avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om personal vid ett gruppboende har åsidosatt sin tystnadsplikt genom att i en insändare lämna ut vissa uppgifter om en enskild

text: Bakgrund

text: I en tidningsartikel i Helsingborgs dagblad den 2 augusti 2005 behandlades ett ärende rörande en kvinna, AA, som tidigare hade bott i en gruppbostad på Björktrastgatan i Helsingborgs kommun. Artikeln gällde det förhållandet att AA hade tvingats att betala dubbla hyror när hon flyttade från gruppboendet till en egen lägenhet. I artikeln nämndes AA vid namn och till viss del redovisades hennes personliga förhållanden.

text: Personalen vid gruppboendet på Björktrastgatan bemötte, i en insändare i Helsingborgs dagblad den 6 augusti 2005, vissa uppgifter i den ovan angivna artikeln. I insändaren nämndes inte AA vid namn men en hänvisning gjordes till den tidigare artikeln.

text: I insändaren anfördes bl.a. följande. /– – – / I bildtexten står det att det inte fanns resurser på gruppboendet till några särskilda aktiviteter för brukarens del. Det stämmer inte. Hon har tidigare varit iväg på Tivoli i Köpenhamn, tivoli i Helsingborg, på Väla, i stan, på stranden, på många kalas och läger med sina kompisar etcetera. Kontaktpersonen gjorde många aktiviteter med brukaren när hon bodde här, men på senare tid, när flytten närmade sig, tilläts inte annan personal att göra detsamma, eftersom brukaren inte hade ekonomi till det. /– – –/

text: Anmälan

text: Kooperativet Helsingborgs Independent Living (HIL) framförde, genom ordföranden BB, klagomål mot personalen vid gruppboendet. HIL gjorde gällande att personalen hade brutit mot sin tystnadsplikt genom att i insändaren lämna ut uppgifter om AA:s personliga förhållanden. Till anmälan fogades den aktuella tidningsartikeln respektive insändaren.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Vård- och omsorgsnämnden i Helsingborgs kommun för utredning och yttrande.

text: I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande.

text: Vård- och omsorgsnämnden vill inledningsvis anföra att den i ärendet aktuella insändaren är uttryck för personalens privata åsikter om det inträffade. Insändaren har inte utformats i samförstånd med ansvariga chefer eller förvaltningsledning. Nämnden har i övrigt följande att anföra. AA bodde i gruppbostaden på Björktrastgatan i drygt ett halvår. Hon flyttade därefter till egen lägenhet med stöd av personlig assistans. Artikeln i Helsingborgs Dagblad den 2 augusti 2005 handlade om att AA tvingats betala dubbla hyror när hon flyttade från sin gruppbostad till en egen lägenhet. I artikeln framfördes också att AA inte trivdes i gruppbostaden, bl.a. angavs att hon inte kunde delta i de aktiviteter hon tidigare hade där. Personalen i gruppbostaden ville, efter att ha läst artikeln i Helsingborgs Dagblad, bemöta vissa av uppgifterna. De skrev därför en insändare där de framförde sina synpunkter. Syftet med insändaren var att påtala att den aktuella gruppbostaden bedriver en bra verksamhet och att personalen där arbetade för brukarnas bästa. Insändaren var helt avidentifierad och AA:s namn utlämnades inte i denna. Vård- och omsorgsnämnden anser att det är olyckligt att personalen i en insändare har bemött synpunkter på en verksamhet och därigenom lämnat vissa uppgifter om enskilds personliga förhållanden. Nämnden vill dock påtala att AA:s namn inte framgick av insändaren. Däremot nämndes den tidningsartikel som namngav AA och denna artikel har inte på något sätt initierats av gruppbostaden. Endast om man läser artikeln och insändaren tillsammans kan man utläsa att det är AA ärendet handlar om. Vidare vill vård- och omsorgsnämnden framhålla att de personliga förhållanden som framkommer av insändaren endast i ringa omfattning kan anses ha medfört en kränkning av AA:s integritet och därigenom åsamkat henne skada. Vård- och omsorgsnämnden vill också anföra att personalens syfte med insändaren enbart var att framhålla att de bedriver en väl fungerande verksamhet på gruppbostaden och att de försökt arbeta för AA:s bästa. De har således inte uppsåtligen lämnat ut uppgifter om AA:s personliga förhållanden. Sammanfattningsvis anser vård- och omsorgsnämnden att det inträffade är mycket beklagligt men att förfarandet inte är anse som något brott mot tystnadsplikten. Med anledning av dessa händelser har ansvarig enhetschef haft en genomgång med all personal om sekretesslagstiftningens innehåll och innebörd. Sådan information kommer även hållas löpande för övrig personal inom vård- och omsorgsförvaltningens LSS-verksamhet. Information om offentlighet och sekretess ingår också i vård- och omsorgsförvaltningens centrala introduktionsprogram som all personal inom förvaltningen måste få del av. Vikten av att följa dessa regler framhålls redan i dag, men kommer i framtiden att påtalas ännu tydligare.

text: HIL yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 6 november 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Inom socialtjänsten råder enligt

text: 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100)

text: , SekrL, sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att

text: uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I bestämmelsens tredje stycke anges att med socialtjänst förstås verksamhet enligt lagstiftningen om bl.a. socialtjänst och om stöd och service till vissa funktionshindrade.

text: Som framgår av sekretessbestämmelsen i

text: 7 kap. 4 §

text: SekrL är en av förutsättningarna för att sekretess skall gälla att det inte kan uteslutas att den enskilde eller honom närstående lider men om uppgiften lämnas ut. Huruvida så skulle vara fallet är givetvis alltid en bedömningsfråga, men konstruktionen av det aktuella stadgandet är sådan att det föreligger en presumtion för sekretess.

text: Bundna av sekretessen enligt nämnda bestämmelse är, förutom den myndighet där uppgiften finns, personer som på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid har fått kännedom om uppgiften (

text: 1 kap. 6 §

text: SekrL).

text: I

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: stadgas att om någon röjer uppgift, som han är pliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller utnyttjar han olovligen sådan hemlighet, skall han, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, dömas för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst ett år. Enligt andra stycket i bestämmelsen skall den som av oaktsamhet begår gärning som avses i första stycket, dömas till böter. I ringa fall skall dock ej dömas till ansvar.

text: När det gäller sådana uppgifter som har lämnats för publicering i massmedia aktualiseras även bestämmelserna om s.k. meddelarfrihet. Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) står det envar fritt att lämna uppgifter till en tidning om syftet är att uppgifterna skall offentliggöras i tidningen. Meddelarfriheten är dock inte oinskränkt. I

text: 7 kap. 3 §

text: TF finns vissa begränsningar i denna frihet. Där nämns som ett undantag från meddelarfriheten uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt som anges i särskild lag (punkten 3). De fall som omfattas av begränsningen enligt

text: 7 kap. 3 § 3

text: TF framgår av

text: 16 kap. 1 §

text: SekrL. I den uppräkning som görs där nämns bl.a. uppgifter för vilka sekretess gäller enligt

text: 7 kap. 4 §

text: SekrL. Detta innebär att om någon genom att lämna uppgift till en tidning uppsåtligen röjer uppgift som omfattas av socialtjänstsekretess kan personen dömas för brott mot tystnadsplikt (

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: ). Om röjandet av sekretessbelagd uppgift i nu nämnt sammanhang sker av oaktsamhet föreligger däremot inte något brott.

text: Bedömning

text: Inledningsvis kan det konstateras att personalen vid gruppboendet tillhör den krets av personer som har tystnadsplikt på grund av bestämmelsen om sekretess inom socialtjänsten.

text: Nämnden har medgett att personalen, genom att i en insändare bemöta synpunkter på den verksamhet som bedrivs vid gruppboendet, kommit att lämna ut vissa uppgifter om AA:s personliga förhållanden. I vart fall de uppgifter som rör hennes ekonomiska situation får anses vara sådana att de i sig omfattas av sekretesskyddet i

text: 7 kap. 4 §

text: SekrL.

text: För att en person skall anses lida men av att uppgifter om henne lämnas ut, måste det vara möjligt att hänföra uppgifterna till henne. I allmänhet kan man således lämna ut s.k. avidentifierade uppgifter utan att risk för skada eller men uppkommer. Såsom uttalas i förarbetena till

text: sekretesslagen

text: kan det dock i enstaka fall tänkas att en avidentifiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan individen och uppgiften spåras (

text: prop. 1979/80:2 s. 84

text: AA nämndes förvisso inte vid namn i den insändare som personalen skrev. Genom att hänvisa till den tidigare artikeln, som var införd bara några dagar tidigare och där AA framträdde under sitt eget namn, har dock läsaren utan större efterforskningar kunnat förstå vem uppgifterna avsåg.

text: För att sekretess för en uppgift skall anses föreligga i det enskilda fallet krävs emellertid vidare att det vid en menprövning görs bedömningen att det inte kan uteslutas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften lämnas ut. I förevarande fall får det, med hänsyn till uppgifternas karaktär och till att AA tidigare framträtt under sitt eget namn, anses vara osäkert hur den bedömningen skulle utfalla vid en fortsatt rättslig prövning. Det är inte helt givet att sekretess då skulle anses ha gällt för uppgifterna.

text: Till detta kommer att ansvar för brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: , eftersom uppgifterna i fråga har lämnats till massmedia, endast kan aktualiseras när någon uppsåtligen röjer uppgift som omfattas av socialtjänstsekretess. Med beaktande av samtliga omständigheter i ärendet, bl.a. vad som har angetts angående personalens syfte med insändaren, finns det inte anledning att anta annat än att utlämnandet, även om sekretess skulle anses gälla för uppgifterna, har skett av oaktsamhet. Vid sådant förhållande är uppgiftslämnandet inte straffbart.

text: Jag har mot bakgrund av det anförda inte funnit skäl att gå vidare i saken.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en lantmäterimyndighet angående frågan om tillåtligheten av bandinspelning vid förrättningssammanträde

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 11 oktober 2004, klagade AA på Lantmäterimyndigheten i Norrbottens län. Hans klagomål gällde uttalanden av en tjänsteman om tillåtligheten av att spela in förhandlingar på band. Av hans anmälan med bilagor framgick följande.

type: stycke

text: Sedan en förrättningslantmätare hade fått kännedom om att en person hade spelat in förrättningssammanträden på band, hade lantmätaren i ingressen till ett protokoll uttalat följande.

text: Att göra en bandinspelning av ett förrättningssammanträde utan att informera vid sammanträdet närvarande personer och utan deras godkännande är inte tillåtet vilket jag med skärpa vill understryka. Jag har härmed gjort samtliga medvetna om det inträffade. Saken leder inte till någon ytterligare åtgärd från Lantmäterimyndighetens sida.

text: Efter att AA hade frågat efter den rättsliga grunden för förbudet hade lantmätaren meddelat följande. Beträffande bandinspelning kan följande sägas. Lantmäterimyndigheten är en förvaltningsmyndighet om handlägger ärenden vid slutna sammanträden som alltså inte är offentliga. Det är inte möjligt för andra än dem som är sakägare att deltaga vid ett förrättningssammanträde. Lantmäteriets tolkning är att de förhandlingar som förs vid ett förrättningssammanträde då inte heller skall föras ut från mötet genom hemliga bandinspelningar varför sådana inte anses vara tillåtna.

text: Utredning

text: Lantmäteriverket anmodades att, efter hörande av Lantmäterimyndigheten i Norrbottens län, yttra sig över vad som framfördes i anmälan. Lantmäteriverket bifogade ett yttrande från lantmäterimyndigheten och lämnade följande remissvar.

text: Förrättningssammanträdes offentlighet

text: Förfarandet vid fastighetsbildning regleras primärt av bestämmelser i

text: fastighetsbildningslagen (1970:988)

text: . Lantmäterimyndigheterna i egenskap av förvaltningsmyndigheter omfattas även av

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser, som upptar de allmänna grunderna för handläggning av ärenden hos förvaltningsmyndighet.

text: Förvaltningslagen

text: tillämpas subsidiärt vid fastighetsbildning, dvs. i den mån avvikande regler inte finns i

text: fastighetsbildningslagen

text: . Huvudregeln i den svenska rättskipningen och förvaltningen är offentlighet. När det gäller förhandlingsoffentligheten, dvs. reglerna om sammanträdens offentlighet, är denna grundlagsfäst vad beträffar domstolarna. I

text: 2 kap.

text: 11 § andra stycket regeringsformen (1974:152)

text: stadgas nämligen att förhandling vid domstol skall vara offentlig. Vad gäller förvaltningsmyndigheter, till vilka lantmäterimyndigheterna hör, är utgångspunkten en annan. Eftersom vare sig

text: förvaltningslagen

text: eller

text: fastighetsbildningslagen

text: innehåller några bestämmelser om offentlighet vid muntlig förhandling anses huvudregeln hos lantmäterimyndigheter vara den motsatta, dvs. att ärendena handläggs vid slutna sammanträden. Hos förvaltningsmyndigheter är det i allmänhet fråga om att genom myndighetsutövning ta ställning till enskilda personers framställningar varför det heller som regel inte finns samma intresse av att ärendet behandlas offentligt. Frågan om vilka som får närvara vid ett lantmäterisammanträde har hittills i praktiken inte vållat några större problem. Det förekommer att även personer som inte är formellt berörda deltar i sammanträden, särskilt när det är förrättningar med många människor inblandade. Det kan emellertid förekomma situationer när det är olämpligt att utomstående närvarar vid ett sammanträde. Om syftet med sammanträdet t.ex. är att försöka få sakägare med motstående intressen att nå fram till en uppgörelse kan närvaron av utomstående personer verka hämmande på diskussionen och därmed försvåra förrättningslantmätarens arbete. Ett annat skäl härför kan vara att sakägaren inte önskar att vissa diskussioner vid sammanträdet skall få offentlig spridning. Med hänsyn till avsaknaden av regel om offentlighet och utvecklad praxis anses utomstående inte ha rätt att närvara om en eller flera närvarande sakägare riktar direkt erinran mot detta.

text: Bandupptagningar vid sammanträde

text: En påslagen bandspelare vid ett förrättningssammanträde kan ha en liknande effekt såsom den ovan nämnda närvaron av utomstående personer. Vetskapen om att de uttalanden man gör kan komma att studeras efteråt gör att personer som berörs på ett väsentligt sätt och har betydelsefulla uppgifter eller argument att redovisa kan överväga att avstå från att yttra sig. Risken med att någon spelar in en sammanträdesdiskussion är just att man inte kan lita på att vad som sägs stannar mellan de närvarande sakägarna eller deras ombud. Såsom LM har anfört i sitt yttrande är det myndighetens uppgift att företräda samtliga sakägare i en förrättning samt se till att sakägare får framföra sina synpunkter och åsikter. Yrkanden, förslag, synpunkter, beslut och annan information som förrättningslantmätaren bedömer vara av vikt för ärendet som framförts under ett sammanträde dokumenteras i ett protokoll. En ordagrann återgivning av vad som sagts under sammanträdet är inte nödvändig. LMV delar också LMs uppfattning att det saknar betydelse för det slutliga förrättningsbeslutet om sakägare med hjälp av bandinspelning kan åberopa en annan ståndpunkt än den som förordas av förrättningslantmätaren. I händelse av att beslutet inte överensstämmer med sakägares uppfattning har sakägaren möjlighet att få sitt ärende prövat i domstol. Från förrättningslantmätarens synpunkt finns det ingen anledning att generellt hindra sammanträdesdeltagare från att använda bandspelare. Enligt LMVs mening är det emellertid av vikt att en sådan ljudupptagning inte inverkar störande på själva sammanträdet, antingen genom att särskilda anordningar måste vidtas eller på grund av ljud från apparaten. Frågan har därför närmast karaktären av en ordningsfråga dit även bör räknas sådan inverkan som medför att deltagarnas fria agerande vid sammanträdet hämmas. Bedömer förrättningslantmätaren att det är nödvändigt för en meningsfull förhandling att vara restriktiv när det gäller användning av bandspelare bör han kunna neka bandupptagning. De övriga sammanträdesdeltagarnas samtycke till bandinspelning bör också alltid inhämtas.

text: I det aktuella ärendet har en sakägare spelat in ett antal förrättningssammanträden på band utan att uppmärksamma deltagarna på förfarandet. LM har i skrivelse till berörd sakägare redovisat myndighetens uppfattning om bandinspelning vid förrättningssammanträde. Mot bakgrund av det ovan anförda anser LMV att det inte finns anledning att anmärka mot myndighetens hantering av frågan. AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 9 november 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Det finns inget förbud i lag för den som deltar i ett sammanträde hos en förvaltningsmyndighet att spela in sammanträdet på band. Frågan gäller om en förrättningslantmätare har möjlighet att meddela ett sådant förbud för en sakägare som deltar i ett förrättningssammanträde.

text: I

text: 4 kap.

text: fastighetsbildningslagen (1970:988)

text: , FBL, finns bestämmelser om sammanträden vid förrättning. Enligt

text: 4 kap. 14 § tredje stycket

text: FBL skall lantmäterimyndigheten vid ett sådant sammanträde redogöra för ansökningen samt klargöra innebörden av vidtagna och planerade åtgärder. Vidare skall sakägare och annan som enligt särskild föreskrift skall underrättas om sammanträdet få tillfälle att yttra sig och förebringa utredning i frågor som behandlas vid sammanträdet. FBL innehåller inga närmare regler om förfarandet vid ett sammanträde. Allmänna regler om förfarandet vid förvaltningsmyndigheterna finns i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Inte heller där ges ledning i frågan om tillåtligheten av bandinspelning vid sammanträde.

text: Frågan om förbud för en skattskyldig att vid personlig inställelse vid en taxeringsnämnds sammanträde inom stängda dörrar använda bandspelare prövades i JO 1989/90 s. 204. JO, som inte ansåg att hinder mot bandupptagning hade förelegat i det specifika fallet, tillade emellertid att det inte kunde uteslutas att situationen någon gång är sådan att ordföranden måste förbjuda en bandinspelning för att kunna fullgöra sin skyldighet att upprätthålla ordningen vid sammanträdet.

text: På det kommunala området har JO tidigare uttalat (JO 1984/85 s. 413) att 2 kap. 28 § i den då gällande

text: kommunallagen

text: , om ordförandens befogenheter vid fullmäktiges sammanträden, i huvudsak motsvarade vad som kunde anses vedertaget när det gällde sammanträden hos förvaltningsmyndigheter. Uttalandet gjordes mot bakgrund av bl.a. ett rättsfall från Regeringsrätten (

text: RÅ 1977 ref. 76

text: ). I det målet, som avsåg frågan huruvida ordningen vid kommunfullmäktiges offentliga förhandling hade störts av bandinspelning, fann Regeringsrätten att bandinspelning kunde förbjudas med stöd av

text: 27 §

text: i den tidigare gällande

text: kommunallagen

text: från år 1953, dock endast om bandinspelningen störde ordningen vid förhandlingen. Bestämmelserna med i huvudsak oförändrat innehåll återfinns nu i

text: 5 kap. 39 § kommunallagen (1991:900)

text: . Enligt paragrafen leder ordföranden fullmäktiges sammanträden och ansvarar för ordningen vid sammanträdena. I

text: andra stycket

text: föreskrivs att ordföranden får visa ut den som uppträder störande och inte efter tillsägelse rättar sig.

text: När det gäller sammanträde vid allmän domstol föreskrivs i

text: 5 kap. 9 § rättegångsbalken

text: att det ankommer på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de föreskrifter som behövs. Vidare gäller enligt lagrummet att rätten får förbjuda att annan tar upp förhör på fonetisk väg, om det kan antas att upptagningen så besvärar den som hörs att det blir till men för utredningen. Enligt

text: 16 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: gäller bestämmelsen också för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Rätten att göra en privat bandupptagning är i princip oberoende av om förhandlingen hålls inom stängda dörrar (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: . En kommentar, s. 5:17).

text: Enligt min mening har en förrättningslantmätare möjlighet att förbjuda att bandinspelning sker vid ett sammanträde under förutsättning att han eller hon i det enskilda fallet bedömer att upptagningen skulle vara så störande att syftet med sammanträdet skulle äventyras. Ett av syftena med att hålla ett sammanträde enligt

text: 4 kap. 14 §

text: FBL är som inledningsvis nämnts att ge sakägare och annan tillfälle att yttra sig och förebringa utredning. Det är därför lämpligt att samtycke till inspelning inhämtas från övriga sammanträdesdeltagare.

text: Det finns inte någon uttrycklig föreskrift om sekretess vid en lantmäterimyndighets förrättningssammanträde. Därför kan inte heller en tillämpning av bestämmelsen i

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: om brott mot tystnadsplikt komma i fråga. Av detta följer att ett förbud mot bandinspelning vid ett förrättningssammanträde inte, såsom har antytts i lantmätarens meddelande till AA, kan grundas på intresset av sekretess. Jag är med hänsyn till det sagda kritisk till såväl innehållet i protokollsanteckningen som till nämnda meddelande.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Information Kommunicering Underrättelse

title: Kritik mot Enskede-Årsta-Vantör stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för att en vårdnadshavare inte fick komma till tals i en barnutredning

sammanfattning: AA och BB har gemensam vårdnad om sonen CC. Enskede- Årsta-Vantör stadsdelsnämnd i Stockholms kommun har genomfört flera barnutredningar om CC. Enligt 11 kap. 2 § socialtjänstlagen ska nämnden genast underrätta den som är berörd av en barnutredning om att nämnden har inlett en sådan utredning. Nämnden kan dröja med att lämna den informationen om det finns särskilda skäl. Enskede-Årsta-Vantör stadsdelsnämnd har dröjt med att lämna information till AA om utredningen 2016 eftersom den verkar ha ansett att AA inte behövde informeras om den. Det synsättet står inte i överensstämmelse med lagstiftningen. Vidare har nämnden underlåtit att försöka komma i kontakt med AA under arbetet med den utredningen trots att den inletts på grund av uppgifter om AA:s agerande. Det ligger i sakens natur att båda vårdnadshavarna ska komma till tals under utredningsarbetet. För bristerna i handläggningen får nämnden kritik.

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans en son CC som är född 2009. Föräldrarna bor inte tillsammans men de har gemensam vårdnad om CC.

text: Under åren 2014 till 2016 genomförde Enskede-Årsta-Vantör stadsdelsnämnd i Stockholms kommun tre barnutredningar rörande CC.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokaten DD, för AA:s räkning, på stadsdelsnämnden i Årsta-Enskede-Vantör i Stockholms kommun. Hon uppgav bl.a. att nämnden brustit i kontakten med AA under handläggningen av utredningarna om CC.

text: Utredning

text: Inledningsvis begärde JO in vissa handlingar från socialtjänsten om CC för tiden från augusti till november 2016. JO begärde därefter att Enskede-Årsta- Vantör stadsdelsnämnd i Stockholms kommun skulle yttra sig över det som DD hade anfört i sin anmälan.

text: Nämnden beslutade att som sitt remissvar lämna ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid nämndens förvaltning. I utlåtandet anfördes bl.a. följande:

text: Utredning

text: Under åren 2014 till 2016 har tre utredningar genomförts rörande en pojke. Pojkens fader, som även är vårdnadshavare, har endast kommit till tals i en av de tre utredningarna. Fadern, som bor utomlands, uppger att han inte har fått ta del av någon av utredningarna. I journalanteckningar framgår dock att den andra utredningen har kommunicerats per post till båda vårdnadshavarna. I den andra utredningen kom fadern till tals via telefon vid ett tillfälle. I den tredje utredningen kom fadern till tals med socialtjänsten först efter utredningen var avslutad. Ärendet är präglat av misstanke om våld mot barnet och modern av fadern. Under den tredje utredningen, som inleddes med anledning av att modern och barnet var utsatta för våld från faderns sida då de var på semester i faderns hemland, gjorde socialtjänsten en polisanmälan rörande misstanke om våld mot barn. Socialtjänsten gjorde bedömningen att inte prata med fadern utifrån att det hade kunnat försvåra pojkens utsatta situation. Förvaltningen har brustit i att anstränga sig att få kontakt med fadern samt att kommunicera utredningarna till honom. Av journalanteckningar framgår att socialtjänsten inte har haft hans adress, men socialtjänsten har inte heller eftersökt den. Under 2016 genomförde utredningsenheten en omorganisation som medförde en utökning av chefer. Fler chefer ger ett ökat stöd för handläggare och högre rättssäkerhet vilket medför att något liknande sannolikt inte skulle kunna ske på nytt. Utredningsenheten kommer se över sina rutiner.

text: DD fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, ska socialnämnden utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan eller anmälan eller på annat sätt kommit till nämndens kännedom och som kan motivera någon åtgärd från nämnden.

text: När socialnämnden inleder en utredning av om den behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd ska nämnden genast, om det inte finns särskilda skäl som talar emot det, underrätta den som berörs av den om att en utredning har inletts (

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL).

text: De grundläggande bestämmelserna om s.k. kommunikation finns i

text: 25 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . Vid tidpunkten för handläggningen i det nu aktuella ärendet gällde 1986 års förvaltningslag (

text: ). Bestämmelsen om kommunikation fanns i

text: 17 §

text: i den äldre lagen.

text: Enligt 17 § i 1986 års förvaltningslag gällde att ett ärende som avsåg myndighetsutövning mot en enskild inte fick avgöras utan att den som var part hade informerats om en uppgift som hade tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon hade fått tillfälle att yttra sig över den. Myndigheten fick dock avgöra ärendet utan att så hade skett i vissa fall, bl.a. om avgörandet inte gick parten emot.

text: Bedömning

text: Under åren 2014 till 2016 genomförde stadsdelsnämnden tre barnutredningar om CC.

text: Enligt de regler som gäller för JO:s verksamhet brukar JO inte uttala sig om händelser som ligger mer än två år tillbaka i tiden. Det finns inte skäl för mig att frångå huvudregeln i detta fall. Jag kommenterar därför inte handläggningen av den utredning som utfördes 2014.

text: Utifrån vad som kommit fram rörande den utredning som avslutades i december 2015 finner jag inte heller skäl att kommentera handläggningen av den utredningen.

text: När det gäller den utredning som utfördes under 2016 vill jag anföra följande:

text: Information om att nämnden hade inlett en utredning

text: Som framgår av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL ska nämnden genast underrätta den som är berörd av en barnutredning om att nämnden har inlett en sådan utredning. Nämnden får dröja med att lämna den informationen om det finns särskilda skäl. Vid tillkomsten av bestämmelsen anförde regeringen bl.a. följande (

text: prop. 2012/13:10 s. 133

text: Syftet med bestämmelsen är att lagfästa rådande praxis om att underrättelse kan avvaktas i vissa särskilda undantagsfall. Barn kan ha berättat om missförhållanden och uppleva ett stort obehag inför att föräldrarna underrättas. Ett visst rådrum kan därför behövas för att träffa barnet ytterligare och för att kunna förbereda kontakten med föräldrarna. Det kan också vara en situation där en polisanmälan har gjorts om misstanke om brott mot barnet av någon närstående och polisen behöver hålla förhör innan föräldrarna underrättas om misstanken. Utifrån det som nämnden har anfört har jag viss förståelse för att nämnden kan ha ansett att det fanns skäl för att dröja med att informera AA om att nämnden hade inlett en utredning om CC. Såvitt framgår har nämnden dock inte endast dröjt med att lämna informationen till AA utan den verkar ha ansett att AA inte behövde informeras om utredningen. Det synsättet står inte i överensstämmelse med lagstiftningen. För underlåtenheten att åtminstone försöka underrätta AA om att en utredning inletts ska nämnden kritiseras.

text: Nämndens kontakt med AA under utredningsarbetet

text: Nämnden verkar ha ansett att den inte borde begära in uppgifter från AA eftersom det kunde ha ”försvårat CC:s utsatta situation”. Hur nämnden resonerade närmare i denna del framgår inte av remissvaret.

text: En utredning inom socialtjänsten ska ges en sådan omfattning att den kan ligga till grund för ett korrekt beslut. Hur utredningen ska bedrivas och hur omfattande den ska bli beror på bl.a. ärendets art. En utredning som rör insatser för barn och ungdomar förutsätter som regel en beskrivning av barnets behov och av vilka resurser som finns i barnets närhet. Socialstyrelsen har bl.a. i sin

text: publikation Utreda barn och unga – Handbok för socialtjänstens arbete enligt

text: socialtjänstlagen

text: (2015) närmare behandlat hur en sådan utredning ska utföras.

text: Nämnden försökte inte komma i kontakt med AA, som var vårdnadshavare. Utredningen hade inletts på grund av uppgifter om AA:s agerande. Han skulle därför ha getts tillfälle att få komma till tals i utredningen om CC. För denna brist i utredningsarbetet ska nämnden kritiseras.

text: Kommunikation av utredningen

text: Den 24 oktober 2016 beslutade nämnden, genom delegationsbeslut, att utredningen skulle avslutas ”med fortsatt bistånd till CC till trappansamtal men utan vidare åtgärd”. Biståndet i form av de s.k. trappansamtalen var således inte en ny insats och beslutet i den delen får närmast anses utgöra en upplysning om att den insatsen inte skulle ändras. Beslutet i ärendet kan därför inte anses ha gått AA emot. Strikt formellt fanns det därför inte en skyldighet för stadsdelsnämnden att ge AA tillfälle att yttra sig över det som hade kommit fram innan ärendet avslutades. Det kan dock många gånger ändå vara lämpligt att parterna får del av utredningen innan ärendet är slutfört. Utredningen innehåller nämligen ofta uppgifter som är känsliga för föräldrarna. Det skulle därför vara olyckligt om de inte fick peka på eventuella fel och andra brister i den. I detta sammanhang bör man beakta att utredningen senare kan komma att användas i ett annat sammanhang.

text: Mot bakgrund av det som sagts ovan finner jag inte skäl att kommentera handläggningen i denna del ytterligare.

text: Avslutande synpunkter

text: Jag har ovan konstaterat att det har förekommit flera brister i nämndens handläggning under utredningsarbetet. Stadsdelsnämnden har inte behandlat AA som part och varken informerat honom om pågående utredning om CC eller gett honom tillfälle att under denna komma till tals. Det är en grundläggande regel att båda vårdnadshavarna som huvudregel ska informeras om en pågående utredning. Det ligger vidare i sakens natur att båda ska få komma till tals under utredningsarbetet. Jag förutsätter att handläggarna får nödvändig utbildning om det regelsystem som gäller.

text: Ärendet avslutas med den kritik som uttalats.


title: Anmälningar mot Länssjukhuset i Kalmar, Landstinget i Kalmar län, m.fl. angående handläggningen av en begäran om utlämnande av patientjournal, m.m.

text: Anmälningar och utredning

text: AA och hennes son BB framförde i en anmälan, som kom in till JO den 25 september 2007, klagomål mot överläkaren CC, Länssjukhuset i Kalmar, Landstinget i Kalmar län. De klagade på att CC hade vägrat att lämna ut BB:s patientjournal till AA. Till anmälan fogades kopior av vissa handlingar, bl.a. ett brev, daterat den 7 september 2007, från CC till BB.

text: I brevet anfördes bl.a. följande. Bäste BB! Jag har fått en fullmakt från dig om att jag ska lämna ut journal till din mamma, AA. DD är din förvaltare och denne har motsatt sig utlämnandet av journalmaterialet. Jag har därför ingen möjlighet att lämna ut journalen. Ytterligare skrivelser kom in till JO från AA den 8 och 12 november 2007. Landstingsstyrelsen, Landstinget i Kalmar län, anmodades att inkomma med utredning och yttrande över den formella hanteringen av AA:s framställning om att få kopia av BB:s journal. Vidare angavs att landstingsstyrelsen vid besvarandet av remissen skulle beakta bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: 14 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 15 kap.

text: 7 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: Under remisstiden inkom ett flertal skrivelser från AA. I dessa framfördes klagomål mot bl.a. Överförmyndarnämnden i Kalmar kommun och BB:s förvaltare DD.

text: Landstingsstyrelsen överlämnade som sitt remissvar ett av ordföranden EE och landstingsdirektören FF undertecknat yttrande, daterat den 13 februari 2008. 1 yttrandet anfördes följande. – – – Landstinget är väl medvetet om innehållet i och tillämpningen av bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: 14 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: 15 kap.

text: 7 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: Av landstingets utredning framgår att patientens moder har inkommit med begäran om att utfå kopia av sonens patientjournal. Vidare framgår av överläkare CC:s redogörelse att det företagits en sekretessprövning varvid det bedömts att ett utlämnande av begärda uppgifter skulle vara till men för patienten. Landstinget beklagar att det inte föreligger ett formaliserat beslut i ärendet. Således föreligger brister i handläggningen av ärendet. Landstinget avser att omgående genom ett formellt beslut pröva frågan om utlämnande av journalkopior i aktuellt ärende. Remissvaret översändes till AA och BB för eventuellt yttrande. I skrivelser som kom in till JO från dem kommenterades bl.a. remissvaret. Till en av skrivelserna fogades bl.a. en kopia av ett beslut den 25 februari 2008 av landstingsdirektören FF. I beslutet avslog FF AA:s begäran om att få ta del av BB:s journal.

text: Vid avgörandet hade JO tillgång till akterna i JO:s ärenden med dnr 5043-2007 och 1159-2008.

text: I ett beslut den 29 september 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Handläggningen av begäran om att få kopia av journalen Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF), vilket kapitel även primärt reglerar frågan om utlämnande av allmän handling. Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF ska allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället och utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. I

text: 2 kap. 13 §

text: TF anges att den som önskar ta del av allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran om att få kopia av allmän handling ska behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden härav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: En begäran om att få ta del av en allmän handling ska enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Av

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: framgår att om viss befattningshavare vid myndigheten, enligt arbetsordning eller särskilt beslut, svarar för vården av en handling ankommer det i första hand på denne att pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. I tveksamma fall ska den som har handlingen i sin vård hänskjuta frågan till myndigheten, om det kan ske utan omgång. Vägrar han att lämna ut handlingen eller lämnar han ut den med förbehåll, ska han på sökandens begäran hänskjuta frågan till myndigheten. Den enskilde ska också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande ska kunna överklagas. Myndighetens avslagsbeslut får enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: överklagas hos kammarrätt.

text: Av utredningen framgår bl.a. följande. AA begärde att få ta del av BB:s patientjournal vid Länssjukhuset i Kalmar (psykiatriska kliniken). När så skedde framgår dock inte av utredningen. Med anledning av denna begäran meddelade överläkaren CC i ett brev till AA:s son BB den 7 september 2007 att han inte kunde lämna ut någon kopia av journalen eftersom BB:s förvaltare motsatte sig detta. Landstingsstyrelsen har i sitt remisssvar beklagat att något formaliserat beslut inte meddelats i ärendet och uppgett att man avsåg att omgående pröva frågan om utlämnande av journalkopior i ärendet. Beslut om att inte lämna ut journalen meddelades av landstingsdirektören FF den 25 februari 2008.

text: Min granskning av ärendet omfattar endast den formella handläggningen av AA:s utlämnandeframställning. Jag tar således inte ställning till om det förelåg hinder mot att tillmötesgå begäran. Skälet till detta är att ett beslut om att inte lämna ut en handling kan, efter överklagande, bli föremål för prövning av kammarrätt och Regeringsrätten. JO uttalar sig som regel inte i sakfrågor som det ankommer på domstol att pröva. Jag finner inte anledning att i förevarande fall frångå den principen.

text: Beträffande den formella handläggningen av utlämnandeärendet vill jag anföra följande. I samband med att CC i brevet den 7 september 2007 meddelade att det, enligt hans uppfattning, förelåg hinder mot att lämna ut en kopia av journalen skulle AA även ha underrättats om möjligheten att hänskjuta frågan till myndighetens avgörande för att på så sätt få till stånd ett överklagbart beslut. Någon sådan information lämnades dock, såvitt har kommit fram, inte. CC kan inte undgå kritik för denna brist i handläggningen. Vidare framstår det som märkligt att brevet den 7 september 2007 ställdes till BB och inte till AA då det, enligt vad som uppgetts i remissvaret, var AA som hade begärt en kopia av BB:s journal.

text: Jag vill i sammanhanget också uppehålla mig vid följande. Det kan konstateras att ett formellt avslagsbeslut avseende AA:s framställning meddelades först den 25 februari 2008. Som framgått av redovisningen ovan finns det i

text: tryckfrihetsförordningen

text: ett grundlagsfäst krav på skyndsam handläggning av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar. Mot den bakgrunden borde självfallet ett formellt beslut under alla förhållanden ha meddelats i nära anslutning till att landstingsstyrelsen i november 2007 mottog JO:s remiss. Även denna del av handläggningen förtjänar således kritik.

text: I remissvaret anförs att landstinget är väl medvetet om innehållet i och tilllämpningen av bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: sekretesslagen

text: om utlämnande av allmänna handlingar. Det som har kommit fram ger inte stöd för den bedömningen. Bristerna i den formella handläggningen i detta fall visar tvärtom på okunnighet om gällande regler. Jag vill här också upplysa om att jag denna dag har fattat beslut i ett annat ärende som även det rör landstingets bristande handläggning av en utlämnandeframställning (JO:s dnr 3968-2007). Jag förutsätter att landstinget vidtar erforderliga åtgärder för att säkerställa att

text: framställningar av aktuellt slag i fortsättningen hanteras i enlighet med regelsystemet på området.

text: Det kan avslutningsvis nämnas att fråga har uppkommit om landstingets handläggning av AA:s överklagande av landstingsdirektörens beslut den 25 februari 2008. Denna fråga behandlas inom ramen för JO:s ärende med dnr 4990- 2008. Övrigt Med anledning av den kritik som AA och BB har framfört mot hur BB:s förvaltare har skött sitt uppdrag vill jag upplysa om att förvaltare inte står under JO:s tillsyn. Klagomålen i denna del föranleder därför inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Inte heller vad AA och BB har anfört i övrigt föranleder någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Jag har beträffande klagomålen mot Överförmyndarnämnden i Kalmar kommun samrått med justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt som ansvarar för tillsynen över ifrågavarande myndighet.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår ovan vad gäller handläggningen av AA:s begäran om att få ta del av BB:s patientjournal.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Försvarsmakten, Ledningsregementet och Livgardet, för handläggningen av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar

sammanfattning: Anmälaren begärde hos Försvarsmakten, bl.a. Ledningsregementet och Livgardet, att få ta del av sammanställningar innehållande uppgifter om vissa anställdas namn, grad, befattning och lön. Ledningsregementet och Livgardet kritiseras för långsam handläggning av framställningarna. Livgardet kritiseras också för att ha krävt att anmälaren skulle identifiera sig för att få hämta ut sammanställningen, detta trots att regementet vid den tidpunkten redan hade gjort bedömningen att det inte förelåg hinder, t.ex. i form av sekretess, mot att lämna ut uppgifterna. Beslutet innehåller även en redogörelse för rättslig reglering m.m. i fråga om dels formen för utlämnande av allmänna handlingar, dels om det är möjligt att föra talan mot en myndighets ställningstagande att inte lämna ut handlingar på det sätt som begärts. Beslutet innehåller också en redogörelse för bestämmelsen i 21 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen [2009:400] och dess förhållande till det s.k. frågeförbudet i 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Försvarsmakten, Högkvarteret, Ledningsregementet, Luftstridsskolan och Livgardet, angående handläggningen av framställningar om utlämnande av allmänna handlingar. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: Den 3 maj 2011 begärde AA från Ledningsregementet, Luftsstridsskolan och Livgardet ut sammanställningar av löner för vissa kategorier av anställda vid de tre förbanden. För att i sekretesshänseende underlätta handläggningen begärde han inte att få del av personnummer eller exakta befattningar, utan endast uppgifter om namn, grad, någon form av befattningsbeskrivning och lön. Han begärde att få handlingarna översända per e-post.

text: Ledningsregementet dröjde två månader med att handlägga hans begäran och vägrade därefter att lämna ut handlingen på annat sätt än att låta honom ta del av den vid besök på regementet. Livgardet hanterade hans begäran skyndsamt, men eftersom den lista han fick del av saknade de anställdas namn, begärde han att förbandet skulle komplettera handlingen i detta avseende. Så skedde också, men då krävde förbandet att han skulle uppvisa legitimation för att få ut handlingen. Luft-

text: stridsskolan handlade hans begäran relativt snabbt, men vägrade att översända handlingen per e-post. Förbandet erbjöd sig dock att skicka sammanställningen per telefax eller till alternativa postadresser.

text: Han kontaktade Högkvarteret angående bl.a. frågan om utlämnande av handlingar per e-post. Han fick då beskedet att det inte föreligger någon skyldighet att lämna ut handlingar per e-post, ett svar som han med hänsyn till bestämmelsen i

text: 5 § förvaltningslagen (1986:223)

text: fann förvånande. Eftersom myndigheten vägrade att lämna ut handlingen på det sätt han önskade, begärde han att, i enlighet med 6 kap.

text: 3 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:4009)

text: , få saken formellt prövad. Av Högkvarteret fick han svaret att någon sådan prövning inte var möjlig eller nödvändig, eftersom förbanden inte hade vägrat att lämna ut handlingen/uppgifterna. Eftersom myndigheten inte fattade ett formellt avslagsbeslut i saken, kunde han inte överklaga myndighetens beslut att inte lämna ut handlingarna på det sätt han hade begärt.

text: Till anmälan fogades viss e-postkorrespondens mellan AA och Försvarsmakten.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försvarsmakten för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten, genom överbefälhavaren general BB, följande (åberopade bilagor har utelämnats här).

text: ANMÄLAN

text: Försvarsmakten har av Riksdagens ombudsmän (JO) anmodats att yttra sig över vad AA anför i en anmälan till JO daterad den 10 augusti 2011. I anmälan som riktar sig mot Försvarsmaktens högkvarter, Ledningsregementet, Luftstridsskolan samt Livgardet anför AA att han av de tre berörda förbanden begärt en sammanställning över lönerna för viss personal. Ledningsregementet har enligt anmälan inte handlagt hans begäran inom rimlig tid och Livgardet har begärt att han skulle legitimera sig för att få ut den begärda handlingen. Samtliga förband har dessutom med stöd av Försvarsmaktens högkvarter vägrat att översände de begärda handlingarna via e-post vilket AA krävde i sin begäran till förbanden. Yttrande i ärendet har inhämtats från Ledningsregementet, Luftstridsskolan och Livgardet samt från de handläggare vid Juridiska staben vid Försvarsmaktens högkvarter som i ärendet tillfrågats från de berörda förbanden.

text: YTTRANDE

text: Försvarsmaktens handläggning av en framställan om att få ta del av allmänna handlingar, m.m. I

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) föreskrivs att en allmän handling som får lämnas ut, på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift skall tillhandahållas den som vill ta del av den. Vidare skall enligt

text: 2 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen

text: en begäran om att få ta del av en allmän handling prövas av den myndighet som förvarar handlingen, om det inte särskilt har föreskrivits att prövningen skall ankomma på en annan myndighet. I

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL) finns regler om vem som inom en myndighet i första hand skall fatta beslut i frågor om utlämnande av allmänna handlingar. Även i

text: 23 § förordningen (2007:1266)

text: med instruktion för Försvarsmakten finns bestämmelser om handläggningen av frågor som rör utlämnande av allmänna hand-

text: lingar. Huvudregeln är att prövningen görs inom den organisationsenhet i myndigheten som förvarar den handling som begärs utlämnad. I tveksamma fall, eller om sökanden begär att frågan hänskjuts till myndigheten, skall prövningen göras av chefen för organisationsenheten. Chef för organisationsenhet får dock överlämna frågan om prövning till överbefälhavaren eller till den chef för enhet inom högkvarteret som överbefälhavaren bestämmer. Detta innebär att varje organisationsenhet i myndigheten normalt har att pröva frågor om att ta del av sådana handlingar som förvaras hos enheten.

text: BEDÖMNING

text: Handläggningstid vid Ledningsregementet Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som inte omfattas av någon bestämmelse om sekretess på begäran av en sökande lämnas ut genast eller så snart som möjligt. Av

text: 12 kap. 13 §

text: TF [ska rätteligen stå

text: 2 kap. 13 §

text: TF, JO:s anm.] framgår att en sökande även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del som får lämnas ut och att en begäran skall behandlas skyndsamt. JO har i ett flertal tidigare beslut betonat skyndsamhetskravet och angivit att ett beslut om utlämnande normalt bör fattas samma dag som en framställning inkommit till myndigheten men att någon eller några dagars fördröjning kan godtas om fördröjningen är nödvändig för att kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Om en utredning rörande den begärda uppgiften är komplicerad och tidskrävande måste den sökande i stället snarast underrättas om detta förhållande. Ledningsregementet har i sitt yttrande (bilaga 1) anfört att anledningen till dröjsmålet var att de av AA begärda uppgifterna endast fanns tillgängliga genom Försvarsmaktens nya verksamhetsledningssystem PRIO vilket innebar att handläggaren vid förbandet tvingades söka stöd vid förbandet HR-centrum. Försvarsmakten kan i likhet med vad som Ledningsregementet anger konstatera att arbetsbelastningen på medarbetarna vid HR-centrum den aktuella tiden var mycket hög men en tidsutdräkt på två månader är inte förenlig med

text: tryckfrihetsförordningens

text: krav på skyndsamhet. Mot denna bakgrund borde man från Ledningsregementets sida ha framhållit ärendets karaktär och det skyndsamhetskrav som gällde när man begärde stöd från HRcentrum.

text: Krav från Livgardet på legitimation Livgardet anger i sitt yttrande (bilaga 2) att man krävt att AA legitimerade sig i samband med att han skulle hämta den av honom begärda handlingen vid kasernvakten. Av

text: 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: framgår att en myndighet inte, på grund av att någon begär att få del av en allmän handling, får efterforska vem den sökande är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Detta innebär att var och en som begär att få del av en handling hos en myndighet har rätt att ta del av handlingen utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen skall användas till. Det undantag som gäller från denna huvudregel är att en efterforskning av en sökandes identitet får göras om detta behövs för att kunna avgöra om den begärda handlingen kan lämnas ut. En sådan situation kan främst föreligga om den begärda handlingen innehåller sekretessbelagda uppgifter. Om den sökande uppger sin identitet och syftet med sin begäran kan detta visa att handlingen kan lämnas ut utan risk för att den som skyddas av sekretessen lider men. Den handling som AA begärde att få ut utgjorde en allmän handling och någon grund i OSL för att belägga handlingen med sekretess förelåg inte. Livgardet hade följaktligen inte rätt att begära att AA skulle legitimera sig för att få ut handlingen i kasernvakten och Livgardets agerande i denna del strider mot vad som i övrigt gäller inom Försvarsmakten. Normalt skall det i vakten eller i dess närhet finnas en lokal

text: där den enskilde kan ta del av en allmän handling utan att behöva legitimera sig eller uppge skälen för sin begäran att del av handlingen.

text: Skyldighet att översända handlingen genom e-post AA har krävt att den av honom begärda handlingen skulle översändas till honom genom e-post. Av Luftstridsskolans yttrande (bilaga 3) samt yttrandet från de handläggare vid högkvarteret som tillfrågats i ärendet (bilaga 4 och 5) framgår att samtliga förband med stöd av högkvarterets juridiska stab beslutat att den av AA begärda handlingen skulle vara tillgänglig för honom vid respektive förband. Luftstridsskolan hade dessutom erbjudit AA att översända handlingen till en alternativ adress eller till en poste restanteadress. Förbandens beslut i denna del är i överensstämmelse med den praxis som gäller inom Försvarsmakten, d.v.s. att begärda handlingar lämnas ut vid förbandet eller per post. Enligt Försvarsmakten föreligger inte någon ovillkorlig skyldighet för en myndighet att tillhandahålla en begärd allmän handling genom e-post. Av förarbetena till

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen (1986:227)

text: (FL) framgår att en myndighet har en otvetydig skyldighet att erbjuda medborgarna möjlighet att komma i kontakt med myndigheten med hjälp av moderna kommunikationsmedel (

text: prop. 2002/03:62 s. 19

text: ). Av förarbetena framgår emellertid att det är myndigheten som i det enskilda fallet avgör på vilket sätt ett svar skall lämnas (prop. s. 20). Varken TF eller FL innehåller följaktligen något krav på myndigheten i denna del utan FL anger endast att myndigheten kan utnyttja e-post om myndigheten finner detta lämpligt. De serviceskäl som talade för att AA:s önskemål om att erhålla de begärda handlingarna via e-post skulle bifallas har i detta fall vägts mot de syften som ligger bakom

text: 21 kap. 7 §

text: OSL eftersom uppgifter om lön och lönetillägg för ett stort antal anställda vid de tre förbanden, dvs. uppgifter rörande ca 350 personer bara vid Ledningsregementet, skulle kunna komma att behandlas i strid mot

text: personuppgiftslagen

text: . Försvarsmakten finner mot denna bakgrund att Ledningsregementet, Luftstridsskolan och Livgardet hade fog för sina beslut att de av AA begärda uppgifterna inte skulle översändas till honom genom e-post.

text: Överklagan av beslut att handlingen inte skulle översändas med e-post Enligt Försvarsmaktens mening kan en myndighets beslut om på vilket sätt en begärd handling skall lämnas ut inte överklagas. Inget av de berörda förbanden har vägrat att lämna ut de av AA begärda uppgifterna och av

text: 6 kap. 7 §

text: OSL framgår att en enskild endast får överklaga ett beslut att vägra lämna ut en handling eller att lämna ut en handling med förbehåll. Mot den bakgrunden saknade Ledningsregementet, Luftstridsskolan och Livgardet skäl att enligt 6 kap. 3 § överlämna prövningen av AA begäran till myndigheten särskilt mot bakgrund av att de i ärendet haft samråd med den juridiska staben vid Försvarsmaktens högkvarter.

text: AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. att det som Ledningsregementet anfört om att de begärda uppgifterna endast fanns tillgängliga genom Försvarsmaktens nya verksamhetsledningssystem PRIO, och att handläggaren vid förbandet därför tvingades söka stöd vid förbandet HR-centrum, inte var korrekt. Han gjorde gällande att lönelistor, motsvarande de han hade begärt, redan vid tiden för hans begäran hade e-postats till ett flertal anställda vid regementet. Dessutom anförde han att, enligt den information han fått via Arméns helpdesk, alla chefer med underställd personal i PRIO har tillgång till rapporter där löner m.m. framgår. Dessa rapporter kan skrivas ut direkt, och behöver således inte beställas.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering m.m. Försvarsmakten har i stor utsträckning hänvisat till den rättsliga reglering som aktualiserats med anledning av AA:s anmälan till JO. Jag vill för egen del göra följande tillägg till Försvarsmaktens redogörelse.

text: Formen för utlämnande av allmänna handlingar

text: Enligt

text: 2 kap. 13 § första stycket andra meningen

text: TF är en myndighet inte skyldig att i större utsträckning än vad som följer av lag lämna ut en upptagning för automatiserad behandling i annan form än utskrift. Bestämmelsen innebär således att det inte finns någon skyldighet för en myndighet att lämna ut en handling i elektronisk form såvida det inte följer av lag (se

text: prop. 2001/02:70 s. 27

text: När det gäller sättet för utlämnandet av handlingen kan sökanden – om handlingen inte avhämtas i myndighetens lokaler utan ska översändas till sökanden – inte kräva att få den via telefax eller e-post. Det föreskrivs nämligen i

text: 10 §§

text: förordningen (

text: ) om tiden för tillhandahållande av domar och beslut m.m. att en handling, som en statlig förvaltningsmyndighet eller domstol ska tillhandahålla, bör skickas med post, om inte något annat har begärts, och vidare, att handlingar får sändas med telefax eller elektronisk post, om det är lämpligt. Frågan om lämpligheten av att vid expediering av handlingar använda telefax eller e-post avgörs sålunda av myndigheten, och bedömningen härav synes få göras från fall till fall beroende på därvid föreliggande omständigheter. Som framhållits av JO i ärendet JO 1994/95 s. 63 ska lämplighetsbedömningen göras i varje enskilt fall (se Bohlin, Offentlighetsprincipen, 8:e upplagan, år 2010, s.142 ).

text: Av den e-postkorrespondens som bifogats anmälan framgår att Försvarsmakten i ett e-brev den 27 juni 2011 upplyst AA om E-offentlighetskommitténs slutbetänkande ”Allmänna handlingar i elektronisk form – offentlighet och integritet” (

text: SOU 2010:4

text: ). I betänkandet föreslogs att det i OSL ska införas en bestämmelse som innebär att myndigheter, om sökanden begär det och det inte finns särskilda förbud mot det eller omständigheter som gör att det framstår som olämpligt, ska lämna ut elektroniskt lagrade allmänna handlingar i elektronisk form. Den aktuella frågan har emellertid i nuläget inte blivit föremål för lagstiftning.

text: Talan mot en myndighets beslut i ärenden angående utlämnande av allmänna

text: handlingar

text: Grundläggande regler om överklagande av en myndighets beslut i ärenden angående utlämnande av allmänna handling finns i

text: 2 kap. 15 §

text: TF. Enligt den bestämmelsen får i princip varje beslut överklagas, om det innebär att en begäran om att få ta del av en handling avslås. Bestämmelsen kompletteras av bestämmelserna i 6 kap. 3 och 7 §§ OSL, som Försvarsmakten redogjort för i remissvaret. Frågan om det är möjligt att föra talan mot en myndighets ställningstagande när det gäller formen för utlämnande av en handling har prövats av dåvarande Regeringsrätten, se

text: RÅ 2008 not. 72

text: . I det målet hade en person begärt hos kammarrätten att

text: få ta del av en dom och ett beslut samt att utlämnandet skulle ske elektroniskt alternativt, om detta inte kunde ske, i form av papperskopia. Kammarrätten avslog begäran om att få ut handlingarna i elektronisk form, men förklarade att handlingarna däremot kunde lämnas ut i form av papperskopior eller tillhandahållas i myndighetens lokaler. Sökanden fullföljde sin talan och yrkade att kammarrätten skulle åläggas att via e-post tillhandahålla de begärda dokumenten, i första hand som inskannade PDF-dokument och i andra hand de delar som fanns lagrade i domstolens målhanteringssystem. Regeringsrätten konstaterade att kammarrätten hade medgivit att sökanden fick ta del av handlingarna i den ordning som föreskrivs i TF, och att kammarrättens beslut således inte innebar att sökanden hade betagits sin rätt att enligt TF ta del av allmänna handlingar. Beslutet hade därför inte gått honom emot på ett sätt som medförde att han hade rätt att föra talan mot det i den ordning som anvisades i 15 kap. 7 § sekretesslagen (nämnda bestämmelse motsvaras numera av

text: 6 kap. 7 §

text: OSL). Regeringsrätten avvisade därför överklagandet.

text: Sekretess enligt

text: 21 kap. 7 §

text: OSL och förhållandet till det s.k. frågeförbudet i 2 kap.

text: 14 §

text: TF

text: Av

text: 21 kap. 7 §

text: OSL framgår att sekretess gäller för personuppgift, om det kan antas att ett utlämnande skulle medföra att uppgiften behandlas i strid med

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: Så snart en personuppgift ska lämnas ut från en myndighet, måste det således ske en prövning enligt den nämnda sekretessbestämmelsen. Sekretess kan dock bara komma i fråga när det kan antas att ett utlämnande skulle medföra en olaglig behandling eller, med andra ord, när det kan antas både att personuppgiften efter utlämnandet kommer att behandlas på ett sätt som omfattas av

text: personuppgiftslagen

text: och att den behandlingen står i strid med den lagen (se Öman/Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: , [Zeteo den 2 juli 2012], kommentaren till

text: 21 kap. 7 §

text: OSL).

text: En i praktiken väsentlig fråga vid tillämpningen av offentlighetsprincipen är när en sekretessbestämmelse medför att en myndighet får efterforska vad den som vill ha en allmän handling ska göra med uppgifterna i den. Enligt det s.k. frågeförbudet i

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF får myndigheten nämligen efterforska vem den sökande är och vilket syfte han eller hon har med sin begäran bara i den utsträckning det behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns något hinder mot att handlingen lämnas ut, t.ex. i form av sekretess (se a.a.).

text: Det står klart att myndigheten inte får börja ställa frågor om sökandens tilltänkta användning bara för att en personuppgift begärs utlämnad. Det krävs för det första att det finns någon konkret omständighet som gör att det kan antas att personuppgiften efter utlämnandet kommer att behandlas på ett sätt som omfattas av

text: personuppgiftslagen

text: . Sådana omständigheter kan – förutom de upplysningar som sökanden på eget initiativ kan ha lämnat om sin tilltänkta användning av uppgifterna – vara att sökanden begär att få ut uppgifter om väldigt många personer från ett register (ett s.k. massuttag) eller uppgifter om ett urval av personer med vissa karakteristika, t.ex. inkomst, språktillhörighet, politisk tillhörighet osv. (s.k. selekterade

text: uppgifter). Först om det på grund av någon konkret omständighet finns skäl att anta att sökanden kommer att behandla uppgifterna på ett sätt som omfattas av

text: personuppgiftslagen

text: , t.ex. därför att begäran omfattar uppgifter om många personer, finns det anledning att genom frågor till sökanden försöka ta reda på hur och till vad sökanden ska använda uppgifterna för att kunna bedöma om den tilltänkta behandlingen strider mot

text: personuppgiftslagen

text: . Myndigheten får dock enligt

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF inte ställa mer inträngande eller fler frågor än som behövs för att göra en sekretessbedömning (se a.a.).

text: Försvarsmaktens handläggning

text: Ledningsregementet

text: Till att börja med kan det konstateras att AA den 29 maj 2011, då det hade förflutit nästan en månad utan att han hade fått någon respons från Ledningsregementet, påminde om sin begäran. Detta framgår av den e-postkorrespondens som bifogats anmälan. Av densamma framgår att det därefter dröjde till den 7 juli 2011 innan regementet upplyste honom om att hans begäran var under handläggning. Dagen därpå fick AA beskedet att den begärda handlingen fanns att uthämta vid regementet. Mot denna bakgrund är det svårt att frigöra sig från intrycket att den faktiska handläggningen påbörjades först då AA påminde om sin begäran. Jag har inte funnit anledning att utreda den saken närmare eftersom regementet, alldeles oavsett vilka skälen än må ha varit, förtjänar kritik för att inte ha handlagt AA:s begäran med den skyndsamhet som följer av

text: tryckfrihetsförordningen

text: Livgardet

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran gavs in till Livgardet den 3 maj 2011. Den 10 maj 2011, dvs. en vecka senare, översände regementet per e-post en lista som inte innehöll några uppgifter om namn. Den handläggningstid som redan då hade förflutit är helt klart på gränsen till vad som kan godtas. Den 11 maj 2011 återkom AA i ärendet och påtalade att den översända listan inte innehöll några namn, vilket tydligt hade framgått av hans begäran att han önskade få del av. Såvitt framkommit fick han sedan inte någon respons från regementet förrän den 23 maj 2011, då regementet lämnade beskedet att ärendet var under handläggning. Därefter dröjde det till den 1 juni 2011 innan regementet beslutade att lämna ut sammanställningen genom att låta AA hämta den i vakten på regementet. Det hade vid den tidpunkten tagit regementet nästan en månad att handlägga AA:s begäran. Försvarsmakten, Livgardet, förtjänar kritik för den långsamma handläggningen.

text: Enligt Försvarsmaktens yttrande förelåg det enligt Livgardets bedömning inte sekretess för uppgifterna i sammanställningen. Av utredningen framgår att Livgardet trots detta krävde att AA skulle uppvisa legitimation för att få hämta ut den aktuella handlingen i vakten på regementet.

text: Som ett led i bedömningen av om det fanns något hinder, t.ex. i form av sekretess, mot att uppgifterna lämnades ut hade Livgardet kunnat ha anledning att efterfråga vem AA var och vad han hade för syfte han hade med sin begäran (jfr

text: 2 kap. 14 §

text: TF och

text: 21 kap. 7 §

text: OSL). Vid den tidpunkt då den begärda sammanställningen

text: fanns att avhämta i vakten hade regementet dock uppenbarligen redan gjort bedömningen att det inte fanns något hinder mot att lämna ut den aktuella handlingen. Mot den bakgrunden fanns det således i det skedet inte grund för att kräva att AA skulle identifiera sig för att få hämta ut densamma. Livgardet förtjänar kritik för det inträffade.

text: Övrigt

text: AA har klagat på att Försvarsmakten inte har lämnat ut de aktuella handlingarna på det sätt han har begärt, dvs. via e-post. Han har också klagat på att myndigheten inte har meddelat ett formellt avslagsbeslut i den saken och att han därmed betagits möjligheten att överklaga myndighetens ställningstagande. Mot bakgrund av den rättsliga reglering m.m. som framgår av såväl Försvarsmaktens som min redogörelse har det i dessa delar inte framkommit något som ger mig anledning att kritisera Försvarsmakten eller att göra något uttalande.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Part Sekretess

title: Allvarlig kritik mot en tjänsteman inom socialtjänsten i Gävle kommun för utlämnande av vissa uppgifter i ett ärende om kontaktfamilj

sammanfattning: En kvinna hade skyddade personuppgifter på grund av att fadern till ett av hennes barn hade hotat henne. JO riktar allvarlig kritik mot en tjänsteman inom socialtjänsten för att uppgift om kvinnans arbetsplats lämnats ut till fadern, tillika vårdnadshavare, vid kommunicering av utredning i ett ärende om kontaktfamilj.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot socialtjänsten i Gävle kommun.

text: AA anförde i huvudsak följande. Hon har under ett par års tid levt på skyddad adress och i skyddat boende på grund av att hon hotats av fadern till ett av sina två barn. Det förekommer våld samt hot om våld och om att föra bort dottern, som de har gemensam vårdnad om. Hon har varit mycket noga med att inte röja uppgifter om sin bostadsadress, sin arbetsplats eller barnens förskola för att inte underlätta verkställighet av hoten. I samband med att hon ansökte om kontaktfamilj för den gemensamma dottern skickade socialtjänsten i Gävle kommun alla hennes uppgifter till fadern, utan att på något sätt skydda uppgifterna.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades journalanteckningar från socialtjänsten i Gävle kommun.

text: Därefter anmodades Socialnämnden i Gävle kommun att inkomma med yttrande över vad som framförts i anmälan till JO.

text: I remissvar anförde socialnämnden bl.a. följande.

text: Ärendet rör en kvinna med två barn som efter ansökan och utredning beviljades insatsen kontaktfamilj och kontaktperson. Barnen bor hos modern och föräldrarna har gemensam vårdnad. [- - -] TR har i dom meddelat att fadern har rätt till umgänge ensam med barnet, undantaget hämtning/lämning, efter sedan beslutet om skyddad identitet tagits. I samband med kommunicering av utredningen inför beslutet om insats har socialtjänsten inte, så som det står i anmälan, skickat alla kvinnans uppgifter till den andre vårdnadshavaren. Det som finns i utredningen som skickades är uppgiften om kvinnans arbetsplats och tidsperioden för hur länge arbetet beräknades pågå.

text: ---- Socialtjänstens personal är generellt sett mycket uppmärksam och aktsam på uppgifter gällande skyddad identitet. Dessa förhållanden anges med tydlighet på beslutsunderlagets försättsblad. Det får anses som en allvarlig brist att det i den löpande texten fanns uppgifter som lämnades ut till obehörig och att utlämnandet hade kunnat innebära mycket negativa konsekvenser för anmälaren. Utlämnandet skedde av misstag och beror på den mänskliga faktorn då handläggaren inte hade en nödvändig uppmärksamhet på de uppgifter som fanns i utredningen. Förvaltningen kommer att införa som rutin att låta en kollega svara för genomgång av handlingen vid hanteringen av skriftlig kommunicering där beslut om skyddad identitet föreligger, för att minimera risken för misstag. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Inom socialtjänsten gäller sekretess enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.

text: Av

text: 16 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att en sökande, klagande eller annan part har rätt att ta del av det som tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Enligt

text: 17 §

text: FL får ett ärende, som huvudregel, inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Rätten att ta del av uppgifter enligt

text: 16 §

text: FL och underrättelseskyldigheten enligt

text: 17 §

text: FL gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 §

text: OSL.

text: Enligt

text: 10 kap. 3 § första stycket

text: OSL hindrar inte sekretess att en enskild som är part i ett ärende hos en myndighet och som på grund av sin partsställning har rätt till insyn i handläggningen, tar del av handling eller annat material i ärendet. En sådan handling eller ett sådant material får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Bedömning

text: AA har ansökt hos socialtjänsten om kontaktperson och kontaktfamilj. I utredningen om kontaktfamilj fanns uppgift om AA:s arbetsplats. Fadern, BB, har i egenskap av vårdnadshavare varit part i ärendet om kontaktfamilj för det gemensamma barnet. Nämnden har varit skyldig att kommunicera utredningen med honom (

text: 17 §

text: FL).

text: Det har framkommit att BB:s agerande varit orsak till att AA haft skyddade personuppgifter. Det har därför med hänsyn till enskilt intresse varit av synnerlig vikt att uppgiften om AA:s arbetsplats inte röjdes. Den uppgiften skulle således inte, trots BB:s ställning som part i ärendet, ha lämnats ut till honom.

text: Den ansvariga handläggaren har varit medveten om att AA haft skyddade personuppgifter och om orsaken till det. Det berodde på ett misstag att uppgiften om AA:s arbetsplats lämnades ut. Jag har inte funnit att handläggaren gjort sig skyldig till oaktsamhet av den graden att några vidare åtgärder från min sida är motiverade. Hanteringen förtjänar dock allvarlig kritik. Av remissvaret framgår att även myndigheten ser allvarligt på det inträffade och har ändrat sina rutiner för att minimera risken för att liknande händelser inträffar.

text: Vad AA anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Häkte Visitation

title: Kritik mot ett häkte för behandlingen av en intagen i samband med en transport

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 31 augusti 2006, framförde AA klagomål mot hur han behandlades på Kronobergshäktet i samband med en övernattning i anslutning till en transport. Han anförde bl.a. att han inledningsvis placerades i ett bostadsrum som var nedstänkt med urin, att bostadsrum nummer två därutöver var nedkletat med avföring och att bostadsrum nummer tre, som han slutligen placerades i, hade blod på väggarna. Han anförde vidare att han även i övrigt hade blivit illa behandlad, bl.a. på det sätt som redovisas nedan i remissyttrandet.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan.

text: I ett remissvar den 23 oktober 2006 anförde Kriminalvården, Region Stockholm, genom regionchefen BB, följande.

text: Intagne AA, annars för närvarande avtjänande fängelsepåföljd vid anstalten Roxtuna, övernattade den 14 augusti 2006 i häktet Kronoberg som ett led i en särskild permission med anledning av hans mors begravning i Boden. AA har i sin skrivelse till JO anfört bl.a. att han under sin vistelse i häktet Kronoberg blivit visiterad på ett utlämnande sätt, att han först efter viss övertalning fått ta med sig sin vigselring och sina glasögon till sitt bostadsrum, att han fått tillbringa natten i cell som var nedklottrad med blod efter att först ha anvisats två andra celler, vilka var nedstänkta med urin respektive avföring, att han tilldelats otvättade lakan, dock ingen kudde, att han inte fått ta med sig sin astmaspray till sitt bostadsrum, att han inte fått byta underkläder, samt att han i övrigt blivit illa behandlad av personalen och att han på grund av att tjänstgörande kriminalvårdare inte burit tjänstebricka inte getts tillfälle till att identifiera dessa. Av

text: 2 § första stycket lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. (HL) framgår att den häktade, om det inte är uppenbart onödigt, senast vid ankomsten till förvaringslokalen skall kroppsvisiteras för eftersökande av föremål som han eller hon enligt HL inte får inneha. Enligt 2 a § får även i den mån det är påkallat kroppsbesiktning företas bl.a. senast vid ankomsten till förvaringslokalen. Av

text: 25 § samma lag

text: följer bl.a. att HL gäller i tillämpliga delar även när någon tas in i häkte för annat ändamål än verkställighet av påföljd för brott. Häktet Kronoberg tillämpar den ordningen att samtliga intagna som anländer till häktet genomgår kroppsvisitation där den intagne får ta av sig sina kläder i ett särskilt avvisiteringsbås

text: tillsammans med personal. Denna ordning gäller även vid s.k. transportuppehåll eftersom det har hänt att narkotika och andra otillåtna föremål påträffats också hos den kategori intagna som omfattas av sådana uppehåll. Av 7 § första stycket HL framgår bl.a. att den intagne får inneha värdesaker i den mån det inte är olämpligt. Enligt andra stycket får den häktade i övrigt, i den mån inte annat följer av HL, bl.a. inneha personliga tillhörigheter enligt föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. Av 15 § första stycket Kriminalvårdens häktesföreskrifter (

text: KVFS 2006:3

text: ) (HF) följer att det i den intagnes bostadsrum inte får förvaras sådant som kan äventyra säkerheten i häktet, försvåra visitation eller vålla sanitär olägenhet. Häktet Kronoberg tillåter normalt intagna att inneha glasögon och smycken i sina bostadsrum. Undantag görs dock av säkerhetsskäl, exempelvis för stora och tunga halskedjor eller för värdefulla föremål. Innehav av förlovnings- och vigselringar tillåts dock mer eller mindre regelmässigt. Häktet Kronoberg har 301 ordinarie platser, varav 32 arrestceller. Det tas i häktet Kronoberg in ungefärligen 10 000 personer per år. De intagna placeras på olika avdelningar utifrån restriktions-, säkerhets- eller andra skäl. Arrestcellerna används huvudsakligen för intagna som är gripna eller omhändertagna med stöd av lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer. På grund av högt beläggningstryck saknas stundom andra lediga platser på häktet än arrestceller. Eftersom de klienter som huvudsakligen frekventerar dessa arrestplatser är omhändertagna förhållandevis kort tid, kan det hända att det i en och samma cell befinner sig bortemot tio olika personer på ett dygn. Cellerna städas i normalfallet innan en intagen flyttar in; undantag kan dock förekomma om beläggningstrycket är stort. Varje intagen på häktet Kronoberg får en färdigförpackad påse innehållande sängkläder, tandborste och handduk. Sängkläderna, som förvisso kan vara i varierande skick, kommer direkt från tvätteriet på kriminalvårdsanstalten Hall. På häktet Kronoberg finns dagligen mellan kl. 07 och 18 sjuksköterska i tjänst. (Läkare finns härutöver att tillgå vissa dagar i veckan.) Sjuksköterskan träffar samtliga intagna inom ett dygn. Om en intagen på grund av ett s.k. transportuppehåll skrivs in under kvällstid och skrivs ut tidigt morgonen därpå är det dock sannolikt att denne inte hinner träffa sjuksköterska, försåvitt inte den intagne uppvisar sådana symptom att personal anser att sjukvårdspersonal bör tillkallas. Normalt sett utgör nämnda fall inga problem eftersom eventuell medicin följer med den intagne från avsändande anstalt eller häkte. Av

text: 25 §

text: HF framgår att sänglinne, tilldelade handdukar och underkläder skall bytas regelbundet. Eftersom det i normalfallet är 10–15 utskrivningar från häktet varje morgon finns det inte alltid tillräckliga personella resurser för att tillse att den intagne kan få egna nya underkläder från förrådet; i all synnerhet gäller detta under s.k. transportuppehåll. Häktet Kronoberg har enligt egen uppgift arbetat mycket med förhållningssätt och ett professionellt bemötande gentemot de intagna. Bland annat har arbetets bedrivande i form av små arbetslag med en närvarande chef dygnet runt varit en framgångsfaktor i detta avseende. Härutöver utbildas personal kontinuerligt i exempelvis konflikthantering. Vidare implementeras Kriminalvårdens VAKNAkampanj (värdering, attityd, kunskap) genom diskussioner vid arbetsplatsträffar såväl som vid morgonmöten. Av

text: 7 §

text: Kriminalvårdens föreskrifter om tjänstedräkt (KVAF 2006:11) framgår att all personal vid anstalter och häkten på tjänstestället skall bära tjänstebricka. Tjänstebricka skall under tjänstgöring bäras på tjänstedräkt. Tjänstemannens namn och befattning skall anges på brickan. Ett problem enligt häktet Kronoberg är att när personal bär den polotröja som finns bland uniformspersedlarna kan de inte fästa någon namnbricka i brösthöjd. Brickan fästs i dessa fall i stället i bältet där den inte syns lika klart.

text: Den bild AA målar – att han blivit felaktigt och rentutav illa behandlad under sin korta vistelse på häktet Kronoberg – delas inte av de tjänstemän som var i tjänst vid aktuellt tillfälle. De anser inte att AA behandlats nedsättande men har förståelse för att han är missnöjd med placeringen i arresten.

text: Region Stockholm gör följande bedömning:

text: Inledningsvis vill regionen beklaga det faktum att arrestceller, som håller en lägre standard än ordinarie häktesplatser, inte sällan måste tas i anspråk beroende på den ansträngda platssituationen på våra häkten. Det framstår dessutom som särskilt beklagansvärt att en person på väg till sin mors begravning, såsom AA i förevarande fall, upplever att han blivit illa behandlad. Av 1 § andra stycket HL – i förevarande fall jämförd med 25 § – framgår att den som tas in i häkte skall behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt, skall åtgärder vidtas för att ge den intagne det personliga stöd och annan hjälp som han eller hon behöver. Sådana åtgärder får dock vidtas endast om den häktade samtycker till detta. Av utredningen i ärendet framgår att häktet inte vidtagit några särskilda åtgärder för att ge AA personligt stöd eller annan hjälp i den utsatta situation han får antas ha befunnit sig i med anledning av hans mors bortgång. Huruvida denna underlåtenhet förtjänar kritik mot bakgrund av den korta tid AA vistats på häktet tar inte regionen ställning till. Häktet Kronoberg har vidare tillbakavisat AA:s påstående om att han under visitationen anmodades att inta speciella ställningar så att kroppens håligheter kunde granskas. I detta avseende står således ord mot ord, varför regionen saknar möjlighet att göra en adekvat bedömning. Dock vidgår häktet att man företagit en ytlig kroppsbesiktning av AA. Sådan får enligt 2 a § HL vidtas om det är påkallat. Av 58 § HF framgår att vid ytlig kroppsbesiktning skall den intagne uppmanas att helt eller delvis klä av sig och därefter stå upp. Därefter skall de synliga delarna av kroppen undersökas. Det är inte tillåtet att undersöka andra delar än handflator, armhålor, fotsulor och huvudhår. Den intagne får inte uppmanas att inta särskilda kroppsställningar så att andra delar av kroppen skall kunna granskas. Beslut om ytlig kroppsbesiktning fattas enligt häktets delegationsordning av vakthavande befäl. Regionen anser dock att viss kritik bör riktas mot häktet för den regelmässighet med vilken man använder sig av ytlig kroppsbesiktning. Det framstår nämligen inte som alldeles självklart att det alltid anses påkallat att företa en ytlig kroppsbesiktning i anslutning till att intagen tas in i häktet. Rörande AA:s uttalande att han först efter viss övertalning medgetts att inneha sina glasögon och sin vigselring på sitt bostadsrum, har häktet en annan bild eftersom man mer eller mindre regelmässigt medger innehav av sådana föremål. Regionen saknar alltså, då ord står mot ord, möjlighet att bedöma denna del. Beträffande AA:s påstående att han fått vistas i en oren cell, kan följande anföras: Det är i Kriminalvårdens föreskrifter oreglerat när och hur en cell skall rengöras. Av artikel 18.1 Europarådets Recommendation Rec(2006)2 of the Committee of Ministers to member states on the European Prison Rules (de europeiska fängelsereglerna; JO:s anmärkning) följer dock att ”the accommodation provided for prisoners, and in particular all sleeping accommodation, shall respect human dignity and, as far as possible, privacy, and meet the requirements of health and hygiene, due regard being paid to climatic conditions and especially to floor space, cubic content of air, lighting, heating and ventilation”. Vidare har häktet Kronoberg meddelat att praxis är att celler i normalfallet är städade då en intagen flyttar in, men att ett högt beläggningstryck kan medföra att städning helt enkelt inte hinns med. Som nämnts i det föregående skall enligt 1 § andra stycket HL den intagne behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Det finns anledning att anta att det för en intagen är förenat med visst obehag, som i förlängningen kan medföra skadliga följder av häktesvistelsen, att tvingas vistas i ett rum som inte är rengjort från avföring, urin eller blod. Härutöver kan inte helt bortses från att nämnda kroppsavfall kan innehålla smitta. Häktet Kronoberg har inte dementerat AA:s påstående om cellens skick, varför påståendet att han tvingats

text: vistas i en cell med torkat blod på väggarna får anses styrkt. Detta förhållande står i skarp kontrast till de minimikrav som uppställs i Europarådets nyss nämnda fängelseregler; enligt regionens mening är häktets underlåtenhet att torka bort blodet från väggarna ägnat att undergräva respekten för AA:s mänskliga värdighet. Sammantaget är regionens uppfattning att häktet förtjänar skarp kritik för att inte ha rengjort AA:s bostadsrum från blod innan han flyttade in. Vad AA anfört om det skick hans sängkläder var i, motsägs av häktet Kronobergs rutin att varje intagen på häktet Kronoberg får en färdigförpackad påse innehållande bl.a. sängkläder. Även om dessa kan vara i varierande skick är de nytvättade. Regionen saknar alltså skäl att bedöma denna del, och nöjer sig med att konstatera att det, som nämnts ovan, av 25 § HF framgår att sänglinne, tilldelade handdukar och underkläder skall bytas regelbundet. Huruvida förhållandet att häktet inte medgett AA att byta underkläder förtjänar kritik mot bakgrund av den korta tid AA vistats på häktet tar inte regionen ställning till. Att AA vidare enligt egen uppgift inte tillåtits inneha sin astmaspray bestrids inte av häktet Kronoberg. Av 4 § första stycket HL – i förevarande fall jämförd med 25 § – framgår bl.a. att en intagen som bedöms behöva hälso- eller sjukvård så snart som möjligt skall undersökas av läkare, om sådan undersökning uppenbarligen är onödig. Av 4 § HL följer att den intagne inte får inneha, eller i sitt bostadsrum förvara, läkemedel eller substanser som kan antas vara läkemedel, utan ansvarig läkares tillstånd. Motsatsvis måste alltså läkare lämna sitt tillstånd för att den intagne skall få inneha läkemedel i sitt bostadsrum. Om som i förevarande fall läkare inte getts möjlighet att bedöma huruvida sådant innehav skall medges, innebär alltså bestämmelsen att innehav inte skall tillåtas. Tjänstgörande häktespersonal har uppenbarligen gjort bedömningen att läkare inte behövt undersöka AA och i förlängningen ta ställning till huruvida AA skulle ges tillstånd att inneha sin astmaspray i sitt bostadsrum. Även om själva förefintligheten av en astmaspray med viss styrka talar för att läkare borde ha getts möjlighet att ta ställning till innehavsfrågan, ligger det utanför regionens kompetens att bedöma huruvida tjänstgörande häktespersonal gjort en felaktig bedömning då man underlåtit att tillkalla läkare. Vad som dock talar till häktets fördel är att man då intagen har med sig exempelvis astmaspray regelmässigt låter denna stå alldeles utanför celldörren i avvaktan på att sjukvårdspersonal gjort en bedömning av innehavsfrågan. Härigenom säkerställs att den intagne då han begär det får tillgång till sprayen. Vad slutligen AA påstått om personalens bemötande i övrigt, tillbakavisas av häktet Kronoberg. Häktet har, som ovan nämnts, enligt egen uppgift arbetat mycket med förhållningssätt och ett professionellt bemötande gentemot de intagna. Då ord står mot ord även i denna del, saknar regionen förutsättningar för en vederhäftig bedömning. Dock bör häktet Kronoberg enligt regionens uppfattning vinnlägga sig om att tillse att samtliga kriminalvårdstjänstemän bär sin tjänstebricka väl synligt.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I beslut den 23 maj 2007 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 9 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt skall en intagen behandlas med aktning för sitt människovärde. I aktuellt fall vill jag även erinra om innehållet i 25 § jämfört med

text: 1 § andra stycket lagen (1976:371)

text: om behandlingen av häktade och anhållna (häkteslagen). Av sist nämnda bestämmelse följer bl.a. att den häktade skall behandlas så att skadliga följder av frihetsberövandet motverkas samt att, i den utsträckning det är lämpligt, åtgärder skall vidtas för att ge den häktade det personliga stöd och annan hjälp som han eller hon behöver. Innebörden av nämnda bestämmelser får anses ha en generell

text: tillämplighet på samtliga frihetsberövade, vilket stöds av artikel 1 i de europeiska fängelsereglerna, som har följande lydelse. ”All persons deprived of their liberty shall be treated with respect for their human rights.” Jag vill betona att det är av största vikt att de nu återgivna bestämmelserna efterlevs.

text: Som framgår av remissvaret innehåller de europeiska fängelsereglerna en artikel om hur bostadsförhållandena för en frihetsberövad person skall vara utformade. Jag vill särskilt påpeka att fängelsereglerna uppställer ett minimikrav för hur frihetsberövade personer skall behandlas. Jag konstaterar att den beskrivning av förhållandena som AA har redogjort för inte har motsagts av Kriminalvården. I likhet med Kriminalvården konstaterar jag vidare att förhållandena i de bostadsrum som AA anvisades kraftigt avvek från vad som är acceptabelt och att de, därmed, inte var förenliga med bl.a. artikel 18.1 i de europeiska fängelsereglerna. Jag vill därför betona att det inte får förekomma att en person placeras i ett bostadsrum som inte har rengjorts från avföring, urin och/eller blod. Jag utgår från att åtgärder vidtas för att undvika att liknande situationer uppstår i framtiden. I sammanhanget kan heller inte bortses från att AA hade beviljats permission för att delta vid sin mors begravning. Häktet förtjänar, mot bakgrund av det anförda, allvarlig kritik för behandlingen av AA.

text: När det gäller frågan om ytlig kroppsbesiktning framgår av remissvaret att sådan genomförs regelmässigt på samtliga intagna som anländer till häktet Kronoberg. Detta bekräftades även vid min inspektion av häktet den 14 mars 2007. Av remissvaret framgår vidare att ett beslut om ytlig kroppsbesiktning, enligt häktets delegationsordning, skall fattas av vakthavande befäl. Vid min inspektion framkom emellertid att sådana beslut inte alltid fattas av någon som är behörig att göra detta. Det framkom vidare att besluten inte dokumenteras. I protokollet från inspektionen uttalande jag att ett beslut om ytlig kroppsbesiktning måste fattas av en behörig tjänsteman. Ett beslut om ytlig kroppsbesiktning måste vidare, vilket framgår av 2 § och 2 a § häkteslagen, föregås av en bedömning i varje enskilt fall. Besluten bör dessutom dokumenteras på lämpligt sätt. För nämnda brister förtjänar häktet kritik.

text: Jag konstaterar avslutningsvis att en viktig del i skyddet mot dålig behandling är att den intagne vet namn och tjänsteställning på den häktespersonal han möter. Häktespersonalen har också skyldighet att bära sin tjänstebricka väl synlig. Det ligger i sakens natur att tjänstedräkten måste vara anpassad till detta krav.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder – med hänsyn till vad Kriminalvården anfört i remissyttrandet – inte någon ytterligare åtgärd eller uttalande från min sida.


title: Fråga om översättning med hjälp av egen personal av en till Försäkringskassan inkommen handling

text: I en anmälan till JO klagade AA främst på Försäkringskassans handläggningstid i hans ärende om pension från Portugal.

text: Försäkringskassan yttrade sig efter remiss. I remissvaret framkom bl.a. att all korrespondens från Portugal hade varit skriven på portugisiska. På kontoret i Eslöv, som blev handläggande enhet den 1 januari 2002, hade en språkkunnig handläggare varit behjälplig vid handläggningen. Den 24 juni 2004 inkom en skrivelse från Portugal som var daterad den 16 juni 2004 och adresserad till Försäkringskassan, Utlandsavdelningen, Stockholm. Därifrån vidarebefordrades skrivelsen till Eslöv, dit den anlände den 2 juli 2004. Av en journalanteckning framgår, att handläggaren på Eslövskontoret hade fått hjälp av en språkkunnig kollega med tolkningen av skrivelsen. Enligt journalanteckningen hade handläggaren uppfattat sin kollega så att man från Portugal hade meddelat, att man skulle komma att pröva AA:s eventuella rätt till pension från Portugal enligt punkt 16 i gällande reglemente och vidare att man därifrån inte begärde ytterligare information från Försäkringskassan. Ärendet överfördes den 15 februari 2004 till Malmö. Den 27 juni 2005 erhöll Försäkringskassan i Stockholm skrivelse från Portugal daterad den 16 juni 2005 och adresserad till Försäkringskassan, Utlandsavdelningen, Stockholm. Skrivelsen vidarebefordrades därifrån till Utlandskontoret i Visby, dit den anlände den 29 juni 2005. Handlingen vidarebefordrades sedan därifrån till Eslöv, dit den anlände den 19 juli 2005 och vidarebefordrades slutligen till EU-kontoret i Malmö, dit den anlände den 20 juli 2005. En av handläggarna på EU-kontoret, som har vissa kunskaper i spanska, kunde utläsa att man från Portugal önskade veta Försäkringskassans ersättningsanspråk ur portugisisk beviljad pension och för vilken tid Försäkringskassan hade ett sådant anspråk. När samtliga handlingar blivit tillgängliga konstaterades bl.a. att skrivelsen den 16 juni 2004 tidigare hade misstolkats. Handlingarna som EU-kontoret erhöll den 20 juli 2005 skickades till tolkföretag för översättning.

text: Försäkringskassan anförde vidare följande. Vid tillämpning av

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ges utrymme för myndighet att använda sig av språkkunnig personal, se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 99. I kommentaren talas om att språkkunnig personal hos myndigheten kan anlitas i enklare ärenden där tolkningen inte kräver annat än ordinära språkkunskaper. I vägledning 2004:7 ”Försäkringskassan och

text: förvaltningslagen

text: ” berörs inte möjligheten att använda egen personal till översättning, men detta kan rimligen inte tolkas som innebärande att Försäkringskassan skulle vara förhindrad att använda egen personals språkkunskaper. Användande av egen personal till översättning måste, enligt länsorganisationens uppfattning, utöver noggrannhet dessutom kräva att biträde med översättning blir genom den översättande tjänstemannens försorg dokumenterat i akten. Den rutinen har man numera på EU-kontoret och om den rutinen tidigare hade funnits och gällt generellt kunde feltolkningen av skrivelsen ha förhindrats. I länsorganisationen i Skåne finns en lista över handläggare som ställer sina språkkunskaper till förfogande. Det pågår en översyn av denna lista och i samband härmed kommer länskontoret att ange hur översättningar skall hanteras, varvid den ovan berörda frågan om dokumentation kommer att tas med som generellt gällande inom länsorganisationen i Skåne. I sitt beslut den 19 januari 2007 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande såvitt avser översättningsfrågan.

text: I

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges att en myndighet vid behov bör anlita tolk när den har att göra med någon som inte behärskar svenska. Av förarbetena till lagrummet (

text: prop. 1985/86:80 s. 27

text: ) framgår att med begreppet tolk avses både den som tolkar muntligen och den som gör en skriftlig översättning av en handling.

text: Förvaltningslagen

text: uppställer inte något krav på att myndigheterna är tvungna att översätta alla inkommande handlingar på främmande språk. Hänsyn måste tas till ärendets beskaffenhet, omfattning och karaktären av det material som ges in och kostnaden för översättning i förhållande till ärendets betydelse.

text: Ibland kan det vara lämpligt att myndigheten ber någon språkkunnig att läsa igenom handlingen och sammanfatta innehållet på svenska, så att myndigheten får underlag för att bedöma om en fullständig översättning behövs (se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 99).

text: Jag delar Försäkringskassans uppfattning att det inte är något som hindrar att kassan använder sin egen personal för översättning av handlingar på ett främmande språk. Jag vill dock framhålla att det är viktigt att Försäkringskassan är uppmärksam på att den som gör översättningen behärskar språket ifråga så att man kan vara säker på att översättningen är tillförlitlig.

text: Försäkringskassan har uppgett att biträde med översättningen bör dokumenteras i akten. Jag instämmer i det och konstaterar att kassan också uppgett att länskontoret kommer att införa det som rutin.