avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Domstolstrots Överklagande

title: Tjänstetillsättningsärende; en myndighets skyldighet att rätta sig efter ett beslut i en överinstans

sammanfattning: Migrationsverket utlyste och tillsatte två tjänster. Besluten överklagades. Statens överklagandenämnd upphävde besluten och förklarade att de som överklagat borde ha erbjudits de respektive tjänsterna. Ingen av dem fick något sådant erbjudande. Överinstansens beslut fick därmed inte den verkan ett sådant beslut ska ha. Migrationsverket kritiseras för detta och även för den sammantagna handläggningen av tjänstetillsättningarna.

text: Bakgrund och utredning

text: Den 27 juni 2008 fattade Migrationsverket beslut om att anställa AA som biträdande enhetschef vid förvarsenheten i Gävle. En annan sökande till tjänsten, BB, överklagade beslutet. I Statens överklagandenämnds beslut den 19 november

text: 2008 angavs följande.

text: Enligt

text: 11 kap 9 § 2 st regeringsformen

text: skall vid tillsättning av statlig tjänst avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Att skickligheten ska sättas främst, om det inte finns särskilda skäl för något annat, framgår av

text: 4 § 2 st lagen (1994:260)

text: om offentlig anställning. Som formell kompetens har Migrationsverkat angett att den sökande måste ha högskoleutbildning med juridisk-, samhälls-, eller beteendevetenskapliginriktning eller motsvarande kunskaper förvärvade på annat sätt, erfarenhet av att leda verksamhet samt erfarenhet av förvaltningsrättslig ärendehantering. AA kan inte, enligt nämndens bedömning, genom sina internutbildningar på Migrationsverket och Kriminalvårdsmyndigheten anses ha förvärvat kunskaper motsvarande en högskoleutbildning. Han uppfyller därmed inte de formella krav som anges i annonsen. Överklagandenämnden finner mot bakgrund av detta att BB är mer meriterad än AA och att BB därför borde ha erbjudits anställningen. Nämnden upphäver därför det överklagade beslutet och överlämnar ärendet till Migrationsverket för vederbörliga åtgärder.

text: Den 1 augusti 2008 fattade Migrationsverket beslut om att anställa CC som enhetschef vid ansökningsenheten i Malmö. En annan sökande till tjänsten, DD, överklagade beslutet. Den 17 december 2008 upphävde Statens överklagandenämnd det överklagade beslutet och överlämnade ärendet till

text: Migrationsverket ”för vederbörliga åtgärder”. Beslutet motiverades på samma sätt som beslutet den 19 november.

text: Migrationsverket anmodades att yttra sig. I yttrandet angavs bl.a. följande.

text: All rekrytering med tillhörande anställningsbeslut är i beslutandeordningen delegerad till verksamhetsansvariga chefer. Av upplysningar inhämtade från EE [den dåvarande chefen för det aktuella verksamhetsområdet, JO:s anm.], framgår att han fortfarande efter Överklagandenämndens beslut ansåg att DD var olämplig som chef och att EE därför var ovillig att erbjuda honom en anställning som chef inom verksamhetsområde Asylprövning. EE uppger emellertid att hans egen uppfattning saknade betydelse för den fortsatta handläggningen eftersom frågan kom att avhandlas i Migrationsverkets ledningsgrupp. Av upplysningar inhämtade från verksamhetsområde Mottagning framgår att man där inte var beredd att erbjuda BB anställningen som biträdande enhetschef på förvarsenheten i Gävle. Ledningsgruppen behandlade frågan på sitt sammanträde den 23–24 februari 2009. Inför det sammanträdet hade företrädare för Migrationsverket sammanträffat med rådgivare på Arbetsgivarverket bland annat för att utröna hur uttrycket ”vederbörliga åtgärder” skulle tolkas. Resultatet av mötet på Arbetsgivarverket redovisades i ett skriftligt underlag till ledningsgruppen. Verksamhetsområdena Asylprövning och Mottagning hade redan dessförinnan av verksamhetsområde Personal instruerats att i samtalen med DD och BB fråga efter vilka lösningar dessa såg, informera om Migrationsverkets syn samt diskutera hur man skulle komma fram till och fastställa lösningen. [– – –] Migrationsverket har i stället för att erbjuda DD och BB de aktuella anställningarna, erbjudit dem ekonomisk kompensation i form av lön som motsvarar den som de aktuella chefstjänsterna skulle ha inbringat. BB erbjöds som alternativ annan, likvärdig tjänst i Göteborg eller Örkelljunga, vilket hon avböjde. Efter samtal mellan DD:s och BB:s fackliga organisation och verksamhetsområde Personal har nu parterna enats om ekonomisk kompensation. Enligt Migrationsverkets uppfattning har därmed vederbörliga åtgärdervidtagits i enlighet med nämndens beslut.

text: BB och DD inkom med yttranden. Där framgick bl.a. att de hade accepterat den ekonomiska kompensation Migrationsverket erbjöd eftersom de insåg att de inte skulle komma att erbjudas de aktuella anställningarna.

text: JO inhämtade därefter personakterna beträffande BB, AA, DD och CC. Migrationsverkets handlingar i den process som följde efter verkets beslut att anställa AA och CC inhämtades också, däribland det skriftliga underlag till ledningsgruppen som omtalas i verkets remissvar.

text: I detta underlag finns en redovisning av bakgrunden till den nuvarande rättsliga regleringen, en genomgång av de ärenden som Migrationsverket hade aktuella hos Statens överklagandenämnd och vissa allmänna bedömningar m.m. Tre fall redovisas utförligt, bland dem de två som är aktuella i JO:s ärende.

text: Under rubriken ”Vad innebär SONs beslut om upphävande” anges bl.a. att verket varit i kontakt med Statens överklagandenämnd och Arbetsgivarverket för att utreda innebörden av nämndens beslut. Överklagandenämnden ska därvid bl.a. ha angett:

text: De [Statens överklagandenämnd] förväntar sig att vi [Migrationsverket] ska fatta ett anställningsbeslut på den som fick rätt. Det är deras avsikt med formuleringen vederbörlig åtgärd. Arbetsgivarverket ska bl.a. ha angett: […] har AgV uppfattningen att SON:s beslut innebär att verket måste försöka ingå anställningsavtal med den som vunnit överklagandet. [– – –]Om man ska ge sig in på ett försök till överenskommelse om något annat är det viktigt att framhålla att det i så fall bygger på frivillighet från arbetstagarens sida. Det får inte framställas som att verket inte tänker erbjuda den aktuella anställningen men erbjuder något annat, arbetstagaren har rätt till just den aktuella anställningen. Enligt Arbetsgivarverket hade de viktigaste bristerna i Migrationsverkets hantering varit att verket inte tydligt beskrivit vad som avsågs med personlig lämplighet och inte heller meritvärderat de sökande i förhållande till de kriterier som hade uppställts.

text: Bedömning

text: Frågan om hur en myndighet ska förhålla sig när den fattat ett anställningsbeslut som överklagats och upphävts har tidigare bedömts av JO, som i

text: JO 2005/06 s. 345

text: uttalade:

text: Enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer gäller vid överklagande av förvaltningsbeslut att överprövningsinstansen sätter sig i beslutsmyndighetens ställe. När talan bifalls är huvudregeln att överprövningsmyndigheten förordnar om positiv rättelse, dvs. meddelar ett beslut med det innehåll som beslutsmyndigheten borde ha meddelat från början. I vissa fall kan det av praktiska skäl vara motiverat att genom beslutet uppdra verkställighetsåtgärder till beslutsmyndigheten. Det kan också förekomma att hela förfarandet måstegöras om och en ny utredning kanske infordras. I sådana fall kan överinstansen besluta att återförvisa ärendet till beslutsmyndigheten för ny behandling, i stället för att själv fullborda beredningen och besluta i saken. Frågan som Statens överklagandenämnd hade att ta ställning till i de aktuella ärendena var vilka som skulle erhålla de utlysta tjänsterna, de personer som Migrationsverket anställt eller klagandena. Nämnden har i sina beslut upphävt Migrationsverkets anställningsbeslut och förklarat att klagandena borde ha erbjudits anställningarna. Mot den bakgrunden råder det enligt min mening inte någon tvekan om att överinstansen beslutat att klagandena skulle erbjudas tjänsterna.

text: Migrationsverket har dock gett uttryck för osäkerhet kring hur Statens överklagandenämnds beslut och formuleringen ”vederbörliga åtgärder” ska uppfattas. För att en överinstans beslut ska få avsedd effekt måste underinstansen tolka och tillämpa beslutet på ett lojalt sätt. Även om Migrationsverket inledningsvis haft svårigheter att förstå beslutet kan någon oklarhet om innebörden inte ha förelegat efter verkets kontakter med Statens överklagandenämnd och Arbetsgivarverket. Trots detta har Migrationsverket inte erbjudit klagandena tjänsterna, och överinstansens beslut har inte heller varit utgångspunkten vid verkets förhandlingar med klagandena. Migrationsverkets agerande innebär att överinstansens beslut inte fick den verkan ett sådant beslut ska ha.

text: Om man ser saken från Migrationsverkets perspektiv kan det grundläggande fel som begåtts vid de aktuella tjänstetillsättningarna synas vara att verket vid utlysningen av tjänsterna inte klargjort vilka kvalifikationer som befattningarna krävde. Detta kan uppfattas som ”bara” ett formellt fel. Om de kvalifikationer som en befattning förutsätter inte tydligt beskrivs vid utlysningen av en tjänst öppnas emellertid för en godtycklig tillsättningsprocess. Grundlagens regel, om att vid tillsättning av statlig tjänst avseende får fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet (

text: 11 kap. 9 § andra stycket regeringsformen

text: ), är avsedd att säkerställa motsatsen. De fel Migrationsverket begått genom att först inte noga överväga vilka kvalifikationer de utlysta tjänsterna krävde, sedan inte beakta de kvalifikationskrav man själv ställt upp för att slutligen inte rätta sig efter överinstansens beslut är därför principiellt sett allvarliga.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Funktionsnedsättning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende om anstaltsplaceringen och behandlingen av rörelsehindrade inom kriminalvården

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid min inspektion av anstalten Norrtälje den 21 februari 2006 uppmärksammades jag av anstalten och en rörelsehindrad intagen, AA, på anstaltens bristande förutsättningar att hantera en intagen med så grava rörelsehinder som AA har. AA klagade bl.a. på att han aldrig fick vistas utomhus och att det fanns stora brister i fråga om möjligheten för honom att sköta sin personliga hygien. Han klagade vidare på att anstalten inte kunde tillhandahålla honom en sjukhussäng.

type: stycke

text: Jag granskade bl.a. utdrag ur AA:s behandlingsjournal och beslutade därefter att inleda en utredning i saken.

text: Utredning

text: Handlingsgranskning Av utdrag ur behandlingsjournalen framgick bl.a. följande.

text: AA förflyttades den 6 februari 2006 från Halls SKI-avdelning till anstalten Norrtäljes stödavdelning. Anledningen till förflyttningen var att anstalten Hall till följd av renovering saknade möjlighet att genom omplacering inom anstalten erbjuda AA lämplig placering. Placeringsenheten anförde i beslutet den 30 januari 2006 bl.a. att anstalten Norrtäljes stödavdelning bedömdes vara lämplig anstaltsavdelning med hänvisning till säkerhetsnivå och att tillräckliga sjukvårdsresurser bedömdes finnas i anstalten.

text: Vid ankomsten till anstalten Norrtälje placerades AA i avskildhet med stöd av

text: 20 § första stycket 1 lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen). I beslutet om avskiljande anförde anstalten följande. ”Det noteras särskilt att A Norrtälje inte har förutsättningar att hantera så svårt sjuka människor som AA, anläggningens utseende och den begränsade tillgången till sjukvård utgör ett stort problem. A Norrtälje är en anstalt utan somatisk avdelning vilket medför omfattande begränsningar för en intagen i AA:s situation, möjligheter till besök, promenader och gemensamhet saknas i princip.”

text: Den 13 mars 2006 inkom anstalten Norrtälje till placeringsenheten med en ansökan om förflyttning av AA av säkerhetsskäl. Som skäl för ansökan anförde anstalten bl.a. följande. Med anledning av AA:s dåliga hälsa är annan placering än i somatisk anstaltsavdelning otillfredsställande för såväl AA själv som personalen. AA försvårar genom sitt beteende anstaltens sjukvårdspersonals arbete. Nuvarande placering innebär därför allvarlig risk för AA:s liv och hälsa, dock huvudsakligen på grund av AA:s eget beteende.

text: Placeringsenheten avslog anstaltens ansökan den 24 mars 2006. Som skäl för beslutet anförde placeringsenheten bl.a. följande. ”Med hänvisning till AA:s utåtagerande beteende bör han vara placerad i sluten anstalt med högre säkerhet samt lämpligen även i stödavdelning. – – – Placeringsenheten ifrågasätter inte anstalten Norrtäljes bedömning att AA för närvarande bör vara placerad i somatisk avdelning inom kriminalvården. Dock finns inte plats att tillgå i somatisk avdelning innan dag för AA:s villkorliga frigivning.” Tidigaste dag för villkorlig frigivning beräknades infalla den 14 april 2006.

text: Remiss Kriminalvården anmodades att yttra sig om anstaltsplaceringen och behandlingen av AA i anstalterna Hall och Norrtälje. Kriminalvården anmodades också att yttra sig generellt om anstaltsplacering och behandling av rörelsehindrade intagna i Kriminalvården.

text: Med anledning av JO:s remiss inhämtade Kriminalvårdens huvudkontor yttrande från Region Stockholm, som i sin tur inhämtade underlag från Kriminalvårdens placeringsenhet samt anstalterna Norrtälje och Hall.

text: I underlaget till Region Stockholm anförde placeringsenheten, genom tf. enhetschefen BB, bl.a. följande. – – – AA har ur placeringssynpunkt en svårhanterad och flerbottnad problematik. Han har å ena sidan en somatisk problematik som gör att han vid tillfällen är i behov av somatisk omvårdnad. Å andra sidan har han en beteendeproblematik som yttrar sig i utåtagerande beteende med ett stort antal rapporter om bland annat våld och hot mot personal och medintagna samt skadegörelse som följd. Placeringsenheten känner väl till utfallet av AA:s tidigare verkställigheter samt hans rörelsehinder och i övrigt somatiska problematik och har att beakta denna dubbla problematik vid placering. Av de allmänna råden till 7 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (

text: KVFS 2006:13

text: ) framgår att ”i en stödavdelning kan en intagen placeras som på grund av sitt utagerande eller destruktiva beteende inte kan hanteras vid normalavdelning. En förutsättning för placering är att det har prövats och konstaterats att det inte är aktuellt med psykiatrisk sjukhusvård”. Med hänvisning till sitt utåtagerande beteende och det faktum att det inte finns någon dokumenterad psykiatrisk problematik i klinisk mening i AA:s fall bedömer placeringsenheten att AA tillhör målgruppen som ska vara placerad i stödavdelning, där utökade resurser för att hantera utåtagerande eller destruktiva intagna finns. Av de allmänna råden till 7 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (

text: KVFS 2006:13

text: ) framgår att ”i

text: sjukavdelning bör den dömde placeras som utan att vara i behov av sjukhusvård tillfälligt eller långvarigt behöver och är motiverad för mer individualiserad somatisk respektive psykiatrisk behandling, omvårdnad eller tillsyn än vad som kan erbjudas i annan avdelning inom kriminalvården”. AA tillhör även denna målgrupp, med hänvisning till hans somatiska problematik. Det kan dock diskuteras huruvida AA, med hänvisning till hans uppvisade beteende, kan anses vara motiverad för placering i somatisk avdelning som avses ovan. Under aktuell verkställighet har placeringsenheten beaktat AA:s somatiska problematik och även det faktum att han får anses vara rullstolsburen, och i möjligaste mån anpassat placeringar därefter, efter beaktande av den utåtagerande problematik som också föreligger. AA har varit placerad i såväl öppen som sluten anstalt och där i såväl normalavdelning som somatisk avdelning och stödavdelning. Anstalten Norrtälje har i sin ansökan om förflyttning av AA konstaterat att han genom sitt eget agerande försvårar sjukvårdspersonalens arbete. AA har ett visst behov av placering i somatisk avdelning. Hans verkställigheter kantas av misskötsamhet som i många fall avser hot eller våld riktad mot personal. Under aktuell verkställighet har en stor del av rapporterna om misskötsamhet upprättats i anstalten Hall, somatiska avdelningen. Den somatiska avdelningen är inte avsedd for intagna med aggressionsproblematik i den utsträckning som föreligger i AA:s fall. Anstaltsavdelningen har inte de resurser som krävs för att kunna hantera utåtagerande intagna. I AA:s fall handlar det vid placering om vilket av behoven som skall väga tyngst vid placering. Placeringsenheten har inledningsvis under verkställigheten inte riktat fokus mot AA:s sedan tidigare kända utåtagerande beteende utan givit honom möjlighet att vistas i andra miljöer samt haft fokus på möjligheter beaktat rörelsehindret. Efter upprepade försök i olika typer av avdelningar har dock hans utåtagerande beteende fortsatt och han har då bedömts vara i behov av placering i stödavdelning för att den fortsatta verkställigheten ska förlöpa utan ytterligare omfattande och allvarlig misskötsamhet. Placeringsenheten upplever generellt inte placering av klienter med rörelsehinder som problematisk. Det finns anstaltsplatser vilka är anpassade efter rullstolsburnas behov. Frågan om en sammanställning av handikappanpassade anstaltsplatser har av placeringsenheten initierats hos Kriminalvårdens medicinskt sakkunnige. En sådan sammanställning skulle underlätta vid sökandet av lämpliga platser för intagna med rörelsehinder.

text: I underlaget till Region Stockholm anförde anstalten Norrtälje, genom kriminalvårdschefen CC, bl.a. följande.

text: Anstalten Norrtälje har under AA:s vistelse här försökt att på alla sätt ge AA en så dräglig miljö och en så meningsfull vistelse som möjligt utifrån anstaltens förutsättningar, bl.a. den fysiska miljön. Han har tilldelats en engagerad kontaktman och haft personligt samtal med kriminalvårdschefen vid ett tillfälle. AA:s samarbetsvilja har dock till och från ”sviktat” och konflikterna mellan AA och personalen har varit legio. Redan då en omplacering av AA aktualiserades konstaterade anstalten att en placering av AA vid anstalten Norrtäljes stödavdelning var direkt olämplig utifrån den fysiska miljön som bl.a. innebär begränsade möjligheter att ge rullstolsburna intagna den rätt till daglig promenad som kriminalvårdslagen stipulerar. Vidare konstaterades att den för intagna mycket trånga miljön på stödavdelningen inte är till gagn för en intagen och framför allt inte för en intagen med AA:s problematik. För att kunna hantera intagna med den problematik AA uppvisar krävs främst omfattande anpassningar i den fysiska miljön, något som för närvarande ej är aktuellt.

text: I underlaget till Region Stockholm anförde anstalten Hall, genom kriminalvårdschefen DD, bl.a. följande.

text: Sammanfattningsvis kan sägas att anstalten verkligen tagit hänsyn till AA:s problematik under den tid han vistades på Hall. Vi har försökt att tillgodose hans behov av både omvårdnad och sjukvård samt haft ett mycket stort tålamod med hans ständiga vredesutbrott. Då AA:s beteende inte förbättrats trots upprepade försök i olika former av samtal måste personalens säkerhet på avdelningen sättas främst varför det till slut ansågs nödvändigt att hålla honom avskild enligt 20 § kriminalvårdslagen. Det ska också tilläggas att under den tid AA varit isolerad har anstalten beviljat honom vissa lättnader i isoleringen vad gäller sysselsättning, telefonsamtal m.m. för att på så sätt försöka underlätta hans avskildhetsplacering. Det antecknas att AA vid sina tidigare vistelser vid anstalten Hall uppvisat samma typ av aggressionsproblematik som under denna verkställighet. – – – Intagna med någon form av rörelsehinder eller andra handikapp placeras nästan uteslutande i anstaltens sjukavdelning. Avdelningen är handikappanpassad på så sätt att bostadsrummen är lite större än normalt. Man kommer in med rullstol och rullator på toaletter och i duschutrymmen, och avdelningen är även utrustad med hiss. Två av avdelningens 18 bostadsrum är också utrustad med egen toalett. Förutom avdelningspersonalen som har en viss sjukvårdsutbildning har avdelningen en sjuksköterska, en läkare samt en psykiater knutna till sig. De båda läkarna är anställda på konsultbasis och finns på anstalten varje vecka. Avdelningen är även utrustad med en del tekniska hjälpmedel så som sjukhussängar och en lyftanordning. Avdelningen har goda förutsättningar att hantera intagna med rörelsehinder eller andra handikapp men har inga förutsättningar att bedriva avancerad sjukvård. – – – Vi kan inte se att det finns någon lämplig avdelning i dagens kriminalvård som klarar av väldigt aggressiva, utåtagerande intagna med ett stort omvårdnads- och sjukbehov. – – – Mot bakgrund av den problematik som varit förknippad med AA:s verkställighet i anstalten skulle ett handikappanpassat bostadsrum samt handikappanpassad dusch och toalett på isoleringsavdelningen vara mycket välkommet. För att ytterligare underlätta en inre differentiering i anstalten skulle även ett handikappanpassat bostadsrum på någon av gemensamhetsavdelningarna vara till stor nytta. I dagsläget är samtliga intagna med någon form av handikapp hänvisade till sjukavdelningen.

text: I yttrandet till huvudkontoret anförde Region Stockholm, genom regionchefen EE, bl.a. följande.

text: Handikappanpassade avdelningar, bostadsrum och förekomst av sjukavdelningar

text: Detta enskilda fall och anstalternas yttranden synliggör att Kriminalvården i dag är dåligt rustad för att tillfredställa behovet av såväl ett fullgott omhändertagande i fysiskt hänseende som en verkställighet med ett adekvat behandlingsinnehåll för den kategori intagna som AA tillhör. I Region Stockholm är det endast anstalten Hall som har en handikappanpassad sjukavdelning som är utrustad för att kunna hantera intagna med så kvalificerade handikapp som AA har. Bristen på alternativa anstalter/platser för intagna i denna kategori skapar brist på flexibilitet och begränsar möjligheten till differentiering avseende denna kategori av intagna. En intagen kan som t.ex. i förevarande fall på grund av massiv misskötsamhet tvingas att vistas på en anstalt eller avdelning som inte på ett tillfredställande sätt kan tillgodose den intagnes behov. Begränsningen i möjlighet till differentiering skapar problem för såväl de intagna som anstalternas personal. Personal på sjukavdelningen kan ”tvingas” behålla en

text: intagen längre än vad som ur säkerhetssynpunkt kan anses lämpligt, och personal på en normalavdelning/annan avdelning kan tvingas ta hand om intagna med kvalificerade handikapp trots att den fysiska miljön inte är utrustad för detta och trots att man saknar adekvat utbildning för att omhänderta och vårda denna kategori av intagna. Möjligheten att hantera de fysiska behoven blir styrande avseende dessa intagna, och övriga behandlingsinsatser för att förebygga återfall i brott får stå tillbaka och blir, som i det aktuella fallet, illusoriska. Det är Region Stockholms uppfattning att fler anstalter representerande olika säkerhetsnivå bör ha handikappanpassade platser/avdelningar. Det bör finnas såväl handikapputrustade sjukavdelningar med personal utbildad för att omhänderta och vårda intagna med kvalificerade handikapp som handikapputrustade rum/avdelningar vid normalavdelningar och isoleringsavdelningar. Även personalen vid sådana enheter bör ges utbildning i omhändertagande av speciellt vårdkrävande intagna. Såväl det fysiska omhändertagandet av denna kategori intagna som innehållet i deras verkställighet bör förbättras.

text: Misskötsamhet, avskiljande

text: Utredningen och anstalternas yttranden visar att AA under anstaltsvistelsen gjort sig skyldig till massiv misskötsamhet. När AA var placerad på anstalten Hall var han under en längre period, av säkerhetsskäl, placerad i avskildhet enligt 20 § första stycket 1 kriminalvårdslagen. AA förflyttades till anstalten Norrtälje på grund av att anstalten Hall till följd av renovering inte längre kunde anvisa en lämplig plats för placering där. Vid ankomsten till anstalten Norrtälje placerades AA, utifrån hans dokumenterade misskötsamhet under verkställigheten i avskildhet (på stödavdelning) enl. 20 § första stycket 1 kriminalvårdslagen. I normalfallet bör, även efter en förflyttning, ett beslut om avskiljande föregås av en individuell prövning och ett ställningstagande baserade på de omständigheter som råder vid tillfället för beslutet. Varje anstalt bör göra en egen prövning. Region Stockholm finner det dock rimligt med hänsyn till samtliga föreliggande omständigheter att så inte skett i detta enskilda fall.

text: Kriminalvårdens huvudkontor, genom generaldirektören FF, anförde bl.a. följande.

text: Allmänt

text: Kriminalvårdsanstalterna är indelade i öppna och slutna anstalter/anstaltsavdelningar. De slutna anstalterna är indelade i fem grupper beroende på säkerhetsnivå. I anstalterna finns även olika typer av avdelningar utifrån specifika differentieringsgrunder. Det finns – såvitt nu är av intresse – sålunda dels avdelningar för intagna som kräver extra resurser avseende säkerhet och omhändertagande, dels stödavdelningar, dels sjukavdelningar. I avdelning för intagna som kräver extra resurser bör enligt Kriminalvårdens föreskrifter den dömde placeras som säkerhetsmässigt kräver förstärkta resurser. Den dömde har då normalt gjort sig skyldig till aktiva våldshandlingar i anstalt och/eller kommer sannolikt att utgöra ett allvarligt ordningsproblem och/eller har systematiskt hotat personal och medintagna och är därför vanligtvis placerad avskild från övriga intagna.

text: I stödavdelning kan en intagen placeras som på grund av sitt utagerande eller destruktiva beteende inte kan hanteras i normalavdelning. En förutsättning är dock att det har prövats och konstaterats att det inte är aktuellt med psykiatrisk sjukhusvård.

text: I sjukavdelning bör den dömde placeras som utan att vara i behov av sjuk-

text: husvård tillfälligt eller långvarigt behöver och är motiverad för mer individualiserad somatisk respektive psykiatrisk behandling, omvårdnad eller tillsyn än vad som kan erbjudas i en annan avdelning inom Kriminalvården. Allmänt gäller att av de anstalter eller anstaltsavdelningar som säkerhetsmässigt är möjliga placeringsalternativ bör en plats väljas i den där den dömdes individuella behov bäst kan tillgodoses. (Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt,

text: KVVFS 2005:18

text: [numera ersatt av Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd

text: KVFS 2006:13

text: ]) Kriminalvården kan redan i dag – i vissa fall dock efter viss väntetid – erbjuda placeringar där intagnas speciella behov kan tillgodoses. Som framgår av den i ärendet inhämtade utredningen finns det handikappanpassade anstaltsplatser. Placeringen av rörelsehindrade intagna utgör enligt Kriminalvårdens placeringsenhet inte något generellt problem. Det har på senare år uppmärksammats att inom såväl den somatiska sjukvården som psykiatrin skrivs vårdtagare numera ut för ”vård i hemmet” tidigare än vad som var fallet längre tillbaka. För Kriminalvården innebär det att de utskrivna vårdtagarna som är intagna i kriminalvårdsanstalt då i stället blir föremål för vård i anstalten. Antalet intagna med medicinsk problematik har ökat inom kriminalvården trots den s.k. normaliseringsprincipen. För närvarande pågår en mycket omfattande ny- och ombyggnation av kriminalvårdsanläggningar. I anläggningarna skall ges ökade möjligheter till inre differentiering med individinriktade insatser. Detta kommer att underlätta placeringarna och minska risken för väntetid innan plats kan erbjudas även för dömda med speciella behov. Arbetet med att förbättra standarden i befintliga anläggningar samt anpassnings- och underhållsåtgärder har tvingats stå tillbaka för det behov av samtliga platser som beläggningstrycket innebär. Under rådande förhållanden har det varit omöjligt att ta avdelningar ur drift för ombyggnationer och dylikt. I takt med att nya anläggningar färdigställs och anstaltsbeståndet utvecklas kommer förhållandena successivt att förbättras och möta dagens behov på ett bättre sätt. En målsättning är att uppnå en genomsnittlig beläggning uppgående till 90 procent i anstalter och 95 procent i häkten. Ny- och utbyggnadsprocessen beräknas fortgå under de närmaste fem åren och bedrivs med största möjliga skyndsamhet.

text: Det aktuella fallet

text: Enligt protokollet fört vid JO:s inspektion av anstalten Norrtälje den 21 februari 2006 anförde den intagne AA att han aldrig fick tillfälle att vistas utomhus, att det fanns stora brister när det gäller hans möjlighet att sköta hygienen, att han var i behov av en sjukhussäng men fick ”bulla upp” med kuddar så gott det gick för att hålla sitt skadade ben i högläge samt att det inte är humant att han skall behöva befinna sig på isoleringsavdelning. Enligt sjuksköterska på anstalten Norrtälje kunde AA, som annars nyttjade rullstol, gå kortare sträckor med kryckor om han själv ville. Med hjälpmedel såsom duschstol och liknande, kunde han vidare klara av att sköta hygienen på egen hand. Av inhämtat underlag framgår att det enskilda fallet är exceptionellt såtillvida att AA uppvisat en flerfasetterad problematik. Det skall framhållas att AA genom sitt oresonliga och våldsamma uppträdande samt massiva misskötsamhet själv avsevärt har försvårat situationen. Han uppfattas tidvis som manipulativ. AA har inom Kriminalvården närmast gått en ”omvänd” väg från placering i öppen anstalt, till placering i sluten anstalt i lägre säkerhetsklass, för att slutligen placeras i anstalterna Hall respektive Norrtälje med hög säkerhetsnivå. Att försöka tillgodose samtliga behov har inneburit stora placeringssvårigheter och flera beslut om förflyttning har fattats i ärendet. Det är Kriminalvårdens uppfattning att det i det enskilda fallet – utifrån rådande omständigheter och förutsättningar – har vidtagits adekvata åtgärder.

text: Fortsatt handlingsgranskning AA:s patientjournal infordrades därefter. Av denna framgick bl.a. att AA under vistelsen i anstalten Norrtälje hade mycket tät kontakt med anstaltens sjuksköterskor.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att jag inser de svårigheter som var förenade med AA:s verkställighet av fängelsestraffet. Lagregler m.m. Av 4 § kriminalvårdslagen framgår att kriminalvården i anstalt skall utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga påföljder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts bör verksamheten från början inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten.

text: Av 7 § kriminalvårdslagen framgår att en intagen bör placeras i en öppen anstalt om inte en placering i sluten anstalt är nödvändig av bl.a. säkerhets- eller behandlingsskäl.

text: Av 7 a § kriminalvårdslagen framgår att vid fördelningen av de intagna mellan anstalter av samma slag ska den intagne som har behov av utbildning eller behandling som anordnas i viss anstalt, om det är lämpligt, placeras i denna.

text: Av de allmänna råden till Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om placering av dömda i kriminalvårdsanstalt (

text: KVFS 2006:13

text: ) framgår i 7 § att i en stödavdelning kan en intagen placeras som på grund av sitt utagerande eller destruktiva beteende inte kan hanteras vid normalavdelning. En förutsättning för placering är att det har prövats och konstaterats att det inte är aktuellt med psykiatrisk sjukhusvård. Det framgår vidare att i sjukavdelning bör den dömde placeras som utan att vara i behov av sjukhusvård tillfälligt eller långvarigt behöver och är motiverad för mer individualiserad somatisk respektive psykiatrisk behandling, omvårdnad eller tillsyn än vad som kan erbjudas i annan avdelning inom kriminalvården.

text: Enligt 13 § andra stycket kriminalvårdslagen skall intagen ha möjlighet att dagligen vistas utomhus minst en timme om inte synnerligt hinder möter mot det.

text: Enligt 2 kap. 6 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt (

text: KVFS 2006:20

text: , numera

text: KVFS 2006:26

text: ) skall den intagne ha möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien. Anstaltsplaceringen och behandlingen av AA i anstalterna Hall och Norrtälje En anstaltsplacering skall ha sin grund i en helhetsbedömning av den dömdes situation. Av handlingarna i ärendet framgår att AA under verkställigheten av fängelsestraffet gjorde sig skyldig till upprepad allvarlig misskötsamhet med bl.a.

text: våld mot personal. Detta i förening med AA:s fysiska problematik innebar stora svårigheter för Kriminalvården att finna en lämplig placering för honom. Kriminalvården var tvungen att väga behandlings- och säkerhetsbehoven mot varandra.

text: Under AA:s verkställighet fattade placeringsenheten ett flertal beslut i fråga om honom. Placeringsenheten avslog t.ex. ansökningar från anstalterna Hall och Norrtälje om förflyttning av AA av bl.a. säkerhetsskäl. I sin ansökan i mars 2006 om förflyttning av AA anförde anstalten Norrtälje att annan placering än på somatisk anstaltsavdelning var otillfredsställande för AA och personalen samt att den dåvarande placeringen innebar en allvarlig risk för AA:s liv och hälsa. Vid tidpunkten för anstaltens ansökan om förflyttning återstod det mer än fyra veckor till den beräknade villkorliga frigivningen. Placeringsenheten motiverade avslagsbeslutet med att det inte fanns plats att tillgå på somatisk avdelning innan AA skulle friges villkorligt. Av placeringsenhetens redogörelse till Region Stockholm framgår inte vilka utredningsåtgärder enheten vidtog med anledning av anstaltens ansökan. Jag finner det dock synnerligen otillfredsställande att det i en sådan situation som anstalten Norrtälje beskrev i sin ansökan inte finns platser på somatisk avdelning att tillgå inom kriminalvården. Det är emellertid i allt väsentligt en resursfråga, och utredningen i ärendet ger inte stöd för någon kritik från min sida mot placeringsenheten.

text: Av anstalterna Halls och Norrtäljes redogörelser framgår att de själva ansåg sig illa rustade att hantera en intagen med AA:s dubbla problematik. För detta talar också de båda anstalternas ansökningar till placeringsenheten om förflyttning av AA. Vid min genomgång av utdrag ur behandlingsjournalen bekräftas detta faktum ytterligare. Det framgår, i vart fall i fråga om anstalten Norrtälje, att anstalten inte kunde leva upp till kriminalvårdslagens krav i alla avseenden, något som anstalten enligt egen utsaga också påtalade för placeringsenheten inför placeringen av AA i anstalten. I journalen framgår bl.a. att anstalten inte kunde erbjuda AA daglig utomhusvistelse, utan AA fick nöja sig med att sitta i sin rullstol vid en öppen dörr ovanför trappan till promenadgården. Detta är givetvis inte acceptabelt. Där finns även beskrivet ett försök den 13 mars 2006 från AA:s sida att ta sig in i det anvisade duschutrymmet, ett försök som AA fick ge upp. Först den 15 mars 2006 kom man på att AA kunde duscha i läkarmottagningen. AA hade då, såvitt framkommit, inte duschat sedan ankomsten till anstalten den 6 februari 2006. Detta är naturligtvis en oacceptabelt lång tid. Med hänsyn till AA:s problematik har jag dock förståelse för att det tog tid innan man försökte sig på en okonventionell lösning i detta hänseende.

text: Det framstår enligt min mening som att anstalterna Hall och Norrtälje, utifrån befintliga resurser, försökte tillgodose AA:s behov så långt möjligt. Det var i stället kriminalvården som sådan som inte hade beredskap att ta emot en intagen med AA:s problematik.

text: Allmänt om anstaltsplacering och behandling av rörelsehindrade i Kriminalvården Huvudkontoret har i remissvaret till JO redogjort för Kriminalvårdens beredskap att ta emot rörelsehindrade intagna. Huvudkontoret har därvid anfört bl.a. att det är placeringsenhetens uppfattning att placeringen av rörelsehindrade intagna inte utgör något generellt problem. Såsom Region Stockholm har anfört i yttrandet till huvudkontoret tydliggör dock det aktuella fallet att Kriminalvården har dålig beredskap för att ta emot rörelsehindrade intagna. Detta gäller särskilt intagna med den typ av dubbel problematik som AA bedömdes ha. Jag förutsätter att detta beaktas i den pågående ny- och ombyggnationen av kriminalvårdsanläggningar.

text: Avslutningsvis vill jag anmärka att det i detta ärende blivit mycket tydligt att det ställs synnerligen höga krav på kriminalvårdens personal. Personalen måste inte bara klara det ”kriminalvårdande” arbetet. Det krävs också en mycket god förmåga när det gäller fysiskt och psykiatriskt omhändertagande.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en tidigare lagman vid Göteborgs tingsrätt och tre kammarrättsråd vid Kammarrätten i Göteborg för underlåtenhet att ta del av de handlingar som en begäran om utlämnande av allmänna handlingar gällde

sammanfattning: Ett e-postmeddelande med en bilaga skickades till Göteborgs tingsrätt. Avsändaren begärde därefter ut meddelandet och bilagan. I ett beslut avslog dåvarande lagmannen begäran när det gällde bilagan med stöd av 31 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen, OSL. Under JO:s utredning har det kommit fram att lagmannen inte öppnade bilagan och alltså inte tog del av den för att kontrollera dess innehåll. För denna underlåtenhet får lagmannen kritik. Tingsrättens avslagsbeslut överklagades till Kammarrätten i Göteborg. I en dom avslog kammarrätten överklagandet. Under JO:s utredning har det kommit fram att inte heller ledamöterna i kammarrätten tog del av innehållet i bilagan. De får därför också kritik. Kammarrätten uppgav i sitt svar till JO att den som begärde ut handlingarna hade ett annat syfte med sin begäran än det som står i 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen, TF, och att en sådan begäran inte motiverar en prövning enligt TF och OSL. JO påpekar att den enskildes syfte med en begäran om att få del av en allmän handling inte får påverka hur en domstol eller en myndighet handlägger och prövar hans eller hennes begäran.

text: Initiativet

text: Med anledning av uppgifterna i en anonym anmälan beslutade jag den 8 januari

text: 2016 att i ett särskilt ärende utreda ett beslut meddelat av Göteborgs tingsrätt den 21 september 2015 i ärende 0176/2015 och en dom meddelad av Kammarrätten i Göteborg den 9 oktober 2015 i mål 5274-15.

text: Utredning

text: Ett e-postmeddelande med en bilaga som skickades till Göteborgs tingsrätt den

text: 18 september 2015 kl. 12.44 samt diarieblad och beslut i tingsrättens ärende 0176/2015 begärdes in och granskades. Även dagboksblad och samtliga handlingar i Kammarrätten i Göteborgs mål 5274-15 och Högsta förvaltningsdomstolens mål 5864-15 begärdes in och granskades.

text: Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Den 18 september 2015 kl. 12.44 kom ett e-postmeddelande med en bilaga till Göteborgs tingsrätt. I ett e-postmeddelande samma dag kl. 13.14 begärde avsändaren ut vissa handlingar från tingsrätten, bl.a. det förstnämnda meddelandet inklusive bilagan. I ett beslut den 21 september 2015 avslog tingsrätten (dåvarande lagmannen AA) begäran när det gällde bilagan och angav att den inte lämnades ut med stöd av

text: 31 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL.

text: Tingsrättens beslut överklagades till Kammarrätten i Göteborg, mål 5274-15. Den 23 september 2015 skickade kammarrätten en rekvisition till tingsrätten och beställde de sekretessbelagda handlingarna. Vid ett telefonsamtal den 24 september 2015 uppmanade kammarrätten tingsrättens administrativa beredningsjurist att för närvarande inte skicka in sekretesshandlingarna till kammarrätten.

text: I en dom den 9 oktober 2015 avslog kammarrätten överklagandet. I kammarrättens avgörande deltog kammarrättsråden BB, CC och DD. Efter ett överklagande beslutade Högsta förvaltningsdomstolen den 24 november 2015 att inte meddela prövningstillstånd. Den bilaga som begärdes ut innehöll två filer, ”tf.pdf” och ”ygl.pdf”. Filerna innehöll utdrag ur Svensk författningssamling; filen ”tf.pdf” innehöll

text: tryckfrihetsförordningen (1949:105)

text: och filen ”ygl.pdf” innehöll

text: yttrandefrihetsgrundlagen (1991:1469)

text: JO uppmanade tingsrätten och kammarrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över handläggningen och sekretessprövningen.

text: Tingsrätten (lagmannen EE) lämnade ett remissvar tillsammans med ett yttrande från tingsrättens tidigare lagman AA.

text: AA förde fram följande:

text: Handläggningen i Göteborgs tingsrätt

text: Ärendet bereddes av den dåvarande administrativa beredningsjuristen. Inför detta yttrande har jag varit i kontakt med henne för att uppdatera mig i ärendet. Det kom in ett mail till Göteborgs tingsrätt som innehöll en bifogad fil med den s.k. scientologbibeln. Genast begärde Göteborgs Posten ut den filen och någon av tingsrättens vaktmästare skickade genast över den begärda filen till tidningen. Kort tid därefter, jag vill erinra mig att det var dagen därpå, skickade Stockholms tingsrätt ut ett mail till bl.a. Göteborgs tingsrätt där man gjorde oss uppmärksam på att sådana mail med bifogad scientologbibel skickats till flera domstolar. Scientologbibeln bedömdes då vara upphovsrättsligt skyddad och alltså inte skulle lämnas ut om någon begärde det. Den 21 september 2015 [rätteligen den 18 september 2015, JO:s anm.] kom ytterligare ett mail med bilaga där det angavs att bilagan innehöll scientologbibeln. Tingsrätten, i det här fallet undertecknad, öppnade då aldrig filen. När den strax därpå begärdes ut, cirka fem gånger, sekretessbelade tingsrätten, dvs. undertecknad, filen utan att dessförinnan öppna den för att se efter vad den innehöll.

text: Min bedömning är att jag inte borde ha godtagit avsändarens uppgift om vad filen innehöll utan låtit öppna den för att kontrollera dess innehåll.

text: EE uppgav att tingsrätten anslöt sig till de bedömningar och ståndpunkter som AA hade fört fram och hade inget mer att tillägga.

text: Kammarrätten (kammarrättspresidenten FF) lämnade följande remissvar:

text: Begäran

text: GG begärde den 18 september 2015 hos Göteborgs tingsrätt att få ta del av bl.a. ett e-postmeddelande och bilagan till detta som tidigare samma dag skickats till tingsrätten från hans e-postadress. I e-postmeddelandet uppgav han att han meddelats förbud vid vite mot att vidta någon åtgärd som innebar fortsatt intrång i vissa handlingar, kända som scientologibibeln. GG uppgav vidare att bilagan till e-postmeddelandet innehöll just det material som förbudet omfattade. Tingsrätten beslutade den 21 september 2015 att inte lämna ut bilagan. Som skäl för beslutet angavs att bilagan omfattades av sekretess enligt

text: (2009:400, OSL). GG överklagade tingsrättens beslut till kammarrätten. Han yrkade i första hand att kammarrätten skulle upphäva tingsrättens beslut och återförvisa ärendet till tingsrätten för ny behandling. Som grund för förstahandsyrkandet angav han att tingsrättens sekretessprövning inte mötte minimikraven i sekretesslagen och

text: förvaltningslagen

text: och därför måste göras om. I andra hand yrkade han att kammarrätten skulle bestämma att bilagan skulle lämnas ut, eftersom den inte omfattades av sekretess.

text: Kammarrättens handläggning och sekretessprövning

text: I fråga om kammarrättens handläggning och sekretessprövning hänvisas till den redogörelse som berörda befattningshavare har lämnat, se nedan under rubriken ”Berörda befattningshavares synpunkter”. Härutöver noteras följande.

text: GG:s överklagande av tingsrättens beslut kom in till kammarrätten den 22 september 2015. Till överklagandet fogades det överklagade beslutet, en kopia av den ursprungliga begäran om att få ta del av e -postmeddelandet och bilagan till detta. Vidare översändes ytterligare fyra beslut, som med stöd av

text: 31 kap. 23 §

text: OSL fattats av tingsrätten under 2015, vilka avsåg sekretess för bilagor till e-postmeddelanden. Enligt överenskommelse mellan tingsrätten och kammarrätten bifogades inte någon kopia av sekretesshandlingarna. Enligt uppgifter från den avdelning i kammarrätten som handlagt målet grundades det ställningstagandet på att handlingarna begärts ut av samma person som gett in dem och att denna person redogjort för handlingarnas innehåll. Kammarrätten satte därvid tilltro till vad GG anfört om innehållet i handlingarna, dvs. att bilagan till det av honom insända e-postmeddelandet innehöll den s.k. scientologibibeln. Frågan om utlämnande av scientologibibeln har tidigare varit föremål för prövning i domstol. Högsta förvaltningsdomstolen uttalade i domar den l juli 2015 i mål nr

text: och 3405-15 att handlingarna omfattades av sekretess enligt

text: 31 kap. 23 §

text: OSL. Kammarrätten gjorde i det nu aktuella målet inte någon annan bedömning, vilket angavs i skälen för kammarrättens avgörande.

text: Berörda befattningshavares synpunkter

text: Berörda befattningshavare, kammarrättsråden BB, CC och DD, som avgjort målet, har angett följande.

text: GG gav den 18 september 2015 in ett e-postmeddelande till Göteborgs tingsrätt. Till meddelandet var en bilaga fogad, som förespeglades innehålla den s.k. Scientologbibeln. Samtidigt begärde GG att få ta del av bilagan. När någon ger in en handling till en myndighet och därvid uppger vad handlingen innehåller finns det inte någon anledning att ifrågasätta denna beskrivning när samma person begär att få handlingen utlämnad till sig. Det står klart att sekretess gäller för den s.k. Scientologbibeln i dess helhet. I sitt överklagande till kammarrätten gjorde GG inte gällande att tingsrättens utgångspunkt att det var fråga om den s.k. Scientologbibeln var felaktig. Kammarrätten fann därför inte någon anledning att granska den aktuella handlingen, utan avslog överklagandet med hänvisning till

text: och Högsta förvaltningsdomstolens domar den l juli 2015 i mål nr

text: och 3405-15. Det var först sedan kammarrätten hade dömt i målet som GG uttalade sig om handlingens verkliga innehåll. Det noteras att Högsta förvaltningsdomstolen trots detta inte meddelade prövningstillstånd. Oavsett hur man väljer att se på kammarrättens handläggning kan det konstateras att GG inte har lidit någon rättsförlust. Han har vetat vad han gav in för handling, eftersom det skedde elektroniskt har han haft kvar en identisk version och även om denna till äventyrs skulle ha förkommit har det inte varit något problem för honom att när som helst åter kunna ta del av innehållet i såväl

text: tryckfrihetsförordningen

text: som

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: Kammarrättens bedömning

text: Kammarrätten har i det aktuella målet meddelat dom utan att begära in de sekretesshandlingar målet gällde. I efterhand kan konstateras att kammarrättens bedömning hade blivit en annan om domstolen inte godtagit klagandens egna uppgifter och tingsrättens underlag utan begärt in och tagit del av bilagan till epostmeddelandet. Det som ska bedömas är emellertid de omständigheter som förelåg vid tidpunkten för prövningen. Den fråga som kan övervägas är om målet vid avgörandet varit så utrett som dess beskaffenhet krävt,

text: 8 § förvaltningsprocesslagen

text: (1971:291, FPL), och även i övrigt handlagts på ett godtagbart sätt. Officialprincipen sträcker sig olika långt i olika typer av mål. Hur principen närmare tillämpas avgörs av processföremålets natur och partsförhållandena. Officialprincipen syftar inte till att varje förhållande i ett mål måste vara fullständigt utrett innan målet avgörs. Däremot ska målet vara så utrett att det kan avgöras på ett godtagbart sätt. I mål om rätt att ta del av allmän handling tar kammarrätten i varje enskilt fall ställning till om sekretesshandlingarna ska begäras in eller inte. Exempel på fall när sekretesshandlingar inte begärs in är när det är fråga om omfattande material och delar av detta är tillräckligt som underlag för att kunna fatta beslut eller när det klart framgår vad materialet innehåller och denna beskrivning i förening med det överklagade beslutet är tillräckligt för att fatta beslut. Målet anses då vara så utrett som dess beskaffenhet kräver. I det aktuella målet rörde frågan dessutom en sekretessbestämmelse,

text: 31 kap. 23 §

text: OSL, som är konstruerad så att sekretess i förekommande fall gäller hela den ifrågavarande handlingen. Någon

text: Jfr Bertil Wennergren, Ulrik von Essen,

text: Förvaltningsprocesslagen

text: , http://zeteo.wolterskluwer.se/document/fplkomm_fpl1971291?anchor=xfplkom mq1971q291_8_px.

text: sekretessprövning i bemärkelsen prövning av om t.ex. delar av materialet skulle kunna lämnas ut blir således inte aktuell vid tillämpning av denna paragraf. I normalfallet inbegriper ett mål om rätten att ta del av allmän handling att en part begär ut en inkommen eller upprättad handling från en myndighet, får avslag på sin begäran och överklagar avslagsbeslutet. Kammarrätten har i dessa fall att göra en självständig bedömning av sekretessfrågan. I regel innefattar det en genomgång av sekretessmaterialet och därefter ett ställningstagande till om det antingen ska lämnas ut eller även fortsättningsvis omfattas av sekretess. I det nu aktuella målet var utgångspunkten att sekretessmaterialet getts in av samma person som begärt ut det, GG. Samma person lämnade även uppgifter om vad materialet innehöll. Som framgår ovan var det kammarrättens bedömning att det inte fanns skäl att ifrågasätta uppgifternas sanningshalt. Ytterligare utredning bedömdes därmed inte nödvändig. Det bedömdes inte heller att den enskilde skulle drabbas, eftersom denne själv redan hade kännedom om materialet. Som nämnts kan noteras att det aktuella målet överklagades till Högsta förvaltningsdomstolen, som inte meddelade prövningstillstånd och att kammarrättens avgörande därmed står fast.

text: Tryckfrihetsförordningen

text: skyddar rätten att, för att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning, ta del av allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess. Det är uppenbart att GG:s begäran hade ett annat syfte och att det handlat om något som närmast kan beskrivas som ett ”practical joke”. Hans begäran och överklaganden har tagit flera myndigheters resurser i anspråk. Dessa resurser hade i stället kunnat användas till det som har reell betydelse för de enskilda som berörs av olika beslut och åtgärder i offentlig eller annan verksamhet. Det har tidigare ansetts att en begäran som inneburit ett sådant nyttjande av offentlighetsprincipen inte är en begäran som motiverar prövning enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: och OSL:s bestämmelser. Kammarrätten anser, framför allt mot bakgrund av de allt större möjligheter som teknikutvecklingen för med sig, att det är av stor vikt för en effektiv och rättssäker prövning att hålla fast vid detta synsätt. Det förtjänar också att upprepas att GG, som tidigare förekommit i liknande mål i domstol, genom kammarrättens handläggning inte har lidit någon rättsförlust. Sammanfattningsvis anser kammarrätten att det aktuella målet vid tidpunkten för avgörandet får anses ha varit så utrett som dess beskaffenhet, utifrån processföremålet, partsförhållandena och omständigheterna i det enskilda fallet motiverat. Anmälan till JO motiverar i detta fall inte några ytterligare synpunkter.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF. Enligt dessa regler har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att handlingen inte omfattas av sekretess (den s.k. offentlighetsprincipen).

text: Av

text: 2 kap. 1 §

text: TF framgår att offentlighetsprincipens syfte är att främja ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Denna ändamålsbeskrivning kan inte läggas till grund för någon begränsning av offentlighetsprincipens räckvidd. Reglerna om allmänna handlingars offentlighet ska tillämpas strikt formellt utan beaktande av vilket ändamål som reglernas tillämpning i det enskilda fallet kan tänkas främja eller inte främja. En myndighet kan med andra ord aldrig vägra lämna ut en handling med motiveringen att den inte kan se att utlämnandet

text: skulle främja ett fritt meningsutbyte eller en allsidig upplysning. (Se Axberger, Yttrandefrihetsgrundlagarna, 2:a uppl., 2014, s. 190.)

text: Enligt

text: 31 kap. 23 § första stycket

text: OSL gäller sekretess för uppgift i ett upphovsrättsligt skyddat verk som inte kan antas sakna kommersiellt intresse, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att rättighetshavaren lider skada och

text: 1. det av särskild anledning kan antas att verket inte tidigare har offentliggjorts i den mening som avses i lagen (

text: ) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk, 2. det av särskild anledning kan antas att verket har kommit in till myndigheten utan rättighetshavarens samtycke, och 3. ett röjande av uppgiften innebär ett upphovsrättsligt förfogande.

text: I bestämmelsens andra stycke står att vid tillämpningen av första stycket ska ett verk som har tillhandahållits enligt

text: 2 kap.

text: TF eller har lämnats från en myndighet till en annan inte därigenom anses offentliggjort.

text: Enligt

text: 8 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, ska en förvaltningsdomstol se till att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. Härav framgår att domstolen har ansvaret för att mål blir tillfredsställande utredda, den s.k. officialprincipen.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att tingsrätten fattade sitt beslut i utlämnandefrågan utan att ha öppnat den e-postbilaga som begärdes ut. Som AA själv har angett borde han ha tagit del av handlingarna för att kontrollera dess innehåll. AA förtjänar kritik för att han underlät att göra det.

text: Vidare framgår att kammarrätten meddelade sin dom utan att begära in de handlingar som målet gällde. Frågan är om kammarrätten har fullgjort sitt utredningsansvar.

text: Målet i kammarrätten gällde om innehållet i en allmän handling hos tingsrätten i form av en e-postbilaga kunde lämnas ut. Kammarrätten skulle därför pröva om sekretess gällde för uppgifterna i bilagan.

text: Kammarrätten har vid sin prövning hänvisat till

text: 31 kap. 23 §

text: OSL, som är tillämplig för upphovsrättsligt skyddade verk. Bedömningen av om sekretess gäller enligt nämnda bestämmelse måste alltså ske med utgångspunkt i den handling som efterfrågas och förutsätter därför att domstolen tar del av innehållet i handlingen. Detta gäller oavsett om handlingen ges in av samma person som begär ut den och oavsett om denne uppger vad materialet innehåller.

text: För att kunna göra en sådan självständig bedömning av innehållet i den handling som GG begärde ut, borde kammarrättsråden BB, CC och DD ha

text: begärt in bilagan från tingsrätten och därefter bildat sig en egen uppfattning om bilagans innehåll. De förtjänar kritik för sin underlåtenhet i detta avseende.

text: Kammarrätten har i sitt remissvar uppgett att den enskilde hade ett annat syfte med sin begäran om handlingsutlämnande än det som anges i

text: 2 kap. 1 §

text: TF och att en sådan begäran inte är en begäran som motiverar prövning enligt TF:s och OSL:s bestämmelser. Jag vill påpeka att den enskildes syfte med en begäran om att få del av en allmän handling inte får påverka hur en domstol eller en myndighet handlägger hans eller hennes begäran.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
God man/förvaltare
Tillsyn

title: Anmälan mot Överförmyndaren i Ockelbo kommun m.fl. angående handläggningen av ett ärende om god man m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 25 februari 2009, klagade AA på Överförmyndaren i Ockelbo kommun. Hon anförde bl.a. att hon inte fått någon ny god man efter det att hennes tidigare gode man BB ”sagt upp sig”.

text: AA riktade även klagomål mot den gode mannen.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt i ärendet inhämtades och granskades. Därefter anmodades överförmyndaren att yttra sig över det som anfördes i anmälan. I sitt remissvar anförde överförmyndaren CC bl.a. följande.

text: – – – Den 25 april 2007 anordnade Gävle tingsrätt godmanskap för AA (i fortsättningen huvudmannen HM). I anmälan anges att godmanskapet varat ”ungefär (1) ett år” det handlar snarare om ett år och tio månader vid tidpunkten för JO-anmälan. Innan godmanskapet kom till stånd hade HM på egen begäran beviljats förmedling av ekonomiska medel genom socialtjänstens försorg sedan den 13 februari 2006. Dessförinnan hade ekonomiskt bistånd beviljats mer eller mindre regelbundet sedan 2005. Den insatsen från socialtjänstens sida var ofta konfliktfylld – – –. Konflikterna blev en påfrestande faktor och godmanskap blev en ny lösning som skulle ställa allt till rätta, trodde man. – – – I ansökan den 18 april 2007 om god man till tingsrätten föreslogs BB som ställföreträdare. En person som informerats om de förhållanden som varit rådande under tiden socialtjänsten ansvarat för förmedling av ekonomiska medel. – – – Det framgår av den lånade akten – – – att det ganska snart uppstod nya problem i samarbetet mellan god man och HM bl.a. genom att HM agerat utanför godemannens vetande som fick till följd att ekonomin ytterligare försämrades.

text: Agerande från Överförmyndaren (Öfm)

text: I sin skrivelse till JO klagar HM, så som det måste förstås, på att Öfm inte har agerat för att hjälpa HM. I en skrivelse den 20 februari 2008 till Öfm begär godemannen (Gm) att få bli entledigad på grund av problem med att sköta uppdraget. Problemen bestod i huvudsak av att HM agerade utanför GM:s vetskap och kontakten var bristfällig dem emellan. Öfm försökte att finna en ny ställföreträdare men p.g.a. de

text: kända svårigheterna med HM fanns ingen ny som var villig eller som hade förutsättningar att åta sig uppdraget. Det fördes samtal med HM om svårigheterna att hitta någon ny ställföreträdare, dessutom gavs löften från HM om att inte företa handlingar som äventyrade ekonomin ytterligare utan att informera GM först. Det visade sig senare att sådana löften var bara ord och den faktiska verkligheten visade att HM hade successivt tagit ut ca 18 000 kr för egen konsumtion utöver de 550 kr/vecka som man kommit överens om. Pengar som var avsedda för amortering av skulder och betalning av räkningar. Frågan om förvaltarskap aktualiserades och på ett möte gav HM sitt medgivande till att ansöka om förvaltarskap. Det poängterades vid detta möte att förvaltarskap inte är en åtgärd för all framtid utan att det sker en prövning varje år om dess fortsättning. Vi var överens om att det var en åtgärd som syftade till att räta upp den havererade ekonomin. Den 2 oktober 2008 mottog Gävle tingsrätt en ansökan om förvaltarskap. Tingrätten meddelade den 7 oktober 2008 ett interimistiskt beslut att BB förordnas som förvaltare med uppgift att förvalta egendom. Som skäl anför man att HM är ur stånd att vårda sin egendom. Förvaltarskapsärendets avgörande meddelas den 28 november 2008 av rätten, som fastställde att godmanskap skall gälla och anses vara fullt tillräcklig åtgärd.– – – Öfm överklagar beslutet till hovrätten den 17 december 2008 – – – och framför kritik över att rätten ensidigt har beaktat HM:s och rättegångsbiträdet DD:s synpunkter. Rätten har inte beaktat vare sig Öfm:s eller GM:s synpunkter där det klart sägs att det finns inga förutsättningar för ett godmanskap under rådande omständigheter. Dessutom kan rättens beslut förstås utifrån de dokumenterade samarbetssvårigheter mellan HM och GM som varit rådande. Det är Öfm som skall handlägga ett byte av ställföreträdare och det kan göras först när beslutet har kommit från hovrätten där graden av ställföreträdarskap är fastställt. – – –

text: Under tiden överklagarärendet ligger och väntar på prövningstillstånd hos hovrätten inkommer GM med en jämkningsansökan till tingsrätten där godmanskapet önskas upphöra helt. Öfm tillstyrker i ett yttrande – – – att jämkning sker enligt ansökan. Eftersom vid detta datum inget prövningstillstånd ännu hade meddelats Öfm från hovrätten och jämkningsansökan om upphörande förutsattes vinna laga kraft, återkallades överklagandeärendet hos hovrätten. I efterhand har Öfm insett att detta var en felaktig handläggning från Öfm:s sida, då rätten senare fastslog att godmanskapet skall gälla allt fortfarande. GM entledigas på felaktig grund av Öfm. – – – När rättens beslut den 27 februari 2009 fastslog att godmanskapet ej skall upphöra, tog Öfm kontakt med tingsnotarien EE för att diskutera det uppkomna läget. Notarien meddelade då att man från rättens sida kontaktat fostermodern – – – för att höra om hon kan åta sig uppdraget att vara god man till AA. Hon hade gett ett jakande svar. Öfm kontaktade då HM vid två tillfällen för att få ett skriftligt medgivande på om det var ok att fostermodern blev god man. HM avböjde då genom ett mail där följande text citeras: ”Nej tack, jag har pratat med tingsrätten, detta löser sig på annat sätt, så någon ny god man behöver jag inte.” – – –

text: Öfm kan konstatera att HM själv har skickat in en jämkningsansökan till tingsrätten där hon önskar att godmanskapet skall upphöra helt. Detta görs i ett skede då hon blir ombedd att yttra sig om att få sin fostermor – – – som ny god man. Detta förefaller märkligt för Öfm som inte är invigd i tankegångarna hos HM. Efter ett antal skrivelser och ärenden till Öfm, tingsrätten och ett till JO har i huvudsak den röda tråden i budskapet varit missnöje med nuvarande god man och kravet på att få en ny ställföreträdare förordnad. När det bytet stod för dörren väljer HM att ansöka om att uppdraget skall upphöra helt. Tingsrätten fattade den 8 april 2009 beslut om att godmanskapet för AA skall upphöra.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Frågor som rör anordnandet och upphävandet av godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: ska prövas av rätten (

text: 11 kap. 19 § föräldrabalken

text: ). Överförmyndaren har enligt samma bestämmelse att under vissa förutsättningar entlediga en god man. Om godmanskapet ska bestå får en överförmyndare emellertid inte entlediga en god man utan att samtidigt förordna en ny god man.

text: Av utredningen i ärendet framgår följande. Gävle tingsrätt beslutade den 25 april 2007 att anordna godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: för AA. Den 28 november 2008 beslutade tingsrätten att godmanskapet alltjämt skulle bestå. Ärendet överklagades till Hovrätten för Nedre Norrrland, som efter att överklagandet återkallats, avskrev ärendet från vidare handläggning. Därmed stod tingsrättens beslut om att godmanskapet skulle bestå fast.

text: Den 2 februari 2009 beslutade överförmyndaren att entlediga BB från uppdraget som god man för AA, utan att samtidigt förordna en ny god man för henne. I och med att överförmyndaren entledigade den gode mannen utan att förordna en ny agerade överförmyndaren i strid med

text: 11 kap. 19 § föräldrabalken

text: . Överförmyndaren förtjänar kritik för sitt agerande. I sammanhanget vill jag erinra om att en god man som ansökt om att bli entledigad från sitt uppdrag enligt nyss nämnda bestämmelse är skyldig att kvarstå till dess en ny god man eller förvaltare har utsetts om godmanskapet ska bestå.

text: Gode män står inte under JO:s tillsyn. Det som anförts om den gode mannen föranleder därför inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Kommunicering Verkställighet

title: Anmälan mot Försäkringskassan om bl.a. dröjsmål med att verkställa en länsrättsdom

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 25 februari 2009, anförde AA bl.a. följande. I september 2006 ”beslutade” Försäkringskassan att hon var psykiskt sjuk. Försäkringskassans felaktiga diagnos har förorsakat henne mycket lidande och medförde bl.a. att kassan upphörde med att betala ut hennes livränta. Den 9 juli 2008 fann emellertid länsrätten att hon hade fortsatt rätt till livränta men kassan verkställde inte domen förrän i oktober samma år. AA anförde vidare att Försäkringskassan ”gjorde henne till hel sjukpensionär” utan föregående kommunicering.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt i ärendet lånades in. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig över det som AA hade anfört om verkställigheten av länsrättens dom samt om den underlåtna kommuniceringen.

text: I sitt remissvar anförde Försäkringskassan, genom chefsjuristen BB, följande.

text: Utredning

text: Verkställigheten av domen Länsrätten i Göteborg meddelade den aktuella domen den 9 juli 2008. Domen innebar att länsrätten upphävde Försäkringskassans beslut den 14 september 2006 avseende AA:s rätt till livränta enligt lagen (

text: ) om arbetsskadeförsäkring (LAF) och visade målet åter till Försäkringskassan för nödvändig handläggning. Länsrättens bedömning var att livräntan skulle samordnas till 100 procent med AA:s halva sjukersättning eftersom arbetsskadan förklarade hela AA:s arbetsförmågenedsättning. Försäkringskassans beslut från den 14 september 2006 var att livräntan skulle samordnas till 50 procent då bedömningen gjordes att hälften av arbetsförmågenedsättningen kunde förklaras av arbetsskadan. Av Försäkringskassans inkomststämpel framgår att domen kom in till myndigheten den 11 juli 2008. Den 17 juli 2008 kom domen in till Nationellt försäkringscenter (NFC) Gårda där AA:s ärende om arbetsskadelivränta handläggs. När en dom återkommer till myndigheten tar först en av myndighetens processenheter ställning till om domen ska överklagas eller inte samt om inhibition bör begäras. Sedan detta ställningstagande gjorts påbörjas själva handläggningen av verkställighetsärendet då domen efter inskanning blir tillgänglig i ärendehanterings-

text: systemet ÄHS. I detta fall aktualiserades domen i ÄHS den 4 augusti 2008. Ett bekräftelsebrev skickades till AA:s ombud med information om att det på grund av semestertider kunde komma att ta några veckor innan en kontakt togs. Det går i övrigt inte i Försäkringskassans diarieföringssystem Diabas att hitta uppgifter om vid vilken eller vilka av myndighetens enheter som domen befunnit sig under tiden den 11 juli - 4 augusti 2008. Ärendet lämnades därefter till en utredare för fortsatt handläggning. Den 18 september 2009 sammanställde utredaren underlag och räknade fram aktuell inkomst efter skadan. Utredaren lämnade därefter ärendet till beräknare samt föredragande för beräkning och kvalitetssäkring av ärendet. Beräkningen gjordes den 19 september och kvalitetssäkringen den 22 september 2009. Samma dag kommunicerades de inkomstuppgifter som låg till grund för bedömningen av ärendet med AA:s ombud. Som sista dag för att lämna synpunkter på kommuniceringen angavs den 8 oktober 2008. Den 17 oktober föredrogs, beslutades och verkställdes utbetalningen av livräntan.

text: Ansökan om sjukersättning Av Försäkringskassans journal i AA:s ärende framgår bland annat följande. AA har sedan tidigare halv varaktig sjukersättning. Försäkringskassan betalade ut sjukpenning till AA t.o.m. den 15 maj 2008. Den 12 maj 2008 fattade Försäkringskassan beslut om att inte längre betala ut sjukpenning till henne från och med den 16 maj 2008. Den 20 maj 2008 kom AA in med ett medicinskt underlag för en ny sjukskrivningsperiod. Den 23 juni 2008 beslutade Försäkringskassan att inte betala ut sjukpenning eftersom underlaget inte tillförde ärendet något nytt. Den 17 juli 2008 begärde AA omprövning och den 15 september 2008 beslutade Försäkringskassan att inte ändra besluten den 12 maj och den 23 juni 2008. Den 29 april 2008 kom en ansökan in till Försäkringskassan från AA om hel sjukersättning fr.o.m. maj 2008. Då läkarutlåtande saknades i ansökan skrev Försäkringskassan till AA och bad henne att komma in med ett sådant senast den 3 juli 2008. Den 3 juli 2008 begärde AA anstånd med prövningen tills en utredning på Sofiahemmet i Göteborg skulle vara klar. Utredningen var beställd av arbetsgivaren Polisen i Uddevalla. Slutsamtal i utredningen skulle hållas i slutet av augusti eller i början av september månad och därefter skulle Försäkringskassan få del av utredningen. Den 18 juli 2008 beviljade Försäkringskassan anstånd till den 15 september 2008, för att utredningen på Sofiahemmet skulle hinna slutföras. Den 11 september 2008 ringde personalhandläggaren CC, Polismyndigheten i Västra Götaland, för att diskutera utredningen från Sofiahemmet. På grund av sekretessregler ville Försäkringskassans handläggare inte diskutera ärendet. CC uppgav att hon var AA:s ombud. Skriftlig fullmakt daterad den 13 september 2008 skickades in från AA. Fullmakten gav personalhandläggaren CC, Polismyndigheten i Västra Götaland rätt att företräda henne. Den 17 september 2008 kom ombudet CC in med medicinsk utredning från Sofiahemmet. Utredningen visade att hel nedsättning av arbetsförmågan förelåg fr.o.m. utlåtandets datering den 28 juli 2008 och tre månader framåt. Av utlåtandet framgick vidare att efter tre månaders medicinsk rehabilitering (november) kunde arbetsträning motsvarande 25 procent påbörjas i syfte att nå 50 procents arbetsförmåga efter sex månader (april 2009). Den 24 september 2008 ringde Försäkringskassans handläggare till CC för att tala om att fullmakt samt medicinsk utredning från Sofiahemmet kommit in. I samtalet framkom att Försäkringskassan inför tidigare beslut om indragning av sjukpenning fått besked från arbetsgivaren att de uttömt möjligheterna till annat arbete hos Polisen. CC menade att arbetsgivaren valde att köpa utredningen för att få mer

text: information om AA:s förmåga och att utredningen nu påvisat att hon skulle kunna återgå i arbete hos Polisen inom en inte alltför avlägsen framtid. Brev daterat den 6 oktober 2008 kom in från CC. Brevet innehöll en planering som arbetsgivaren och AA gjort. Planeringen var gjord för perioden den 6 oktober 2008 fram till den 5 april 2009 med uppföljning i november 2008. Yttrande från försäkringsläkare daterat den 3 och den 14 oktober 2008 styrkte förslaget till beslut om halv tidsbegränsad ersättning. Den 22 oktober 2008 beslutade Försäkringskassan om halv tidsbegränsad sjukersättning från och med maj 2008 till och med april 2009, utöver redan beviljad halv varaktig sjukersättning. Ärendet bedömdes enligt

text: 7 kap.

text: och

text: 3 §§

text: lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) i lydelsen före den 1 juli 2008 och 7 kap. 2 § AFL. Under ersättningsperioden skulle arbetsträning komma att pågå. Plan för återgång i arbete finns (i form av brev daterat den 6 oktober 2008 från CC). Föregående kommunicering hade inte bedömts nödvändig. Beslutet sändes till CC och till AA. Den 4 november 2008ringde CC med anledning av beslutet om sjukersättning. CC uppgav att arbetsgivaren betalade lön för halvtidsarbete fr.o.m. den 6 oktober 2008 utifrån den arbetsplan som de skickat in till Försäkringskassan. Vid samtalet påpekade handläggaren på Försäkringskassan att det inte framgick av planen att arbetsgivaren hade avsett att betala lön fr.o.m. den 6 oktober 2008. Med hänsyn till samtalet beslutade Försäkringskassan den 3 december 2008 om ändring av beslutet den 22 oktober 2008 med stöd av 20 kap.10 a § första stycket punkten 2 AFL. Ändringen innebar att halv tidsbegränsad sjukersättning inte skulle beviljas för perioden maj 2008 - april 2009. Eftersom AA sedan den 6 oktober 2008 arbetade heltid var inte villkoret att arbetsförmågan måste antas vara nedsatt minst ett år uppfyllt. Ändringen föranleddes av den nya klarläggande informationen om AA:s arbetsförhållanden. Eftersom den information som föranledde ändringen lämnats av AA:s ombud bedömdes inte heller i detta läge kommunicering vara nödvändig innan beslutet fattades. Upplysningsvis kan nämnas att AA överklagade omprövningsbeslutet den 15 september 2008 angående att sjukpenning inte skulle betalas ut från den 16 maj 2008. Försäkringskassan medgav i yttrande till Länsrätten i Göteborg den 11 februari 2009 bifall till överklagandet. Länsrätten beslutade i dom den 19 maj 2009 (mål nr 6712-08 E) att AA är berättigad till sjukpenning under perioden den 16 maj - 5 oktober 2008.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Verkställigheten av domen I Försäkringskassans diarieföringssystem Diabas finns inga noteringar om att den aktuella domen kommit in till myndigheten eller någon uppgift om och i så fall när någon av myndighetens processjuridiska enheter fått domen och tagit ställning till eventuellt överklagande. Det förhållandet att domen ankomststämplats vid NFC Gårda den 17 juli 2008 behöver inte betyda att domen då funnits för ställningstagande till överklagande hos någon av de processjuridiska enheterna utan kan betyda att domen i den interna posthanteringen skickats till NFC Gårda som därefter lämnat domen till en av de processjuridiska enheterna. Men hur det förhåller sig med den saken går alltså inte att klarlägga. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande särskilt med tanke på tidsutdräkten i detta ärende och då verkställighet av domar ska ske så snart som möjligt. När det gäller tiden från och med att ärendet aktualiserades hos NFC Gårda den 4 augusti 2008 fram till verkställigheten den 17 oktober 2008 kan Försäkringskassan konstatera att handläggningen tagit oacceptabelt lång tid. I vissa fall kan verkställighet av domar om arbetsskadelivränta ta tid. Det handlar t.ex. om sådana fall då Försäkringskassan avslagit en ansökan och ingen inkomstutredning därför gjorts i ärendet. En sådan utredning kan i vissa fall ta några månader. Så var dock inte situationen i detta ärende där det dessutom dröjde från den 4 augusti till den 18

text: september innan handläggningen påbörjades. Även om viss utredning av inkomsten var nödvändig att genomföra borde AA:s livränteutbetalning ha kunnat verkställas snabbare. Försäkringskassan beklagar att verkställigheten tagit för lång tid. Ett nytt metodstöd för hantering av domar och beslut från domstolar finns sedan den 10 mars 2009 i Försäkringskassans vägledning 2001:7 Omprövning, ändring och överklagande av Försäkringskassans beslut. Där anges i huvudsak följande. Domar eller beslut ska av domstolen skickas till den omprövningsenhet som levererat överklagandet till domstolen. Om domen avser ändring av Försäkringskassans beslut ska omprövningsenheten snarast lämna domen och akten vidare till någon av Försäkringskassans processjuridiska enheter samt registrera domen i diarieföringssystemet Diabas och notera till vilken enhet domen skickats. Den processjuridiska enheten ska granska domen och ta ställning till om domen ska överklagas och vid överklagande ta ställning till om inhibition ska begäras. Om den processjuridiska enheten bedömer att domen inte ska överklagas ska enheten snarast meddela sitt ställningstagande till såväl omprövningsenheten som den enhet som handlägger förmånen i fråga för den försäkrade. Detta ska dokumenteras i Diabas. Med hänsyn till metodstödet går det idag klart att följa en dom om ändring från det att den kommit in till myndigheten fram till ställningstagandet att den inte ska överklagas utan verkställighet ska ske.

text: Ansökan om sjukersättning Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, får ett ärende som avser myndighetsutövning mot någon enskild inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. I vissa situationer får myndigheten emellertid avgöra ärendet utan att kommunicering skett och det gäller bl.a. när avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga (17 § första stycket 1 AFL). I beslutet den 22 oktober 2008 beviljade Försäkringskassan AA:s ansökan. Det fanns därför inte någon skyldighet att kommunicera de uppgifter som tillförts ärendet från någon annan än henne själv. Kommuniceringsskyldigheten i

text: förvaltningslagen

text: innebär bara en skyldighet för myndigheten att låta den enskilde yttra sig över de uppgifter som kommuniceras. Den innebär inte någon skyldighet för myndigheten att informera den enskilde om vilket beslut som myndigheten överväger att fatta i ärendet. I Försäkringskassan tillämpas dock den principen att myndigheten i samband med kommuniceringen även informerar om det beslut som myndigheten överväger att fatta. I de fall kommunicering inte sker är det av naturliga skäl inte heller aktuellt att informera den enskilde om det beslut som övervägs. Ändringsbeslutet den 3 december grundades på uppgifter som tillförts av parten och det kunde därför fattas utan föregående kommunicering. Försäkringskassan anser att myndigheten inte begått något formellt fel i handläggningen av AA:s ärende om sjukersättning. Beslutet var dock grundat på missförstånd om att hennes ansökan om sjukersättning kvarstod och om hennes arbetsförhållanden hos arbetsgivaren. Detta hade naturligtvis kunnat undvikas om Försäkringskassan haft en kontakt med CC innan beslutet fattades. Ärendet belyser vikten av tydlighet i kontakterna mellan Försäkringskassan och den enskilde.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledningsvis vill jag framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och främst avser en kontroll av att myndigheterna följer de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Jag kommer således inte att uttala mig om Försäkringskassans

text: bedömningar i de aktuella sakfrågorna. Det ankommer inte heller på JO att pröva frågor om skadestånd. Dröjsmålet med verkställigheten av länsrättens dom Enligt

text: 8 kap. 12 § lagen (1976:380)

text: om arbetsskadeförsäkring jämförd med

text: 20 kap. 13 § tredje stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring ska domstols beslut gälla omedelbart, om inte annat har föreskrivits i beslutet eller bestäms av den domstol som har att pröva beslutet.

text: Att ett beslut gäller omedelbart innebär inte endast att det är verkställbart utan också att det ska verkställas så snart som möjligt. Ett visst dröjsmål med verkställigheten kan godtas i de fall då Försäkringskassan har framställt ett yrkande om inhibition av länsrättens dom och avvaktar beslut i denna fråga. Denna situation var dock inte aktuell i AA:s ärende.

text: Av remissvaret framgår att länsrättens dom den 9 juli 2008 inkom till Försäkringskassan den 11 juli 2008, att handläggningen påbörjades den 18 september 2008 och att domen verkställdes först den 17 oktober 2008. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick således till mer än tre månader vilket är en oacceptabelt lång tid. Försäkringskassan förtjänar kritik för sitt dröjsmål. Självfallet är det, som Försäkringskassan anför i sitt remissvar, också otillfredsställande att det inte gått att följa var hos kassan domen befunnit sig under ärendets gång. Jag ser positivt på att Försäkringskassan har sett över sina rutiner i detta avseende.

text: Om kommunicering Enligt

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, får ett ärende som innebär myndighetsutövning inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett om t.ex. avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga.

text: Försäkringskassan har i sitt remissvar framfört synpunkten att någon kommuniceringsskyldighet enligt

text: 17 §

text: FL inte förelåg eftersom kassan beviljade AA:s ansökan. Jag anser inte att Försäkringskassan har brustit i sin kommuniceringsskyldighet men vill i sammanhanget erinra om de svårigheter som ofta föreligger – inte minst vid beslut om sjukersättning – att avgöra om ett avgörande gått den försäkrade emot. Det finns inom ramen för detta ärende vidare anledning att påminna om att

text: förvaltningslagen

text: endast anger en minimistandard för handläggningen. Det yttersta skälet för kommuniceringsskyldigheten i

text: 17 §

text: är att säkerställa att myndigheten fattar materiellt riktiga beslut. Av samma skäl kan det finnas anledning att vara särskilt noggrann i kontakten med den enskilde även i fall då en uttrycklig kommuniceringsskyldighet saknas.

text: Övrigt Vad AA har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet.


nyckelord:
God förvaltning/myndighetsetik
God man/förvaltare
Processledning

title: Kritik mot en rådman för utformningen av förelägganden till en överförmyndarnämnd. Även uttalanden om handläggningen av sådana ärenden om godmanskap och förvaltarskap där det är svårt att rekrytera en ställföreträdare

sammanfattning: I flera ärenden om anordnande av godmanskap vid Sundsvalls tingsrätt uppkom svårigheter att få fram förslag på god man med anledning av att överförmyndarnämnden inte lyckades att rekrytera en sådan. Tingsrätten förelade överförmyndarnämnden att fortsätta att försöka rekrytera en ställföreträdare för den enskilde, vilket ifrågasattes av nämnden. Överförmyndaren ska på begäran av rätten lämna förslag på god man eller förvaltare, om det inte finns särskilda skäl mot det. ChefsJO uttalar att det ytterst är domstolen som avgör om det finns särskilda skäl för överförmyndaren att avstå från att lämna ett förslag på ställföreträdare. Sundsvalls tingsrätt hade därför i och för sig rätt att förelägga överförmyndarnämnden att fortsätta att försöka rekrytera en ställföreträdare. Förelägganden till överförmyndarnämnden, som beslutades av den ansvariga rådmannen, avslutades med ”I annat fall överväger tingsrätten att ta kontakt med Tillsynsmyndigheten”. Inför ett sammanträde i ett av ärendena förelades överförmyndarnämnden att ta med sig en lista över kontaktuppgifter till presumtiva ställföreträdare. Det angavs vidare att tingsrätten, tillsammans med överförmyndarnämnden, skulle kontakta tänkbara ställföreträdare vid sammanträdet. Enligt chefsJO var föreläggandena i dessa delar olämpligt utformade, och den ansvariga rådmannen kritiseras för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde Överförmyndarnämnden Mitt (i fortsättningen överförmyndarnämnden) klagomål mot Sundsvalls tingsrätt beträffande handläggningen av sådana godmanskaps- och förvaltarskapsärenden där det är svårt att rekrytera ställföreträdare. Den övergripande kritiken var att tingsrätten förelagt överförmyndarnämnden om sådant som saknat lagstöd, att förelägganden utformats på ett osakligt sätt och att tingsrätten inte tagit hänsyn till att nämnden inte har lyckats hitta en ställföreträdare. Överförmyndarnämnden framhöll särskilt två ärenden vid tingsrätten. Av handlingar som bilagts anmälan framgick bl.a. följande.

text: Sundsvalls tingsrätt har i dessa ärenden om anordnande av godmanskap (Ä 2606-23 och Ä 3316-23) förelagt överförmyndarnämnden att fortsätta att försöka rekrytera en ställföreträdare för den enskilde, t.ex. genom att ta direkt kontakt (s.k. direktrekrytering) med presumtiva ställföreträdare och därefter till tingsrätten redovisa vilka kontakter som tagits. I ett av ärendena (Ä 2606-23) angavs i tingsrättens föreläggande även att överförmyndarnämnden kunde ta kontakt med en privat aktör som åtar sig uppdrag som ställföreträdare till ett fast pris. I båda ärendena angavs avslutningsvis att ”I annat fall överväger tingsrätten att ta kontakt med Tillsynsmyndigheten”.

text: Det framgår vidare att tingsrätten inför ett sammanträde i ett av ärendena (Ä 2606-23) förelade överförmyndarnämnden att till sammanträdet ta med en lista med kontaktuppgifter på samtliga ställföreträdare som för närvarande fanns registrerade hos nämnden. Det framgår även att syftet med sammanträdet var, om så inte skett tidigare, att kontakta presumtiva ställföreträdare. I ett senare föreläggande till överförmyndarnämnden angavs därutöver följande. … Eftersom ÖFN [Överförmyndarnämnden Mitt, JO:s anm.] inte under lång tid har kunnat lämna förslag på ställföreträdare ser tingsrätten ingen annan utväg än att tillsammans med ÖFN vid ett sammanträde kontakta presumtiva ställföreträdare. Det är ÖFN som har kontaktuppgifterna till dessa och ska lämna förslag när det begärs av rätten. ”Listan” behöver inte lämnas in, men ska tas med för att vi ska kunna gå vidare med ärendet vid sammanträdet. Tingsrätten förutsätter därför att ÖFN tar med sig kontaktuppgifter så att ärendet kan drivas vidare.

text: Utredning

text: JO begärde att Sundsvalls tingsrätt skulle yttra sig över anmälan. Tingsrätten yttrade sig genom lagmannen AA. I yttrandet redogjordes för de aktuella ärendenas handläggning och de bedömningar som hade gjorts. Tingsrätten redogjorde även för handläggningen generellt i ärenden om anordnande av godmanskap och förvaltarskap när det finns svårigheter att rekrytera ställföreträdare. Vidare redogjorde tingsrätten för att sådana svårigheter tagits upp på möten mellan överförmyndarnämnden och tingsrätten. Tingsrätten angav också att domstolen hade tagit kontakt med professionella aktörer i syfte att efterhöra om de skulle kunna förordnas som ställföreträdare när överförmyndarnämnden inte lämnat förslag. Det visade sig dock inte vara en framkomlig väg då företagen uppgav att överförmyndarnämnden inte skulle godkänna deras ersättning. Enligt tingsrätten är det olyckligt att myndigheterna inte har kunnat nå en samsyn kring de aktuella frågorna.

text: Överförmyndarnämnden kommenterade yttrandet.

text: Rättslig reglering

text: Under vissa förutsättningar kan rätten anordna godmanskap eller förvaltarskap för en enskild. När beslut om godmanskap eller förvaltarskap meddelas ska rätten samtidigt förordna en god man respektive en förvaltare att utföra uppdraget. (Se

text: 11 kap.

text: och

text: 7 §§

text: föräldrabalken

text: Om överförmyndaren ansöker om anordnande av godmanskap eller förvaltarskap hos tingsrätten ska nämnden lämna förslag på god man eller förvaltare (se

text: 11 kap. 17 a § tredje stycket föräldrabalken

text: Domstolen har det övergripande ansvaret för att ett ärende blir så utrett som dess beskaffenhet kräver (se 12 § lagen [1996:242] om domstolsärenden [

text: ärendelagen

text: Rätten ska se till att begära in de yttranden och det underlag som behövs för att kunna ta ställning i frågan om godmanskap respektive förvaltarskap (se

text: 11 kap.

text: och

text: 17 §§

text: föräldrabalken

text: Rätten får uppdra åt överförmyndaren att hämta in yttranden och utredning. På begäran av rätten ska överförmyndaren också lämna förslag på god man eller förvaltare, om det inte finns särskilda skäl mot det. (Se

text: 11 kap.

text: 17 a § första

text: och

text: andra stycket

text: föräldrabalken

text: , från och med den 1 juli 2026

text: 17 c § föräldrabalken

text: .) Särskilda skäl kan t.ex. vara att det inte går att finna någon person som vill åta sig uppdraget. Överförmyndaren ska i sådana fall redogöra för rätten vilka ansträngningar som har gjorts för att finna en lämplig ställföreträdare. (Se

text: prop. 2013/14:225, s. 46

text: Det vilar ett tungt ansvar på överförmyndaren att se till att ett behov av ställföreträdarskap tillgodoses. Det krävs att överförmyndaren vidtar alla rimliga åtgärder för att hitta någon som är lämpad och villig att åta sig uppdraget. I det enskilda fallet krävs att överförmyndaren gör aktiva efterforskningar och i princip uttömmer de möjligheter som finns att hitta en ställföreträdare. Det kan t.ex. krävas att myndigheten tillfrågat samtliga personer som anmält intresse för ställföreträdaruppdrag och, i förekommande fall, kommunens förvaltarenhet. Om det rör sig om ett krävande uppdrag bör det dock inte krävas att överförmyndaren har frågat personer som saknar eller har begränsad erfarenhet av ställföreträdaruppdrag eller av någon annan anledning inte bedöms klara av eller vara lämpliga för ett sådant uppdrag. Vad som krävs av överförmyndaren får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. (Se

text: NJA 2012 s. 715

text: NJA 2018 s. 246

text: samt

text: prop. 2013/14:225, s. 19

text: och

text: f.; se även JO:s beslut den 10 juni 2021, dnr

text: Länsstyrelsen utövar tillsyn över överförmyndares och överförmyndarnämnders verksamhet (se

text: 19 kap. 17 § föräldrabalken

text: Bedömning

text: Förutsättningarna för en tingsrätt att förelägga överförmyndaren att fortsätta att rekrytera ställföreträdare En fråga som aktualiseras i ärendet är om det finns rättsligt stöd för en tingsrätt att förelägga överförmyndaren att fortsätta att rekrytera en ställföreträdare när överförmyndaren inte har kunnat lämna förslag på en sådan.

text: Enligt

text: 11 kap. 17 a § föräldrabalken

text: har överförmyndaren en skyldighet att lämna förslag på god man eller förvaltare. Skyldigheten är långtgående men, som nämnts, inte absolut. I de fall det inte går att hitta någon som vill åta sig uppdraget finns det enligt förarbetena särskilda skäl mot att överförmyndaren lämnar ett förslag.

text: En fråga som inställer sig är vilken myndighet som slutligt ska pröva frågan om det finns särskilda skäl för överförmyndaren att avstå från att lämna förslag på ställföreträdare.

text: Det är tingsrättens uppgift att pröva om förutsättningarna för ställföreträdarskap är uppfyllda. Tingsrätten har också det yttersta ansvaret för att ärenden om ställföreträdarskap blir så utredda som dess beskaffenhet kräver.

text: Av förarbetena framgår att överförmyndaren ska redogöra för vilka ansträngningar som gjorts för att finna en lämplig ställföreträdare om överförmyndaren inte har kunnat lämna något förslag på en sådan. Att överförmyndaren ska lämna en sådan redovisning talar för att domstolen ska göra en bedömning av om de ansträngningar som har gjorts för att finna en ställföreträdare är tillräckliga.

text: Om det inte finns någon som är beredd att ta på sig uppdraget som ställföreträdare kan det innebära att ett förvaltarskap eller godmanskap inte kan komma till stånd fastän det behövs (se

text: NJA 2012 s. 715

text: , p. 3). Domstolens prövning kan då resultera i att en ansökan om godmanskap eller förvaltarskap avslås. Det finns hovrättspraxis där ställföreträdarskap har anordnats utan att det funnits något förslag på ställföreträdare från överförmyndaren att ta ställning till. Hovrätten har då återförvisat ärendet till tingsrätten för att utse en god man och i skälen för beslutet uttalat att det ankommer på överförmyndaren att göra ytterligare ansträngningar för att finna en ställföreträdare (se

text: RH 2018:5

text: och Hovrätten för Nedre Norrlands beslut den 28 september 2023 i ärende nr 63-23).

text: Mot den anförda bakgrunden anser jag att det står klart att det ytterst är domstolen som avgör om det finns särskilda skäl för överförmyndaren att avstå från att lämna ett förslag på ställföreträdare. Om tingsrätten gör bedömningen att det inte finns särskilda skäl måste domstolen kunna förelägga överförmyndaren att göra ytterligare ansträngningar för att finna en ställföreträdare. Motsvarande befogenhet har tingsrätten om överförmyndaren anser att det saknas förutsättningar för ett ställföreträdarskap och därför avstår från att lämna ett förslag på ställföreträdare, men tingsrätten gör en annan bedömning av behovet (se

text: a. prop. s. 19

text: Jag anser därmed att Sundsvalls tingsrätt i och för sig har haft rätt att förelägga överförmyndarnämnden att fortsätta att försöka rekrytera en ställföreträdare. Huruvida det borde ha gjorts i de nu aktuella ärendena är emellertid en sådan

text: bedömningsfråga som jag normalt inte uttalar mig om. Det finns inte anledning att göra någon annan bedömning i detta fall.

text: I sammanhanget vill jag dock framhålla följande. En tingsrätt kan inte kräva att överförmyndaren ska vidta vilka rekryteringsåtgärder som helst. Tingsrätten måste givetvis respektera att det är överförmyndaren som avgör hur den myndigheten ska organiseras. I detta ingår exempelvis om överförmyndaren använder sig av privata företag som åtar sig uppdrag som ställföreträdare. Det kan också variera mellan kommuner om det finns en kommunal s.k. förvaltarenhet med anställda tjänstemän som inom ramen för sin anställning har som uppgift att vara god man eller förvaltare, och dit överförmyndaren kan göra en förfrågan. Tingsrättens utformning av vissa förelägganden JO har tidigare uttalat att i den mån tingsrätter och överförmyndare har olika uppfattning i en sakfråga är det rimligt att man utifrån sina respektive uppdrag försöker komma fram till ett sätt att förhålla sig till detta utan att saken ställs på sin spets (se JO 2025 s. 423, dnr 6899-2023). Jag delar denna utgångspunkt. Det kan mot den bakgrunden finnas skäl för en tingsrätt att noga överväga hur förelägganden till en annan myndighet ska utformas när det kan finnas olika uppfattningar hos myndigheterna i den sak föreläggandet avser. Ett lämpligt förhållningssätt kan vara att försöka lösa de meningsskiljaktigheter som finns i ett annat forum än inom ramen för enskilda ärenden, till exempel vid sådana samverkande möten som förekommer enligt Sundsvalls tingsrätt.

text: När det gäller utformningen av de nu aktuella föreläggandena gör jag följande överväganden.

text: De delar av föreläggandena som avsett fortsatt rekrytering har, i enlighet med vad jag anfört ovan, inte gått utöver vad tingsrätten har haft rätt att förelägga överförmyndarnämnden om. Det som därutöver anges i föreläggandet om direktrekrytering eller att rekrytera en privat aktör är utformat som förslag på en fortsatt handläggning hos överförmyndarnämnden. Enligt min mening är föreläggandena i dessa delar sakligt utformade. Några förelägganden innehöll texten ”I annat fall överväger tingsrätten att ta kontakt med Tillsynsmyndigheten”. Texten förekom i anslutning till en beskrivning av vissa åtgärder som överförmyndarnämnden enligt tingsrätten kunde vidta i ärendena. Vad gäller denna text har tingsrätten fört fram följande.

text: Med anledning av den problematik som förevarit i ställföreträdarärenden har i några ärenden övervägts att lämna samlad information till tillsynsmyndigheten utifrån de svar som lämnats på tingsrättens förelägganden om vilka åtgärder som vidtagits, om överförmyndarens arbetssätt och metoder vid rekrytering av ställföreträdare. Den ansvariga rådmannen BB har uppgett att skrivningen lades till för att vara transparent med överförmyndarnämnden i detta avseende.

text: Det angivna syftet återspeglas enligt min mening inte i den använda formuleringen, och jag kan inte uppfatta skrivningen på något annat sätt än som en påtryckning i det enskilda ärendet. Att utforma ett föreläggande på detta sätt är självfallet inte godtagbart.

text: I fråga om föreläggandena till överförmyndarnämnden om att ta med en lista över presumtiva ställföreträdare framstår det som klart olämpligt att kontakter med potentiella ställföreträdare skulle tas vid ett sammanträde. Av handlingarna i ärendet framkommer inte annat än att det var just så BB avsåg att göra. Som det nu blev tog överförmyndarnämnden inte med sig någon lista till tingsrätten och några kontakter med tänkbara ställföreträdare togs således inte vid sammanträdet.

text: Sammantaget förtjänar rådmannen BB kritik för utformningen av de delar av föreläggandena som jag anmärkt på ovan.

text: Vad som kommit fram i fråga om tingsrättens förelägganden i övrigt ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Tingsrättens åtgärder för att komplettera utredningen Som angetts under den rättsliga regleringen bär tingsrätten det slutliga ansvaret för att ett ärende om godmanskap eller förvaltarskap blir så utrett som dess beskaffenhet kräver. I det ansvaret ligger en skyldighet att genom aktiv processledning, t.ex. riktade förelägganden till överförmyndaren, driva på ärendenas handläggning (se JO 2019/20 s. 644, dnr

text: Av tingsrättens yttrande till JO framgår att man på tingsrätten vidtagit olika åtgärder för att driva ärenden om förvaltarskap och godmanskap framåt och försöka förmå överförmyndarnämnden att hitta ställföreträdare. Enligt tingsrätten har åtgärderna haft positiv effekt. Överförmyndarnämnden har redovisat en annan bild av orsaken till att ställföreträdare har kunnat hittas. Oavsett hur det ligger till med den saken är det enligt min mening bra att tingsrätten aktivt har arbetat med processledning i syfte att få fram förslag på ställföreträdare.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inga åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Beatrice Norin har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.