella arresten borde han för övrigt inte ens ha förts till arrestintaget.

text: Av utredningen framgår att patrullen som verkställde hämtningsbeslutet hade tillgång till handlingar från åklagaren där det framgick att AA skulle höras om förlängning av ett kontaktförbud, vilket patrullen också verkar ha noterat. I beslutet om hämtning till förhör hade AA dock angetts som misstänkt. Det gav patrullen den felaktiga uppfattningen att AA var misstänkt för brott, varför patrullen körde AA till arresten. Patrullen upplevde vidare att AA:s uppträdande var oberäkneligt. Enligt stationsbefälet CC var det den information han fick från patrullen som låg till grund för hans beslut att placera AA i ett låst väntrum såväl före som efter förhöret.

text: Jag kan instämma i Polismyndighetens uppfattning att utformningen av beslutet om hämtning till förhör till viss del var förvillande då AA angavs som misstänkt i beslutet. Som Polismyndigheten har påpekat måste dock särskild noggrannhet iakttas vid beslut om och verkställighet av tvångsåtgärder. Det innebär att varje tjänsteman som ska besluta om eller verkställa en tvångsåtgärd är skyldig att grundligt och omsorgsfullt göra en bedömning av den information som finns tillgänglig och se till att motstridiga eller osäkra uppgifter kontrolleras innan ett beslut fattas eller verkställs.

text: Det går av utredningen inte att med säkerhet utläsa vilken information som patrullen lämnade till CC vid överlämnandet av AA i arresten. Utredningen medger inte heller någon säker slutsats om vilken övrig information i ärendet som CC tog del av inför beslutet att låta AA invänta förhöret i ett låst väntrum. Av utredningen framgår dock att det genom åklagarens beslut fanns information hos Polismyndigheten om att AA skulle höras om en ansökan om förlängning av ett kontaktförbud. Polismyndigheten kan därför inte undgå kritik för det inträffade.

text: Att AA hade angetts som misstänkt i beslutet om hämtning tycks ha bidragit till att han placerades i ett låst väntrum. Det har emellertid inte kommit fram någon omständighet som ger anledning att kritisera vare sig Åklagarmyndigheten eller BB för detta.

text: Avslutande synpunkter Vissa av de fel och brister som Polismyndigheten har identifierat när det gäller myndighetens hantering av ansökan om förlängning av kontaktförbudet beror på att riktlinjer och rutiner inte följdes. Jag välkomnar därför den handbok om kontaktförbud som Polismyndigheten beslutat om under 2020 liksom att handläggningen av kontaktförbudsfrågor kommer att hanteras digitalt framöver. På det sättet bör de brister i handläggningen som identifierats i detta ärende kunna undvikas i fortsättningen. Jag vill i detta sammanhang även peka på vikten av att det vid varje tillfälle för varje ärende finns en ansvarig handläggare i tjänst så att handläggningen i brådskande ärenden inte fördröjs.

text: Jag välkomnar också Åklagarmyndighetens översyn med anledning av de begränsningar som finns i myndighetens ärendehanteringssystem vid registreringen av vissa tvångsmedelsbeslut.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Långsam handläggning
Omprövning
Överklagande

title: Handläggningstiden hos försäkringskassa i ett ärende om omprövning av pensionsrätt

text: Anmälan m.m.

text: I en skrivelse, som kom in till JO den 23 mars 2006, begärde AA att JO skulle granska Försäkringskassans handläggning av ett omprövningsärende med anledning dels av den ”extremt långa handläggningstiden”, dels den korta tiden för överklagande. Till sin skrivelse hade AA fogat Försäkringskassans beslut den 9 februari 2006 att avskriva hans begäran om omprövning.

text: Försäkringskassans akt i ärendet begärdes in och granskades. Handläggaren av ärendet hos JO upprättade därefter en promemoria, daterad den 13 april 2006, med bl.a. följande innehåll.

text: – – – Dåvarande Stockholms läns allmänna försäkringskassa (forts. kassan) beslutade den 25 februari 2001 att ändra ett tidigare beslut angående AA:s pensionsrätt för år 1998. I en skrivelse som kom in till kassan den 20 mars 2001 begärde AA omprövning av beslutet. Försäkringskassan beslutade den 9 februari 2006 att avskriva AA:s begäran, med hänvisning till att denne ”erhållit rättelse av år 1998” i ett beslut den 28 september 2005. Beslutet den 9 februari 2006 angavs vara fattat enligt

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: jämförd med

text: 32 § lagen (2001:761)

text: om bostadstillägg till pensionärer. I en skrivelse som kom in till Försäkringskassan den 23 mars 2006 begärde AA att ärendet skulle tas upp till förnyad omprövning. Försäkringskassan har den 27 mars 2006 antecknat i ärendejournalen att AA inte erhållit beslutet den 28 september 2005 och att avskrivningsbeslutet skett av misstag. Försäkringskassan har den 27 mars 2006 också fattat ett omprövningsbeslut varigenom beslutet om pensionsrätt för år 1998 har ändrats.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över vad AA hade framfört och innehållet i promemorian av den 13 april 2006.

text: I ett remissvar den 22 juni 2006 anförde Försäkringskassan (länskontoret Stockholm), genom länsdirektören BB, bl.a. följande. (Den i remissvaret omnämnda redogörelsen från omprövningsenheten har utelämnats här.)

text: Bakgrund

text: Försäkringskassan hänvisar till omprövningsenhetens redogörelse för ärendet.

text: Yttrande

text: AA har anfört att handläggningstiden av hans begäran om omprövning varit extremt lång. Av

text: 20 kap. 10 § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring – AFL – framgår att beslut av Försäkringskassan som har fattats av tjänsteman i ärenden om allmän försäkring skall omprövas av Försäkringskassan om det begärs av en enskild som beslutet angår och beslutet inte har meddelats med stöd av 10 a §. Riksförsäkringsverket rekommenderar att sådan omprövning görs inom sex veckor från det att omprövning begärdes om inte särskilda skäl föranleder annat (Riksförsäkringsverkets allmänna råd [RAR 2001:4] om omprövning och ändring enligt lagen om allmän försäkring). Försäkringskassan tillämpar samma tidsfrister avseende omprövningar enligt lagen (

text: ) om inkomstgrundad ålderspension – LIP. AA:s begäran om omprövning inkom den 20 mars 2001. Den 9 februari 2006 avskrevs begäran om omprövning på grund av att omprövningsenheten felaktigt uppfattat att ett maskinellt beslut redan fattats. Beslut i ärenden rörande pensionsrätt kan endast fattas efter det att Skatteverket fastställt den taxerade inkomsten. Omprövningsenheten vid länskontoret i Stockholm har, när taxerad inkomst ännu inte fastställts, valt att invänta sådant beslut från Skatteverket i stället för att avslå begäran om omprövning på den grunden att taxerad inkomst för det aktuella året saknas. Försäkringskassan har i AA:s ärende haft telefonkontakt med Skatteverket från det att begäran om omprövning inkom. Efter att taxeringsbeslut fattats den 3 juli 2003 har Försäkringskassan inväntat att dåvarande Riksförsäkringsverket (RFV) skulle ”göra en körning av beslutet”. Omprövningsenheten har haft telefonkontakt med RFV vid ett flertal tillfällen angående att denna körning synes ha dragit ut på tiden. Försäkringskassan kan i efterhand konstatera att en körning ägt rum kort tid efter att en skriftlig förfrågan (s.k. ARS-fråga) skickats till RFV i juli 2005. Möjligen skulle en sådan skriftlig förfrågan ha bort skickas i ett tidigare skede. Försäkringskassan anser att riktigheten i att invänta andra myndigheters beslut i och för sig kan ifrågasättas. Det får dock anses att Försäkringskassan har gjort vad som kan begäras enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: avseende handläggningen när det gäller att driva ärendet framåt fram till den tidpunkt då Skatteverket fattat sitt beslut. Möjligen har handläggningen därefter fram till att omprövningsenheten kontaktat Försäkringskassans huvudkontor (tidigare RFV) varit för passiv. Härefter har helt klart för lång tid förflutit innan (det i och för sig felaktiga) avskrivningsbeslutet fattades. Att en begäran om omprövning blir liggande utan åtgärd är naturligtvis inte acceptabelt. Försäkringskassan beklagar att handläggningen dragit ut på tiden. Med anledning av det inträffade har omprövningsenheten diskuterat situationen med berörda handläggare för att se över rutiner. AA har i sin anmälan gjort gällande att tiden för att överklaga avskrivningsbeslutet varit för kort. Ett beslut om avskrivning innebär att sakfrågan inte prövas. Det betyder i sin tur att reglerna om överklagande i

text: förvaltningslagen

text: skall tillämpas i stället för reglerna i LIP. Enligt

text: 23 § förvaltningslagen

text: skall ett beslut överklagas inom tre veckor från den dag då klaganden fått del av beslutet. Vad gäller riktigheten i de olika besluten som fattats av omprövningsenheten kan följande konstateras. AA har begärt omprövning av ett beslut (enligt

text: 13 kap. 7 §

text: LIP) daterat den 25 februari 2001. I stället för att fatta ett omprövningsbeslut enligt

text: 13 kap. 9 §

text: LIP har omprövningsenheten fattat ett avskrivningsbeslut enligt

text: förvaltningslagen

text: . Omprövningsenheten har nämligen missuppfattat att det underlag för beslut, som är daterat den 28 september 2005, utgjort ett beslut. (Försäkringskassan anser att ”skrivelsen” av den 28 september 2005 trots sin utformning endast är ett underlag för beslutsfattande.

text: Det är inte ett färdigställt beslut som expedierats. Skrivelsen är närmast att jämföra med ett arbetsmaterial.) Efter att det felaktiga avskrivningsbeslutet (vilket dessutom har innehållit felaktig hänvisning till tillämplig lag) skickats till AA har han inkommit med en begäran om ”förnyad omprövning”. Denna skrivelse borde ha uppfattats som ett överklagande av avskrivningsbeslutet och ärendet skulle ha överlämnats till länsrätten. Alternativt skulle Försäkringskassan – vilket torde ha varit det mest riktiga – ha rättat avskrivningsbeslutet enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Avskrivningsbeslutet har varit uppenbart oriktigt. Försäkringskassan har inte, efter avskrivningsbeslutet, ägt fatta ett omprövningsbeslut. Sammanfattningsvis har det funnits brister och förekommit felaktigheter i Försäkringskassans handläggning av AA:s ärende. Försäkringskassan beklagar detta. Försäkringskassan har diskuterat åtgärder för att den uppkomna situationen ånyo inte skall uppstå. AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: AA:s begäran om omprövning av ett beslut om pensionsrätt kom in till dåvarande Stockholms läns allmänna försäkringskassa den 21 mars 2001. Försäkringskassan har inte förrän den 27 mars 2006 meddelat ett omprövningsbeslut. En sådan handläggningstid är inte godtagbar. Jag är medveten om att den utdragna handläggningstiden till viss del beror på att man vid omprövningsenheten vid länskontoret i Stockholm, när taxerad inkomst ännu inte fastställts, valt att invänta sådant beslut från Skatteverket i stället för att avslå begäran om omprövning på den grunden att taxerad inkomst för det aktuella året saknas. Jag ställer mig tveksam till om det är en lämplig ordning. Dåvarande justistieombudsmannen Jan Pennlöv uttalade i ett beslut den 18 januari 2002 att det är att föredra att Försäkringskassan i situationer av detta slag avslår begäran om omprövning med hänvisning till att grundbeslutet är riktigt utifrån de uppgifter som Försäkringskassan har (

text: JO 2002/03 s. 326

text: , särskilt s. 334). Jag delar den uppfattningen. Det är både ineffektivt och förenat med risker för misstag att låta ett ärende ligga öppet under så lång tid som det nu är fråga om. Det finns i detta ärendeslag inte heller några rättssäkerhetsskäl som talar emot att begäran om omprövning avslås. Försäkringskassan skall nämligen, enligt

text: 13 kap. 7 § lagen (1998:674)

text: om inkomstgrundad ålderspension, på eget initiativ ändra ett beslut om det föranleds av en ändring som gjorts i beräkningsunderlaget för beslutet eller av en ändring av ett beslut enligt

text: skattebetalningslagen (1997:483)

text: som avser egenavgift. Med beräkningsunderlag avses bl.a. den försäkrades taxering (se

text: prop. 1997/98:151 s. 749

text: ). Försäkringskassan får, om jag uppfattat saken rätt, information från Skatteverket om sådana ändringar.

text: Oavsett det ovan anförda anser jag att Försäkringskassan borde ha kunnat avgöra omprövningsärendet tidigare. Såvitt jag förstår fanns redan i juli 2003 förutsättningar att ändra det tidigare beslutet om pensionsrätt. Jag känner mig inte övertygad om att det därefter krävts en ”körning” av taxeringsbeslutet hos dåvarande Riksförsäkringsverket (RFV) för att kassan skulle ha kunnat ändra beslutet. Jag anser dock inte att det finns någon anledning för mig att fördjupa mig i den frågan eftersom administrationen av pensionssystemet numera, genom att

text: Försäkringskassan ersatt såväl de allmänna försäkringskassorna som RFV, ser något annorlunda ut. Försäkringskassan borde också ha försökt att skynda på hanteringen hos RFV.

text: Försäkringskassans avskrivningsbeslut den 9 februari 2006 var, som anförts i remissvaret, ogrundat. Handläggaren av ärendet hade felaktigt uppfattat att Försäkringskassan redan ändrat sitt beslut på det sätt som AA begärt. Ändringsbeslutet hade emellertid inte expedierats. Detta framgick dock endast genom två asterisker efter AA:s namn.

text: Det felaktiga avskrivningsbeslutet synes alltså bero på ett misstag från handläggarens sida. Det inträffade inger emellertid betänkligheter när det gäller Försäkringskassans hantering av handlingar i ärendet. Det bör inte finnas beslutsdokument i en akt utan att det på ett tydligt sätt framgår huruvida dokumentet är expedierat eller inte eller om det är fråga om arbetsmaterial eller liknande. När ett ärende blir liggande under så lång tid som nu skett är det särskilt viktigt att vidtagna åtgärder tydligt framgår av t.ex. anteckningar.

text: Avskrivningsbeslutet angavs vara fattat med stöd av

text: 21 § förvaltningslagen

text: jämförd med

text: 32 § lagen (2001:761)

text: om bostadstillägg till pensionärer. Denna motivering är helt obegriplig och har uppenbarligen tillkommit av misstag. Jag vill ändå erinra om vikten av att beslut som en myndighet meddelar innehåller korrekta laghänvisningar.

text: Sedan AA genom en begäran om ”förnyad omprövning” gjort Försäkringskassan uppmärksam på det felaktiga avskrivningsbeslutet meddelade Försäkringskassan den 27 mars 2006 ett omprövningsbeslut. Försäkringskassan har i sitt remissvar anfört att kassan på grund av avskrivningsbeslutet var förhindrad att fatta ett omprövningsbeslut och att AA:s begäran rätteligen borde ha uppfattats som ett överklagande av avskrivningsbeslutet. Enligt Försäkringskassan kunde – som ett alternativ till att överlämna överklagandet till länsrätt – avskrivningsbeslutet ha rättats med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: Ett avskrivningsbeslut i ett omprövningsärende utgör inte något formellt hinder mot att Försäkringskassan tar upp en ny begäran om omprövning till prövning. Däremot kan den gällande begränsningen av tidsfristen för en sådan begäran utgöra ett formellt hinder. I ett sådant fall kan det, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, finnas anledning för Försäkringskassan att betrakta en begäran om ”förnyad omprövning” som ett överklagande av avskrivningsbeslutet. I AA:s fall hade tidsfristen för begäran om omprövning uppenbarligen löpt ut när han i mars 2006 kom in med sin skrivelse med en begäran om ”förnyad omprövning”. Mot bakgrund av omständigheterna i ärendet borde Försäkringskassan ha uppfattat skrivelsen som ett överklagande av avskrivningsbeslutet och hanterat den i enlighet med reglerna i

text: förvaltningslagen

text: . Försäkringskassan kunde då, enligt min uppfattning, med stöd av

text: 27 § förvaltningslagen

text: ha återkallat avskrivningsbeslutet och tagit upp ärendet till ”förnyad” prövning och därvid meddelat ett

text: omprövningsbeslut (jfr JO 1996/97 s. 314). Jag kan således inte säga att det var fel av Försäkringskassan att fatta ett omprövningsbeslut i ärendet, även om detta beslut i och för sig inte tillkom på ett i formellt hänseende korrekt sätt. Det har i övrigt inte framkommit något som föranleder något uttalande från min sida. Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Allmänna ombudet hos Skatteverket som i ett beslut uttalat sig på ett sätt som strider mot regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet

text: Anmälan

text: Advokaterna AA och BB har, såsom ombud för CC, framfört klagomål mot Allmänna ombudet hos Skatteverket (hädanefter Allmänna ombudet), DD. Klagomålet gällde främst huruvida DD:s uttalanden i en skrivelse var förenliga med det grundlagsstadgade kravet på saklighet och opartiskhet. I anmälan anfördes huvudsakligen följande.

text: CC framställde den 19 december 2008 en jävsinvändning mot Allmänna ombudet, genom EE, i anledning av att denne hade överklagat CC:s taxering för visst år. De omständigheter som åberopades var bl.a. att EE skulle ha befattat sig med saken tidigare och att han i olika mål intog diametralt olika uppfattningar till CC:s nackdel.

text: DD tillskrev CC den 27 januari 2009, i något som CC måste uppfatta som ett beslut, och anförde bl.a. följande. ”Jag har i flera brev till Dig under fjol våras och somras framhållit att Dina invändningar om jäv mot EE är grundlösa och förvånas över att Du nu på nytt genom ombud återkommer till den saken. Dina nya ombud borde ha talat om för Dig att jävsinvändningen är ogrundad, och om de gjort det så hade Du bort lyssna på dem.”

text: Detta beslut överklagades. Inför avgörandet i länsrätten bereddes Allmänna ombudet tillfälle att yttra sig över CC:s yrkande om ersättning för ombudskostnader. DD yttrade sig enligt bl.a. följande. Enligt min uppfattning har arbetet varit onödigt och bör inte ersättas. Arbetet har bestått i en mycket omfattande juridisk argumentering i processuella frågor som helt saknar grund och substans. Mot bakgrund av ovanstående hemställde CC att JO skulle utreda huruvida Allmänna ombudet DD:s uttalanden

text: a) att han förvånas över att CC återkommer i saken trots att Allmänna ombudet redan givit uttryck för att invändningen är grundlös,

text: b) att CC:s ombud borde ha talat om för CC att Allmänna ombudets, genom DD, uppfattning att jävsinvändningen är ogrundad är riktig,

text: c) att om CC:s ombud haft uppfattningen att Allmänna ombudets, genom DD, uppfattning var riktig, så borde CC ha lyssnat på ombudet,

text: d) att av CC:s ombud nedlagd kostnad varit onödig, enär deras juridiska argumentering helt saknar grund och substans

text: e) överensstämmer med det i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Utredningen

text: Skatteverket anmodades att göra en utredning och yttra sig angående vad som anförts i anmälan under punkterna a) - c) ovan.

text: Skattedirektören FF inkom med Skatteverkets svar och anförde följande.

text: CC har i en skrivelse till Riksdagens ombudsmän (JO) ifrågasatt om allmänna ombudet DD iakttagit saklighet och opartiskhet i utövandet av sitt ämbete (med hänvisning till

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: (RF)) bl.a. genom vad allmänna ombudet uttryckt i en skrivelse den 27 januari 2009 (redovisat i punkterna 5 a) - c) i CC:s skrivelse till JO). JO har anmodat Skatteverket att göra en utredning och yttra sig över vad CC anfört i denna del. Skatteverket vill i detta sammanhang framhålla att allmänna ombudet administrativt sorterar under Skatteverket, men inte verksamhetsmässigt. Verksamhetsmässigt har allmänna ombudet en från Skatteverket fristående roll. Det är den grundläggande tanken med att ha funktionen allmänt ombud. Med detta i beaktande lämnar Skatteverket följande synpunkter. – – – Skatteverket anser att en myndighet måste kunna framföra uppfattningen att jäv uppenbart inte förelåg i det aktuella fallet. Detta ställningstagande kan inte innebära ett avsteg från det krav på saklighet och opartiskhet som kan ställas enligt 1:

text: 9 §

text: RF. Den fråga som närmast synes föreligga är om det i det sätt som detta innehåll framförts (ordval och formulering) kan ligga något som kan innebära ett avsteg från kraven i 1:9 RF. Det aktuella uttalandet i de delar som CC hänvisar till kan uppfattas som kritik mot CC eller mot dennes ombud. Det framgår inte i ärendet om CC:s ombud har gjort en bedömning av möjligheterna att nå framgång med en jävsinvändning samt om ombuden i så fall informerat CC om denna bedömning och om de kostnader som ombudens arbete i denna del skulle medföra. En kostnad som om talan inte skulle vara framgångsrik skulle komma att belasta CC. Det torde ingå i de krav man kan ställa på ett ansvarsfullt ombud att lämna råd i sådana avseenden. Det är således inte klart om det är CC eller ombuden som har anledning att känna sig kritiserad. Oavsett hur det förhåller sig med den saken kan, enligt Skatteverkets mening, en myndighet uttrycka sig i kritiska ordalag på det aktuella sättet utan att detta innebära ett avsteg från kraven i 1:9 RF.

text: CC inkom med yttrande över remissvaret. Han vidhöll sin kritik och framförde därutöver bl.a. att DD:s beslut inte uppfyllde

text: förvaltningslagens

text: och Europakonventions krav på att myndigheter ska motivera sina beslut.

text: Därefter anmodades Skatteverket och Allmänna ombudet att yttra sig över vad CC framfört i fråga om huruvida utformningen av det allmänna ombudets skrivelse den

text: DD inkom med Allmänna ombudets svar och anförde följande.

text: Jag har anmodats att yttra mig över vad som anförs i aktbilaga 1 och 12 [CC:s anmälan och yttrande; JO:s anmärkning] i JO:s ärende med dnr 1454-2009 i fråga om huruvida utformningen av min skrivelse den 27 januari 2009 var förenlig med kravet på saklighet och opartiskhet. Jag kan besvara den ställda frågan mycket kort genom ett oreserverat ja. Annars hade jag inte uttryckt mig på det viset. CC anser däremot att det är ”i det närmaste uppenbart” att utformningen av mitt beslut att avslå hans invändning om jäv står i strid med

text: förvaltningslagen

text: och allmänna förvaltningsrättsliga principer. Det är flera saker som sticker CC i ögonen. Det är enligt CC tveksamt om beslutet över huvud taget är ett beslut. Det hade bort ”avfattats med en beslutsmotivering (motsvarande ett domslut) och därefter en motivering i form av juridisk argumentation som kan uppfattas av part/parterna”.

text: Jag har minst sagt svårt att förstå CC:s inställning i detta. I mitt beslut angav jag nämligen uttryckligen dels ”Vad Du nu och tidigare har anfört beträffande EE utgör inte jäv enligt

text: 11 § förvaltningslagen

text: (1986:223, FL)”, dels: ”Jävsinvändningen avslås.” Till yttermera viss angav jag, med angivande av skäl, att mitt ställningstagande beträffande invändningen om jäv inte kunde överklagas. Det är riktigt att motiveringen är kort. Detta kan förklaras av att jag ansåg tankegången bakom slutet vara enkel och, liksom själva slutet, lättbegriplig. För CC som anser att hans ”jävsanmälan”, för en opartisk bedömare, torde i sig framstå som upprättad på ett seriöst och professionellt sätt” är motiveringen inte tillräcklig utan han hade förväntat sig ”en motsvarande seriös och professionell nivå på allmänna ombudets beslut.”.

text: För mig framstår inte jävsanmälan som seriös och professionell. Jag har inget att erinra mot redogörelse för rättsregler, rättspraxis eller doktrin men väl beträffande avsnitt III Rättslig analys av jävsfrågan i detta ärende. Den saknar substans och det kan enligt min uppfattning inte vara förenligt med god advokatsed att ”hjälpa” sin klient att lägga fram och ta betalt för slikt. Jag övervägde att anmäla saken till Advokatsamfundet men stannade för att det var väl närmast något för CC att själv ta ställning till. Genom att i beslutet om avslag på jävsinvändningen uttrycka min förvåning över att han återkom i saken samt genom att ange att hans nya ombud borde ha talat om för honom att invändningen var ogrundad, och om de gjort det, han borde ha lyssnat på dem, markerade jag att invändningen verkligen var utan grund. CC anser sig utan problem kunna utläsa att jag skulle hysa stark antipati mot honom. Jag känner inte CC och har såvitt jag vet aldrig träffat honom. Utöver den skriftväxling vi haft med anledning av mitt reservationsvisa överklagande av hans taxering har vi inte haft någon kontakt. Jag har med denna hans uppfattning för ögonen gått igenom materialet på nytt men inte funnit något som skulle kunna tolkas på det sätt som CC gjort. Något sådant har jag heller inte avsett.

text: Skattedirektören FF inkom med Skatteverkets svar och anförde bl.a. följande.

text: Skatteverket har i tidigare yttrande den 3 april 2009 anfört bl.a. följande (del av sista stycket i yttrandet) i anledning av aktbilaga 1. ”...[E]nligt Skatteverkets mening, [kan] en myndighet uttrycka sig i kritiska ordalag på det aktuella sättet utan att detta innebär ett avsteg från kraven i 1:9 RF.” Skatteverket har därvid valt att uttala sig i allmänna ordalag och inte uttryckligen avseende det enskilda fallet. Detta med utgångspunkt från att Skatteverket, utifrån den

text: särskilda ställning som Allmänna ombudet har, inte sett det som sin roll att uttala sig specifikt om Allmänna ombudets agerande. Vad CC har anfört i aktbilaga 12 [yttrandet över remissvaret; JO:s anmärkning] har inte ändrat Skatteverkets uppfattning i ärendet. Argumentationen i aktbilaga 12 går i huvudsak ut på att förklara att Allmänna ombudets skrivelse måste uppfattas som ett beslut som inte uppfyller de krav som ställs på ett beslut och att det därför rent av kan ifrågasättas om skrivelsen ens var ett beslut. Allmänna ombudets skrivelse strider enligt CC mot

text: förvaltningslagen

text: och mot Europakonventionen. Detta i kombination med det språkbruk som används ger ”varje opartisk bedömare en välgrundad misstanke att antaga att Allmänna ombudets opartiskhet och saklighet med fog kan ifrågasättas”. Med en välvillig tolkning säger CC att man kan misstänka att Allmänna ombudet inte varit opartisk och saklig. Vid en mindre välvillig tolkning ger meningen ett ännu större intryck av osäkerhet om förhållandet. Skatteverket anser att det bör krävas mer än att ett fel möjligen har begåtts innan det finns skäl till kritik.

text: CC bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren, men han hördes inte av.

text: Bedömning

text: Allmänna ombudet DD har i ett beslut som fattats i anledning av en jävsinvändning uttryckt sig på bl.a. följande sätt.

text: Jag har i flera brev till Dig under fjol våras och somras framhållit att Dina invändningar om jäv mot EE är grundlösa och förvånas över att Du nu på nytt genom ombud återkommer till den saken. Dina nya ombud borde ha talat om för Dig att jävsinvändningen är ogrundad, och om de gjort det så hade Du bort lyssna på dem. Vad Du nu och tidigare har anfört beträffande EE utgör inte jäv enligt

text: 11 § förvaltningslagen

text: (1986:223, FL). Jävsinvändningen avslås.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet.

text: När DD i egenskap av företrädare för Allmänna ombudet prövade jävsinvändningen mot en annan tjänsteman angående handläggningen av ett ärende, fullgjorde han en uppgift inom den offentliga förvaltningen. Han hade således en grundlagsstadgad skyldighet att iaktta saklighet och opartiskhet. I den skyldigheten ingår självfallet även att uttrycka sig på ett formellt korrekt sätt och att hålla sig till de sakfrågor som ska bedömas. Det har DD inte gjort. Han har saknat anledning att redogöra för den förvåning han uppger sig ha känt, liksom för sina reflektioner kring vilka råd ombuden kan ha gett och hur CC enligt DD hade bort förhålla sig till dessa råd. Hans sätt att uttrycka sig har i dessa delar ett polemiskt och därmed olämpligt anslag. Uttryckssättet har varit ägnat att äventyra tilltron till Allmänna ombudets saklighet och opartiskhet. DD kan därför inte undgå kritik.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte några ytterligare åtgärder eller uttalanden från JO:s sida.