publisher: Justitieombudsmannen

title: Handläggning av frågor om jäv för ledamot av djurförsöksetisk nämnd

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 16 februari 1999, begärde Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök, NSMPD, (numera Förbundet djurens rätt), genom AA, att JO skulle granska om Göteborgs djurförsöksetiska nämnd, Malmö/Lund djurförsöksetiska nämnd, Linköpings djurförsöksetiska nämnd, Stockholms södra djurförsöksetiska nämnd, Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd och Umeå djurförsöksetiska nämnd brutit mot

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: jävsbestämmelser vid handläggningen av ansökningar om etisk prövning av djurförsök. I anmälan jämte därtill fogade handlingar anfördes följande.

type: stycke

text: Djurförsök skall enligt

text: 21 § djurskyddslagen (1988:534)

text: godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöksetisk nämnd. I nämnden ingår bl.a. forskare som själva utför djurförsök. En ansökan om djurförsöksetisk prövning skall vara undertecknad av den ansvarige försöksledaren samt av den ansvarige föreståndaren, vilken genom undertecknandet intygar att han utan erinran har tagit del av ansökan. Enligt

text: 20 § djurskyddslagen

text: åligger det den ansvarige föreståndaren att se till att verksamheten bedrivs enligt denna lag och enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Nämndens beslut kan överklagas endast av den sökande försöksledaren.

text: Det finns flera exempel på jävssituationer i de djurförsöksetiska nämnderna i vilka den jävige ledamoten suttit kvar i sammanträdesrummet vid prövningen av en ansökan och i vissa fall även deltagit i nämndens beslut. I några ärenden har en ledamot av den djurförsöksetiska nämnden suttit kvar i sammanträdesrummet när beslut fattats rörande hans egen ansökan (ansökan 81/97 i Göteborgs djurförsöksetiska nämnd, ansökan 73/97 i Linköpings djurförsöksetiska nämnd). I andra ärenden har den ansvarige föreståndaren varit kvar i sammanträdesrummet när beslut fattats (ansökan N 19/98, ansökan N 189/98 och ansökan 203/98 i Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd, ansökan A 34/98 i Umeå djurförsöksetiska nämnd). Det har även förekommit att en ledamot som är försöksledare och ansvarig föreståndare varit kvar i sammanträdesrummet (ansökan A 140/97 i Umeå djurförsöksetiska nämnd). Den ansvarige föreståndaren har i några ärenden deltagit

text: i beslutet (ansökan M 170/97 i Malmö/Lund djurförsöksetiska nämnd, ansökan N 270/98 i Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd). Det har även förekommit att ledamöter som arbetar hos det sökande företaget eller på samma institution som sökanden har deltagit i beredningen av ansökan eller i beslutet (ansökan S 112/98 och S 121/98 i Stockholms södra djurförsöksetiska nämnd). Det finns även exempel på fall då sådan ledamot inte deltagit i beslutet men stannat kvar i sammanträdesrummet när beslut fattades (ansökan N 195/98 i Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd). I ett fall har en ledamot förklarat sig jävig, oklart varför, men ändå stannat kvar i sammanträdesrummet när nämnden fattade beslut i ärendet (ansökan 299/98 i Göteborgs djurförsöksetiska nämnd).

text: I Malmö/Lund djurförsöksetiska nämnd har det även, vad gäller ansökningar om tillåtelse att utnyttja djur i artritförsök, förekommit att ledamöter deltagit i beslut trots att de som försöksledare eller ansvarig föreståndare utför liknande djurförsök. Det har även förekommit att ledamot deltagit i beslut som rör försök vid den institution för vilken han varit ansvarig föreståndare.

text: NSMPD har i en skrivelse till Malmö/Lund djurförsöksetiska nämnd år 1996 begärt att nämnden skall följa

text: förvaltningslagens

text: jävsbestämmelser. Frågan har vid flera tillfällen diskuterats både inom de djurförsöksetiska nämnderna och i Centrala försöksdjursnämnden (CFN), men diskussionerna har inte lett till ett från djurskyddssynpunkt tillfredsställande resultat.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till CFN för utredning och yttrande efter hörande av berörda djurförsöksetiska nämnder. CFN anförde i sitt remissvar den 22 april 1999 följande (bilagor här uteslutna).

text: Centrala försöksdjursnämnden (CFN) är samordnande och planerande myndighet för försöksdjursfrågor och huvudman för de djurförsöksetiska nämnderna. CFN utser ledamöter i nämnderna, finansierar nämndernas verksamhet och har utfärdat föreskrifter och allmänna råd för den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål. Som ett led i arbetet att åstadkomma en effektiv, enhetlig och god etisk prövning har CFN:s styrelse årligen överläggningar med ordförande och sekreterare i de djurförsöksetiska nämnderna. Vid dessa överläggningar diskuteras praktiska och juridiska frågor kring prövningen. Frågan om jäv har vid flera tillfällen aktualiserats vid dessa överläggningar. Både vid sammanträde den 9 april 1997 och den 17 februari i år var frågan om jäv föremål för diskussion. Kopior av dessa protokoll bifogas. Det bör vidare nämnas att frågan om jäv för lekmannaledamöter som har en principiellt negativ uppfattning om genomförande av vissa djurförsök, t.ex. försök med transgena djur, också har varit föremål för diskussion inom CFN. I den anmälan som nu är föremål för utredning finns några uppgifter som är felaktiga eller oklara. CFN vill därför göra följande påpekanden. För en djurförsöksetisk nämnds sammansättning (Avsnitt 2.2) gäller att 14 ledamöter utses av CFN efter förslag av kommuner, universitet, läkemedelsföretag, myndigheter och djurskyddsorganisationer. Nämnderna leds av två ordförande. Av övriga ledamöter utgörs sex av forskare och representanter för personal som har hand om djuren medan resterande sex ledamöter utgörs av lekmän. Av lekmännen tillsätts fyra efter förslag från kommuner där djurförsöksverksamhet bedrivs medan övriga två lekmän tillsätts efter förslag från djurskyddsorganisationer.

text: När det gäller godkänd föreståndares ansvar (Avsnitt 2.4) har anmälaren hänvisat till nuvarande lagtext i

text: 20 § djurskyddslagen (1988:534)

text: . CFN vill påpeka att för tiden före den 1 mars 1998 hade bestämmelserna om den godkände föreståndaren och hans ansvar en annan lydelse. CFN har i ärendet inhämtat de yttranden från de sex djurförsöksetiska nämnderna som berörs av anmälan. Av yttrandena framgår bl.a. att alla nämnderna numera är medvetna om jävsproblematiken och numera inte låter den ledamot som anmält jäv delta i beslutet. Det är CFN:s uppfattning att de diskussioner om jäv som förts vid de sammanträden som CFN hållit med företrädare för nämnderna under åren och den uppmärksamhet som ägnats frågan under senare tid medfört att ledamöterna numera bör ha kännedom om de jävssituationer som kan uppkomma. Ledamöterna bör numera också känna till det ansvar som ledamoten har att själv anmäla de omständigheter som kan anses utgöra jäv. I försöksdjursutredningens betänkande Djurförsök (

text: SOU 1988:75

text: ) framförs vikten av att de djurförsöksetiska nämnderna med omsorg beaktar jävsreglerna. Det är också CFN:s uppfattning. För ledamöter i nämnderna från läkemedelsföretagen tillämpas idag den ordningen att jäv alltid anses föreligga att pröva ärenden från det egna företaget. Beträffande forskarledamöter från t.ex. ett universitet har det hittills ansetts att jäv föreligger att delta i prövningen av ansökningar från kollegor vid den egna institutionen. När det däremot gäller ansökningar om djurförsök från forskarkollegor vid andra institutioner än den egna kan någon vägledande praxis idag inte anses föreligga. Det är också, enligt CFN:s uppfattning, svårt att fastslå övergripande principer för när kollegialt jäv föreligger i dessa fall. Detta måste med nödvändighet istället ankomma på den enskilda nämnden att från fall till fall pröva om jäv föreligger. Detta förutsätter givetvis att en forskarledamot själv anmäler de omständigheter som i det enskilda ärendet föreligger och som kan rubba ledamotens opartiskhet. Den godkände föreståndarens kontrasignering av en ansökan är en följd av att CFN enligt 7 § kungörelsen (

text: LSFS 1988:45

text: ) med föreskrifter och allmänna råd om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. fastslagit den blankett som skall användas vid ansökan om etisk prövning. Enligt CFN bör en kontrasignering innebära att föreståndaren har ett ansvar att djurskyddsaspekterna är tillgodosedda och att försöket ligger inom ramen för den djurhållning som sker vid institutionen. Enligt CFN:s bedömning utgör en kontrasignering av en ansökan en omständighet som talar för att en ledamots opartiskhet vid prövning av ett ärende kan rubbas. Det är därför CFN:s inställning att detta förhållande får anses utgöra jäv. Detta gäller enligt CFN:s uppfattning oavsett om den godkände föreståndaren arbetar vid samma institution som den sökande forskaren (försöksledaren) eller vid en annan institution. I anmälan har ifrågasatts om inte jäv också kan föreligga för ledamöter som vid sina institutioner på olika sätt medverkar inom likadana eller liknande forskningsområden som den djurförsöksetiska nämnden har att pröva. CFN vill framhålla att ett av syftena bakom nämndernas sammansättning är att ge nämnderna sådan bred kompetens att de kan behandla de ärenden som föreläggs dem. Detta kan givetvis endast ske om nämnderna bland sina ledamöter har företrädare från såväl allmänhet och djurskydd som från forskningen. Det är från prövningssynpunkt helt avgörande att den djurförsöksetiska nämnden bland sina ledamöter har en sådan kunskap om olika forskningsområden så att den kan göra en bedömning av både försökets djurskyddsmässiga och dess vetenskapliga genomförande. Den omständigheten att en forskarledamot vid sin institution bedriver eller är ansvarig för viss forskning är enligt CFN snarast en förutsättning för ledamoten skall kunna medverka i nämndens arbete på ett meningsfullt sätt. Detta är enligt CFN:s uppfattning inte någon omständighet som borde kunna rubba hans opartiskhet i ärendet. Detta utesluter självfallet inte att en ledamot i det enskilda fallet kan betraktas som jävig beroende på medverkan eller annan inblandning i ett djurförsök som den djurförsöksetiska nämnden har att pröva.

text: De djurförsöksetiska nämnderna anförde i sina yttranden till CFN bl.a. följande.

text: Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd. I nämnden har alltid gällt en ordning som innebär att ledamot som anser sig vara jävig i ett visst ärende anmäler detta för ordföranden. Den jävige ledamoten deltar självfallet då inte i beslutet och inte heller i den eventuella diskussion som kan föregå detta. Tidigare har den jävige ledamoten, med nämndens tysta samtycke, ändå tillåtits att stanna kvar i sammanträdesrummet under ärendets behandling. – Nämnden har tagit fasta på Djurförsöksutredningens uttalande och ber numera regelmässigt den jävige ledamoten att lämna sammanträdesrummet då ansökan behandlas. Nämnden ifrågasätter dock om en sådan ordning är nödvändig för att fullt ut upprätthålla jävsreglernas efterlevnad. Stockholms södra djurförsöksetiska nämnd. De av nämndens ledamöter som arbetar inom Astra-koncernen har inte ansett sig jäviga när ansökningar från andra bolag inom koncernen har behandlats i nämnden. Jävsfrågorna har under senare år ingående diskuterats i nämnden och lett till beslut om att Astra-ledamöter överhuvudtaget inte skall delta vid beslutsfattande som rör ansökningar från bolag som ingår i Astra-koncernen. Numera lämnar alltid jäviga ledamöter sammanträdesrummet när beslut fattas beträffande sådana ansökningar. Linköpings djurförsöksetiska nämnd.

text: Förvaltningslagen

text: är tillämplig på nämndens verksamhet. Därav följer att en nämndledamot inte får handlägga ett ärende där han är jävig. Däremot sägs inget om ledamotens rätt att närvara när beslutet fattas. I vissa sammanhang och i vissa beslutande organ är det naturligt att en jävig ledamot inte är närvarande vid överläggningen inför ett beslut eller när ett beslut fattas. Frågan om närvaro är dock helt och hållet en lämplighetsfråga och inget som regleras i

text: förvaltningslagen

text: . Linköpings djurförsöksetiska nämnd har med hänsyn till nämndens sammansättning med klara intresserepresentanter och till nämndens arbetssätt med en rak och öppen diskussion mellan företrädare för olika åsiktsriktningar inte funnit det nödvändigt att en jävig ledamot lämnar rummet i samband med att beslut fattas. – Från och med nämndens sammanträde 1999-03-03 är jäviga ledamöter inte närvarande vid överläggning inför beslut eller när beslut fattas. Malmö/Lunds djurförsöksetiska nämnd. Ansvarig föreståndare har för den anläggning eller institution som han svarar för ett ansvar för bl.a. administration, utbildning av personal, statistik och tillsyn av djur. Det torde mot bakgrund härav framstå som helt naturligt – även om bestämmelser härom saknas – att föreståndaren får vetskap och hålls orienterad om de försök som planeras med djur inom föreståndarens ansvarsområde. Så sker nu genom att ansvarig föreståndare i en sökandes ansökan skriftligen bekräftar att han tagit del av det planerade djurförsöket. Enbart denna befattning med en ansökan kan enligt vår uppfattning inte innebära att jäv uppkommer för ledamot, som i sin egenskap av föreståndare fått del av en ansökan. Annorlunda ställer det sig givetvis om ledamoten själv är sökande. Om sådana fall är det enligt anmälan dock ej fråga om. – Det torde vara självklart att en forskare intresserar sig även för andras forskning inom samma område. Enbart detta förhållande kan emellertid inte anses innebära att någon formell jävssituation genast uppkommer för den ledamot, som samtidigt är forskare. Det kan dock tänkas att forskares inbördes kontakter är så djupa att någon form av delikatessjäv kan uppstå, en omständighet som den enskilde ledamoten själv måste pröva. Vi har haft genomgång med ledamöterna i nämnden om jävsreglerna och därvid särskilt fäst uppmärksamheten på den ibland svårbedömda frågan om delikatessjäv. Vi har ävenledes uppmanat den som tror sig eller anser sig ha hamnat i en sådan situation att anmäla förhållandet till ordföranden. Ett annat förfarande torde innebära att knappast någon forskare skulle kunna vara ledamot i nämnden, en begränsning som anmälaren uppenbarligen eftersträvar men som skulle vara närmast förödande för nämndens trovärdighet. – Ledamot som på grund av jäv inte deltar i prövningen av en ansökan tillåts vara kvar i sammanträdeslokalen i den mån den prövade ansökan inte kan bedömas vara kontroversiell eller leda till omröstning. Göteborgs djurförsöksetiska nämnd. Nämnden har tidigare tolkat och handlagt jävsfrågor på det sättet att den som är jävig inte deltar i beslutet men kan närvara i

text: lokalen när beslutet fattas. Numera tillämpar nämnden principen att den som är jävig, utöver att han inte deltar i beslutet, lämnar lokalen när beslutet fattas. Med denna tillämpning torde i framtiden inte några problem föreligga. Umeå djurförsöksetiska nämnd. A 140/97. Sökande och ansvarig föreståndare var SÅP. Av protokollet från nämndens sammanträde den 15 december 1997 framgår att han inte deltog i ärendet på grund av jäv. Det kan dock vitsordas att SÅP var närvarande i sammanträdesrummet. – A 34/98. Sökande i ärendet var BK och ansvarig föreståndare SÅP. Av protokollet från nämndens sammanträde den 27 mars 1998 framgår att han på grund av jäv inte deltog i ärendet. Det kan dock vitsordas att SÅP var närvarande i sammanträdesrummet vid handläggningen av ärendet. – Som påpekas i anmälan finns inte någon uttrycklig bestämmelse i

text: förvaltningslagen

text: om att den som har anmält jäv inte får vara närvarande i sammanträdesrummet vid handläggningen av ärendet. Däremot finns ett uttalande i förarbetena till 1971 års förvaltningslag att om flera skall delta i ärendets avgörande och en av dem visar sig vara jävig, är det oftast naturligt att han också lämnar sammanträdeslokalen (

text: prop. 1971:30 s. 357

text: ). – Sedan en tid tillbaka tillämpar Umeå djurförsöksetiska nämnd den praxisen att den som anmält jäv också lämnar sammanträdesrummet när hans ärende handläggs. Nordiska samfundet mot plågsamma djurförsök kommenterade remissvaret och vidhöll därvid sin kritik mot de djurförsöksetiska nämnderna. Samfundet anförde vidare dels att det föreligger en diskrepans mellan CFN:s yttrande och nämndernas yttranden samt faktiska handlande, dels att en ledamot som undertecknat en ansökan själv fått avgöra huruvida han var jävig eller inte vid prövningen av denna ansökan (ansökan N 270/98 i Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd).

text: I beslut den 15 november 2000 anförde JO Berggren följande.

text: Innan djur används för vetenskapligt ändamål skall användningen enligt

text: 21 § djurskyddslagen

text: godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöksetisk nämnd. I varje nämnd skall det ingå en ordförande och en vice ordförande samt lekmän, forskare och representanter för personal som har hand om försöksdjur (43 § djurskyddsförordningen, 1988:539). Närmare föreskrifter om nämndens organisation och om prövningen av ärenden meddelas av Centrala försöksdjursnämnden (47 §).

text: Enligt 7 § CFN:s kungörelse (

text: LSFS 1988:45

text: ) med föreskrifter och allmänna råd om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. skall en ansökan om godkännande från etisk synpunkt av ett djurförsök göras av den som är ansvarig för det planerade försöket (försöksledaren). En ansökan görs på blankett enligt formulär som fastställts av CFN och undertecknas av sökanden samt av den enligt

text: 20 § djurskyddslagen

text: ansvarige föreståndaren, vilken intygar att han utan erinran tagit del av det planerade djurförsöket. Enligt

text: 20 § första stycket djurskyddslagen

text: skall det finnas bl.a. en av Jordbruksverket godkänd föreståndare som ansvarar för verksamheten och enligt paragrafens andra stycke skall föreståndaren se till att verksamheten bedrivs enligt

text: djurskyddslagen

text: och enligt föreskrifter som meddelas med stöd av lagen. Paragrafen hade en annan lydelse före den 1 mars 1998, dock föreskrevs att det skulle finnas en av Jordbruksverket godkänd föreståndare som ansvarade för verksamheten.

text: Djurskyddslagen

text: och djurskyddsförordningen innehåller inga närmare föreskrifter om jäv vid de djurförsöksetiska nämndernas prövning om godkännande av

text: djurförsök från etisk synpunkt. I anslutning till 18 § CFN:s kungörelse med föreskrifter och allmänna råd om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. hänvisas i stället till de allmänna bestämmelserna rörande jäv i

text: och

text: 12 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . I 11 § föreskrivs bl.a. att den som skall handlägga ett ärende är jävig om saken angår honom själv eller någon närstående eller om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet för hans opartiskhet i ärendet. Enligt 12 § får den som är jävig, med vissa undantag, inte handlägga ärendet. Det åligger den som känner till en omständighet som kan antas utgöra jäv mot honom att självmant ge detta till känna. Detta innebär dock inte att det är den enskilde handläggarens personliga uppfattning som avgör om jäv föreligger. Frågan om jäv skall alltid bedömas på ett objektivt sätt.

text: Någon regel i

text: förvaltningslagen

text: om att den jävige är skyldig att lämna sammanträdeslokalen finns inte. Om flera skall delta i ett ärendes avgörande och en av dem visar sig vara jävig är det emellertid naturligt att han, oavsett orsaken till att han är jävig, lämnar sammanträdeslokalen (

text: prop. 1971:30 s. 357

text: , se även JO 1987/88 s. 255). Enligt min uppfattning skall en sådan ordning tillämpas även hos de djurförsöksetiska nämnderna vid deras prövning av ansökningar om godkännande av djurförsök (

text: SOU 1998:75 s. 173

text: Det är enligt min mening uppenbart att en ledamot av en djurförsöksetisk nämnd är jävig vid handläggningen av ärenden i vilka han själv är sökande. Med hänsyn till det ansvar en ansvarig föreståndare har för verksamheten ur djurskyddssynpunkt – och till att han på ansökan intygar att han utan erinran tagit del av det planerade djurförsöket – bör en sådan nämndledamot på grund av jäv inte delta i handläggningen av en ansökan för vilken han står som ansvarig föreståndare. Ledamoten bör lämna sammanträdeslokalen när nämnden prövar det ärende i vilket han är jävig.

text: I anslutning till vad CFN anfört i ärendet vill jag också understryka att en ledamot i de flesta fall är jävig att pröva ansökningar från personer inom samma företagskoncern eller från samma institution som ledamoten. Enbart den omständigheten att sökanden arbetar på samma institution som ledamot innebär dock inte att det föreligger en jävssituation, utan frågan får bedömas från fall till fall. Om det t.ex. rör sig om en stor institution där ledamoten och sökanden inte har något direkt intresse av varandras forskning talar det mesta för att det inte föreligger en jävssituation. För förtroendet för myndigheten och dess verksamhet är det emellertid viktigt att inte någon som har någon anknytning till försöket eller är nära bekant med sökanden deltar i prövningen (se

text: SOU 1998:75 s. 173

text: Den omständigheten att en ledamot som försöksledare eller föreståndare utför eller ansvarar för liknande djurförsöksverksamhet innebär inte att han är jävig att handlägga en ansökan. Det får i stället bedömas i varje enskilt fall om ledamoten har en sådan anknytning till djurförsöket eller den sökande att det föreligger en jävssituation.

text: Det har framkommit att Malmö/Lund respektive Stockholms norra djurförsöksetiska nämnd låtit ledamöter delta i nämndens prövning av ansökningar om godkännande av djurförsök för vilka den aktuelle ledamoten stått som ansvariga föreståndare. Vidare har Göteborgs, Linköpings, Umeå och Stockholms norra djurförsöksetiska nämnder låtit ledamöter stanna kvar i sammanträdeslokalen trots att de på grund av jäv inte deltagit i prövningen av ansökan. Detta har med hänsyn till det som anförts inte varit riktigt.

text: Nämndernas ledamöter bör vidare, som CFN har anfört i ärendet, undvika att delta i handläggningen av ansökningar från personer som är anställda på samma företag som ledamoten. De ledamöter i Stockholms södra djurförsöksetiska nämnd som är anställda vid Astra AB respektive Astra Arcus AB borde således inte ha deltagit i handläggningen av ansökningar från dessa bolag. Då Stockholms södra djurförsöksetiska nämnd i sitt yttrande uppgett att nämnden beslutat dels att Astraledamöter inte skall delta vid beslutsfattande som rör ansökningar från bolag inom Astra-koncernen, dels att jäviga ledamöter alltid skall lämna sammanträdesrummet när beslut fattas beträffande sådana ansökningar, finner jag emellertid inte anledning att vidta några ytterligare åtgärder i denna del.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Humanistiska nämnden i Örnsköldsviks kommun får kritik för dröjsmål med att överväga om ett beslut om flyttningsförbud fortfarande behövdes

sammanfattning: När en vårdnadshavare begärde att ett barn som var placerat i ett familjehem med stöd av bestämmelserna i socialtjänstlagen skulle flytta hem igen beslutade nämnden om tillfälligt flyttningsförbud för barnet. Efter en ansökan av nämnden beslutade förvaltningsrätten i en dom den 1 juli 2016 att barnet tills vidare inte fick flyttas från familjehemmet. Domen gällde i den delen omedelbart. Av 26 § LVU följer att nämnden ska överväga om ett beslut om flyttningsförbud fortfarande behövs var tredje månad. I ärendet väcks frågan om hur man ska beräkna tiden för när det första övervägandet ska göras. Enligt JO ska fristen räknas från den dag då förvaltningsdomstolen beslutade om flyttningsförbud. JO konstaterar att nämnden borde ha övervägt om flyttningsförbudet fortfarande behövdes senast i månadsskiftet september/oktober 2016. Övervägandet gjordes först den 16 november 2016. Nämnden får kritik för dröjsmålet med att överväga flyttningsförbudet.

text: Bakgrund

text: När AA:s dotter BB, född 2014, var en månad gammal beslutade Humanistiska nämnden i Örnsköldsviks kommun om att placera henne i ett familjehem med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL.

text: Våren 2016 uppgav AA att hon ville ta hem BB. Humanistiska nämnden beslutade i maj 2016 om s.k. tillfälligt flyttningsförbud för BB som innebar att vårdnadshavarna inte fick flytta BB från familjehemmet. Förvaltningsrätten fastställde beslutet. Nämnden ansökte sedan hos förvaltningsrätten om flyttningsförbud enligt

text: 24 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. I en dom den 1 juli 2016 (mål nr 1704-16) beslutade Förvaltningsrätten i Härnösand att BB tills vidare inte fick flyttas från familjehemmet.

text: Nämnden övervägde flyttningsförbudet den 16 november 2016 och fann då att det fanns behov av fortsatt flyttningsförbud. Förbudet upphörde att gälla genom ett beslut i februari 2017.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Örnsköldsviks kommun när det bl.a. gällde hur socialtjänsten hade hanterat en fråga om umgänge mellan henne och BB. Hon uppgav bl.a. följande: I samband med att hon ville att BB skulle flytta hem eller byta familjehem beslutade en socialsekreterare att hon och BB:s far inte fick träffa BB ensamma, utan att en kontaktperson skulle närvara vid umgänget. Socialtjänsten vägrade att utöka umgänget och arbetade inte för att BB skulle kunna flytta hem. Vid tidpunkten för anmälan till JO i januari 2017 hade föräldrarna inget umgänge med BB.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa journalhandlingar från välfärdsförvaltningen i Örnsköldsviks kommun som gällde BB. Därefter begärde JO att humanistiska nämnden skulle yttra sig över det som AA framförde i sin anmälan. Yttrandet skulle särskilt belysa följande frågeställningar:

text: 1. Förvaltningsrätten i Härnösand biföll i början på juli månad 2016 nämndens ansökan om flyttningsförbud enligt

text: 24 §

text: LVU.

text: 1.1. Har nämnden efter domen minst en gång var tredje månad övervägt om beslutet om flyttningsförbud fortfarande behövs (

text: 26 § första stycket

text: LVU)?

text: 2. Såvitt framgår av journalanteckningarna är föräldrarnas umgänge med barnet reglerat på så sätt att en s.k. kontaktperson ska vara med vid umgängestillfällena.

text: 2.1. Finns det någon annan reglering av umgänget än att en kontaktperson ska vara närvarande?

text: 2.2. Har föräldrarna samtyckt till regleringen och hur har i så fall samtycket dokumenterats?

text: 2.3. Har nämnden fattat ett formellt beslut om reglering av umgänget med stöd av

text: 31 §

text: LVU och har i så fall föräldrarna underrättats om möjligheten att överklaga beslutet?

text: 3. Finns det någon planering för att barnet ska flytta hem till föräldrarna?

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande:

text: Redogörelse för handläggningen

text: Socialtjänsten, Örnsköldsviks kommun, har en pågående placering i familjehem enligt 4:1

text: Socialtjänstlagen

text: (SoL) gällande barnet BB sedan 141108 då BB var en månad gammal. Hon placerades hos sin mormor efter önskemål från mamma AA. Familjehemsplaceringen föregicks av en placering på Kärnhuset utredningshem där BB tillsammans med sin äldre syster, mamma och pappa vårdades 141013 –141107. I ärendet är en utredning inledd 170221 med anledning av att föräldrarna inte längre samtycker till SoL-placeringen. I ärendet har beslut fattats 160615 om att ansöka hos förvaltningsrätten om flyttningsförbud enligt

text: 25 §

text: lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Domen inkom till socialtjänsten 160704 och gällde omedelbart från 160701. Därefter har beslut fattats om bistånd i form av umgängeskontaktperson

text: 160628–160811. Biståndet avslutades på grund av att föräldrarna uttrycker att de inte vill ha övervakade umgängen och inte längre vill jobba för en hemflytt av BB. De ansöker i stället om ett nytt familjehem och utredning inleds 160808. I utredningen beviljas familjebehandling i syfte att behandlare ska delta i umgängen, observera föräldraförmåga samt ge råd och stöd i BB:s anknytningsprocess till föräldrarna. Detta för att möjliggöra en hemflytt. Biståndet har inte kunnat påbörjas. Ansökan om ett nytt familjehem avslås av socialutskottet 161228. Efter förvaltningsrättens dom 160701 har övervägande att flyttningsförbudet ska kvarstå gjorts 161116. En omprövning av flyttningsförbudet är gjort 170222 där socialutskottet beslutat att flyttningsförbudet ska upphöra. Någon reglering av umgänget har inte varit aktuellt. Trots att handläggare har försökt motivera föräldrarna att ha umgänge med sin dotter och erbjudit stöd i processen kring anknytning så har inte något umgänge mellan BB och hennes föräldrar kommit till stånd. I löpande dokumentation i BB:s akt framkommer att flera tillfällen för umgänge planerats som föräldrarna till en början samtyckt till men av olika skäl har varken föräldrar eller familjehem sedan bidragit till något genomförande. Konflikter mellan föräldrar och familjehem har försvårat dialog och genomförande. Utifrån detta har någon formell reglering av umgänget inte bedömts som nödvändig. I dagsläget är en utredning inledd i syfte att bedöma BB:s vårdbehov och om det kan tillgodoses inom ramen för fortsatt vård enligt SoL eller om vård enligt LVU bedöms nödvändig.

text: Handläggarens synpunkter

text: Handläggarens synpunkter i ärendet är att föräldrarna är mycket ambivalenta i sina åsikter kring vad som är BB:s bästa och deras åsikter gällande dottern har ändrats med kort varsel från dag till dag. Trots att föräldrarna har blivit erbjuden olika typer av stödinsatser vid flera tillfällen, utifrån deras önskemål och behov, för att möjliggöra umgängen och hemflytt har föräldrarna valt att avsluta insatserna och ställt in umgängena innan de påbörjats. Handläggarens bedömning är att föräldrarna har svårt att se sin egen del i konflikten gentemot familjehemmet samt de inställda umgängena. Föräldrarna visar ett mycket lågt ansvar och intresse gentemot BB då de inte arbetar för fungerande umgängen eller ett möjliggörande av hemflytt. Detta var också anledningen till att flyttningsförbudet hävdes 170222 då syftet med flyttningsförbudet var att möjliggöra en trygg hemflytt av BB. Trots att övervägandet är sent daterat, har en utredning varit öppen och genomförts under tiden. Utredningen har sett över möjligheter till ett fungerande umgänge och bedömningar kring BB:s bästa har gjorts regelbundet. Kontinuerlig kontakt har även förts med föräldrarna och familjehem under utredningstiden.

text: Myndighetens bedömning av handläggningen

text: Socialtjänsten, Örnsköldsviks kommun, anser att ärendet är handlagt i enlighet med BB:s bästa. Hennes behov av anknytning och trygghet har tillgodosetts även om socialtjänsten haft anledning att granska förutsättningarna i familjehemmet. Fokus har riktats mot att möjliggöra en trygg hemflytt och innan dess utveckla en god anknytning mellan BB och hennes föräldrar, vilket beviljat stöd syftat till. Handläggningsprocessen bedöms ha komplicerats av AA:s ständigt växlande önskemål om förändringar gällande vården, umgänget och hemflytt.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Övervägande om flyttningsförbud fortfarande behövs När ett barn vårdas i ett familjehem på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i SoL är utgångspunkten att vården ska upphöra när vårdnadshavaren begär det. Socialnämnden ska dock ta ställning till bl.a. om barnet kan flytta hem omedelbart och om det behövs några insatser från socialtjänstens sida för att underlätta en återförening mellan vårdnadshavaren och barnet (

text: prop. 1989/90:28 s. 88

text: ). Om nämnden bedömer att barnet inte bör flytta hem till vårdnadshavaren, ska nämnden överväga om vården i stället ska ges med stöd av LVU eller om nämnden ska ansöka om s.k. flyttningsförbud enligt bestämmelsen i

text: 24 §

text: LVU. Enligt den bestämmelsen får förvaltningsrätten, efter ansökan av socialnämnden, för viss tid eller tills vidare förbjuda den som har vårdnaden om barnet att ta honom eller henne från familjehemmet. Socialnämnden får under vissa förutsättningar även besluta om tillfälligt flyttningsförbud i avvaktan på domstolens prövning (

text: 27 § första stycket

text: LVU). Bestämmelserna om flyttningsförbud ska skydda barnet från en hemtagning av honom eller henne vid en olämplig tidpunkt eller alltför snabbt. Genom ett beslut om flyttningsförbud ges socialnämnden möjlighet att förbereda barnets hemflyttning så att den kan ske på ett så bra sätt som möjligt för barnet (

text: prop. 1979/80:1

text: del A s. 314 och s. 541).

text: Minst en gång var tredje månad ska socialnämnden överväga om flyttningsförbudet fortfarande behövs. När ett sådant förbud inte längre behövs ska socialnämnden besluta att förbudet ska upphöra (

text: 26 §

text: LVU).

text: I det nu aktuella fallet begärde AA att BB skulle flytta hem igen. Nämnden beslutade då om tillfälligt flyttningsförbud för BB den 23 maj 2016. Efter en ansökan av nämnden beslutade förvaltningsrätten i en dom den 1 juli 2016 att BB tills vidare inte fick flyttas från familjehemmet. Domen gällde i den delen omedelbart. Nämnden övervägde flyttningsförbudet den 16 november 2016 i samband med att nämnden gjorde ett övervägande om vården.

text: I LVU finns det inte någon bestämmelse om hur man ska beräkna tiden för när det första övervägandet ska göras. Man kan diskutera om tiden ska beräknas från t.ex. den dag då nämnden fattade ett beslut om tillfälligt flyttningsförbud. Jag anser för egen del att fristen för det första övervägandet ska räknas från den dag då domstolen beslutade om flyttningsförbud. Med den utgångspunkten skulle nämnden ha övervägt om flyttningsförbudet för BB fortfarande behövdes senast vid månadsskiftet september/oktober 2016. Övervägandet gjordes först den 16 november 2016.

text: Ett flyttningsförbud är en tvångsåtgärd som är mycket ingripande för de berörda. Det är viktigt att överväganden sker med den kontinuitet som lagstiftaren har bestämt. Övervägandet är en uppgift för nämnden, och får bara delegeras åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden. Det är alltså inte tillräckligt att en utredning har genomförts under

text: tiden eller att en utredare regelbundet har gjort en bedömning av barnets bästa. För dröjsmålet med att överväga om flyttningsförbudet fortfarande behövdes kan nämnden inte undgå kritik. Reglering av umgänge vid beslut om flyttningsförbud När ett barn bor i ett familjehem har socialnämnden ett särskilt ansvar för att främja barnets kontakter med bl.a. vårdnadshavare. Vårdnadshavare ska få råd, stöd och annan hjälp som de behöver i ett sådant fall. Om vården ges på frivillig grund har socialnämnden ingen möjlighet att ensidigt bestämma om hur umgänget mellan barnet och vårdnadshavaren ska utövas.

text: Under den tid som ett flyttningsförbud gäller får dock socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med flyttningsförbudet, besluta hur barnets umgänge ska utövas med t.ex. en vårdnadshavare. Ett sådant beslut kan överklagas (31 och 41 §§ LVU).

text: Ofta torde socialförvaltningen komma överens med vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas i dessa fall. En sådan överenskommelse bör dokumenteras på ett lämpligt sätt. Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse med vårdnadshavaren kan umgänget behöva regleras genom ett beslut enligt

text: 31 §

text: LVU.

text: Nämnden beviljade föräldrarna en insats i form av att en kontaktperson skulle närvara vid umgänget mellan BB och föräldrarna. Nämnden verkar vara av uppfattningen att AA accepterade insatsen. Enligt nämnden valde hon dock att avstå från umgänge med BB, och stödet upphörde då. Även konflikter mellan föräldrarna och familjehemmet försvårade enligt nämnden umgänget.

text: Av utredningen i ärendet framgår att umgänget mellan BB och AA av flera orsaker inte har fungerat på ett tillfredsställande sätt, och förvaltningen tycks inte ha kunnat komma överens med AA om hur umgänget skulle gå till. Nämnden har i sitt remissvar redogjort för de svårigheter som har funnits i kontakten med föräldrarna. Även de journalanteckningar som jag har tagit del av ger en bild av att AA har givit olika besked om sin inställning till umgänget med BB. Mot den bakgrunden ger det som har kommit fram i den här delen inte anledning för mig att ha några synpunkter på nämndens bedömning av att det inte var nödvändigt att reglera umgänget i ett beslut. Jag vill dock påminna nämnden om dess ansvar för att främja BB:s kontakter med sina föräldrar. Det blir naturligtvis särskilt viktigt i ett fall som det aktuella, där det finns konflikter mellan föräldrarna och familjehemmet som kan försvåra barnets relation till sina föräldrar. Övrigt Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Beslut
Diarieföring
Dokumentation
Förhandling/ sammanträde
Sekretess

title: Kritik mot en rådman vid Värmlands tingsrätt för bristande dokumentation sedan en persons skyddade namn synts på en presentationsskärm under en huvudförhandling

sammanfattning: AA närvarade vid en huvudförhandling i ett brottmål som åhörare. Hon hade tidigare förekommit som målsägande under förundersökningen och hade bytt namn. Det nya namnet förekom i ett förundersökningsprotokoll som åklagaren gav in i samband med att åtal väcktes och enligt uppgift i en handling som åklagaren samtidigt lämnade in hade AA skyddade personuppgifter. Vid förhandlingen kom det nya namnet av misstag att synas en kort stund på presentationsskärmarna i samband med att åklagaren lade fram viss skriftlig bevisning. I en paus under förhandlingen blev rättens ordförande uppmärksammad på det inträffade av åklagaren. Dagen därpå förde rådmannen in sekretessmarkeringar på de handlingar där AA:s nya namn förekom och beskrev med en kortare text vad som hade inträffat. I beslutet gör JO uttalanden om tingsrättens ansvar för skyddade personuppgifter. JO konstaterar – i likhet med tingsrätten – att AA:s nya namn inte hade lagts fram vid förhandlingen. Rådmannen får kritik för att sekretessmarkeringarna inte innehöll någon tillämplig sekretessbestämmelse och för den bristfälliga dokumentationen av det inträffade.

text: Anmälan och inledande utredning

text: I en anmälan till JO klagade AA på Värmlands tingsrätt och anförde följande:

text: Hennes skyddade personuppgifter röjdes under en huvudförhandling i ett brottmål där hon var åhörare. Detta skedde genom att hennes nya och skyddade namn visades upp på tingsrättens projektor under huvudförhandlingen. Det var på grund av en av de tilltalade i målet, BB, som hon hade bytt namn.

text: JO begärde först in en kopia av dagboksbladet, anteckningarna från huvudförhandlingen och domen i tingsrättens mål. Därefter begärde JO in två förundersökningsprotokoll och en handling benämnd Involverade personer i protokoll. Av materialet framgick bl.a. följande:

text: På s.1 i ett av förundersökningsprotokollen, aktbilaga X, fanns bl.a. AA:s namn upptaget under rubriken Målsägande. På ett särskilt försättsblad till protokollet fanns en sekretessmarkering daterad den 8 augusti 2019, med följande text:

text: Enligt åklagaren har målsäganden på sida 1 fått byta identitet på grund av hot och i denna handling står hennes nya identitet som då kan kopplas samman med hennes gamla. Uppgifterna har inte lagts fram vid förhandling. Tingsrätten uppmärksammades på detta förhållande av åklagaren under hand i samband med huvudförhandlingen. Sekretessmarkeringen gjordes därefter. En sekretessmarkering daterad samma dag – tillsammans med texten ”Se anteckning i ab X” – var gjord även på den separata handlingen Involverade personer i protokoll, aktbilaga Y. Denna handling innehöll vad som framstår som en förtryckt text med ordalydelsen ***Skyddade personuppgifter finns***. Längre ned i handlingen fanns en tabell med uppgiften ***Skyddad personuppgift*** och därefter stod ”Målsägande” och AA:s för- och efternamn samt personnummer.

text: Enligt en stämningsansökan som hade bifogats domen åberopade åklagaren i anslutning till ett par åtalspunkter med en målsägande, som hade viss anknytning till AA, skriftlig bevisning i form av fotografier och sms. Bevisningen fanns på s. 15–54 i förundersökningsprotokollet, aktbilaga X.

text: Huvudförhandlingen hölls den 5 och 7 augusti 2019. Inget av det som AA hade fört fram i sin anmälan till JO återfanns emellertid i anteckningarna från huvudförhandlingen eller i målets dagboksblad. Muntliga upplysningar hämtades därför in från rådmannen CC, som var rättens ordförande vid förhandlingen. Tjänsteanteckningen som upprättades efter samtalet framgår av tingsrättens remissvar, se nedan.

text: JO:s remiss och tingsrättens remissvar

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över följande:

text: a) Det som AA hade fört fram i sin anmälan, dvs. vad som ägde rum vid förhandlingen och hur det bedömdes och hanterades med beaktande av regleringen i

text: 43 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, b) den uteblivna dokumentationen av det inträffade i domstolens register och anteckningarna från huvudförhandlingen med beaktande av regleringen i

text: 6 kap.

text: och

text: 3 §§

text: rättegångsbalken

text: , RB, och c) utformningen av sekretessmarkeringarna och hur dessa förhöll sig till regleringen i

text: 5 kap. 5 § 1

text: OSL.

text: Tingsrätten (lagmannen DD) lämnade följande remissvar:

text: Handläggningen i tingsrätten

text: Värmlands tingsrätt hade den 5 och den 7 augusti 2019 huvudförhandling i mål B […]. Ordförande var rådmannen CC.

text: I tingsrättens målhanteringssystem Vera finns som målsägande inlagd en person under sitt gamla namn. Hon har skyddade personuppgifter, vilka inte kan utläsas i Vera. I JO:s remiss kallas hon AA, vilket namn används i detta yttrande. AA var inte part i målet och hördes inte vid tingsrättens huvudförhandling. I ett av förundersökningsprotokollen (aktbil. X) finns AA:s sekretesskyddade namn angivet på s. 1. Förundersökningsprotokollet är sekretessmarkerat av tingsrätten den 8 augusti 2019. På sekretessmarkeringen finns följande text. Enligt åklagaren har målsäganden på sida 1 fått byta identitet på grund av hot och i denna handling står hennes nya identitet som då kan kopplas samman med hennes gamla. Uppgifterna har inte lagts fram vid förhandling. Tingsrätten uppmärksammades på detta förhållande av åklagaren under hand i samband med huvudförhandlingen. Sekretessmarkeringen gjordes därefter. Även i den av polisen upprättade handlingen Involverade personer i protokoll (aktbil. Y) finns målsägandens sekretesskyddade namn angivet. Även denna handling är sekretessmarkerad av tingsrätten den 8 augusti 2019. På sekretessmarkeringen hänvisas till texten vid sekretessmarkeringen av aktbil. X. AA har gjort en anmälan till JO riktad mot Värmlands tingsrätt. I anmälan har hon uppgett att hennes identitet röjdes i tingsrätten, genom att hennes namn lades upp på en projektor när hon var åhörare. Hon har anfört att tilltalad var den person som föranlett att hon har skyddade personuppgifter och att den tilltalade kunde se hennes skyddade namn. Anteckningarna från huvudförhandlingen och dagboksbladet saknar uppgifter om det som AA fört fram i sin anmälan. I JO:s remiss till tingsrätten finns en tjänsteanteckning av JO med följande innehåll. 2019-11-19 Telefonsamtal med CC, rådman på Värmlands tingsrätt, som uppger i huvudsak följande. Anmälaren var inte part i målet och hördes inte. Under en paus efter aktuell åtalspunkt kom åklagaren fram till henne och sa att några åskådare hade upplyst honom om att en målsägandes hemliga namn hade röjts under förhandlingen. Hon förstod på åklagaren att det skulle ha hänt i samband med att han skulle visa åberopade sidor i förundersökningsprotokollet på sin dator på en projektor och första sidan med namn på målsägande m.fl. råkade då komma upp. Hon hann själv inte se att den sidan visades. På något annat sätt har namnet inte visats upp. Efter förhandlingen gjorde hon sekretessmarkeringen på förundersökningsprotokollet och den anteckning som finns på försättsidan. Hon gjorde då bedömningen att uppgiften inte hade lagts fram i målet och inte hade åberopats. Hon gjorde i samband med detta även en sekretessmarkering på aktbilaga Y. […] Tjänsteanteckningen återspeglar på ett korrekt sätt vad som skedde.

text: Synpunkter från berörd befattningshavare

text: Undertecknad har inför upprättandet av detta yttrande diskuterat händelsen med rådmannen CC. Hon anser att händelsen ovan har beskrivits på ett korrekt sätt. Som framgår har hon redan lämnat upplysningar i telefon med JO:s handläggare. Hon har uppgett att hon inte har något att tillägga.

text: Tingsrättens yttrande om händelsen, delfråga a)

text: JO har uppmanat tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över a) det som förs fram i anmälan, dvs. vad som ägde rum vid förhandlingen och hur det bedömdes och hanterades med beaktande av regleringen i

text: 43 kap. 5 §

text: OSL. Det som ägde rum vid förhandlingen beskrivs ovan. Tingsrätten yttrar sig bara över sin egen handläggning. Tingsrätten yttrar sig inte över åklagarens agerande. Vid huvudförhandlingen lånade åklagaren, som alltid, tingsrättens presentationsanläggning. Vad en åklagare visar upp på projektionsduken kan inte tingsrätten påverka innan visningen har skett. Tingsrätten hade inte kunnat agera på annat sätt vid huvudförhandlingen. Enligt

text: 43 kap. 5 §

text: OSL upphör sekretessen för en uppgift att gälla, om uppgiften ”läggs fram” vid en offentlig förhandling. Ordföranden gjorde, sedan hon uppmärksammats på att den sekretessbelagda uppgiften hade visats på projektionsduken, bedömningen att uppgiften inte hade lagts fram. Om den bedömningen är riktig, har uppgiften inte blivit offentlig. I förarbetena till den gamla sekretesslagen (

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 304–305) finns följande uttalande avseende rekvisitet ”förebringas”, som i den nya sekretesslagen har ersatts av ”läggs fram”. En uppgift bör enligt min mening anses förebringad vid förhandling, om den i något sammanhang har åberopats under förhandlingen och alltså ingår i processmaterialet. En uppgift som lämnats muntligen vid förhandlingen är självfallet alltid att anse som förebringad. Uppgifter i handlingar som kommit in till domstolen före förhandlingen eller i handlingar som part eller annan ger in vid förhandlingen bör anses förebringade, om handlingen i den delen åberopas vid förhandlingen. Till den del en handling inte uppläses eller åberopas vid förhandlingen är däremot uppgifterna inte att anse som förebringade. Enbart den omständigheten att en sekretessbelagd uppgift finns i en handling som är tillgänglig vid en offentlig förhandling är alltså inte tillräcklig för att sekretessen skall upphöra att gälla. (Ang. gällande rätt se JO:s beslut den 19 september 1978, dnr 1198-77.) Av vad jag nu har anfört följer att det är av stor vikt att det görs klart vilka uppgifter som faller inom tillämpningsområdet för första stycket av förevarande paragraf. När det gäller andra uppgifter än sådana som lämnas muntligen torde det i praktiken många gånger bli en bedömningsfråga, om uppgifterna skall anses förebringade vid förhandlingen eller inte. Bedömningen måste i första hand göras av domstolen… Propositionsuttalandet har upprepats i olika sammanhang. Som exempel kan nämnas JO 1985/86 s. 318, där JO gör bl.a. följande uttalande. Om en del av en handling inte läses upp eller åberopas vid förhandlingen består dock sekretessen beträffande den delen. Enbart den omständigheten att en sekretessbelagd uppgift finns i en handling, som är tillgänglig vid offentlig förhandling, är alltså inte tillräcklig för att sekretessen skall upphöra att gälla. Tingsrätten konstaterar att åklagaren inte har läst upp den sekretessbelagda uppgiften. Inte heller har åklagaren, utan att ha läst upp den, åberopat uppgiften. Det skulle föra långt att trots det anse att uppgiften har lagts fram när åklagaren av misstag har råkat visa uppgiften på projektionsduken. Det är självklart att många uppgifter kan läsas på projektionsduken som åklagaren inte har för avsikt att presentera. Det uppvisade dokumentet innehåller helt enkelt fler uppgifter än som är relevant för målet. Det skulle enligt tingsrätten vara en långtgående slutsats att hävda att alla uppgifter som syns på projektionsduken har lagts fram. Tingsrätten delar alltså ordförandens bedömning att uppgiften inte har lagts fram. Denna bedömning har stöd även i förarbetena.

text: Tingsrättens yttrande om händelsen, delfråga b)

text: JO har vidare uppmanat tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över b) den uteblivna dokumentationen av det inträffade i domstolens register och anteckningarna från huvudförhandlingen med beaktande av regleringen i 6 kap. 1 och 3 §§ RB. Varken i anteckningarna från huvudförhandlingen eller i tingsrättens diarieföring (det som i Vera kallas Händelser) har det inträffade dokumenterats. Frågan är om det inträffade borde ha dokumenterats. En naturlig följd av bedömningen att uppgiften inte har lagts fram, kan synas vara att händelsen inte behövde dokumenteras. Det inträffade är å andra sidan en händelse som kan få stor betydelse för den vars sekretessbelagda namnuppgift röjdes. Av

text: 6 kap. 1 §

text: RB kan inte utläsas att händelsen skulle ha dokumenterats. Det inträffade omfattas inte av uttryckssättet ”de åtgärder som vidtagits med målet”. Inte heller av

text: 6 kap. 3 §

text: RB framgår att händelsen skulle ha dokumenterats. Närmast kommer man i paragrafens första stycket punkt 9, där det anges att vid ett sammanträde ska antecknas det som i övrigt har förekommit vid sammanträdet, i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas. Den vars namnuppgift röjdes var inte part. Det är svårt att se hur händelsen hade betydelse för part eller för högre rätt. I

text: 6 kap. 3 §

text: RB anges även att det vid ett sammanträde ska antecknas den utredning som läggs fram (första stycket punkt 7). Tingsrättens uppfattning är som framgår ovan att namnuppgiften inte är en utredning som har lagts fram. Det saknas alltså lagstöd för slutsatsen att händelsen skulle ha dokumenterats. Inget hindrar i och för sig att en domstol dokumenterar fler händelser än vad lagen kräver. Slutsatsen är dock långtgående att en domstol utan lagkrav är skyldig att göra det. Var går i så fall gränsen för den oreglerade dokumentationsskyldigheten?

text: Tingsrättens yttrande om händelsen, delfråga c)

text: JO har även uppmanat tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över c) utformningen av sekretessmarkeringarna och hur dessa förhåller sig till regleringen i

text: 5 kap. 5 § 1

text: OSL. Av

text: 5 kap. 5 § 1

text: OSL framgår att en sekretessmarkering ska ange tillämplig sekretessbestämmelse. Även av

text: 2 kap. 20 §

text: TF framgår att tillämplig sekretessbestämmelse ska anges. Skälet till att det uppställs krav på att en sekretessmarkering ska innehålla tillämplig sekretessbestämmelse är att motverka att sådana handlingar får en anteckning i andra fall än när det finns lagliga förutsättningar för det (

text: prop. 1975/76:160 s. 209

text: ). Tingsrättens sekretessmarkering av förundersökningsprotokollet (aktbil. X) och av handlingen Involverade personer i protokoll (aktbil. Y) innehåller ingen lagrumshänvisning. Detta strider mot

text: 2 kap. 20 §

text: TF och mot

text: 5 kap. 5 § 1

text: OSL. Tingsrätten har alltså i detta avseende gjort fel. Vid bedömningen av felets allvar bör framhållas att en myndighet inte är skyldig att sekretessmarkera och att sekretessmarkeringen i sig inte har någon rättsverkan utan endast är tänkt som en varningssignal. Det ska även framhållas att det fanns lagliga förutsättningar för sekretess, vilket är anledningen till att kravet på lagrumshänvisning finns.

text: Avslutningsvis

text: Tingsrätten beklagar att det vid en av tingsrättens huvudförhandlingar har visats en sekretessbelagd personuppgift. Även om tingsrätten, bortsett från sekretessmarkeringens utseende, inte har uppfattningen att den hade bort agera på annat sätt, har JO-anmälan uppmärksammat vikten av att hemliga

text: personuppgifter behandlas på ett korrekt sätt. Felaktig hantering kan få allvarliga konsekvenser för den person som skyddas av sekretessen. Detta kommer tingsrätten att följa upp i sin internutbildning. AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Tingsrätten har i sitt remissvar redogjort för den rättsliga regleringen i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF, offentlighets- och sekretesslagen, OSL, och

text: rättegångsbalken

text: , RB, som är relevant för ärendet. Jag hänvisar till redogörelsen men vill tillägga följande.

text: Enligt

text: 21 § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, ska bl.a. målsägandens namn antecknas fullständigt i förundersökningsprotokollet. En uppgift om att en målsägande har bytt namn under förundersökningen behöver dock enligt samma bestämmelse tredje stycket antecknas i protokollet endast om uppgiften har betydelse för brottsutredningen. JO har nyligen tolkat innebörden av det sistnämnda på det sättet att, om målsäganden har bytt namn under förundersökningen, det nya namnet behöver antecknas endast om det har betydelse för utredningen (se JO:s beslut den 4 juni 2020, dnr

text: , jfr JO 2016/17 s. 387).

text: Uppgifter om t.ex. en målsägande som inte har antecknats i protokollet ska antecknas på en särskild handling. Om informationen i den särskilda handlingen har betydelse för rättens handläggning av målet, ska handlingen ges in till domstolen när målet inleds där, se 21 § och 21 a § FUK. Om förundersökning har ägt rum ska åklagaren som utgångspunkt, när åtal väcks, till rätten ge in förundersökningsprotokollet och skriftliga handlingar som åberopas som bevis. Sådant som inte rör åtalet bör dock inte ges in. Detta framgår av

text: 45 kap. 7 §

text: RB.

text: Den 1 juli 2000 genomfördes ändringar i framför allt

text: rättegångsbalken

text: som syftade till en effektivisering av förfarandet i allmän domstol (

text: prop. 1999/00:26

text: , SFS 2000:172). Bland annat förenklades reglerna om protokollföring och dokumentation. Ett nytt sjätte kapitel infördes och vissa bestämmelser flyttades till förordningen (

text: ) om mål och ärenden i allmän domstol, ärendeförordningen. Genom reformen skulle domstolarna få ett ökat utrymme att själva bestämma t.ex. hur olika uppgifter skulle dokumenteras (

text: a. prop. s. 75

text: f.). Det ansågs dock fortfarande värdefullt med en bestämmelse som uttryckligen angav att det som i övrigt förekommer vid ett sammanträde bör antecknas, i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre instans att anteckningen görs. Det skulle framförallt gälla sådant som avviker från den vanliga gången vid ett sammanträde enligt den rättegångsordning som förutses i

text: rättegångsbalken

text: och skulle bl.a. tillgodose det behov som kan finnas vid en granskning i efterhand av det som skett i målet (se

text: 6 kap. 3 § första stycket 9

text: RB och

text: a. prop. s. 77

text: Av 5 § ärendeförordningen framgår bl.a. att domstolen under handläggningen av ett mål fortlöpande ska registrera vilka handlingar som kommer in till domstolen, vilka åtgärder den utför i målet och vad som i övrigt förekommer i det. Förordningen gäller vid handläggning av mål och ärenden i tingsrätt, hovrätt och Högsta domstolen.

text: Bedömning

text: Tingsrättens ansvar för skyddade personuppgifter Handlingar som innehåller skyddade personuppgifter eller annars sekretessreglerade uppgifter ska hanteras på ett sådant sätt att någon obehörig inte får tillgång till dem. Det är därför viktigt att domstolen har rutiner för hanteringen av mål och handlingar som kan antas innehålla sådana uppgifter. Vidare måste ordföranden vid en förhandling vara särskilt observant och i förekommande fall lyfta frågan om stängda dörrar med parterna. Med den digitala teknik som numera används flitigt i domstolarna, där uppgifter och bilder görs synliga på skärmar för alla i en rättssal, kan det vidare uppstå situationer där ordföranden vid en förhandling inför öppna dörrar behöver göra sig själv och parterna uppmärksamma på detta så att uppgifterna inte syns eller råkar visas upp. Om ett misstag i hanteringen av en sekretessbelagd uppgift trots allt inträffar, är det vidare angeläget att den domare som är ansvarig för målet agerar snabbt och korrekt, särskilt om det inträffade får eller kan antas få betydelse för den som berörs.

text: Av utredningen framgår att AA hade varit aktuell som målsägande under förundersökningen och enligt tingsrättens remissvar fanns hon registrerad i målhanteringssystemet Vera, men det fanns ingen uppgift i systemet om att hennes personuppgifter var skyddade. I aktbilaga Y, Involverade personer i protokoll, återfanns en förteckning över parter och andra personer som hade varit involverade i förundersökningen, och i protokollet, aktbilaga X, stod AA:s nya namn. Som tidigare redovisats angavs ***Skyddade personuppgifter finns*** överst på förstasidan i aktbilaga Y och vid AA:s personuppgifter fanns anmärkningen ”Skyddad personuppgift”.

text: Något åtal som berörde AA väcktes inte och hon skulle inte heller av annat skäl höras i målet. Men genom att handlingen kom in och registrerades i målet borde tingsrätten ha uppmärksammat frågan om skyddade personuppgifter. Jag har visserligen förståelse för att domstolen inte omedelbart gjorde en koppling mellan det namn som AA var inlagd under i Vera sedan tidigare och det nya namn som hon bar. Under alla förhållanden är det emellertid domstolen – och ytterst den för målet vid varje tidpunkt ansvariga domaren – som ska se till att t.ex. personuppgifter som finns i handlingar hanteras korrekt, dvs. att det görs en sekretessprövning och i förekommande fall en sekretessmarkering på handlingen eller på annat sätt i målhanteringssystemet Vera (jfr 15 § första stycket förordningen [1996:381] med tingsrättsinstruktion, TI, samt

text: 2 kap. 20 §

text: TF och

text: 5 kap. 5 § första stycket

text: OSL).

text: Lades uppgiften om AA:s nya namn fram vid förhandlingen? Som tingsrätten anfört upphör en sekretessbestämmelse som gäller för en uppgift i ett mål att, med vissa undantag, vara tillämplig om uppgiften läggs fram vid en offentlig förhandling i målet (

text: 43 kap. 5 §

text: OSL). Uttrycket ”läggs fram” används i den år 2009 införda offentlighets- och sekretesslagen och ersatte det i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: använda uttrycket ”förebringas”. Någon egentlig diskussion om ändringen återfinns inte i förarbetena, men lagen genomgick språkliga förändringar (se

text: prop. 2008/09:150 s. 373

text: f.). Det finns därför inget som tyder på annat än att innebörden av uttrycken är densamma. Sålunda framgår det av de äldre förarbetena att en uppgift anses förebringad vid en förhandling, om uppgiften har åberopats under den och alltså ingår i processmaterialet. En uppgift som då har lämnats muntligen är alltid att anse som förebringad. Om det däremot är fråga om uppgifter i handlingar bör de anses förebringade, om handlingen i den delen åberopas vid förhandlingen. Till den del handlingen inte blir uppläst eller annars åberopas vid förhandlingen är uppgifterna däremot inte att anse som förebringade. Den omständigheten att en sekretessbelagd uppgift finns i en handling som är tillgänglig vid en offentlig förhandling är alltså inte tillräcklig för att sekretessen ska upphöra att gälla. (Se

text: prop. 1979/80:2

text: , del A, s. 304 f.)

text: JO har när det gäller innebörden av ”förebringa” uttalat bl.a. att det är likgiltigt om den sekretessbelagda uppgiften lämnas muntligen eller om den handling, där uppgiften finns, blir uppläst eller på annat sätt åberopas vid förhandlingen, se JO 1985/86 s. 318. Av beslutet framgår vidare att enbart den omständigheten att en sekretessbelagd uppgift finns i en handling som är tillgänglig vid en offentlig förhandling inte medför att sekretessen upphör att gälla. JO underströk att domstolen noga bör redovisa i vilka delar tillgängligt material har lästs upp eller åberopats vid förhandlingen. Betydelsen av uttrycket ”läggs fram” i nuvarande

text: 43 kap. 5 §

text: OSL har kommenterats på liknande sätt i doktrinen (se t.ex. Alfvén Nickson, Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: 43 kap. 5 §

text: , Karnov (JUNO) och Heuman m.fl., Sekretess m.m. hos allmän domstol, en handbok, femte upplagan, s. 110 och s. 120 f.).

text: Av utredningen framgår att den del av förundersökningsprotokollet där AA:s nya namn förekom varken åberopades eller lästes upp under huvudförhandlingen. I stället blev hennes namn på första sidan av förundersökningsprotokollet synligt en kort stund på skärmarna i rättssalen i samband med att åklagaren avsåg att förevisa och åberopa viss skriftlig bevisning med hjälp av presentationsutrustningen. Detta har uppenbarligen berott på ett misstag från åklagarens sida. Enligt min mening ligger det närmast till hands att betrakta det inträffade som en sådan situation där en sekretessbelagd uppgift finns i en handling som visserligen är tillgänglig vid den offentliga förhandlingen men som varken läses upp eller åberopas. Jag delar alltså tingsrättens bedömning att AA:s namn inte lagts fram vid förhandlingen och att någon sekretessbestämmelse som kan ha gällt för uppgiften inte har upphört att vara tillämplig. Jag konstaterar vidare att tingsrätten, genom ordföranden, har gjort en bedömning i

text: denna fråga. Detta framgår av det som antecknades den 8 augusti 2019 i sekretessmarkeringen till aktbilaga X.

text: Tingsrättens dokumentation av det inträffade och utformningen av sekretessmarkeringarna Som tingsrätten konstaterat i sitt remissvar har sekretessmarkeringarna på aktbilagorna X och Y saknat tillämplig sekretessbestämmelse, och därmed har de inte utformats i enlighet med vad som föreskrivs i

text: 2 kap. 20 §

text: TF och

text: 5 kap. 5 §

text: OSL. Jag vill i denna del tillägga följande.

text: Det finns ingen skyldighet för en domstol att sätta en sekretessmarkering på en allmän handling, även om det kan antas att en uppgift i den inte får lämnas ut på grund av en sekretessbestämmelse. Det är alltså domstolen själv som bestämmer om en handling ska sekretessmarkeras eller inte. Inget hindrar dock att en sekretessmarkering förses med en precisering av vilka uppgifter som bedöms vara föremål för sekretessen, t.ex. uppgifter om en målsägandes identitet (se Heuman s. 29 och

text: JO 2000/01 s. 50

text: Under handläggningen av ett mål kan de förhållanden som medfört att en sekretessbestämmelse ansetts tillämplig på vissa uppgifter ändras. Om en sekretessmarkering då blir inaktuell ska den tas bort. Vidare ska sekretessmarkeringar ses över när handläggningen av ett mål avslutas. Sålunda ska en sekretessmarkering finnas kvar bara om en sekretessbestämmelse då fortfarande är tillämplig på uppgifterna, dvs. om det i domen eller det slutliga beslutet finns ett förordnande om s.k. fortsatt sekretess eller om markeringen avser en handling som aldrig har lagts fram vid en förhandling (se Heuman s. 31).

text: AA:s klagomål till mig innebar att vissa handlingar begärdes in från domstolen. Det var svårt att få en klar bild av det inträffade, inte minst då någon särskild dokumentation inte fanns i anteckningarna från huvudförhandlingen om det som hade förts fram i anmälan. Det framgick inte heller av dagboksbladet. AA var inte part i målet och skulle inte heller höras utan var endast närvarande vid huvudförhandlingen som åhörare. Jag delar i och för sig tingsrättens bedömning att bestämmelsen i

text: 6 kap. 3 § första stycket 9

text: RB inte kan anses ha medfört någon skyldighet för tingsrätten att dokumentera den inträffade händelsen i anteckningarna från huvudförhandlingen. Samtidigt kan jag konstatera att det var under förhandlingen som AA:s namn kom upp på skärmarna och att ordföranden – sedan hon under en paus gjorts uppmärksam på detta – hade att göra en bedömning av händelsen. Vidare hade AA varit målsägande i målet och hon uppfattade att hennes nya namn offentliggjordes för BB. Hon menade alltså att det inträffade fick stora konsekvenser för henne och att detta berodde på tingsrätten. Det fanns därför enligt min mening anledning för tingsrätten att på ett tydligt sätt dokumentera händelsen.

text: Även om det alltså inte fanns någon skyldighet att göra dokumentationen i anteckningarna från huvudförhandlingen, hade domstolen möjlighet att göra det. Det hade t.o.m. kunnat anses vara lämpligt med hänsyn till att gången vid

text: förhandlingen avvek från den vanliga (se

text: prop. 1999/00:26 s. 77

text: ). I vart fall har enligt min mening en dokumentationsplikt förelegat enligt 5 § ärendeförordningen. Sålunda ska en domstol fortlöpande registrera bl.a. vilka åtgärder som domstolen utför i ett mål och vad som i övrigt förekommer i det. Tydliga och väldokumenterade åtgärder ger förutsättningar att följa handläggningen av ett mål för såväl parterna som den som arbetar med det vid domstolen och är vidare värdefullt för en granskning av t.ex. en överinstans. Utförligt dokumenterade åtgärder underlättar också för allmänheten vid t.ex. rätten till insyn genom framställningar om utlämnande av allmänna handlingar samt vid en sådan extern tillsyn som min egen. Och i det här fallet torde dessutom AA ha haft ett särskilt intresse av att det som berörde henne dokumenterades.

text: CC blev i egenskap av ordförande i samband med huvudförhandlingen uppmärksammad på det inträffade av åklagaren. Detta ledde till att hon dagen därpå dels förde in sekretessmarkeringarna på aktbilagorna X och Y, dels med en kortare text i markeringen på aktbilaga X beskrev det inträffade. Det framgick emellertid inte att det var CC som hade gjort detta. Markeringarna kom dessutom att endast bli försättsblad till redan diarieförda handlingar och saknade egna aktbilagenummer. Anteckningarna innehöll inte heller all den information som var nödvändig för att förstå vad som hade hänt. Det var först genom de muntliga upplysningarna som hämtades in under den inledande utredningen här hos JO som relevansen av uppgifterna och ändamålet med sekretessmarkeringarna stod klara för mig. Som jag tidigare varit inne på kan och ska en sekretessmarkering tas bort om grunden för den upphör. Jag har förstått att försättsblad med sekretessmarkeringar i sådant fall försvinner ur Vera på grund av målhanteringssystemets utformning. Jag anser därför att det hade varit mer lämpligt att upprätta och aktbilagera en särskild tjänsteanteckning, undertecknad av den ansvariga domaren, med en beskrivning av det inträffade och den bedömning som gjordes med anledning av det.

text: Sammanfattning Även om jag ansett att det fanns anledning för domstolen att i samband med att handlingen Involverade personer i protokoll gavs in uppmärksamma frågan om skyddade personuppgifter, ger utredningen inte grund för kritik mot rådmannen CC för att AA:s nya namn av misstag syntes på presentationsskärmen under huvudförhandlingen. Jag finner vidare att CC agerade korrekt när hon genast tog ställning till det inträffade och till följd av sin bedömning sekretessmarkerade uppgifterna i aktbilagorna X och Y. CC kan dock inte undgå kritik för att sekretessmarkeringarna inte innehöll den enligt henne tillämpliga sekretessbestämmelsen och för den bristfälliga dokumentationen av det inträffade.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Skatteverket för handläggningen av en fråga om ombuds behörighet

text: Anmälan

text: AA anmälde i en skrivelse Skatteverket. I anmälan uppgavs i huvudsak följande.

text: AA gav BB fullmakt att som ombud företräda honom i ett ärende hos Skatteverket. Skatteverket accepterade dock inte den skriftliga fullmakten. Ombudet gav därför in en ny fullmakt, men inte heller denna accepterades av Skatteverket. AA och hans ombud har flera gånger begärt att få ta del av beslutsunderlaget i ärendet. Detta har han dock förvägrats av Skatteverket. Han upplystes dock om att han mot en avgift kunde erhålla vissa handlingar. Trots att han inte fått ta del av beslutsunderlaget har Skatteverket fattat beslut i ärendet.

text: I anmälan uppgavs också att ett beslut hade meddelats muntligen. Det framfördes även kritik mot en tjänstemans bemötande.

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade Skatteverkets akt. Härefter anmodades Skatteverket att göra en utredning och yttra sig över vad som framfördes i anmälan om verkets handläggning och bedömning i fråga om partsinsyn och av i ärendet ingivna fullmakter.

text: I Skatteverkets yttrande, som på Skatteverkets vägnar avgetts av verksjuristen CC, lämnas följande bakgrundsbeskrivning:

text: AA har varit komplementär i bolaget NdeP Consult KB (nedan kommanditbolaget). Efter en revision påfördes kommanditbolaget mervärdesskatt, arbetsgivaravgifter och skattetillägg. När kommanditbolagets skuld inte betalades uppkom frågan om att påföra AA solidariskt ansvar som handelsbolagsdelägare. Det är under handläggningen i denna del som AA menar att Skatteverket brustit i fråga om att medge partsinsyn och genom att inte godta vissa fullmakter. Om den närmare handläggningen uppgavs i remissvaret:

text: Den 18 januari 2007 beslutade Skatteverket om revision av kommanditbolaget, dnr

text: 127 43109-07/5511

text: . Revisionen utfördes under tiden den 18 januari 2007 till den 18 december 2007. Revisorerna bokade tid med AA och träffade honom den 31 januari 2008. Revisionspromemoria upprättades den 18 december 2007 och omprövnings-

text: beslut fattades den 21 april 2008. När kommanditbolagets skulder inte betalades aktualiserades frågan om solidarisk betalningsskyldighet och ett nytt ärende skapades med dnr 87 337131. Den 26 juni 2008 skickade Skatteverket ut ett övervägande till AA om att påföra honom solidariskt ansvar för handelsbolagsdelägare. Övervägandet motiverades med att AA, enligt uppgifter från Bolagsverket, var komplementär i kommanditbolaget under tiden 22 augusti 2006 till 9 juli 2007. AA ansågs därför vara solidariskt betalningsansvarig för kommanditbolagets skulder som fanns eller uppkom under denna tid. Den 1 juli 2008 kontaktade AA handläggaren och påpekade att övervägandet innehöll felaktigheter. Ett nytt övervägande samt kontoutdrag, utvisande vad skulderna bestod av, sändes till AA samma dag d.v.s. den 1 juli 2008. Nytt svarsdatum sattes till den 17 juli 2008. Den 17 juli 2008 kontaktade BB [...] Skatteverket och meddelande att han blivit ombedd av AA att gå igenom ärendet. BB önskade därför förlänga svarstiden. Handläggaren medgav extra svarstid och bad BB att återkomma i mitten av nästkommande vecka för att meddela hur långt han hunnit i ärendet. Den 5 augusti 2008 kom det till Skatteverket in ett brev från BB där han å AA:s vägnar framförde att denne inte var komplementär för tiden då den av Skatteverket påstådda skulden hade uppstått. AA skulle därför inte vara betalningsansvarig för skulden. Vidare framfördes att AA inte känt till skulden. Skatteverket beslutade den 26 augusti 2008 om betalningsskyldighet för AA i enlighet med övervägande av den 1 juli 2008. Den 3 september 2008 begärde BB per telefon att alla brev skulle ställas till honom. Handläggaren begärde då att BB skulle sända in en fullmakt till Skatteverket. Den 5 september kom det in en skriftlig begäran till Skatteverket från BB om att få ut samtliga i ärendet aktuella handlingar. Detta preciserades som ”Handlingar som begärs är de som utgör underlag för beslut, som varit påverkande i beslut eller för bedömningar och som kan vara vägledande i ärendet.” Tillsammans med begäran ingavs en fullmakt där AA lämnade fullmakt till jur. kand. BB eller den han sätter i sitt ställe att föra hans talan vid domstol, annan myndighet eller enskild person samt uppbära, utkvittera och underteckna handlingar i ärende avseende skatter, fordran m.m. Vad avser de handlingar som BB begärde att få ut, var det inte helt klart vad som avsågs med ”ärendet”. Då AA uppgav att han inte visste något om skatteskulden uppstod frågan om han hade tagit del av revisionspromemorian av den 18 december 2007 och omprövningsbeslutet av den 21 april 2008. Efter det att handläggaren hade samrått med dels en rättslig kontaktperson avseende borgenärsfrågor och dels en rättslig kontaktperson avseende sekretessfrågor gjordes den bedömningen att både begäran om att få ut handlingar och fullmakten var för generellt hållna. Meddelande om detta sändes till AA den 11 september 2008. Tillsammans med meddelandet sändes omprövningsbeslutet avseende mervärdesskatt för redovisningsperioderna januari 2004 till november 2006. Den 22 september 2008 kom det in ett brev från BB, i vilket han invände mot Skatteverkets hantering avseende utlämnande av handlingar och krav på fullmakt. En annan handläggare, en rättslig kontaktperson i sekretessfrågor, kontaktade BB den 24 september 2008. Handläggaren förklarade för BB att både begäran om att få ut handlingar och fullmakten var för generellt hållna. Vidare upplystes BB om vad som behövde ändras. Samma handläggare kontaktade även AA och upplyste honom om vilka krav som Skatteverket ställer på fullmakter. Den 2 oktober 2008 sändes revisionspromemorian av den 18 december 2007 till AA. Den 13 oktober 2008 kom det till Skatteverket in en ny begäran och en ny fullmakt från BB. Begäran avsåg underlag för beslut i ärende dnr 87 337131. Fullmakten innebar rätt för BB att företräda AA vad avsåg att föra talan vid domstolar och myndigheter, att sätta annan i sitt ställe, att ingå förlikning, att mottaga likvider och handlingar i mål och ärende samt att mottaga delgivning om stämning.

text: Den 20 oktober 2008 sände Skatteverket alla handlingar som utgjorde grund för beslutet om att påföra solidariskt ansvar till AA. AA fick även ett meddelande om varför handlingarna inte sänts till BB. Samtidigt sändes ett meddelande om detta till BB. Efter det att AA hade tagit del av alla de handlingar som låg till grund för beslutet överlämnades den aktuella skulden till Kronofogdemyndigheten den 3 november 2008 för indrivning (skulden restfördes) och ärende dnr 87 337131 avslutades.

text: Skatteverket redogjorde i sitt remissvar för de interna rutinerna beträffande ombudsfullmakter, varvid det redogjordes för verkets ställningstagande den 15 februari 2006 avseende generellt medgivande av enskild om utlämnande av allmän handling eller uppgift ur allmän handling. Skatteverket uppgav härvid:

text: Sammanfattningsvis ska Skatteverket enligt detta ställningstagande, för att en fullmakt ska godtas, kräva dels att den företes i original dels att Skatteverket ska ha angetts i fullmakten dels att fullmakten preciserar en rätt att få ut just de uppgifter som begärs. Vidare sägs att generella fullmakter som ger rätt för innehavaren att själv och för framtida behov avgöra vilka uppgifter och vid vilken myndighet uppgifter kan inhämtas ska bedömas med försiktighet och kan normalt inte godtas. En fullmakt ska precisera var berörda uppgifter får hämtas in. Om uppgifter ska hämtas in hos Skatteverket ska detta finnas angivet i fullmakten. En fullmakt som t.ex. namnger ett antal myndigheter inom hälso- och sjukvårdssektorn och härutöver anger ”eventuella övriga myndigheter” eller liknande kan inte anses vara tillräckligt preciserad. Avser fullmakten t.ex. ett ombuds rätt att företräda en enskild i ett för Skatteverket verksamhetsanknutet ärende, t.ex. ett skatteärende, behöver inte Skatteverket närmare anges i fullmakten. Var uppgifterna ska hämtas in får då anses framgå redan av ärendets art.

text: Avslutningsvis gjorde Skatteverket följande bedömning:

text: Vad först avser Skatteverkets handläggning och bedömning i fråga om partsinsyn gör Skatteverket följande bedömning. AA var enligt uppgift från Bolagsverket komplementär i kommanditbolaget, under tiden 22 augusti 2006 till 9 juli 2007. Den 18 januari 2007 beslutade Skatteverket om revision av kommanditbolaget. Revisionen utfördes under tiden den 18 januari 2007 till den 18 december 2007. Revisorerna träffade AA den 31 januari 2008. Revisionspromemoria upprättades den 18 december 2007 och omprövningsbeslut fattades den 21 april 2008. När kommanditbolagets skulder inte betalades aktualiserades frågan om solidarisk betalningsskyldighet och ett nytt ärende skapades. Den 26 juni 2008 erhöll AA ett övervägande avseende solidarisk betalningsskyldighet. Enligt

text: 16 § förvaltningslagen

text: äger part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet. AA har inte personligen begärt att få ut några handlingar i vare sig ärendet avseende revision eller i ärendet avseende solidarisk betalningsskyldighet. Av BB:s begäran att få ta del av handlingar framgick inte vilka handlingar som önskades. Vidare godkände Skatteverket inte de ingivna fullmakterna. När Skatteverket fått besked om vilka handlingar som önskades sändes dessa omgående. I de fall handlingarna omfattades av sekretess enligt 9 kap. 1 § sekretesslagen sändes handlingarna till AA och i de fall handlingarna inte omfattades av sekretess sändes de till BB. AA har fått del av de handlingar som har begärts. Skatteverket anser inte att AA har vägrats partsinsyn. Vad vidare avser Skatteverkets handläggning och bedömning av ingivna fullmakter, har handläggaren dels rådgjort med rättsliga kontaktpersoner dels följt de krav som följer av Skatteverkets ställningstagande ”Generellt medgivande av enskild om utlämnande av allmän handling eller uppgift ur allmän handling”. Skatteverket har

text: både muntligen och skriftligen informerat BB om vilka krav Skatteverket ställer på fullmakter samt har underrättat AA om varför fullmakterna inte har godtagits. Skatteverket, huvudkontoret anser med hänsyn till det ovan angivna att även handläggningen och bedömningen avseende de i ärendet ingivna fullmakterna har varit korrekt. Till sitt yttrande hade Skatteverket fogat viss dokumentation i AA:s ärende om solidariskt betalningsansvar och i skatteärendet avseende kommanditbolaget samt verkets ställningstagande den 15 februari 2006 avseende generellt medgivande av enskild om utlämnande av allmän handling eller uppgift ur allmän handling (dnr131 83430-06/111).

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, har en sökande, klagande eller annan part rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Rätten att ta del av handlingar gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , tidigare 14 kap. 5 § sekretesslagen.

text: Av

text: 9 §

text: FL framgår att den som för talan i ett ärende får anlita ombud. Något krav på att ombudets behörighet ska styrkas genom fullmakt finns inte i

text: förvaltningslagen

text: . I doktrinen har uppgetts att fullmakt inte sällan kan undvaras i förvaltningsärenden, men att myndigheten bör begära in fullmakt i ärenden av stor betydelse för huvudmannen (se Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, andra upplagan, 2007, s. 112). I förarbetena till

text: 9 §

text: FL angavs:

text: Vad gäller frågan om fullmakt torde reglerna i 49 § i den av mig föreslagna

text: förvaltningsprocesslagen

text: vid behov kunna tjäna till vägledning. I fråga om ombuds behörighet vill jag erinra om att allmänna bestämmelser om ombuds behörighet att ta emot delgivning av handlingar meddelats i

text: 11 § delgivningslagen

text: . I den mån annan fråga om ombuds behörighet skulle uppkomma i ärende hos förvaltningsmyndighet synes liksom f.n. ledning kunna hämtas ur RB och

text: avtalslagen

text: Prop. 1971:30 s. 362

text: ). Enligt

text: 49 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: ska ombud styrka sin behörighet genom fullmakt. Fullmakten ska innehålla ombudets namn. Får ombudet sätta annan i sitt ställe, ska detta anges. I förarbetena angavs att det saknas behov av uttryckliga motsvarigheter till de utförliga bestämmelserna i

text: rättegångsbalkens

text: 12:e kapitel om rättegångsombud. Frågor av detta slag uppkommer enligt departementschefens mening mer sällan i förvaltningsprocessen och de borde utan svårighet kunna lösas i praxis med ledning av allmänna grundsatser om ombud och fullmakt (

text: a. prop. s. 602

text: f.).

text: Bedömning

text: Vad som anförts i anmälan om en tjänstemans bemötande och att ett beslut skulle ha meddelats muntligen föranleder inte någon åtgärd från JO:s sida.

text: I fråga om AA:s rätt enligt

text: 16 §

text: FL att ta del av det som har tillförts ärendet, ger utredningen inte stöd för att Skatteverket skulle ha brustit i detta avseende. Det saknas därför skäl för JO att vidta någon ytterligare åtgärd i denna del.

text: Den fråga som kvarstår är Skatteverkets bedömning av de ingivna fullmakterna. Av utredningen framgår att BB tidigare i ärendet hade uppträtt som AA:s ombud, dock utan att någon fullmakt hade företetts. I Skatteverkets beslut den 26 augusti 2008 uppgavs han vara ombud. I en skrivelse daterad den 4 september 2008 begärde BB att utfå ”samtliga i ärendet aktuella handlingar”. Detta preciserades såsom de handlingar ”som utgör underlag för beslutet, som varit påverkande i beslut eller för bedömningar som kan vara vägledande i ärendet”. Ärendet hade vid denna tidpunkt inte avslutats hos Skatteverket. Till sin begäran hade BB fogat en fullmakt för honom eller den han satte i sitt ställe ”att föra [AA:s] talan vid domstol, annan myndighet eller enskild person samt uppbära, utkvittera och för [AA] underteckna handlingar i ärende avseende skatter, fordran m.m. Fullmakten var undertecknad av AA. Av Skatteverkets yttrande framgår att verket gjorde bedömningen att BB:s begäran till viss del avsåg handlingar i det skatteärende som låg till grund för det här aktuella ärendet om solidariskt betalningsansvar. Vidare framgår att verket vid sin bedömning av fullmakten utgick från att denna avsåg rätten att å uppdragstagarens vägnar ta del av allmänna handlingar och, såsom det får förstås, att fullmakten inte kunde godtas eftersom Skatteverket inte uttryckligen angavs i denna och då den inte heller preciserade en rätt att få ut just de uppgifter som begärdes.

text: JO kan konstatera att utredningen med tydlighet visar att BB uppträde som AA:s ombud i det aktuella ärendet om solidariskt betalningsansvar. Detta synes inte heller bestridas av Skatteverket. Behörigheten att uppträda som ombud i ärendet styrks av den ingivna fullmakten. Såsom BB:s begäran har utformats kan den inte uppfattas på annat sätt än att han i egenskap av ombud önskade få del av handlingar inom ramen för bestämmelserna om partsinsyn i

text: 16 §

text: FL. Även om hans begäran till viss del kunde anses innefatta uppgifter som var hänförliga till andra ärenden hos Skatteverket måste fullmakten också anses innefattade en rätt att ta del av dessa, såvida de kunde anses ha relevans för här aktuellt ärende. Detta torde även följa av de interna riktlinjer som Skatteverket har hänvisat till i sitt yttrande till JO. Skatteverkets handläggning av BB:s begäran har med anledning av detta varit felaktig.

text: Av utredningen framgår att frågan om ombudets behörighet uppkom först efter att beslut hade fattats i Skatteverkets ärende. Vidare har AA fått del av de begärda handlingarna, även om dessa inte sändes till hans ombud såsom borde ha skett. AA kan således inte anses ha lidit någon rättsförlust till följd av Skatteverkets felaktiga handläggning. Skatteverket kan dock inte undgå kritik till följd av det inträffade.