avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, för långsam handläggning av ett mål om uppehållstillstånd enligt utlänningslagen. Även uttalanden om migrationsdomstolens handläggningstider generellt

sammanfattning: Ett mål om bl.a. utvisning kom in till Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, den 8 november 2017 och avgjordes ett år och tre månader senare. JO anser att det är för lång tid, inte minst eftersom ett mål om utvisning enligt lagen ska handläggas skyndsamt. Domstolen får kritik för den långa handläggningstiden. I beslutet diskuterar JO också domstolens handläggningstider för migrationsmål generellt. Tillströmningen till domstolen av migrationsmål ökade mycket kraftigt med början 2016, och domstolen har lagt ned ett avsevärt arbete för att komma till rätta med situationen. För närvarande redovisar domstolen att mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl tar 17–21 månader att handlägga och att mål om uppehållstillstånd för besök eller bosättning tar 12–16 månader att handlägga. Dessa tider är enligt JO för långa, betydligt längre än vad som är rimligt och acceptabelt. Av domstolens remissyttrande till JO framgår att domstolen nu avgör fler migrationsmål än vad som kommer in till domstolen. Det innebär att balansen av migrationsmål minskar, och därmed kommer handläggningstiderna också att minska även om det kan ta lång tid innan de når en normal nivå. Ytterst är det riksdagen och regeringen som har ansvaret för att domstolarna klarar sina uppgifter och kan uppfylla de krav som ställs i 2 kap. 11 § regeringsformen. JO lämnar därför över ett exemplar av beslutet till Domstolsverket och Regeringskansliet, Justitiedepartementet, för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 6 januari 2019 klagade AA på Förvaltningsrätten i Göteborg, migrationsdomstolen, för långsam handläggning av ett mål om uppehållstillstånd enligt

text: utlänningslagen (2005:716)

text: . Han uppgav bl.a. följande:

text: En person, NN, kom till Sverige 2015. Migrationsverket fattade den 21 september 2017 ett beslut om bl.a. avslag på NN:s ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd och förordnade att NN skulle utvisas ur landet med stöd av

text: bestämmelserna i

text: 8 kap. 6 § utlänningslagen

text: . NN överklagade beslutet till förvaltningsrätten, som registrerade överklagandet den 8 november 2017.

text: I december 2018 meddelade domstolen att handläggningstiden hade ökat till 22 månader, vilket innebar att NN:s ansökan om uppehållstillstånd närmade sig fyra år. Handläggningstiderna vid domstolen är alltså helt orimliga. NN var 14 år när han kom till Sverige och han hinner bli 18 år innan domstolen fattar sitt beslut. Eftersom åldern räknas vid tidpunkten för domen orsakas NN en rättsförlust och förlorar bl.a. sina rättigheter enligt Europakonventionen. Under tiden får NN t.ex. inte arbeta eller ta körkort.

text: Med anmälan följde bl.a. en skrivelse till förvaltningsrätten, vari NN begärde förtur med sin ansökan om uppehållstillstånd. Av skrivelsen framgick att NN ansökte om asyl den 14 oktober 2015, att förvaltningsrätten avslog hans begäran om muntlig förhandling den 17 maj 2018, att talan slutfördes den 25 juni 2018 och att målet var klart för avgörande sedan dess. I skrivelsen angavs också att NN skulle fylla 18 år den 14 april 2019.

text: JO:s utredning och förvaltningsrättens remissvar

text: JO begärde in ett dagboksblad och flera handlingar ur förvaltningsrättens mål. Av dessa handlingar framgick bl.a. att NN begärde förtur den 6 december 2018 och att denna begäran avslogs samma dag.

text: JO tog del av den information som förvaltningsrätten hade lagt ut på sin webbplats om hur lång tid det tog att handlägga ett mål vid domstolen (per den 8 januari 2019). I fråga om mål vid migrationsdomstolen framgick följande:

text: a) mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl: 16–20 månader

text: b) mål om uppehållstillstånd för besök eller bosättning: 11–15 månader

text: c) viseringsmål: 2–8 veckor.

text: JO uppmanade i en remiss den 5 februari 2019 förvaltningsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över dels handläggningen av och handläggningstiden i det aktuella målet, dels handläggningen av och handläggningstiderna generellt i migrationsmålen vid domstolen. Remissvaret skulle särskilt belysa hur handläggningstiderna förhöll sig till

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: Förvaltningsrätten (lagmannen BB) lämnade den 17 april 2019 följande remissvar:

text: Handläggningen och handläggningstiden i mål […]

text: När det gäller omständigheterna kring själva handläggningen av förvaltningsrättens mål […] får jag hänvisa till tf. rådmannen CC:s yttrande, se bilaga 1 [följer nedan, JO:s anm.]. Jag kan inte annat än beklaga att handläggningen hos förvaltningsrätten tagit så lång tid. Jag kan dock konstatera att målet numera är avgjort och att det inte

text: förekommit några längre tider av inaktivitet i målet. Nedan ges en generell förklaring till de långa handläggningstiderna i migrationsmålen vid domstolen vilken även innefattar det aktuella målet.

text: Handläggningen av och handläggningstiderna generellt i migrationsmålen vid domstolen

text: Under senare år har handläggningstiderna i migrationsmål ökat mycket kraftigt vid samtliga migrationsdomstolar, men särskilt vid Förvaltningsrätten i Göteborg (FGO). Huvudorsaken till de kraftigt ökade handläggningstiderna i migrationsmål vid FGO är den exceptionellt stora inströmningen av migrationsmål till domstolen under senare år. En annan bidragande orsak är den fragmentiserade lagstiftningen på migrationsområdet vilken gjort att bedömningarna i migrationsmålen blivit fler och mer komplexa. Inte sällan måste parallella regelverk tillämpas i samma mål. En faktor av stor betydelse i sammanhanget är också den utmaning domstolen haft i att kunna rekrytera tillräckligt kvalificerad personal. För att konkret tydliggöra den stora utmaning domstolen har och har haft finns det skäl att redogöra för en del siffror. I tabellen nedan anges hur många mål förvaltningsrätten har fått in varje år i målgruppen 6001 (Uppehållstillstånd m.m., asylsökande vuxna och familjemedlemmar utan beslut om förvar/uppsikt) vilket generellt sett är den mest arbetskrävande av målgrupperna inom migrationsområdet. Detta är också en målgrupp som finns på samtliga migrationsdomstolar. I tabellen anges också hur stor andel FGO har fått av det totala antalet mål i målgruppen 6001 som kom in till de fyra migrationsdomstolarna. Antal inkomna mål Antal inkomna Andel av samtliga till FGO (6001) mål i landet (6001) migrationsdomstolar 2014 1 076 5 256 20,47 % 2015 1 031 4 551 22,65 % 2016 2 979 12 040 24,74 % 2017 6 123 19 892 30,78 % 2018 4 126 15 490 26,64 % När migrationsdomstolarna tillskapades gjordes en domkretsindelning. Den indelningen grundade sig på en beräkning att FGO skulle handlägga 20 procent av utlänningsmålen (Budgetunderlag m.m. för migrationsdomstolarna åren 2006–2008, Domstolsverket dnr. 1447-2004, s. 10). När det gäller FGO har det inte gjorts någon förändring av domkretsen sedan domstolen blev migrationsdomstol. Av tabellen ovan kan man utläsa att det till FGO år 2017 kom in sex gånger så många mål i målgrupp 6001 som vart och ett av åren 2014 och 2015. Det kan också noteras att 2017 var det år under perioden 2014–2018 då det kom in flest mål i målgruppen 6001 och att det året var det år då FGO fick störst andel av totalen (30,78 %). FGO har således fått en oproportionerligt stor andel av dessa mål. Huvudskälet till att FGO 2016–2018 fått en så stor andel av målen i målgrupp 6001 är det sätt på vilket Migrationsverket valt att organisera sitt arbete. Migrationsverkets prövningsenheter i Västsverige har enligt uppgift varit de mest produktiva enheterna hos Migrationsverket. Verket har därför valt att flytta över ett stort antal ärenden från övriga landet (enligt uppgift främst från öster och norr) till Migrationsverket i väst. Eftersom ett beslut i ett migrationsärende ska överklagas till den migrationsdomstol inom vars domkrets beslutet först prövats (14 § andra stycket lagen [1971:289] om allmänna förvaltningsdomstolar) har överklaganden i dessa överlämnade ärenden hamnat

text: hos FGO. Eftersom parter och offentliga biträden i dessa överlämnade ärenden inte sällan bott i andra delar av landet har ärendena när de överklagats många gånger blivit tyngre att handlägga än när parter och biträden bott i domkretsen, särskilt när det begärts muntlig förhandling. En mycket stor mängd asylmål har dessutom tillförts ansökningar om uppehållstillstånd för gymnasiestudier, vilket har medfört ytterligare handläggningsåtgärder i dessa mål. Enligt tillgänglig statistik har Migrationsverket överlämnat sammanlagt 5 279 gymnasieansökningar till migrationsdomstolarna som tillförts öppna asylmål. Av dessa 5 279 ansökningar har 2 268 lämnats till FGO, dvs. 43 procent av det totala antalet. Åren innan den stora ökningen av migrationsmål, 2014 och 2015, kom det vartdera året in drygt 1 000 mål i målgruppen 6001. Under perioden 2016–2018 fick domstolen in sammanlagt tolv gånger så många mål i målgrupp 6001 (drygt 13 000 mål) som genomsnittet för åren 2014 och 2015. Under tre år fick således domstolen in i genomsnitt fyra gånger så många mål per år i målgrupp 6001 jämfört med tidigare år. Inom parentes kan nämnas att i december 2017 kom det under den enda månaden in fler mål i målgrupp 6001 (1 248 mål) än vad det gjorde under hela 2014 respektive 2015. Det kan också tilläggas att enligt Migrationsverkets senaste prognos kommer under 2019 och 2020 ca 30 procent av de överklagade asylärendena i landet att hamna hos FGO. För en grafisk bild av antalet inkomna, avgjorda och balanserade mål 2015–2019 se bilaga 2 [här utelämnad, JO:s anm.]. Sammanfattningsvis har domstolen under åren 2016–2018 fått in en extremt stor mängd migrationsmål och en oproportionerligt stor andel av migrationsmålen i landet. I sammanhanget kan också nämnas att från 2016 till 2018 ökade antalet inkomna socialförsäkringsmål – som är en resurskrävande måltyp – med 80 procent. Till bilden hör också att FGO är den enda domstolen i Sverige som handlägger viseringsmål. Dessa mål är av förturskaraktär och 2018 avgjorde domstolen över 6 700 viseringsmål med en medianomloppstid på 0,5 månader. Sammantaget avgjorde Förvaltningsrätten i Göteborg över 30 000 mål under 2018.

text: Vad har förvaltningsrätten gjort för att hantera den uppkomna situationen?

text: En given och självklar utgångspunkt när domstolen valt och utformat åtgärder för att möta den extrema målökningen har varit att fortsatt upprätthålla en mycket hög nivå av rättssäkerhet och att värna den enskilde domarens självständighet. FGO har försökt möta den kraftiga ökningen av migrationsmål med en lång rad åtgärder. Den viktigaste åtgärden har varit att öka antalet anställda. När jag tillträdde som lagman i februari 2015 hade domstolen ca 250 anställda. I dag har domstolen ca 370 anställda. Det har varit en stor utmaning att med den goda arbetsmarknaden – särskilt för jurister – kunna rekrytera och behålla kompetent personal. Det har också varit en utmaning att utbilda all ny personal och ordna lokaler till dem. Inte minst anskaffning m.m. av nya lokaler har tagit mycket tid och resurser i anspråk, vilket lett till att domstolen under 2017 och 2018 haft verksamhet på tre olika platser. Vidare har domstolen bl.a. sett över organisationen och gjort ett antal organisationsförändringar, utvecklat arbetsformerna, förstärkt HR, arbetat med ledarskapsutveckling och ökat stöd till chefer. Domstolen har också arbetat mycket med att så långt möjligt digitalisera verksamheten. Det har således vidtagits en rad åtgärder för att öka domstolens kapacitet och effektivitet samtidigt som domstolen har värnat om att bibehålla en hög kvalitet och rättssäkerhet. Parallellt har domstolen – trots en mycket hög arbetsbörda – arbetat för att säkerställa en god arbetsmiljö för samtliga medarbetare. Nedan redogörs något mer utförligt för en del av de åtgärder som vidtagits.

text: Åtgärder för att rekrytera och behålla kompetent personal Förvaltningsrätten har arbetat mycket aktivt med domstolens kompetensförsörjning. Domstolen har bl.a. anställt tf. rådmän och förordnat assessorer att döma i domstolen. Domstolen har också lånat in domare från bl.a. Sveriges Domstolars förstärkningsstyrka, Göteborgs tingsrätt, Hovrätten för Västra Sverige och Kammarrätten i Göteborg samt använt pensionerade domare. Endast ett fåtal har haft tidigare erfarenhet av förvaltningsrätt och migrationsmål och de flesta har därför behövt introduktion och utbildning i både förvaltningsprocessrätt och migrationsrätt. Svårast har det varit att rekrytera föredragande jurister. Förvaltningsrätten har inte helt kunnat matcha ökningen av antalet domare med en motsvarande ökning av antalet föredragande jurister. Det har gjort att många domare, däribland en del av de mest oerfarna, har fått sätta upp mål själva. Det har påverkat effektiviteten negativt. Det har varit en stor utmaning att få en adekvat utväxling mellan antalet avgjorda mål och den extra personal som lånats in eller anställts. Att det är svårt att rekrytera och behålla tillräckligt många och skickliga föredragande jurister i Göteborg är inget nytt. Arbetsmarknaden för jurister i Göteborg är mycket god. För att täcka bemanningsbehovet har domstolen länge anställt många notarier, ungefär dubbelt så många som t.ex. Förvaltningsrätten i Malmö. Att nu anställa ett ännu större antal notarier har inte varit möjligt eller lämpligt med tanke på att notarierna har utbildningsplatser, vilket i sig är förhållandevis resurskrävande för domstolen. Förutom de stora utbildningsinsatser för nyanställd personal som löpande ordnats har domstolen arbetat mycket aktivt med att förbättra möjligheterna att rekrytera och behålla personal. Rekryteringsprocessen har arbetats om och effektiviserats. Nya kanaler har använts för att attrahera sökande, bl.a. sociala medier och rekryteringsevent. Ett föredragandeprojekt har också slutförts. Projektet har haft som mål att utveckla föredraganderollen och att genomföra konkreta åtgärder för att göra föredragandearbetet mer attraktivt. Just nu pågår ett motsvarande arbete när det gäller domstolshandläggare. Tjänster som föredragande jurist respektive domstolshandläggare med samordningsansvar har inrättats på varje avdelning. I samordnarnas arbetsuppgifter ingår bl.a. att avlasta cheferna från administrativa arbetsuppgifter och att hjälpa cheferna med uppföljning och effektiviseringsfrågor på avdelningen. Tjänsterna har haft flera syften. För föredragande juristerna och domstolshandläggarna har det inneburit att en ny karriärväg erbjudits. För cheferna har åtgärden vidtagits för att förbättra deras möjligheter att utöva sitt ledarskap. Ett mer långsiktigt mål är att få fram nya chefer. Andra karriärvägar har också skapats för föredragande jurister och tjänster som rättsliga experter och som specialistföredragande har nu tillsatts. Ett föredraganderåd har också införts som löpande diskuterar utvecklingsfrågor med ledningen. För att förbättra möjligheterna att rekrytera och behålla personal har också satsningar gjorts på ett bra friskvårdsarbete och att ge samtliga medarbetare möjlighet att arbeta mobilt.

text: Organisatoriska åtgärder, ändrad målfördelning m.m. Tidigt under 2016 tillsatte domstolen en särskild projektgrupp för att möta den kraftigt ökade inströmningen av migrationsmål (för gruppens direktiv, se bilaga 3 [här utelämnad, JO:s anm.]). Gruppen bedrev ett intensivt arbete och presenterade löpande flera förslag till förändringar av såväl organisatorisk karaktär som t.ex. vad gäller ändrad målfördelning. Flera förslag infördes efterhand och flertalet redan under år 2016 (se tidslinje, bilaga 4, där de större förändringarna redovisas [här utelämnad, JO:s anm.]). Som exempel på organisatoriska förändringar kan nämnas införandet av en särskild enhet, enhet 47, som fick till uppgift att handlägga domstolens samtliga

text: s.k. rödmål, dvs. snabba migrationsmål av skyndsam karaktär (förvar, nya prövningar, omedelbar verkställighet m.m.). Resultatet av denna förändring var att de tre migrationsavdelningarna kunde fokusera än mer på att handlägga ordinära asylmål utan att låta arbetet styckas upp av snabbmålen. Ytterligare en enhet föreslogs och infördes, enhet 67, som fick till uppgift att vara en avverkningsenhet för asylmål, klara för avgörande. Eftersom enheten som utgångspunkt inte haft några egna beredningsuppgifter utan endast haft till uppgift att avgöra mål har arbetet kunnat bedrivas mycket koncentrerat och med gott resultat. Som ett led i att effektivisera och i övrigt förbättra tolkhanteringen i domstolen inrättades en särskild fast tjänst, en tolksamordnare, där en föredragande jurist fick i uppdrag att bl.a. upprätta en tolkpolicy, och se över utbildnings- och bemötandefrågor m.m. vad gäller tolkar. Allt med det uttalade syftet att i flera avseenden öka kvaliteten i tolkhanteringen och därigenom också säkerställa tillgång på tolkar för den ökade mängden muntliga förhandlingar i asylmål. För att ytterligare rationalisera och samordna utsättningen av muntliga förhandlingar har en särskild central förhandlingsfunktion tillskapats med uppgift att gemensamt och koordinerat sätta ut muntliga förhandlingar i samtliga av domstolens asylmål. Funktionen har avlastat avdelningarnas målkanslier och det har också lett till större möjligheter att såväl säkerställa tillgången på tolkar som att utnyttja domstolens förhandlingssalar effektivt. Tidvis har förhandlingssalar varit en trång sektor och domstolen har under ett par års tid behövt låna salar av annan domstol. När det gäller målens fördelning i domstolen har psykiatrimålen och anknytningsmålen flyttats från de tre migrationsavdelningarna till de tre avdelningar som inte handlägger asylmål. Detta har gjorts i syfte att ytterligare skapa förutsättningar för att avgöra asylmål. I samband med det har också en särskild psykiatrihandläggarfunktion skapats för att rationalisera handläggningen av psykiatrimålen, med effektivitetsvinster som följd. Även andra justeringar i målfördelningen har gjorts. I samband med den kanske största tillströmningen av asylmål i december 2017 skapades också en domstolsgemensam beredning för migrationsmålen, vilken verkade under ett drygt år för att frigöra utrymme på avdelningarna för att avgöra asylmål. Den gemensamma beredningen ledde till en mycket mer effektiv och enhetlig beredning av migrationsmålen.

text: Övriga åtgärder Ytterligare en åtgärd som domstolen vidtagit för att frigöra resurser på domstolen har varit att med stöd av

text: 14 § lagen (1971:289)

text: om allmänna förvaltningsdomstolar lämna över ett betydande antal allmänna mål till andra förvaltningsrätter. Enligt samma lagrum finns det även en möjlighet för en migrationsdomstol att lämna över migrationsmål till en annan migrationsdomstol. När det gäller migrationsmålen är det dock ingen av de andra migrationsdomstolarna som ännu ansett sig ha haft utrymme att ta emot sådana från förvaltningsrätten. För att ytterligare frigöra resurser har domstolen också gett ett antal tingsrättsdomare i Halmstad, Varberg och Uddevalla förordnanden att döma i psykiatrimål på dessa orter. Vidare har domstolen arbetat mycket med att utveckla och effektivisera domskrivningen. Domstolen har numera s.k. bilagedomar i migrationsmålen. Domstolen har också generellt arbetat med att skriva kortare och mer pedagogiska domar. Domstolen har en domskrivningsgrupp som arbetat mycket aktivt med att ta fram olika stödmaterial för domskrivning. Som exempel på mindre, men effektiva, åtgärder har varit att i lämplig omfattning använda sig av övertidsprojekt med riktade insatser. Det har t.ex. rört sig om att koncentrerat avgöra vissa typer av asylmål, liksom om att låta notarier registrera inkommande asylmål.

text: Avslutningsvis i den här delen måste nämnas den mycket stora tid som domstolen varit tvungen att ägna åt lokalfrågor. Det har handlat såväl om att på olika sätt förtäta befintliga lokaler som att skaffa nya lokaler i centrala Göteborg och, med hjälp av Domstolsverket, utrusta nya externa lokaler.

text: Hur förhåller sig domstolens handläggningstider till

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: Av bilaga 5 framgår handläggningstiderna i migrationsmål vid FGO under åren 2017–2019 [bilagan här utelämnad, JO:s anm.]. Enligt

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: ska en rättegång genomföras rättvist och inom skälig tid. Det kan med fog ifrågasättas om domstolen beträffande vissa typer av migrationsmål uppfyller kravet på att avgöra målen inom skälig tid. Kravet på rättegång inom skälig tid innebär ingen fast tidsgräns utan är beroende av hur komplicerat ett ärende är, hur parterna agerat och hur myndigheter och domstolar skött handläggningen av målen. Domstolen har förståelse för att vissa av handläggningstiderna från ett partsperspektiv inte framstår som rimliga. Med hänsyn till svårighetsgraden och komplexiteten hos asylmålen och vad som ovan beskrivits om den exceptionellt stora inströmningen av migrationsmål och med beaktande av kravet på att upprätthålla en mycket hög nivå av rättssäkerhet anser dock domstolen att handläggningstiderna inte är orimliga.

text: Förvaltningsrättens avslutande bedömning

text: De åtgärder domstolen har vidtagit för öka domstolens kapacitet och effektivitet har varit framgångsrika och har lett till att domstolen mycket kraftigt har ökat antalet avgjorda mål. År 2018 avgjorde domstolen nästan tre gånger så många mål i målgrupp 6001 som år 2015. Med anledning av den oproportionerligt stora andel migrationsmål domstolen fått in är dock balansen av migrationsmål alltjämt mycket stor. Domstolen har därför fortfarande mycket långa handläggningstider på migrationsmålen. Domstolen avgör nu fler migrationsmål än som kommer in till domstolen och följaktligen minskar balansen av migrationsmål. Under den period som domstolen fick in den stora mängden av migrationsmål fick en mycket stor del av arbetstiden användas till att bereda mål i stället för att rent faktiskt avgöra dem. Med hänsyn till det minskade inflödet av migrationsmål har den tid som går åt att bereda målen minskat och den frigjorda tiden kan nu användas till att rent faktiskt avgöra mål. Om domstolen inte ges möjlighet att lämna över migrationsmål till någon annan migrationsdomstol och inte heller får nödvändiga budgetmedel kommer det dock att ta relativt lång tid innan balanserna och handläggningstiderna på migrationsmål når en normal nivå.

text: CC uppgav bl.a. följande:

text: Den totala handläggningstiden i migrationsdomstolen var ca 15 månader. Överklagandet överlämnades av Migrationsverket den 8 november 2017 och målet avgjordes den 7 februari 2019. I överklagandeskriften daterad den 3 november 2017 bad det offentliga biträdet om anstånd för att utveckla grunderna till överklagandet. Domstolen beviljade anstånd för detta och grunderna utvecklades i ett yttrande som kom in till domstolen den 19 december 2017. Efter ett antal kommuniceringsåtgärder – inklusive ytterligare en begärd och beviljad anståndsbegäran – samt ställningstagande till ett yrkande om muntlig förhandling bedömde domstolen den 25 juni 2018 att målet var klart för avgörande. Under handläggningstiden handlades målet inledningsvis på dömande avdelning för att därefter handläggas av den domstolsgemensamma beredningen. Eftersom målet under denna tid inte var vidarefördelat på domare var chefsrådmannen och avdelningschefen på

text: avdelning 4, DD, ansvarig domare i enlighet med avdelningens arbetsbeskrivning. Den 11 oktober 2018 överlämnade Migrationsverket en kopia av klagandens ansökan om uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå. Jag har haft ett personligt ansvar för målet sedan den 15 oktober 2018. Vid denna tidpunkt tilldelades jag samtidigt ett ansvar för ett större antal mål inom ett visst spann. Ungefär en tredjedel av målen inom spannet var äldre än […]. Migrationsverket yttrade sig kring klagandens ansökan om gymnasiestudier den 25 oktober 2018. Den 6 december 2018 begärde klaganden förtur. Denna begäran avslogs samma dag av avdelningens chefsrådman. Den 12 december 2018 begärde domstolen att Migrationsverket skulle göra en slagning för att se om det fanns en spärr i Schengens informationssystem eller om klaganden förekom i misstanke- eller brottsregistret. Den 17 januari 2019 föredrogs målet för rätten som bestod även av tre nämndemän. AA kommenterade remissvaret.

text: Inför JO:s beslut i ärendet begärdes förvaltningsrättens dagboksblad och dom i målet in. Av handlingarna framkom bl.a. följande: Domen meddelades den 7 februari 2019 och innebar bl.a. att domstolen upphävde Migrationsverkets beslut i fråga om utvisning och beviljade NN ett tidsbegränsat uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå i 13 månader räknat från och med den dag som Migrationsverket utfärdar bevis om tillståndet. NN beviljades även arbetstillstånd för samma tid. Domen hade överklagats till Kammarrätten i Stockholm, Migrationsöverdomstolen.

text: JO:s bedömning

text: Rättslig reglering I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid. Av

text: 17 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår att ett mål vid förvaltningsrätten ska avgöras så snart det kan ske. Det innebär att ett mål som är klart för avgörande inte får bli liggande under någon längre tid.

text: Enligt

text: 16 kap. 4 § utlänningslagen

text: ska mål om avvisning eller utvisning och mål om förvar handläggas skyndsamt. Handläggningstiden för det mål som AA anmält till JO Målet inleddes vid domstolen den 8 november 2017. I likhet med förvaltningsrätten konstaterar jag att det inte förekommit några längre tider av inaktivitet i målet.

text: Vid bedömningen av förvaltningsrättens hantering av målet ska även beaktas att handläggningen rimligen fördröjdes av den ansökan om uppehållstillstånd för studier på gymnasial nivå som kom in under hösten 2018. När målet slutligen avgjordes hade det emellertid gått ett år och tre månader sedan det kom in till domstolen. Det är en för lång tid, inte minst eftersom mål om utvisning enligt

text: lagen ska handläggas skyndsamt. Domstolen ska kritiseras för den långa handläggningstiden.

text: Handläggningstiderna generellt i migrationsmål vid förvaltningsrätten På förvaltningsrättens webbsida finns i dag följande information om hur lång tid ett mål i migrationsdomstolen tar:

text: a) mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl: 17–21 månader

text: b) mål om uppehållstillstånd för besök eller bosättning: 12–16 månader

text: c) viseringsmål: 2–8 veckor.

text: Handläggningstiderna är alltså långa, betydligt längre än vad som är rimligt och acceptabelt. Av domstolens remissvar framgår hur tillströmningen av de mest arbetskrävande migrationsmålen har utvecklats. I svaret redovisar domstolen vilka åtgärder den vidtagit för att anpassa domstolen till den kraftigt ökade måltillströmningen. Redovisningen illustrerar bl.a. svårigheterna med att skapa och behålla en långsiktigt hållbar organisation vid en domstol som i så hög grad är beroende av större förändringar i omvärlden som en migrationsdomstol är.

text: En självklar åtgärd när måltillströmningen ökade var att skaffa mer personal. Det framgår av remissvaret att det inte var så enkelt för domstolen som att bara utverka ekonomiska resurser för detta ändamål. Domstolsarbetet ställer stora krav på alla personalkategorier, och att öka personalen från 250 till 370 anställda på tämligen kort tid (från 2015 till i dag) måste – som domstolen beskriver i sitt remissvar – ha varit en stor utmaning, inte minst för dem som var anställda i domstolen när måltillströmningen började öka.

text: Som en följd av den stora målökningen uppstod också behov av organisatoriska åtgärder. Domstolen har beskrivit bl.a. sådana åtgärder som särskilda enheter för handläggningen av vissa målkategorier, en särskild funktion för att sätta ut asylmålen till muntliga förhandlingar och en domstolsgemensam beredning för migrationsmålen. Sådana mer eller mindre tillfälliga åtgärder är ofta effektiva, i varje fall i ett inledningsskede. De kan dessutom ge nyttiga impulser till mera permanenta förändringar i domstolens arbetsmetoder. Samtidigt som åtgärderna avlastar den ordinarie verksamheten tar de emellertid delar av verksamhetens övriga resurser i anspråk, något som kan leda till meningsskiljaktigheter.

text: Sammanfattningsvis visar remissvaret att domstolen har lagt ned ett avsevärt arbete på att komma till rätta med den stora måltillströmningen. Som jag konstaterat är handläggningstiderna för migrationsmålen emellertid fortfarande längre än vad som är rimligt och acceptabelt. Framför allt är jag bekymrad över att det enligt information på domstolens webbplats alltjämt tar 17–21 månader för domstolen att avgöra ett mål om uppehållstillstånd på grund av skydds- eller asylskäl.

text: Samtidigt framgår det av remissvaret att domstolen nu avgör fler migrationsmål än vad som kommer in till domstolen. Det innebär att balansen av migrationsmålen minskar och därmed kommer handläggningstiderna också att minska, även om det, som domstolen skriver, kan ta lång tid innan de når en normal nivå.

text: Ytterst är det riksdagen och regeringen som har ansvaret för att våra domstolar klarar sina uppgifter och att de kan uppfylla de krav som ställs i

text: 2 kap. 11 § regeringsformen

text: . Jag lämnar över ett exemplar av detta beslut till Domstolsverket och Regeringskansliet, Justitiedepartementet, för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Iakttagelser vid en inspektion avseende handläggningen av ärenden om hemlig teleavlyssning m.m.

org: jo

text: Den 2 och 3 april 2003 genomförde chefsJO Eklundh en inspektion vid Stockholms tingsrätt. Inspektionen avsåg handläggningen av ärenden om hemlig teleavlyssning m.m. enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål samt handläggningen av de hemliga tvångsmedlen enligt

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB).

type: stycke

text: Följande iakttagelser gjordes beträffande handläggningen av ärenden enligt 1952 års lag.

text: Vissa akter var mycket omfattande. Skälet härtill var att de innehöll ett stort antal beslut som hade fattats under en period av flera år och som avsåg många personer. I dessa akter fanns såväl initialbeslut som förlängningsbeslut samt handlingar som utvisade att något nytt beslut inte påkallades i fråga om en viss person. Handlingarna i akterna var ordnade kronologiskt och inte efter misstänkt person. Det upplystes vidare att man lade upp ett nytt ärende, när akten blev alltför omfångsrik.

text: I akterna fanns inte någon dokumentation av de föredragningar som hade ägt rum. Detta innebar bl.a. att det inte gick att utläsa vilka personer som hade varit närvarande och inte heller i vad mån det vid föredragningarna lämnats uppgifter utöver vad som framgick av de promemorior som hade getts in av åklagaren.

text: I vissa ärenden där brottsmisstanken hade angetts som olovlig kårverksamhet var de uppgifter som lämnats i promemoriorna inte tillräckliga för att man skulle kunna utläsa hur de objektiva rekvisiten i straffregeln var täckta av föreliggande faktiska förhållanden (jfr Säkerhetstjänstkommissionens betänkande [

text: SOU 2002:87

text: ] s. 376).

text: Med anledning av dessa iakttagelser anförde chefsJO Eklundh följande.

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst tillämpningen av gällande förfaranderegler. Domstolarnas självständighet i förhållande till andra myndigheter följer av

text: 11 kap. 2 § regeringsformen

text: , där det föreskrivs att ingen myndighet, ej

text: heller riksdagen, får bestämma hur en domstol skall döma i det enskilda fallet eller hur en domstol i övrigt skall tillämpa en rättsregel i ett särskilt fall. Det är således i princip inte en uppgift för JO att överpröva de rättsliga bedömningar och den bevisvärdering som i ett visst fall har gjorts av en domstol eller att ge anvisningar i sådana frågor. Min granskning vid inspektionen har i enlighet härmed i huvudsak inriktats på tingsrättens formella handläggning av tvångsmedelsfrågorna.

text: Tingsrättens aktbildning har i vissa ärenden inneburit att handlingar avseende flera personer har blandats med varandra på sådant sätt att det inte är möjligt att med en rimlig arbetsinsats följa domstolens handläggning avseende en viss person. Det har vidare upplysts att ett nytt ärende läggs upp när en akt i ett pågående ärende blir för omfångsrik. En och samma person kan således förekomma i flera ärenden. Detta försvårar ytterligare möjligheterna att i efterhand överblicka det sätt på vilket ett tvångsmedel har använts beträffande en enskild individ. Som jag framhöll redan vid en inspektion av tingsrätten år 1989 bör utgångspunkten vara att misstanke beträffande en och samma person avseende samma brottsliga handlande skall handläggas som ett ärende. Flera personer bör föras samman i ett ärende endast om det finns ett naturligt samband mellan dem, t.ex. att de är misstänkta för delaktighet i samma konkreta brottslighet. Aktbildningen skall styras av domstolens behov och göras på sådant sätt att den främjar överblickbarhet och en rationell handläggning av ärendena. Det är vidare angeläget att en tillsynsmyndighet kan genomföra sin efterhandsgranskning utan onödiga svårigheter. Möjligheterna att överblicka ett ärende förbättras i hög grad om det redan av aktomslaget eller diariet framgår vilka personer som förekommer i ärendet.

text: En konsekvens av den aktbildning som tillämpas är att det i ett ärende som formellt är öppet kan finnas åtskilliga handlingar som hänför sig till en tvångsmedelsanvändning som inte längre pågår. När det inte längre begärs förlängning av tvångsmedlet beträffande en viss person fattas det inte något beslut om att avsluta ärendet i den delen och handlingarna rörande denne blir liggande kvar i akten i stället för att arkiveras. Jag vill med anledning av detta erinra om att ett beslut om tillstånd till exempelvis hemlig teleavlyssning är ett beslut under rättegång. När ett tillstånd har gått ut och det inte är aktuellt att fatta ett nytt beslut mot samma person, bör ärendet i den delen avskrivas efter en kortare tid. Detta förutsätter en viss bevakning av pågående ärenden. Det kan därför vara lämpligt att tingsrätten i samråd med åklagarmyndigheten utarbetar en rutin för underrättelse till rätten om att någon begäran om förlängning i ett visst fall inte kommer att göras.

text: Det har upplysts att beslut om användningen av tvångsmedel alltid fattas efter föredragning av åklagaren inför rätten. Det har således förevarit sammanträden i ärendena. Detta framgår emellertid varken av dagboksbladet eller av någon annan handling i akten. Av

text: 6 kap. 3 §

text: RB framgår att anteckningar skall föras vid sammanträden inför rätten. Bland annat skall tid och ställe för sammanträdet samt vilka som deltagit antecknas. En sådan anteckning kan lämpligen göras på dagboksbladet.

text: Det har vidare upplysts att det förekommer att ytterligare information av betydelse för rättens bedömning lämnas vid föredragningen men att sådan information inte dokumenteras. Jag vill understryka vikten av att de tillkommande uppgifterna antecknas i akten. Det är viktigt ur kontrollsynpunkt men också för det fall att det är en annan beslutsfattare som har att besluta i en fråga om förlängning av användningen av ett tvångsmedel.

text: Jag vill med anledning av mina iakttagelser beträffande vissa beslut grundade på misstanke om olovlig kårverksamhet framhålla att det självfallet inte får förekomma att det inte är möjligt att av handlingarna i ärendet utläsa grunderna för rättens bedömning av brottsmisstanken. Jag noterar emellertid att chefsrådmannen AA har uppgett att tingsrätten är medveten om den kritik som Säkerhetstjänstkommissionen har framfört i detta hänseende och att tingsrätten beaktar kommissionens synpunkter vid sin prövning i ärendena.

text: 27 kap.

text: rättegångsbalken

text: Vid genomgången konstaterades att det inte vare sig av dagboksbladet eller av någon annan handling framgick att ett sammanträde hade förevarit och vilka som hade varit närvarande vid detta.

text: I de avslutade ärendena saknades vidare med ett undantag beslut om att ärendet hade avskrivits. I några ärenden iakttogs att det under pågående tillståndsperiod hade kommit in en framställning om avlyssning av en ny teleadress varvid det angavs att den misstänkte hade bytt telefonnummer. Det framgick härvid inte om avlyssningen av den tidigare teleadressen hade upphört eller ej.

text: Det skall av en anteckning på dagboksbladet eller på annat ställe i akten framgå att föredragning ägt rum och vilka som då var närvarande.

text: Ett beslut om tillstånd till exempelvis hemlig teleavlyssning är ett beslut under rättegång. När ett tillstånd har gått ut och det inte är aktuellt att fatta ett nytt beslut i samma ärende bör detta avskrivas efter en kortare tid. Det kan ske t.ex. genom en anteckning på dagboksbladet.

text: Om det inte längre finns skäl för ett beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall åklagaren eller rätten enligt

text: 27 kap. 23 §

text: RB omedelbart häva beslutet. Rätten bör därför, i de fall där det kommer in en framställning om avlyssning av en ny teleadress av det skälet att den misstänkte har bytt telefonnummer, alltid klarlägga hur det skall förfaras med det ursprungliga tillståndsbeslutet.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Barn/ungdom Verkställighet Vårdnad

title: Beslut angående tillämpningen av 6 § LVU, fråga bl.a. om socialtjänsten genom beslut om omedelbart omhändertagande avsett att kringgå bestämmelserna i 21 kap. föräldrabalken om verkställighet av domar och beslut angående vårdnad

text: AA har tillsammans med BB dottern CC som är född 1988 och sonen DD som är född 1989. AA och BB skilde sig år 1994. Enligt en överenskommelse mellan dem förordnades att AA ensam skulle ha vårdnaden om CC och DD.

text: Efter det att BB väckt talan vid Göteborgs tingsrätt och yrkat bl.a. att vårdnaden om barnen skulle flyttas över till honom, förordnade tingsrätten i ett interimistiskt beslut den 1 mars 2001 att vårdnaden om CC och DD skulle anförtros BB ensam.

text: Som skäl för beslutet anförde tingsrätten bl.a. följande.

text: AA har för närvarande vårdnaden om CC och DD. Av handlingarna i målet och vad parterna har anfört framkommer en bild av CC som är mycket oroande. Det är helt klart att CC inte mår bra, och att detta, åtminstone till stor del, hänger samman med konflikten mellan föräldrarna och vad hon fått höra om sin far. Även DD mår i nuvarande situation uppenbarligen dåligt. I utredning har socialsekreteraren EE kommit fram till att CC behöver genomgå akut barnpsykiatrisk utredning hos BUP. AA har motsatt sig sådan åtgärd, t o m genom att avboka de tider som inbokats hos BUP med början den 6 mars 2001. AA har även i målet försökt påverka vilken handläggare som skall sköta utredningen om CC och kontaktat skolan för att få dem att ändra formuleringar i sitt yttrande. Dessa omständigheter visar tydligt att AA motarbetar såväl utredning som behandling av CC och att om sådana åtgärder skall komma till stånd skall detta ske helt på AA:s villkor. AA överklagade beslutet till Hovrätten för Västra Sverige som avslog överklagandet i ett beslut den 8 mars 2001.

text: När BB skulle hämta barnen efter det interimistiska beslutet följde DD med honom, men CC ville inte utan stannade kvar hos AA.

text: Den 15 mars 2001 beslutade ordföranden i Älvsborgs stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun att omedelbart omhänderta CC då det förelåg sannolika skäl för att CC behövde beredas vård enligt 1 och 2 §§ LVU och rättens beslut om vård inte kunde avvaktas med hänsyn till risken för hennes hälsa och utveckling.

text: CC placerades på ett akuthem för barn och familjer tillsammans med fadern och brodern. Den 16 mars 2001 upphörde det omedelbara omhändertagandet av CC genom ett nytt ordförandebeslut. CC följde då med hem till fadern.

text: FF klagade i en anmälan till JO på Älvsborgs stadsdelsnämnd i Göteborgs kommun. Han gjorde gällande bl.a. att tillräckliga skäl för omhändertagandet av CC inte har förelegat. Enligt hans uppfattning har stadsdelsnämnden ”agerat länsrätt” och låtit verkställa tingsrättens interimistiska beslut angående vårdnaden om CC genom beslutet om omedelbart omhändertagande.

text: FF:s anmälan remitterades till Älvsborgs stadsdelsnämnd för utredning och yttrande. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett tjänsteutlåtande undertecknat av verksamhetschefen GG och tf. enhetschefen EE. I remissvaret anfördes i huvudsak följande.

text: Omedelbart omhändertagande

type: rubrik

text: /– – – / AA kontaktade jouren på socialkontoret i Älvsborg den 22 november 2000 och påtalade att dottern CC mådde dåligt. Den 27 november samma år inkom en anmälan från Nya Varvets skola om att CC mådde dåligt. Anmälningarna ledde till ett samtal med AA den 17 januari 2001 och ett med dottern den 23 den månaden. Samtalen föranledde att en utredning enligt

text: 50 § socialtjänstlagen

text: öppnades. AA ville då inte längre medverka till utredningen och försökte stoppa den. Av den utredning som nämnden trots detta ändock kunde genomföra framgick att CC mådde mycket dåligt, vilket bekräftades av hennes lärare. Orsaken till hennes dåliga psykiska hälsotillstånd beror enligt handläggande tjänsteman på att AA brustit i sin föräldraroll. Modern har genom sitt handlande, att lägga allt ansvar för kontakten med fadern, lagt på dottern ett ansvar som hon med hänsyn till sin ålder inte kan ta. CC har två gånger varit föremål för barnpsykiatrisk utredning senast under innevarande år. Båda utredningarna har entydigt visat att CC påverkats negativt av konflikten mellan föräldrarna. Vid kontakt tjänsteman hade med AA:s mor den 15 mars 2001 uppgav denna att samtliga i familjen mådde dåligt och hon bad om hjälp. Mot bakgrund av CC:s bristande hemförhållanden gjordes bedömningen att det var sannolikt att hon skulle behöva beredas vård med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Då rättens beslut om vård bedömdes inte kunna avvaktas beslöt ordföranden i sociala utskottet att omedelbart omhänderta CC samma dag. CC placerades den dagen vid Bryggans akuthem tillsammans med sin far och sin broder, som vid den tidpunkten bodde hos sin far. Plats vid akuthemmet hade bokats tills vidare. Detta då man från nämndens sida inte visste hur omfattande vård och stöd CC skulle komma att behöva. Påföljande dag bedömde personal vid akuthemmet att CC inte längre hade behov av att stanna kvar där. Det omedelbara omhändertagandet av henne upphävdes därför. För en mer detaljerad redogörelse av vad som förevarit i ärendet hänvisas till bifogade utredning enligt

text: 50 § socialtjänstlagen

text: , inklusive utlåtande från Bryggans akuthem samt barn- och ungdomspsykiatrisk utredning av den 23 april 2001 (här utelämnade, JO:s anm.). I sin anmälan har FF bl.a. hävdat att socialnämnden i och med det omedelbara omhändertagandet ”agerat länsrätt och låtit verkställighet ske med tillämpning av

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: ”. Detta påstående beskriver inte det inträffade på ett korrekt sätt. Det omedelbara omhändertagandet av CC baserades, som framgår av vad ovan sammanfattningsvis anförts samt genom bifogade utredning, enbart på den oro man från sociala utskottets sida kände för CC och den negativa inverkan hemförhållanden hade på hennes psykiska hälsotillstånd. Sociala utskottet och handläggande tjänstemän i ärendet är mycket väl medvetna om att ingripande enligt LVU inte får ske enbart för överflyttning av barn enligt

text: föräldrabalken

text: /– – – / FF kommenterade remissvaret.

text: JO hade vid beslutet tillgång till stadsdelsförvaltningens personakt beträffande CC för tiden från november 2000 fram till sommaren 2001.

text: I ett beslut den 26 februari 2003 anförde JO André följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: (FB) finns bestämmelser om verkställighet av vad allmän domstol har förordnat i dom eller beslut angående bl.a. vårdnad. Enligt dessa bestämmelser förordnar länsrätt om verkställighet efter en ansökan. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt

text: 21 kap.

text: FB är att barnets bästa skall komma i främsta rummet.

text: Överlämnande av barn skall i första hand ske med parternas frivilliga medverkan. Innan länsrätten förordnar om verkställighet får den uppdra åt bl.a. tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt skall fullgöra vad som åligger honom eller henne enligt domstolens förordnande (

text: 21 kap. 2 §

text: FB). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas, vite och i sista hand hämtning (

text: 21 kap. 3 §

text: FB).

text: Verkställighet får vägras, om det är uppenbart att förhållandena har ändrats sedan den allmänna domstolens avgörande och det av hänsyn till barnets bästa är påkallat att frågan prövas på nytt. Verkställighet får vägras också när det finns en risk som inte är ringa för att barnets själsliga eller kroppsliga hälsa skadas. Har barnet fyllt tolv år, får verkställighet inte ske mot dess vilja utom då domstolen finner det nödvändigt av hänsyn till barnets bästa. Detsamma gäller om barnet inte har fyllt tolv år men har nått en sådan mognad att dess vilja bör beaktas på motsvarande sätt (21 kap. 5 och 6 §§ FB).

text: Enligt 1 och 2 §§ LVU skall vård beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas och det kan antas att behövlig vård inte kan ges den unge med samtycke av vårdnadshavaren eller vårdnadshavarna. Ett sådant beslut meddelas av länsrätten efter ansökan av socialnämnden (

text: 4 §

text: LVU).

text: Om det är sannolikt att den unge behöver vård enligt LVU och rättens beslut om sådan vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt försvåras eller vidare åtgärder förhindras får socialnämnden enligt

text: 6 § första stycket

text: LVU besluta att den unge omedelbart skall omhändertas. Om inte heller socialnämndens beslut kan avvaktas får nämndens ordförande eller någon annan ledamot av nämnden som nämnden har förordnat besluta om omhändertagandet (

text: 6 § andra stycket

text: LVU).

text: Bedömning

text: FF har hävdat att nämnden genom sitt omhändertagandebeslut ”verkställt” tingsrättens interimistiska förordnande angående vårdnaden om K.

text: Som framgår av det ovan anförda är det länsrätten som beslutar om verkställighet av vad allmän domstol har förordnat om vårdnad, boende eller umgänge. Socialnämnden kan medverka i själva handräckningsförfarandet, men nämnden kan inte förordna om överflyttning av barnet från en förälder till en annan (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1992/93 s. 402).

text: Jag kan konstatera att sociala utskottets agerande i praktiken innebar att den faktiska vården om CC flyttades från modern till fadern som enligt tingsrättens beslut hade blivit ensam vårdnadshavare för CC För att nämndens avsikt var att på detta sätt ”verkställa” tingsrättens beslut talar i viss mån den omständigheten att beslutet om att det omedelbara omhändertagandet skulle upphöra fattades redan dagen efter det att CC omhändertagits. Även motiveringen av beslutet att omhändertagandet skulle upphöra är sådan att det ligger nära till hands att anta att syftet med omhändertagandebeslutet var att förena CC med sin far. I motiveringen anfördes sålunda följande. Genom det omedelbara omhändertagandet har CC kommit i faderns vård. Hennes liv har därför normaliserats och det föreligger ej längre någon påtaglig risk för att hennes hälsa och utveckling skall skadas. Nämnden har emellertid tillbakavisat FF:s påstående om att avsikten med omhändertagandebeslutet var att ”verkställa” tingsrättens förordnande. Därvid har nämnden anfört bl.a. att sociala utskottet och de tjänstemän som handlagt ärendet är mycket väl medvetna om skillnaden mellan LVU och bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: . Enligt nämndens remissvar föranleddes beslutet om omedelbart omhändertagande av farhågor för CC:s psykiska hälsa som hade sin grund i hennes hemförhållanden hos modern. Såvitt framgår av utredningen synes tanken ha varit att CC skulle bli kvar på akuthemmet en längre tid än vad som blev fallet. När det redan under CC:s inledande vistelse vid hemmet verkar ha stått klart att det inte fanns skäl för att bereda CC vård enligt LVU var nämnden emellertid skyldig att upphäva det omedelbara omhändertagandet. Mot bakgrund av vad nämnden har anfört i sitt yttrande i denna del har jag inte underlag för att hävda att nämnden avsåg att med kringgående av bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: FB verkställa det interimistiska beslutet att fadern skulle ha vårdnaden om CC Detta innebär emellertid inte att nämndens beslut om omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU är fritt från invändningar.

text: Av uttalanden i förarbetena till LVU framgår att en så allvarlig åtgärd som tvångsomhändertagande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl och att det för ett ingripande krävs att det är fråga inte om en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge utan om en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (

text: prop. 1989/90:28 s. 62

text: När det – som i förevarande fall – är fråga om ett omedelbart omhändertagande måste nämnden vid sin bedömning av om den unge behöver vård enligt LVU finna

text: det sannolikt att så är fallet. Härutöver krävs för ett beslut om omedelbart omhändertagande att rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till bl.a. risken för den unges hälsa och utveckling.

text: Det är inte ovanligt att en konflikt mellan två föräldrar kan vara så djup att barnet tar skada. Vid en tvist rörande vårdnad om barn torde barnets behov av god omvårdnad som regel kunna tillgodoses genom domstolens möjlighet att interimistiskt förordna om bl.a. vårdnaden och, i förekommande fall, genom en tillämpning av bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: om verkställighet av vårdnadsbeslutet. Det kan emellertid i akuta situationer även finnas ett utrymme för socialnämnden att ingripa med stöd av LVU. Något hinder för en socialnämnd att besluta om ett omedelbart omhändertagande under en pågående vårdnadstvist, såvida förutsättningarna i övrigt för ett sådant beslut är för handen, finns således inte.

text: Av utredningen i ärendet framgår att CC mått psykiskt dåligt en längre tid. Hennes hälsotillstånd tycks ha förvärrats under slutet av år 2000 till följd av konflikten mellan föräldrarna. Enligt remissvaret ansåg handläggande tjänsteman att CC:s dåliga psykiska hälsotillstånd berodde på att modern brustit i sin föräldraroll genom att lägga allt ansvar för kontakten mellan CC och fadern på CC. Av en journalanteckning den 15 mars 2001 framgår följande.

text: Samtal med HH, familjerätten. Eftersom AA har uttryckt förtroende för familjerätten ber jag dem att ringa till AA för att höra hur hon och CC mår. HH ringer och får kontakt med AA:s mor. Hon uppger att alla mår dåligt. AA var på läkarbesök och CC hemma från skolan. Hon vädjar om hjälp. Några timmar senare får HH kontakt med AA. AA bekräftar att CC mår dåligt och är sjuk. HH försöker förmå AA att lämna CC samma dag till barnhemmet Bryggan där hon kan vara tillsammans med sin far och brodern så länge det behövs. AA ber om betänketid och meddelar senare att hon inte går med på förslaget. Jag samråder med länsassessor Bånge i länsrätten och enhetschef JJ. Sammanfattning: Vi vet att CC mår och har mått dåligt en längre tid. Utifrån det har vi öppnat en § 50 SoL-utredning och beställt barnpsykiatrisk utredning från BUP. AA har tidigare meddelat att hon inte medverkar till att CC undersöks av läkare och utreds på BUP. Sedan länsrätten beslutade om att flytta vårdnaden till BB får vi signaler som talar för att CC:s situation har ytterligare förvärrats. AA har inte lämnat CC till fadern enligt tingsrättens beslut. Det inkommer uppgifter från skolan att CC mår sämre och sämre. Hon kommer inte heller längre till skolan. BB träffar AA på DD:s dansuppvisning. Han har aldrig tidigare sett AA må så dåligt. AA är påverkad av något och hon talar konstigt med DD. BB säger att han är rädd för att AA nu mår så dåligt att hon skadar sig själv. Familjerätten talar med CC:s mormor som bekräftar att både CC och AA mår dåligt och hon vädjar om hjälp. Den samlade kunskapen om CC:s förhållanden hos AA gör att vi beslutar om att omedelbart omhänderta CC för vidare utredning. Med hänsyn till tingsrättens beslut om vårdnadsfrågan finns det ingen anledning att placera CC ensam på institution eller jourhem utan vi gör bedömningen att hon mår bäst av att placeras hos sin far, men att placeringen påbörjas på institution. Plats på barnhemmet Bryggan bokas.

text: Såvitt framgår av utredningen i ärendet fanns det skäl för socialnämnden att överväga åtgärder med anledning av att CC eventuellt hade behov av stöd och hjälp från socialtjänstens sida. Enligt remissvaret bedömdes situationen vara så akut att rättens beslut om vård inte kunde avvaktas. Av detta torde den slutsatsen kunna dras att nämnden inte heller ansåg att ett verkställighetsförfarande enligt

text: bestämmelserna i

text: 21 kap.

text: föräldrabalken

text: kunde komma i fråga. Enligt min mening kan det emellertid diskuteras om omständigheterna var sådana att det fanns skäl för ett omedelbart tvångsomhändertagande av DD.

text: De uppgifter som lämnats till socialnämnden från skolan var ägnade att inge oro för CC:s förhållanden. Övriga uppgifter synes dock inte vara särskilt konkreta och vad gäller den information som lämnades av fadern bör beaktas att han var i konflikt med modern. Nämnden hade inte genom sin förvaltning haft kontakt med CC själv sedan i slutet av januari 2001, och det fanns inte heller i tiden för omhändertagandebeslutet några säkra uppgifter om hennes psykiska hälsa. Mot bakgrund härav kan ifrågasättas om inte nämnden före beslutet om omedelbart omhändertagande borde ha försökt att komma i kontakt med CC för att söka bilda sig en uppfattning om huruvida det var sannolikt att hon hade behov av vård enligt LVU. Jag vill härvid erinra om det s.k. barnperspektivet som skall prägla socialtjänstens handläggning av alla ärenden angående barn. Häri ligger att socialnämnden ofta bör sträva efter att höra barnet i frågor som kan ha betydelse för honom eller henne (se härom bl.a.

text: prop. 1996/97:124 s. 98

text: f. och LVUutredningens betänkande

text: SOU 2000:77 s. 75

text: f.). Eftersom nämnden hyste farhågor för flickans psykiska hälsa hade det vidare legat nära till hands att låta en läkare eller kurator tala med henne. Jag vill härvid erinra om nämndens möjlighet att enligt

text: 32 §

text: LVU förordna om läkarundersökning.

text: Att CC inte förefaller ha haft behov av någon vård med stöd av LVU konstaterades snabbt efter det att hon tagits in på akuthemmet. Om någon med barnpsykiatrisk kompetens hade talat med CC innan beslutet om omhändertagande fattades hade flickan sannolikt kunnat besparas den belastning som åtgärden rimligen måste ha inneburit för henne.

text: Det kan givetvis anföras skäl både för och emot riktigheten av beslutet att omhänderta CC med stöd av

text: 6 §

text: LVU. Det som har framkommit ger mig anledning att för egen del ifrågasätta om det var nödvändigt att i detta fall tilllämpa en så ingripande åtgärd som ett tvångsomhändertagande. Det ligger dock i sakens natur att ett beslut om omedelbart omhändertagande i många fall kan behöva fattas på grundval av en ganska begränsad utredning och en summarisk bedömning av den föreliggande situationen. Huruvida det finns skäl för ett omhändertagande blir ytterst en fråga om att ta ställning till vad omständigheterna i det enskilda fallet kräver. Som JO är jag återhållsam med att kritisera beslut som grundar sig på sådana ställningstaganden. I detta fall begränsar jag mig till att framföra de synpunkter som redovisats ovan.

text: Av utredningen framgår att förvaltningen synes ha haft kontakter med fadern i samband med omhändertagandebeslutet. De har inte noterats i journalanteckningana. Jag vill därför erinra nämnden om dokumentationskravet i

text: 11 kap. 5 § socialtjänstlagen


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Avvisning Dokumentation Ombud/biträde/försvarare Underrättelse Verkställighet

title: Granskning av polisens verkställighet av ett avvisningsbeslut; kritik mot brister i dokumentationen

text: Bakgrund och utredning

text: I ett stort antal huvudsakligen likalydande anmälningar riktades kritik mot bl.a. Polismyndigheten i Kalmar län. Anmälan grundade sig på uppgifter i ett inslag i nyhetsprogrammet Aktuellt den 6 mars 2008 om avvisningen av en familj till Afghanistan. Enligt nyhetsinslaget verkställde polisen avvisningen utan att familjens juridiska ombud hade informerats. Familjen fick inte ta med sig någon packning vid avvisningen, och mannen nekades att ta med sig medicin som han var i behov av. I samband med avvisningen knuffades mannen ned av polis.

text: Anmälan remitterades till Polismyndigheten i Kalmar län. Till sitt remissvar fogade polismyndigheten en promemoria upprättad den 5 maj 2008 av en polisman vid myndighetens utlänningsteam. I promemorian angavs bl.a. följande.

text: Planering av resan påbörjades i början av februari månad 2008 och verkställdes 2008-02-19--20 till Kabul, Afghanistan. 2008-02-19 klockan 06.05 gick polis in i familjens […] lägenhet på […] enligt beslut av polisintendent AA. [Mannen, fortsättningsvis benämnd BB] påträffades i vardagsrummet och omgående fick han klart för sig, att verkställighet av beslut var nära förestående, alltså att familjen skulle verkställas ut ur landet. Övriga familjen låg i ett annat rum i lägenheten. Då BB förstått vårt uppdrag försökte han hela tiden förhala verkställigheten genom att ifrågasätta vår närvaro. BB omtalade, att han var skadad och detta vid en tidigare trafikolycka. Detta framgick att han var skadad genom att han haltade lätt och visade att han hade en krycka. Hans tillstånd var endast, att han hade viss svårighet att gå, dock använde han inte kryckan varken i lägenheten och eller vid verkställigheten till hemlandet. Efter upprepade förklaringar att polisen skulle packa familjens tillhörigheter och medtaga deras saker enligt önskemål fördes BB ut från lägenheten då han frivilligt inte ville lämna denna. En polisman på vardera sidan höll BB i armen och han fördes från hallen och ut från lägenheten och ned för en trappa och till ett polisfordon som stod uppställt precis utanför entrén till trapphuset. Från hallen i lägenheten och till polisfordonet gjorde BB passivt motstånd genom att streta emot med benen. Uppgifter att han skulle bli knuffad ut från lägenheten är alltså helt fel. Polismän höll hela tiden i honom fram till polisfordonet. Väl inne i polisfordonet höll sig BB lugn. Övriga familjen insattes i samma fordon och färden påbörjades till Hultsfreds flygplats där Kriminalvårdens transportplan stod uppställt. På grund av säkerhetsskäl och tidsaspekten packade två polismän familjens tillhörigheter i lägenheten. Under tiden kunde familjen genom polis få framfört vad de ville ha med sig med bl.a. kläder och mediciner. Då resan

text: från Stockholm företogs med reguljärflyg finns begränsningar i packning, dock fick familjen med sig större delen av deras kläder som fanns i lägenheten samt önskemål om mediciner och en del andra privata föremål. Tillsammans fick familjen med sig sju kollin bestående av tre väskor och fyra svarta plastsäckar fyllda till bredden samt mannens krycka, tillsammans åtta kollin och till största delen kläder och skor plus handbagage. […] Beträffande mediciner förvarades dessa av en polisman under hela verkställigheten. Medicinerna låg i en plastpåse från Apoteket. Påstående om, att familjen inte fått med sig kläder och mediciner är alltså helt fel. På Hultsfreds flygplats där familjen skulle gå ombord på flyget till Stockholm vägrade kvinnan […] att frivilligt gå ombord på flygplanet varvid hon av två polismän fick lyftas in i planet. Väl inne i planet höll hon sig lugn. Under flygfärd till Stockholm blev familjen erbjuden frukost i form av smörgåsar och dricka. Familjen ville dock inte ha någon mat. Påstående om att de inte erhållit någon mat under transporten är helt fel. Vid varje flygning Hultsfred – Stockholm – Frankfurt – Baku-Kabul har de blivit erbjudna mat som serveras på flyget. I Baku blir ett längre uppehåll, drygt åtta timmar och detta är under natten då flyget till Kabul går först på morgonen 08.00 med ankomst Kabul 11.10 lokal tid. Under denna tid får familjen tillsammans med fyra poliser vara i avgångshallen på Bakus flygplats. Under denna tidpunkt (natt) finns ingen servering och familjen erhåller vattenflaskor som polis har inköpt på flygplatsen. Under natten blir BB aggressiv mot polismännen då han vill ha sin medicin. En polisman ger honom efter önskemål två tabletter och dessa slår han ur handen på polismannen. BB ville ha all sin medicin och detta nekades han p.g.a. säkerhetsskäl. BB uppförde sig på ett väldigt störande sätt genom att vara väldigt högljudd och personal på flygplatsen uppmärksammade detta. Då BB uppträdde mycket konstigt och var nära ett sammanbrott tillkallades läkare på flygplatsen. En kvinnlig läkare kom efter en kort stund och gav BB någon form av lugnande medel och därefter somnade han på en soffa och sov till incheckningen på flyget till Kabul som gjordes vid 06.00-tiden. Vid ankomst till Kabuls flygplats möttes vi av myndighetspersoner omedelbart nedanför flygplanstrappan och undertecknad presenterade familjens handlingar som var i form av kopior på pass och identitetshandlingar. Familjen blir mottagen och vårt uppdrag är därmed avslutat. Beträffande uppgifter i skrivelsen, att Polismyndigheten inte underrättat familjens juridiska biträde om verkställigheten är helt rätt. Polismyndighetenhar ingen som helst skyldighet, att underrätta biträde före en verkställighet. Polismyndigheten har verkställt ett ärende som har överlämnats på tvång och helt inom de regler som gäller. Polismyndigheten har stor erfarenhet av verkställighet av familjer och familjen […] har blivit behandlade på ett mycket humant sätt.

text: I sitt yttrande anförde polismyndigheten bl.a. följande.

text: Polismyndigheten gör bedömningen att planering och genomförande av verkställigheten har skett på ett korrekt sätt och med erfaren personal. Polispersonalen har utfört tjänsteåtgärden på ett så humant sätt som möjligt med hänsyn till omständigheterna. I anmälan till JO hänvisar anmälaren till uppgifter från nyhetsprogrammet Aktuellt om hur Polisen skulle ha agerat i samband med hämtningen av familjen […]. Enligt reportaget skulle Polisen bl.a.: − ha förvägrat familjen möjligheten att ta med sig bagage eller andra kläder de hann få på sig när de väcktes på morgonen i sin bostad − ha förvägrat maken i familjen att ta med sig sina mediciner − brukat våld mot maken i familjen genom att knuffa ner honom

text: Enligt verkställighetshandläggaren är dessa uppgifter inte korrekta.

text: Polismyndigheten har ingen anledning att ifrågasätta de uppgifter som verkställighetshandläggaren har lämnat kring dessa punkter i sin skriftliga redovisning.

text: Polismyndighetens akt i verkställighetsärendet infordrades och granskades hos JO. I anledning av vad som där framkom anmodades polismyndigheten att återigen yttra sig i ärendet, denna gång över ett antal specificerade frågor. Dessa avsåg huvudsakligen polismyndighetens dokumentation samt förtydliganden av polismyndighetens remissvar.

text: Polismyndigheten besvarade frågorna enligt följande.

text: 1. Avseende tidsplanen och säkerhetsaspekten. Eftersom familjen motsatt sig verkställigheten och vid olika tillfällen uppgett för Migrationsverket att de inte skulle återvända frivilligt till sitt hemland överlämnades ärendet till polismyndigheten för att tvång kunde bli aktuellt. Polismyndigheten, genom chefen för dåvarande utlänningsgruppen numera pensionerade kriminalinspektören CC och beslutsfattaren polisintendent AA, beslutade att verkställigheten skulle genomföras genom att familjen hämtades i bostaden avresedagen. Detta för att undvika frihetsberövande med placering vanligtvis i häkte eller förvarslokal. Beslut om husrannsakan i familjens bostad fattades av AA. Familjen tilläts inte själv packa sina tillhörigheter eftersom det i lägenheten fanns tillgång till knivar och andra farliga föremål som familjen kunde använda för att skada sig själva eller ingripande polismän. Mannens obalanserade uppträdande och sedan tidigare kända uppgifter om att han och kvinnan lidit av psykisk ohälsa tydde på att de kunde utgöra en säkerhetsrisk. Förutom att trygga säkerheten för inblandade personer i samband med packningen av familjens bagage var polisen tvungen att även ta hänsyn till tidsaspekten. På grund av gällande lagstiftning/föreskrifter kunde husrannsakan inte genomföras före klockan 06.00. Och det väntande chartrade flygplanet skulle avgå klockan 08.00. 2. Avseende mannens medicin. Det var inte känt att han använde sådan vid tidpunkten för ingripandet. När det blev känt togs den om hand av polispersonalen och han tilläts inte handha den själv eftersom risken grundat på hans obalanserade uppträdande var påtaglig att han kunde skada sig själv genom medveten överdosering. Polispersonal såg tidigt till, efter samtal med mannen, att han kontinuerligt under verkställigheten fick inta sin medicin. 3. Våldsanvändningen. I båda fallen var det inte frågan om våldsamt motstånd. Vid våldsamt motstånd upprättas anmälan. 4. Beslutet om husrannsakan är dokumenterat i omhändertagandeblad med nr 27- 30/08. Se även punkt 1. Protokoll har ej upprättats. 5. Mannen i familjen talade bra svenska och kommunikationen mellan honom och polisen på svenska språket fungerade klart tillfredsställande. 6. Eftersom ärendet var överlämnat av Migrationsverket för att tvång antogs kunde komma att användas vid verkställigheten av avvisningsbeslutet medföljde ett större antal personal nämligen 4 polismän varav 1 kvinnlig och 1 personal från kriminalvårdens transporttjänst. Verkställigheten påbörjades från Hultsfred till Stockholm av säkerhetsskäl med chartrat flyg för att familjen/verkställigheten inte kunde komma att utgöra en risk för säkerheten eller ordningen ombord på ett reguljärflyg. Säkerhetsaspekten hade dryftats muntligt med berörda parter, kriminalvårdens personal och befälhavare på flygplanen. 7. Bevakning med polispersonal. Nödvändigt eftersom resans destination var Kabul i Afghanistan och kriminalvårdens personal enligt beslut hos kriminalvården vid aktuellt tillfälle inte fick eskortera/resa till Afghanistan. Det är inte dokumenterat utöver uppgifterna i transportbeställningen. 8. Avsåg medicin mot värk och oro utskrivet av läkare. I övrigt se punkt 2.

text: 9. Information till befälhavare på flygplanen. Befälhavaren på det chartrade flygplanet särskilt upphandlat för ändamålet fick ytterligare information om familjen i samband med avresan från Hultsfred. Han var närvarande då familjen fördes ombord på flygplanet. Befälhavaren på reguljärflyget från Stockholm informerades muntligt om verkställigheten av till Azerbadjan medföljande personal/transportledare från transporttjänsten. Sådan information sker alltid. Se RPS CM 10/04. 10. Resehandlingar och bagage. Polisen medförde och uppvisade mottagarlandet EU-pass utfärdade av polismyndigheten och identitetshandlingar i form av militärtjänstkort från Afghanistan för mannen och kopia av iranskt id-kort för kvinnan. Incheckningen avseende biljetter och familjens bagage handhades av transportledaren, som mötte upp på Arlanda i Stockholm. Vid överlämnandet av familjen till gränspolisen i Afghanistan överlämnades bagagekvittona av polisen till mannen i familjen. Bagaget utgjordes av sammanlagt minst 7 incheckade kollin förutom kryckan, vilken också hade checkats in hos Lufthansa på Arlanda flygplats i Stockholm. Polismyndigheten konstaterade i sitt nya yttrande vidare att det fanns brister i dokumentationen av beslutet om husrannsakan. Det angavs att myndigheten avsåg att informera beslutsfattare och berörd personal inom utlänningsteamet om de särskilda krav på dokumentation som gäller enligt

text: polislagen

text: Rättslig reglering

text: Avvisningsbeslut som verkställs av polismyndighet Enligt

text: 12 kap. 14 § första stycket utlänningslagen (2005:716)

text: , UtlL, verkställs beslut om avvisning som huvudregel av Migrationsverket. Av fjärde stycket framgår dock att Migrationsverket får lämna över ett avvisningsärende för verkställighet till polismyndigheten, om den som ska avvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan polismyndighetens medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verkställa beslutet. Ett av syftena med regleringen är att polisens behörighet att tillgripa tvångsmedel enligt

text: polislagen (1984:387)

text: , PL, ska kunna komma till användning i de fall där detta är nödvändigt (se

text: prop. 1997/98:173 s. 43

text: f.).

text: I

text: 20 § första stycket

text: PL föreskrivs bl.a. att en polisman, för att söka efter en person som med laga stöd ska omhändertas, får bereda sig tillträde till den eftersöktes bostad eller till annat hus, rum eller ställe som tillhör eller disponeras av denne. Finns det synnerliga skäl att anta att den eftersökte annars uppehåller sig hos annan, får polismannen bereda sig tillträde även dit. Av tredje stycket i paragrafen framgår att husrannsakan får vidtas endast efter föregående beslut av polismyndigheten, såvida det inte är fara i dröjsmål. Endast om det finns särskilda skäl får åtgärden vidtas mellan kl. 21.00 och 6.00.

text: En polisman får enligt

text: 10 §

text: PL, i den mån andra medel är otillräckliga och det med hänsyn till omständigheterna är försvarligt, använda våld för att genomföra en tjänsteåtgärd bl.a. om han möts med våld eller hot om våld eller då någon som med laga stöd ska berövas friheten försöker undkomma eller polismannen annars möts av motstånd när han ska verkställa ett sådant frihetsberövande.

text: Som allmänna principer för polisingripanden gäller enligt

text: 8 §

text: PL bl.a. att en polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift under iakttagande av vad som

text: föreskrivs i lag eller annan författning, ska ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås. De principer som slagits fast i

text: 8 §

text: PL brukar kallas behovs- och proportionalitetsprinciperna.

text: Enligt 1 § Rikspolisstyrelsens föreskrifter om verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut som sker med flygplan (FAP 638-1) ska en utlänning som ska avvisas behandlas med humanitet och värdighet. Verkställighetsförfarandet ska präglas av hänsyn till utlänningens rättssäkerhet och grundläggande rättigheter. Utlänningens frihet får inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall.

text: Regler om dokumentation Lagbestämmelser om skyldighet att dokumentera polisingripanden infördes

text: 1998 och återfinns i 27 och 28 §§ PL. Enligt

text: 27 §

text: PL ska det föras protokoll över ingripanden som innebär att någon omhändertas. Enligt

text: 27 §

text: PL ska det också föras protokoll över husrannsakan. Av paragrafen framgår vidare att det av protokoll över ett polisingripande av nu aktuellt slag ska framgå

text: 1. vem som har fattat beslutet om ingripandet,

text: 2. grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats,

text: 3. vem eller vilka som har deltagit i ingripandet,

text: 4. vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot,

text: 5. tiden för ingripandet samt

text: 6. vad som i övrigt har förekommit vid ingripandet.

text: Med vad som i övrigt förekommit vid ingripandet (p. 6) avses enligt förarbetena t.ex. tidpunkten när den omhändertagne tas i förvar, tidpunkten för frigivandet, uppgift om att den frihetsberövade underrättats om sina rättigheter, tecken på skador och sjukdomar, tidpunkter för måltider och förhör, uppgifter om underrättelser till anhöriga och advokatkontakter (

text: prop. 1996/97:175 s. 88

text: ). Ansvarig för att protokoll upprättas är enligt 27 §, i fråga om uppgifter i punkterna 1 och 2, den som har fattat beslutet och i fråga om uppgifter som avses i punkterna 3–6, den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: I Rikspolisstyrelsens nyss nämnda föreskrifter om verkställighet av avvisnings- och utvisningsbeslut som sker med flygplan finns vissa bestämmelser om dokumentation. Enligt 4 § ska polismyndigheten inför varje verkställighet göra en säkerhetsbedömning som ska ligga till grund för beslut om hur verkställigheten ska genomföras och om den ska ske med eller utan bevakning samt, i förekommande fall, antalet bevakare. Säkerhetsbedömningen ska dokumenteras. Om polismyndigheten beslutar att verkställigheten ska ske med bevakning av befattningshavare vid myndigheten, ska enligt 6 § andra stycket skälen för detta

text: anges i beslutet, som ska dokumenteras. Enligt 7 § ska en verkställighetsresa beställas hos Kriminalvårdens transporttjänst. Vid beställningen ska uppgifter om rymningsrisk, behov av fängsel, eventuella sjukdomar och behovet av medicinering under transporten anges.

text: Bedömning

text: I sitt beslut den 17 april 2009 uttalade JO Axberger följande.

text: Polisens uppgift i detta fall var att verkställa ett avvisningsbeslut. Det skedde med hjälp av tvångsmedel, bl.a. husrannsakan och omhändertagande. Verkställigheten tilldrog sig uppmärksamhet i massmedia. Det uppgavs bl.a. att övervåld använts och att de avvisade på olika sätt behandlats felaktigt.

text: Polismyndigheten har inkommit med redogörelser för hur avvisningen gick till. I dessa, som på flera punkter är detaljerade, bemöts de uppgifter som framförts i anmälan och förekommit i massmedia. Beskrivningen ter sig i och för sig trovärdig och jag saknar för min del skäl att betvivla dess riktighet.

text: För att en redovisning av detta slag ska kunna vinna allmänt förtroende krävs dock att den inte bara stöds på vad inblandade polismän uppger i efterhand utan också på dokumentation från de ingripanden som ifrågasatts. När

text: polislagens

text: bestämmelser om dokumentationsplikt infördes var det med följande motiv (

text: prop. 1996/97:175 s. 68

text: Betydelsen av en fullständig dokumentation av polisingripanden har påtalats av Europarådets kommitté till förhindrande av tortyr och omänsklig eller förnedrande behandling vid en inspektion år 1991. Efter ett antal stickprovskontroller fann kommittén anledning att anmärka på polisens bristfälliga dokumentation av frihetsberövanden och rekommenderade därför i sin rapport till den svenska regeringen att varje polisiärt frihetsberövande borde bli föremål för en enhetlig dokumentation. Dokumentationen borde enligt kommittén innehålla vissa obligatoriska uppgifter, bl.a. tidpunkten och grunden för frihetsberövandet, tidpunkten för frigivandet, tidpunkten för underrättelse om de rättigheter som tillkommer den frihetsberövade, tecken på skador och sjukdomar, tidpunkterna för måltider och förhör samt tidpunkterna för underrättelse till den frihetsberövades anhöriga och till hans advokat samt för eventuella besök av dessa personer. Bestämmelser om skyldighet att dokumentera polisingripanden har stor betydelse ur rättssäkerhetssynpunkt. För det första tydliggör en sådan reglering att en polisman före ett ingripande måste ta ställning till bl.a. om förutsättningarna för ingripandet är uppfyllda. Dessutom medger en dokumentationsskyldighet en önskvärd kontroll av polisens verksamhet. I vilken omfattning dokumentation ska ske är i viss mån situationsberoende. Mer rutinmässiga ingripanden kan redovisas på ett mer standardiserat sätt medan exempelvis ingripanden av det slag som förekom i detta fall kräver mer utförlig dokumentation. Det var som framgått fråga om en familj med små barn, som avvisades efter att polisen tidigt på morgonen med våld berett sig tillträde till deras bostad, dvs. ett jämförelsevis dramatiskt och för de berörda traumatiskt ingripande, som också var ägnat att väcka uppmärksamhet.

text: Polisens dokumentation från omhändertagandet är emellertid fragmentarisk. Bland handlingarna finns en blankett där rutan för omhändertagande enligt 11 §

text: polislagen

text: är ikryssad. Av blanketten framgår vem som omhändertagits, tidpunkten, platsen och namn på de polismän som agerat. Det finns även en kort notering, där ändamålet med omhändertagandet anges vara transport till flyget för verkställande av avvisningsbeslut samt ett angivande av att ett beslut om husrannsakan fattats av polisintendenten AA. I ärendet finns också en kortfattad promemoria, där processen angående avvisningsbeslutet redovisas. I promemorian har vissa tidpunkter noterats, såsom när verkställigheten påbörjades, var man mellanlandat och när överlämnandet till myndigheterna i hemlandet skedde.

text: En husrannsakan ska som framgått av redogörelsen för den rättsliga regleringen dokumenteras särskilt. Sådan särskild dokumentation saknas emellertid helt i detta ärende.

text: Omhändertagandet var i detta fall långvarigt – från intrånget i bostaden till avlämnandet i Kabul. Skyldigheten att dokumentera avser hela denna tid. Självfallet kan inte allt som händer under ett så jämförelsevis utdraget händelseförlopp antecknas. Dokumentationen ska inriktas på sådant som är av betydelse från rättssäkerhetssynpunkt. Som en riktpunkt kan anges att huvuddragen i den promemoria som gavs in till JO tillsammans med polismyndighetens första yttrande borde ha funnits med i den ursprungliga dokumentationen. Dokumentationen i ett fall som detta ska ge en helhetsbild av ingripandet och, i den mån det förekommit, särskilt redovisa sådant som våldsanvändning, tvångsåtgärder och medicinsk behandling.

text: Polismyndigheten har även ifrågasatts för att familjens ombud inte informerades om verkställigheten. Av utredningen framgår att Migrationsverket på begäran av familjen, genom ombudet, i ett beslut den 15 februari 2008 prövade frågan om det förelåg hinder mot verkställighet av avvisningsbeslutet. Migrationsverket beslutade att inte avbryta verkställigheten och ombudet underrättades om detta genom en kopia av beslutet. Ombudet kände således till att verkställighet var förestående men visste inte när den skulle ske. Som polismyndigheten angett i sitt yttrande finns det ingen skyldighet att underrätta ombudet om polismyndighetens beslut att verkställa en utvisning. Skälet till att verkställigheten överlämnats till polisen var att det förelåg risk för att tvång skulle behöva användas, eftersom det befarades att familjen inte skulle medfölja frivilligt. Att mot den bakgrunden i förväg lämna information om verkställigheten skulle uppenbarligen kunna försvåra genomförandet. Jag har dock förståelse för synpunkten att familjen vid avvisningens verkställande haft behov av någon som bevakade deras rättigheter. Det är emellertid enligt rådande ordning polisen som har att se till att verkställigheten sker i enlighet med de regler som gäller. Den enda egentliga möjligheten att kontrollera att reglerna följs är att förfarandet dokumenteras för granskning i efterhand. – Det kan tilläggas att om dokumentationsskyldigheten inte efterlevs måste andra kontrollmöjligheter övervägas, t.ex. krav på att ett oberoende ombud närvarar.

text: De reaktioner som polisens åtgärder i detta ärende föranlett är en påminnelse om att avvisningsärenden till sin natur är känsliga och inte sällan medför risk för olika typer av mer eller mindre allvarliga incidenter. Genom sin bristfälliga

text: dokumentation i detta ärende kom polismyndigheten att sakna viktiga redskap för att kunna på ett fullt ut trovärdigt sätt bemöta de uppgifter som publicerades om att avvisningen inte gått korrekt till. Det är i sig allvarligt och bristerna förtjänar kritik, även om det efter den redovisning som numera skett saknas grund för att kritisera verkställigheten av avvisningen som sådan.