nyckelord:
Anstånd
Kommunicering
Långsam handläggning

title: Anmälan mot Byggnadsnämnden i Ängelholms kommun angående handläggningen av ett ärende om bygglov

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Byggnadsnämnden i Ängelholms kommun klagade D.I. AB (i det följande bolaget), genom AA, på handläggningen av ett ärende om bygglov för nybyggnad av ett vindkraftverk på fastigheten S 1:4. Bolaget anförde bl.a. följande. Ansökan om bygglov gjordes i mars 2003 och först två år senare beslutade nämnden att avslå ansökan. Nämnden dröjde med beslut i ärendet bl.a. med hänvisning till arbetet med en översiktsplan. Efter överenskommelse med planarkitekten återkallade bolaget andra ansökningar för att få bifall till denna ansökan.

text: Bolaget bad att få återkomma med skadeståndsanspråk.

text: Till anmälan fogades bl.a. byggnadsnämndens beslut den 15 mars 2005 att avslå bolagets ansökan om bygglov. Som skäl för beslutet angavs att förutsättningar saknades att ge lov enligt

text: 8 kap. 12 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , då det med stöd av de bedömningar som gjorts i vindkraftspolicy och översiktsplan visat sig att kraven i

text: 2 kap.

text: och

text: 3 kap.

text: och

text: 2 §§

text: plan- och bygglagen

text: inte var uppfyllda.

text: Utredning

text: Byggnadsnämndens handlingar i ärendet hämtades in.

text: Anmälan remitterades därefter till byggnadsnämnden för utredning och yttrande. I remissen angavs att nämnden även borde yttra sig över formerna för kommunicering med sökanden av tjänsteutlåtandet.

text: I byggnadsnämndens remissvar anfördes bl.a. följande.

text: Byggnadsnämnden delar inte anmälarens beskrivning och bedömning av hur ärendet handlagts och beslutats. Byggnadsnämnden/stadsarkitektkontoret har inte fördröjt eller förhalat ärendet. Handläggningen har istället varit inriktad på att få fram nödvändigt beslutsunderlag.

text: En helhetsbild som beslutsunderlag

text: Handläggning av bygglovsansökningar för vindkraft är komplicerad och tar tid. Det är anläggningar med stor och svårbedömd omgivningspåverkan som berör allmänna och enskilda intressen och ett vindkraftsprojekt måste bedömas i ett hel-

text: hetsperspektiv samman med andra vindkraftsprojekt. Beslut i vindkraftsärenden förutsätts numera grundas på översiktlig planering, inte enbart utredningar av enskilda ärenden. Handläggningen av det aktuella ärendet har därför varit inriktad på att få fram det översiktliga planeringsunderlaget och få en helhetsbild av vindkraftsutbyggnaden för att kunna fatta ett välgrundat beslut. Ängelholms kommun har för ändamålet utarbetat en vindkraftspolicy som är en övergripande avvägning mot andra intressen och övergripande bedömning av var vindkraftsutbyggnad kan vara lämplig. I kommunens översiktsplan har möjliga platser studerats och värderats närmare och i översiktsplanen har kunnat göras en helhetsbedömning av vad som är lämplig total utbyggnad i kommunen. Översiktsplanen genomgår omfattande samråds- och utställningsskeden med möjligheter till insyn och påverkan. När aktuell ansökan inlämnades pågick samråd om översiktsplanen. Handläggningen av bygglovsansökan inriktades på att invänta utfallet av samrådet för översiktsplanen och utarbetandet och godkännandet av ett utställningsförslag. I det skedet beräknades ett välgrundat bygglovsbeslut kunna fattas. Översiktsplanens utställningsförslag blev dock starkt fördröjt (oklarhet om flygplatsens bullerstörningar) och i det läget bedömdes att vindkraftsärendena fick avgöras med översiktsplanen i befintligt skede. Översiktsplanen ställdes dock slutligen ut under senhösten 2004, utställningen avslutades i december. Översiktsplanen har antagits i juni 2005. Översiktsplanens roll i tillståndsprövningen enligt PBL och MB beskrivs i följande utdrag ur Boverkets handbok Planering och prövning av vindkraftsanläggningar, 2003. I en tillståndsprocess enligt MB behandlas endast det aktuella projektet och dess konsekvenser. Alternativa platser ska visserligen studeras i MKB, men att bedöma hur många vindkraftsanläggningar som är lämpligt för en trakt sett i ett helhetsperspektiv, hur det nu aktuella projektet ska ställas i relation till andra tänkbara projekt etc. är inte möjligt utifrån ett enstakaprojekt. För det krävs en mer samlad analys över bygden och regionen – en översiktlig planering med tillhörande konsekvensbedömning. Varje tillståndsprövning för vindkraftsanläggningar förutsätts därför föregås av och grundas på en kommunal översiktsplan eller regionala planer och program, som tagits fram i dialog med berörda intressen. Förutsättningar, konsekvenser och konflikter med andra mark- och vattenanvändningsintressen måste belysas och olika tänkbara områdens för- och nackdelar analyseras och vägas mot varandra. Detta gäller både för havet och för land. En sådan planeringsprocess är viktig inte minst för att kommunikationen med medborgarna ska bli bra. De människor som bor och verkar i de trakter där vindkraftsutbyggnad kan bli aktuell ska erbjudas möjlighet att vara med och påverka lokalisering och utformning av anläggningarna. Delaktighet på ett tidigt stadium är av avgörande betydelse. Ett avgörande beslutsunderlag i vindkraftsärenden kan vara om försvaret har invändningar. Accepterar försvaret inte ett vindkraftverk kan beslutet om bygglov endast bli ett avslag och bygglovsärendet avslutas lämpligen utan närmare prövning. Den översiktliga planeringen av vindkraftsutbyggnaden försvåras av att försvaret av sekretesskäl inte fullt ut vill ta ställning till översiktliga riktlinjer såsom vindkraftspolicy och översiktsplan. Dessa dokument är i Ängelholm upprättade utan att försvarets invändningar är fullt kända. Först vid prövning av enskilda ärenden fås försvarets bedömning. Översiktliga avvägningar i vindkraftspolicy och översiktsplan kan därför visa sig behöva modifieras när enskilda ärenden börjar prövas. Vindkraftsansökningarna i Ängelholm har därför handlagts parallellt med varandra bland annat av det skälet att försöka få en samlad bild av försvarets ställningstagande. Efter en kommunikation av översiktlig karaktär med försvaret om alla inneliggande ansökningar om vindkraftverk fick stadsarkitektkontoret i juli 2004 besked att bland andra Spannarps-ärendet förhoppningsvis skulle få positivt svar vid en prövning. I september 2004 konstaterade stadsarkitektkontoret och den sökande att försvarets formella yttrande över ansökan skulle inhämtas av den sökande. 2005-01-18 inkom försvarets positiva besked till stadsarkitektkontoret. En annan för helhetsbilden väsentlig del var att utröna vilka av alla de 27 inneliggande vindkraftsansökningarna som hade fortsatt aktualitet. Alla sökande tillskrevs 2004-05-24 med en förfrågan om ansökningen fortfarande var aktuell.

text: I brevet uppmanades de sökande att återkalla ansökningar som inte längre var aktuella. I breven informerades om att ärendena skulle komma att bedömas mot riktlinjer i vindkraftspolicy och översiktsplan. I vissa ärenden, exempelvis Spannarpsärendet, meddelades att stadsarkitektkontoret avsåg att föreslå avslag på ansökan med hänvisning till riktlinjer och restriktioner i kommunens vindkraftspolicy. Det tog ett antal månader att få in aktualitetsförklaringar från alla sökande. BB/CC återkallade i detta sammanhang en ansökan och två ansökningar övertogs av annan sökande. – – –

text: Krav på detaljplan

text: Till frågan om hur lovansökningar av vindkraftverk handläggs hör, att för de vindkraftsärenden som byggnadsnämnden bedömer vara möjliga för positiva besked om bygglov skall, enligt vindkraftspolicy och översiktsplan, en prövningsprocess med detaljplan inledas.

text: Kommunicering med sökanden

text: – – – Stadsarkitektkontorets tjänsteutlåtande till byggnadsnämndens sammanträde 2005- 03-15 sändes med post 2005-03-10 till den sökande samtidigt som det liksom alla övriga sammanträdeshandlingar sändes ut till byggnadsnämndens ledamöter. Tjänsteutlåtandet åtföljdes av ett brev med upplysning att ärendet skulle behandlas 2005-03-15 och att den sökande härmed gavs tillfälle att yttra sig i enlighet med föreskrifterna i PBL

text: 8 kap 22 §

text: . Den sökande tog inte någon kontakt med stadsarkitektkontoret eller byggnadsnämnden före nämndens sammanträde. Den sökande har i brev, daterat 2005-03-14, inkommet till stadsarkitektkontoret 2005-03-18, klargjort att något svar inte kommer att lämnas över tjänsteutlåtandet utan att ärendet kommer att föras vidare med överklagande, JO-anmälan och eventuellt skadeståndsanspråk. – – –

text: Arbetsbelastning

text: Stadsarkitektkontoret har haft en stor och ökande ärendemängd och därför har successivt bemanningen förstärkts. Periodvis har därför kontoret haft en hård arbetsbelastning, påverkad även av de naturliga kapacitetsförluster som uppstår vid återbesättning av tjänster. Under sådana förhållanden kan emellanåt ärenden inte handläggas med den snabbhet som alla önskar sig. Det betyder dock inte att ärenden fördröjs eller förhalas.

text: Bolaget bereddes tillfälle att yttra sig men hördes inte av.

text: Länsstyrelsens beslut den 13 juli 2006 med anledning av bolagets överklagande av byggnadsnämndens beslut hämtades in. I beslutet fann länsstyrelsen att nämnden inte med tillräckliga skäl visat att det aktuella vindkraftverket var olämpligt på angiven plats och att ansökan därför inte kunde avslås på de av nämnden anförda skälen. Länsstyrelsen beslutade att upphäva byggnadsnämndens avslagsbeslut och att återförvisa ärendet till nämnden för ny handläggning. Byggnadsnämnden har överklagat länsstyrelsens beslut.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I

text: detta ligger även att ärendet inom rimlig tid skall avslutas genom någon form av beslut.

text: Påbörjas arbete för att anta, ändra eller upphäva detaljplan, områdesbestämmelser eller fastighetsplan som berör den fastighet som en ansökan om lov avser får byggnadsnämnden enligt

text: 8 kap. 23 § plan- och bygglagen

text: besluta om anstånd med avgörandet om lov till dess att planarbetet har avslutats. Om kommunen inte har avgjort planärendet inom två år från det att ansökningen om lov kom in till byggnadsnämnden, skall dock ansökningen avgöras utan dröjsmål.

text: Bolagets ansökan om bygglov kom in till byggnadsnämnden den 12 mars 2003. Den 18 mars 2003 skickade stadsarkitektkontoret en skrivelse till bolaget och uppgav bl.a. att ansökan avsåg en plats som enligt den av kommunfullmäktige antagna vindkraftspolicyn inte var lämplig för vindkraft och att beslut därför sannolikt kunde fattas utan kompletteringar i ärendet. Vid denna tidpunkt pågick samråd om en ny översiktsplan i kommunen och handläggningen av bygglovsansökan inriktades på att invänta utfallet av samrådet samt utarbetandet och godkännandet av ett utställningsförslag. I det förslag till ny översiktsplan som var föremål för samråd hade kommunens vindkraftspolicy införlivats. Utställningsförslaget blev fördröjt och under våren 2004 bedömde stadsarkitektkontoret att vindkraftsärendena i kommunen skulle avgöras utan ett godkänt utställningsförslag. Den 24 maj 2004 skickade stadsarkitektkontoret en skrivelse till bolaget i vilken bolaget uppmanades att senast den 28 juni 2004 meddela om ansökan fortfarande var aktuell. I skrivelsen angavs att stadsarkitektkontoret avsåg att föreslå byggnadsnämnden att avslå ansökan med hänvisning till kommunens vindkraftspolicy. Stadsarkitektkontoret angav också att i översiktsplaneförslaget ingick ingen vindkraftsutbyggnad på platsen för ansökan. Bolaget meddelade kontoret den 9 juni 2004 att ansökan fortfarande var aktuell. I september 2004 kom bolaget och stadsarkitektkontoret överens om att bolaget skulle hämta in ett yttrande från försvaret. Försvarets positiva besked kom in till kontoret i januari 2005. Den 15 mars 2005 beslutade byggnadsnämnden att avslå bolagets ansökan om bygglov. Under de två år som ärendet handlades hos nämnden efterfrågade bolaget ett flertal gånger beslut i ärendet.

text: Byggnadsnämnden har inte hänvisat till förhållanden som enligt 8 kap. 23 § planoch bygglagen tillåter anstånd. Något beslut om anstånd har inte heller meddelats. Mot bakgrund av den ovan nämnda regleringen i

text: förvaltningslagen

text: och plan- och bygglagen hade nämnden därför att med normal skyndsamhet, utan längre avbrott i handläggningen, avgöra ärendet om bygglov. Enligt min mening borde byggnadsnämnden ha fattat beslut i ärendet långt tidigare än vad som skedde.

text: Av

text: 8 kap. 22 § tredje stycket plan- och bygglagen

text: framgår att ärenden om lov inte får avgöras utan att sökanden underrättats om det som tillförts ärendet genom andra än honom själv och tillfälle beretts honom att yttra sig över det. Byggnadsnämnden får dock avgöra ett ärende utan att så skett, om det är uppenbart onödigt att sökanden yttrar sig.

text: Den sökande bör naturligtvis få skäligt rådrum att avge yttrande. Stadsarkitektkontorets tjänsteutlåtande skickades till bolaget den 10 mars 2005 för yttrande i enlighet med

text: 8 kap. 22 § plan- och bygglagen

text: . Bolagets ansökan behandlades på nämndens möte den 15 mars 2005. Enligt min mening var tiden mellan kommunicering och sammanträdet allt för kort.

text: Vad som har kommit fram i ärendet ger i övrigt inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Upplysningsvis får meddelas att JO inte kan pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Förhör Förundersökning Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot polisen för ett ingripande mot en utländsk kvinna och uttalanden om ett frihetsberövande var förenligt med den s.k. proportionalitetsprincipen m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan till JO klagomål mot bl.a. Polismyndigheten i Skåne, polisområde Mellersta Skåne (Lund). Hon anförde i huvudsak följande.

type: stycke

text: En 58-årig malaysisk kvinna (BB), som varit anställd som hushållerska i AA:s familj till och från under flera år, greps den 29 mars 2006 av polisen. BB hade varit på COOP för att handla. Till affären hade hon haft med sig några tomflaskor. Efter att ha pantat dessa och fått kvitto från automaten, anmodade personalen BB att följa med in på kontoret. Hon anklagades där för att ha pantat två icke giltiga returflaskor med förfalskade streckkoder. BB kände inte igen flaskorna. – Enligt uppgift hade personalen även sett en annan kvinna som eventuellt kunde ha varit den som pantat flaskorna, men eftersom denna kvinna försvunnit hade de inte kunnat kontrollera henne. – Personalen kontaktade därefter polisen som kom och grep BB som skäligen misstänkt för bedrägeri. Personalen misstänkte också att BB ingick i en liga som använde förfalskade streckkoder för att tvinga affären att betala ut felaktiga pantersättningar. BB fördes till polisstationen och trots att hon talar engelska rekvirerades tamilsk tolkhjälp. BB fick inte kontakta AA:s familj och ingen i familjen visste därför något om det inträffade. AA kontaktade så småningom både polis och sjukhus för att höra efter om det hade inträffat någon olycka. Hon fick då inte någon information. Senare blev hon dock uppringd av polisen i Lund som meddelade att BB fanns där. När AA hämtade BB var klockan ungefär 22.00. Då hade BB suttit nästan sju timmar i ett låst rum på polisstationen utan sina tillhörigheter och utan möjlighet att ringa till någon. Slutligen ansåg AA att hela historien var både orimlig och löjeväckande.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärende K37955-06 granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 29 mars 2006 kallades polis till affären COOP i Lund. En man ur personalen informerade polisen om att affären under en längre tid haft problem med att folk

text: klistrade på kopierade s.k. EON-koder på flaskor som det egentligen inte är pant för. Vid det aktuella tillfället hade den anställde sett att det kom två ”falska” flaskor på bandet bakom en pantautomat. Han gick därför ut till framsidan av automaterna och såg där två kvinnor. En av dessa, BB, var på väg från automaterna. Han förde kvinnan till kontoret, och hon hade två pantkvitton. Den anställde hade inte sett att det var BB som stoppade flaskorna i automaten men ansåg att det inte kunde vara någon annan. Tidpunkterna och summorna på kvittona ansågs också stämma. Polismännen grep därefter, kl. 15.10, BB misstänkt för bedrägeri bestående i att hon skulle ha försökt få ersättning för s.k. PET-flaskor genom att förse dem med en kopierad EON- kodning. I samband med gripandet togs flaskorna och de två pantkvittona i beslag (kvittonas belopp var 6 kr 50 öre resp. 28 kr). Pantvärdet på flaskorna uppgick till sammanlagt åtta kronor. BB, som inte hade någon legitimation med sig, fördes till polisstationen i Lund och sattes i arresten kl. 15.40. En anmälan om bedrägeri upprättades kl. 15.47, och i denna noterades bl.a. att BB talade dålig engelska, att hon uppgett att hon bodde hos bekanta i närheten av COOP och att hon hade ett COOP-kort på sig tillhörande AA – Vidare antecknades att den ansvarige för returflaskorna vid COOP informerat polisen om att affären under cirka ett och halvt års tid haft problem med PETflaskor med påklistrade EON-koder och på grund av detta haft utlägg med femsiffriga belopp. Tidigare under den aktuella dagen hade affären fått in sex flaskor med samma kod påklistrad som de två beslagtagna flaskorna hade; denna kod hade även förekommit tidigare. Vidare hade COOP samma dag fått in motsvarande två kassar med flaskor med en annan kod påklistrad. I anmälan noterades att BB inte kunde kopplas samman med dessa flaskor. – Kl. 16.50 gjordes vissa registerslagningar. Det framkom då att AA bodde i närheten av COOP. Mellan kl. 18.50 och kl. 20.00 hördes BB, varvid hon delgavs misstanke om bedrägeri. Hon förnekade brott och uppgav bl.a. att det hade varit två andra kvinnor i lokalen vid tillfället. Två förhör med den butiksanställde hölls också under dagen. Åklagare kontaktades kl. 20.15, och kl. 21.25 hävde åklagaren gripandebeslutet. AA kom till polisstationen med BB:s pass och efter identifiering, lämnande av adressuppgifter m.m. släpptes BB. Den 6 april 2006 hävde åklagaren beslagen, och det beslutades att pantkvittona skulle lämnas ut till kvinnan. Den 10 april 2006 noterades dock i beslagsliggaren att man saknade adress till BB och att kvittona saknade värde varför de kastades.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande i nedanstående hänseenden.

text: 1. Vilka rättsliga överväganden föregick beslutet att gripa kvinnan misstänkt för bedrägeri?

text: 2. Gjordes det några överväganden jämlikt

text: 24 kap. 22 § första stycket andra meningen

text: RB innan kvinnan sattes i arrest?

text: 3. Vidtogs det några åtgärder som syftade till att säkerställa kvinnans identitet? Detta med tanke på att kvinnan tidigt uppgav att hon bodde i närheten av

text: COOP och att man påträffade AA:s COOP-kort på kvinnan och gjorde registerslagningar på AA, som visade att hon bodde i närheten av COOP, samt att AA hade kontaktat polisen för att efterhöra om någon olycka hade skett m.m.

text: 4. Orsaken till att förhör med kvinnan hölls först efter flera timmar och till att gripandet anmäldes till åklagaren först kl. 20.15.

text: 5. Anledningen till att pantkvittona kastades trots att kvinnans adress hade lämnats till polismyndigheten endast några dagar tidigare.

text: Polismyndigheten (dåvarande länspolismästaren CC) anförde följande.

text: Upplysningar Polismännen DD och EE kallades vid 15-tiden onsdagen den 29 mars 2006 till affären COOP vid Mårtenstorget i Lund. Anledningen var att personal i butiken anmält att de ertappat en kvinna från Malaysia som lämnat två PET-flaskor i retur med falsk s.k. EON-märkning. Hon hade erhållit pantkvitton för flaskorna, vilka kvitton kunde användas till att erhålla kontant betalning från COOP. Enligt personal på avdelningen för returflaskor var det ett vanligt problem att tomma PET-flaskor med påklistrade kopierade EON-märkningar lämnades in till affären och COOP hade till kunder på oriktiga grunder betalat totalt ett femsiffrigt belopp under omkring ett och ett halvt år. Tidigare samma dag hade sex flaskor med motsvarande påklistrade, kopierade koder som de två nu inlämnade flaskorna tagits emot i en automat. Vittnet hade omedelbart efter att de två aktuella flaskorna kommit in på bandet i automatutrymmet kunnat gripa en av två kvinnor som han sett stå vid inlämningsautomaten. Belopp och tidpunkt på de pantkvitton den gripna kvinnan företedde stämde med de aktuella inlämnade tomflaskorna. Med stöd av anmälan, vittnesuppgifter och det förhållandet att kvinnan saknade pass eller annan identitetshandling beslutade polismännen att gripa kvinnan med stöd av

text: 24 kap. 7 §

text: och

text: 24 kap. 2 §

text: rättegångsbalken

text: (RB) på sannolika skäl misstänkt för bedrägeri. De två PET-flaskorna och två pantkvitton togs i beslag.

text: Bedömning Som grund för gripandet har angetts att BB var på sannolika skäl misstänkt för bedrägeri. Rubriceringen synes ha sin grund i en misstanke om att BB varit delaktig i en mer omfattande brottslighet med felmärkta flaskor än de två flaskor som nu var aktuella. Den gärning som föranledde ingripandet mot henne borde annars, betraktad som en isolerad händelse, vara att bedöma som ett bedrägligt beteende. Oavsett rubriceringen av gärningen får gripandet anses ha stöd i 24 kap. 7 § och 24 kap. 2 § RB då kvinnan var okänd och saknade identitetshandlingar. Det kunde därtill bedömas finnas risk för att hon genom att bege sig från riket skulle undandra sig lagföring eller straff (jfr JO:s ämbetsberättelse 1997/98 s. 147 ff). Polismyndigheten menar vidare att i efterhand framstår ett medtagande till förhör med stöd av

text: 23 kap. 8 §

text: RB som en tillräckligt ingripande åtgärd i syfte att snabbt få utrett främst kvinnans identitet, bostadsadress och hennes inställning till aktuell brottsmisstanke.

text: 24 kap. 22 § första stycket andra meningen rättegångsbalken

text: innan kvinnan sattes i arrest?

text: Upplysningar Kvinnan togs i förvar efter beslut av inre befäl, kommissarien FF. Han har uppgett att skälet för åtgärden var att det var nödvändigt för att utreda hennes identitet, hennes bostadsadress och hennes inställning till det brott som hon var misstänkt för. Det var därtill nödvändigt att använda tolk då kvinnan inte kunde göra sig förstådd på svenska, engelska, tyska eller franska.

text: Bedömning Det är polismyndighetens uppfattning att ärendet borde ha kunnat hanteras tillfredsställande även utan att BB placerades i arresten.

text: Upplysningar Inre befäl, kommissarien GG, som övertog ansvaret för ärendet efter FF, bedömde att förhör skulle hållas med kvinnan innan man tog kontakt med anhörig eller annan person för identifiering. GG har uppgett att skälet för den bedömningen var omfattningen av bedrägerierna mot COOP och misstankar om att det skulle vara fler personer inblandade. Efter avslutat förhör med kvinnan tog man kontakt med Åklagarmyndigheten. Åklagaren beslutade att kvinnans identitet skulle styrkas och att hon därefter skulle friges. Efter kontakten med åklagaren kontaktades AA, som medan utredningen med bl.a. kompletterande vittnesförhör och anlitande av tamilsk tolk pågick efterhört om polisen hade kännedom om den saknade BB. BB frigavs kl. 21.25 efter att AA uppvisat hennes pass.

text: Bedömning Mot bakgrund av att BB enligt anmälan uppgav att hon bodde hos bekanta i närheten av Mårtenstorget och att det vid avvisiteringen i arresten påträffades ett COOP-kort som tillhörde AA, boende vid Mårtenstorget, borde identifieringen ha kunnat genomföras på tämligen kort tid.

text: Upplysningar BB greps kl. 15.10. Förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB påbörjades först kl. 18.50 och avslutades kl. 20.00. Åklagare underrättades kl. 20.15. Från polisområdets sida har uppgetts att ett antal åtgärder vidtogs innan anmälan gjordes till åklagare, t.ex. kompletterande vittnesförhör och förhör med den misstänkte med hjälp av tamilsk tolk.

text: Bedömning Av

text: 24 kap. 8 § andra stycket

text: RB framgår att den gripne så snart som möjligt skall förhöras av polisman eller åklagare. Gripandet skall därtill skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan tidigare har underrättats. Innebörden av begreppet ”skyndsamt” har ansetts vara ”snarast möjligt” efter gripandet (Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2005, s. 208). Att åklagare underrättas om ett gripande först efter ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB är som framgått ovan i enlighet med bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: . Det ligger dock i sådana fall polismyndigheten att se till att ett sådant förhör genomförs så snart att kravet på en skyndsam underrättelse till åklagaren kan uppfyllas. En anmälan till

text: åklagare om ett gripande får inte fördröjas av skäl som hänför sig till polisens sätt att organisera arbetet (Lindberg, a.a.s. 209). Förhöret enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB påbörjades tre och en halv timmar efter gripandet. Även om man inför förhöret tvingades anlita tolk framstår den tiden som väl lång i förhållande till kraven i

text: rättegångsbalken

text: . Åklagaren underrättades om frihetsberövandet först efter drygt fem timmar. Kravet på skyndsam underrättelse kan därmed inte anses uppfyllt.

text: Upplysningar Från polisområdets sida har uppgetts att när beslagsenheten skulle verkställa åklagarens beslut om att återlämna pantkvittona till kvinnan kunde hennes adress inte återfinnas. Man tog från enhetens sida kontakt med kommissarien HH, som kontrollerade om kvinnans adress fanns i polisens register (RAR och DUR). HH kunde inte finna någon adressuppgift och beslutade då att kvittona skulle kastas då de saknade värde, eller i vart fall hade ett ringa värde, och det inte fanns någon adress till vilken de kunde sändas. Det har senare framkommit att kvinnans adress finns noterad i en promemoria i ärendet. Innehållet i promemorian var inte vid tillfället sökbart i datormiljö. Bedömning Det är polismyndighetens uppfattning att kvinnans adress då den kommit till polisens kännedom borde ha registrerats i RAR eller DUR. Det är inte förenligt med gällande rutiner att enbart nedteckna adressen i en promemoria. AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: I ett beslut den 4 december 2007 anförde chefsJO Melin bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Regler om häktning och andra straffprocessuella frihetsberövanden finns i

text: 24 kap.

text: RB.

text: En grundläggande förutsättning för att häktning skall kunna ske är att den misstänkte på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket är stadgat fängelse ett år eller därutöver. För att häktning skall få ske krävs vidare att det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han avviker eller på annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (recidivfara), se 1 § första stycket. Kan det antas att den misstänkte kommer att dömas endast till böter får emellertid inte häktning ske (1 § fjärde stycket). Undantag från dessa regler görs i 2 § som har följande lydelse.

text: Den som på sannolika skäl är misstänkt för brott får häktas oberoende av brottets beskaffenhet, 1. om han är okänd och vägrar att uppge namn och hemvist eller om hans uppgift om detta kan antas vara osann, eller 2. han saknar hemvist inom riket och det finns risk för att han genom attbege sig från riket undandrar sig lagföring eller straff.

text: Även den som endast är skäligen misstänkt för brott får under vissa förutsättningar häktas, s.k. utredningshäktning (3 §).

text: Om det finns skäl att häkta någon, får han anhållas i avvaktan på rättens prövning av häktningsfrågan. Finns inte fulla skäl till häktning men är den misstänkte skäligen misstänkt för brottet, får han anhållas om det är av synnerlig vikt att han tas i förvar i avvaktan på ytterligare utredning. Beslut om anhållande meddelas av åklagaren (6 §).

text: Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut. Om den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han gripas av envar. Envar får också gripa den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamt överlämnas till närmaste polisman (7 §).

text: Om någon har gripits enligt 7 §, skall han så snart som möjligt förhöras av polisman eller åklagare. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet, skall det skyndsamt anmälas till honom. Åklagaren skall efter förhöret omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas. Anhålls inte den misstänkte, skall beslutet om gripande omedelbart hävas (8 § andra stycket). Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet (8 § tredje stycket).

text: Den som är gripen, anhållen eller häktad skall tas i förvar. Den som är gripen behöver emellertid inte tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet (22 § första stycket).

text: För häktning liksom för användningen av andra straffprocessuella tvångsmedel gäller den s.k. proportionalitetsprincipen. Denna innebär att ett sådant tvångsmedel får användas endast om skälet för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (1 § tredje stycket). Även i fall där en formell möjlighet till frihetsberövande öppnas genom reglerna i 2 § bör man således i enlighet med proportionalitetsprincipen vara alltmer restriktiv med frihetsberövanden ju lindrigare brottet är (

text: prop. 1986/87:112 s. 31

text: f.). Om de tvångsmedel som kan komma i fråga inte står i rimlig proportion till vad som står att vinna med åtgärderna bör man avstå från dem (jfr

text: prop. 1988/89:124 s. 27

text: ). – En annan princip som styr användningen av tvångsmedel är den s.k. ändamålsprincipen. Denna innebär att ett tvångsmedel bara får användas för de i lagstiftningen angivna syftena. Det innebär i sin tur t.ex. att vid utredning av ett visst brott får tvångsmedel inte tillgripas på grund av ett allmänt antagande att den misstänkte möjligen också kan ha gjort sig skyldig till annan brottslighet (JO 1990/91 s. 63).

text: Straffskalan för bedrägeri är fängelse i högst två år och för bedrägligt beteende böter eller fängelse i högst sex månader (

text: 9 kap.

text: och

text: 2 §§

text: brottsbalken

text: Bedömning

text: Den aktuella dagen kallades polis till affären COOP i Lund eftersom personalen där påstod sig ha tagit en kvinna, BB, på mer eller mindre bar gärning i anslutning till att hon pantat tomflaskor med påklistrade koder. I juridisk mening synes BB ha blivit föremål för ett s.k. envarsgripande. Polismännen informerades, förutom om den specifika händelsen, även om det faktum att affären under en längre tid haft problem med ”falska” pantflaskor och att det sammantaget handlade om tämligen stora summor.

text: Polismännen grep kvinnan – rätteligen övertog envarsgripandet – och förde henne sedan till polisstationen. Men fanns det verkligen skäl för gripandet?

text: Som framgått förutsätter ett beslut att gripa någon – eller överta ett envarsgripande – att anhållningsskäl föreligger och för ett anhållningsbeslut krävs i sin tur i princip att det föreligger skäl för häktning. Eftersom häktning kan ske med stöd av bestämmelserna i

text: 24 kap. 3 §

text: RB blir utgångspunkten för bedömningen i det följande att det krävdes att BB i vart fall var skäligen misstänkt för brott. För att en person skall anses vara skäligen misstänkt för ett brott krävs i sin tur att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka talar för att personen i fråga har begått den gärning som misstanken avser. Polismyndigheten har i remissvaret anfört att grunden för gripandet var att BB var på sannolika skäl misstänkt för bedrägeri, vilket innebär en högre grad av misstanke.

text: Utredningen ger vid handen att ingen hade iakttagit att BB pantade de ”falska” flaskorna. Det kunde således inte uteslutas att det var någon annan, t.ex. den andra kvinnan som personalen såg. Enligt BB fanns det två andra kvinnor på platsen. Det är emellertid klarlagt att BB befann sig i lokalen när personalen kom dit och att hon hade pantat flaskor, vilket i och för sig var omständigheter som talade för att det skulle ha kunnat vara hon som pantade de ”falska” flaskorna. Det butiksanställda vittnet uppgav för polisen att pantbeloppet för flaskorna, åtta kronor, stämde överens med BB:s pantkvitton. Kvittona upptog dock beloppen 6 kr 50 öre resp. 28 kr varför uppgiften synes ha varit något missvisande. – Mot denna bakgrund kan det givetvis diskuteras om BB var skäligen misstänkt för brott. En sådan fråga är emellertid av den arten att den ger ett visst utrymme för olika, var för sig godtagbara bedömningar. Jag kan därför inte resa någon invändning mot bedömningen att BB kunde betraktas som skäligen misstänkt för brott. Jag har däremot svårt att inse att den högre misstankegraden sannolika skäl skulle ha kunnat föreligga. Polismyndigheten har också underlåtit att belysa den saken närmare i sitt remissvar.

text: Nästa fråga som uppkommer är vilket brott BB kunde misstänkas för.

text: Jag vill först här nämna att den isolerade händelsen med de två ”falska” flaskorna à fyra kronor stycket var, som polismyndigheten också anfört, att bedöma som bedrägligt beteende (

text: 9 kap. 2 § brottsbalken

text: ). Som framgått synes emellertid de inblandade polismännen ha ansett att BB var misstänkt för bedrägeri. Denna uppfattning förefaller ha sin grund i att misstankar uppkom om att BB var delaktig i en mer omfattande brottslighet, men vilka närmare omständigheter som låg till grund för denna bedömning har inte redovisats i ärendet. Den enda omständighet som jag kan tänka mig låg till grund för polisens resonemang i denna del var det förhållandet att den aktuella streckkoden, enligt uppgift i polisanmälan, hade använts vid tidigare tillfällen. Butikspersonal uppgav att koden bl.a. använts på sex flaskor tidigare samma dag, varvid pant utbetalats med sammanlagt 24 kronor. I vilken utsträckning koden använts dessförinnan angavs emellertid inte. Dessutom kan noteras att det i polisanmälan antecknades att BB inte kunde ”kopplas samman” med tidigare fall av liknande händelser. Polisen förefaller alltså ha lagt personalens upplysningar om affärens problem med kopierade koder, och spekulationer om möjliga samband, till grund för sina kommande beslut under dagen rörande BB utan att själva närmare reflektera över saken.

text: Jag anser mig således endast kunna godta att BB kunde betraktas som skäligen misstänkt för bedrägligt beteende. Nästa fråga blir då om det fanns förutsättningar att gripa och föra henne till polisstationen för detta brott.

text: Polismyndigheten har upplyst att BB var okänd och att hon inte heller hade någon identitetshandling på sig. Myndigheten har därför hänvisat till bestämmelserna i

text: 24 kap. 2 § första punkten

text: RB vilka syftar till att framtvinga identitetsuppgifter. Vidare har myndigheten tillagt att det fanns risk för att BB genom att bege sig från riket skulle kunna undandra sig lagföring eller straff (

text: 24 kap. 2 § andra punkten

text: RB). Jag vill först framhålla att det inte finns någon allmän skyldighet att medföra en identitetshandling. Polisen kan inte heller med stöd av nämnda regler kräva att en för brott misstänkt person uppvisar en identitetshandling i andra fall än när hans uppgifter om namn och hemvist kan antas vara osanna (JO 1997/98 s. 147). Det är oklart om BB uppgav namn och adress redan till polismännen på platsen, och det saknas – om så var fallet – även underlag för att bedöma om BB:s uppgifter om sin identitet kunde antas vara osanna. Det kan således inte uteslutas att det var formellt möjligt att gripa och föra BB till polisstationen.

text: När det sedan gäller handlandet på polisstationen är det klarlagt att BB senast i samband med upprättandet av polisanmälan kl. 15.47 uppgav namn och adress, dvs. att hon bodde hos bekanta i närheten av affären. Vidare hade BB ett COOP-kort tillhörigt AA, som vid kontroll visade sig just bo i närheten av affären. AA kom även senare på kvällen till polishuset med BB:s pass. Det hade alltså, vilket polismyndigheten också framhållit, redan i ett tidigt skede av utredningen varit möjligt att vidta åtgärder för att fastställa BB:s identitet. Om så skett, hade beslutet om gripande kunnat hävas betydligt tidigare.

text: Som framgår av polismyndighetens remissvar gjorde emellertid kommissarien GG den bedömningen att förhör skulle hållas med BB innan kontakter togs för identifiering. Skälet till detta har uppgetts vara omfattningen av bedrägerierna mot COOP och misstankarna om att fler personer skulle vara inblandade. Som sagts byggde detta resonemang, enligt min uppfattning, i stor utsträckning på spekulationer. Det finns anledning att framhålla att JO, som jag tidigare har redovisat, uttalat att man vid misstanke om ett visst brott inte får tillgripa tvångsmedel på grund av ett allmänt antagande om att den misstänkte möjligen också kan ha gjort sig skyldig till annan brottslighet (JO 1990/91 s. 63). – Jag kan möjligen ha förståelse för att polismännen på plats i affären inte gjorde någon närmare analys av händelsen. Däremot anser jag att de polismän som tog ansvar för ärendet i polishuset självfallet mera ingående än vad som uppenbarligen skedde borde ha analyserat det inträffade och bl.a. frågat sig: vilka omständigheter är de facto besvärande för BB? Finns det andra tänkbara gärningsmän och förklaringar till händelsen? På vilket sätt kan BB kopplas till affärens tidigare problem? Hur skall det misstänkta brottet rubriceras? Samt, inte minst, står det i rimlig proportion till den misstänkta brottsligheten att frihetsberöva BB under flera timmar?

text: Enligt min uppfattning borde polisen i omedelbar anslutning till att BB fördes in till polishuset ha vidtagit åtgärder för att fastställa BB:s identitet och därefter frigett henne. Jag kan nämligen inte förstå annat än att hon endast kunde betraktas som skäligen misstänkt för bedrägligt beteende rörande ett mycket ringa belopp. Det var därför med hänsyn till proportionalitetsprincipen inte rimligt att låta frihetsberövandet, om det alls var erforderligt, bestå längre än som fordrades för identifiering. Ju mindre allvarligt brott en misstanke gäller, desto större restriktivitet fordras när det gäller användning av frihetsberövanden. Det förhållandet att polismyndigheten även hänvisat till flyktfara (

text: 24 kap. 2 § andra punkten

text: RB) föranleder inte någon annan bedömning. Jag är således mycket kritisk till polisens hantering av ärendet i denna del.

text: Som framgår av utredningen sattes BB i arresten kl. 15.40. Enligt kommissarien FF, som beslutade att BB skulle tas i förvar, var skälet för åtgärden att det var nödvändigt för att utreda hennes identitet, bostadsadress och inställning till de misstänkta brotten. Denna förklaring är inte godtagbar. Som har nämnts i det föregående gäller att den som är gripen inte behöver tas i förvar om det inte är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med gripandet, ordning eller säkerhet. Några sådana omständigheter synes inte ha förelegat. Jag ställer mig mot denna bakgrund kritisk också till beslutet att sätta in BB i arresten och noterar även att polismyndigheten anfört att ärendet borde ha kunnat hanteras utan att BB placerades där.

text: Det har vidare kommit fram att gripandet anmäldes till åklagaren först kl. 20.15, dvs. efter drygt fem timmar. Som förklaring till dröjsmålet har hänvisats till bl.a. det förhållandet att BB först skulle höras med hjälp av tolk.

text: Om polisen håller ett s.k. anhållningsförhör kan, enligt ett uttalande i förarbetena till bestämmelserna i

text: 24 kap. 8 §

text: RB, anmälan till åklagaren om frihetsberövandet i de flesta fall anstå till efter förhöret. Är saken tveksam eller svår kan det emellertid vara nödvändigt att en anmälan om frihetsberövande görs redan före förhöret för att åklagaren skall kunna antingen själv höra den misstänkte eller lämna instruktioner om vad den misstänkte skall höras om. Om förhöret inte kan genomföras omedelbart, t.ex. på grund av att en tolk måste engageras, bör detta inte fördröja en anmälan till åklagaren (

text: prop. 1986/87:112 s. 74

text: ). – Jag kan mot denna bakgrund ansluta mig till polismyndighetens konstaterande att kravet på skyndsam underrättelse till åklagaren inte kan anses uppfyllt. Dröjsmålet är givetvis särskilt klandervärt med hänsyn till ärendets karaktär.

text: Jag noterar slutligen att BB:s adress rätteligen borde ha registrerats på det sätt polismyndigheten anfört så att de beslagtagna pantkvittona på ett enkelt sätt hade kunnat återsändas.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att de åtgärder polismyndigheten vidtog i ärendet, enligt min mening, inte stod i rimlig proportion till det brott som BB möjligen kunde misstänkas för, dvs. bedrägligt beteende avseende ett mycket ringa belopp. Den bild som framträder vid en granskning av händelsen är att polisen – i sin iver att vilja gå till botten med COOP:s tämligen omfattande problem med falska streckkoder – underlät att göra en noggrann och erforderlig analys av de få konkreta omständigheter som var för handen i det specifika fallet. Som framgått anser jag alltså att polismyndigheten har brustit i sin handläggning på en rad punkter, och myndigheten förtjänar därför allvarlig kritik.

text: Jag vill avslutningsvis betona att det är av stor vikt att polisen vid användande av straffprocessuella tvångsmedel noga vinnlägger sig om, förutom att de lagliga förutsättningarna för ett sådant användande är uppfyllda, att handlandet inte hamnar i konflikt med de allmänna principer som gäller för användning av tvångsmedel (se vidare om dessa principer i t.ex. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 18 f.)

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Barn/ungdom
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Delegation/ ansvarsfördelning
Drogtest

title: Uttalanden om de nya reglerna i LVU om beslut om provtagning inför umgänge

sammanfattning: Sedan den 1 juli 2022 finns det bestämmelser i lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, som innebär att en socialnämnd, inför ett umgänge, om det finns anledning till det, ska kontrollera om en vårdnadshavare eller förälder är eller har varit påverkad av t.ex. narkotika eller alkoholhaltiga drycker. Socialnämnden får då besluta att vårdnadshavaren eller föräldern ska uppmanas att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov (beslut om provtagning). I det här beslutet uttalar sig JO om sin syn på vissa frågor som har uppkommit med anledning av de nya bestämmelserna. Socialnämnden i det här fallet har enligt JO brustit på flera sätt i sin handläggning av frågan om provtagning och den förtjänar kritik för detta.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Burlövs kommun, och hon förde fram bl.a. följande:

text: Hennes barn är placerade med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. Socialtjänsten har bestämt att hon ska lämna utandningsprov tio minuter före varje umgängestillfälle som hon har med barnen. Beslutet är grundat på felaktiga påståenden om henne och det saknas lagstöd för det beslutet.

text: Utredning

text: JO tog inledningsvis del av vissa handlingar från socialtjänsten. Därefter begärde JO att Socialnämnden i Burlövs kommun skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Nämnden skulle också besvara vissa särskilt angivna frågor.

text: Nämnden redogjorde för sin handläggning av ärendet och förde därutöver fram bl.a. följande:

text: Hur förhåller sig det nämnda beslutet till bestämmelserna i 32a § och 32 c § lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, som trädde i kraft den 1 juli 2022?

text: Beslutet är fattat enligt 4 kap 1§

text: Socialtjänstlagen

text: . Beslutet är fattat utifrån barnets bästa och i syfte att säkerställa att umgänget med vårdnadshavare sker under säkra förhållanden. – – –

text: Beslut om utandningsprov fattades 2022-07-08 enligt 4 Kap 1§

text: Socialtjänstlagen

text: . Av beslutet framgår att insatsen kommer att pågå inledningsvis i 6 månader från och med 2022-07-12 och kommer följas upp och omprövas. Motivering till beslutet lyder "Socialtjänsten behöver tillförsäkra att umgänge med barnen sker på ett tryggt och säkert sätt, vari mamma samtyckt till att lämna utandningsprov dagen för då umgängen ska ske". Ansvariga tjänstepersoner framför att det har funnits kännedom om de nya bestämmelserna i LVU men att moderns samtycke och samarbete kring utandningsprov bidragit till bedömningen att beslutet kunde fattas enligt

text: Socialtjänstlagen

text: . Dokumentationen i journalerna visar inte på ett ifrågasättande till utandningsprov från moderns sida. De gånger som modern har ställt frågor kring utandningsprov har handlat om att få syftet förklarat. Modern har inte uttryckt att hon inte vill lämna ett utandningsprov. Av dokumentationen framgår också att ansvariga socialsekreterare förklarat vid varje tillfälle att syftet med utandningsprovet är att fortsätta säkerställa nykterhet inför varje umgänge. Socialnämnden har i efterhand resonerat kring att beslutet borde ha fattats enligt nya bestämmelser 32a § och

text: 32 c §

text: LVU. Denna lärdom tar Socialnämnden till sig och vidtar åtgärder med omedelbar verkan. Socialnämndens delegationsordning kommer att revideras 2023-06-01 och de nya bestämmelserna tillföras. Samtliga socialsekreterare som arbetar med barnavårdsärenden har redan erhållit information om de nya bestämmelserna och implementering av den reviderade delegationsordningen kommer att ske snarast, direkt efter att beslut fattas 2023-06-01. – – –

text: Hur förhåller sig det aktuella beslutet till

text: förvaltningslagens (2017:900)

text: krav på bl.a. motivering, särskilt i relation till bestämmelserna i

text: 32 a §

text: och

text: 32 c §

text: LVU?

text: Förvaltningslagen

text: ställer krav på bland annat motivering, underrättelse om innehållet i beslut, kommunikation mm. Det aktuella beslutet innehåller en motivering som lyder: "Socialtjänsten behöver tillförsäkra att umgänge med barnen sker på ett tryggt och säkert sätt, vari mamman samtyckt till att lämna utandningsprov dagen för då umgänge ska ske". Innan beslutet fattades har modern vid två tillfällen underrättats om förutsättningar för umgänget samt delgetts umgängesplaneringen där det framgår att utandningsprov behöver genomföras inför varje umgänge. Socialnämndens bedömning är att

text: förvaltningslagens

text: krav på motivering, underrättelse och kommunicering är uppfyllda. Beslutet om utandningsprov är fattat enligt

text: 4 kap

text: 1§

text: Socialtjänstlagen

text: och med samtycke från modern. I samband med granskningen av ärendet har Socialnämnden uppmärksammat att beslutet om utandningsprov borde ha fattats enligt nya bestämmelser i

text: 32 a §

text: och

text: 32 c §

text: LVU. Denna lärdom tar Socialnämnden till sig och vidtar åtgärder med omedelbar verkan. Med beaktande av den information som framkommit i barnutredningen bedömer Socialnämnden att det har funnits fog för att fatta beslut om utandningsprov oaktat lagrum.

text: Det nämnda beslutet är fattat av en tjänsteman. Var tjänstemannen behörig att fatta det aktuella beslutet?

text: Beslutet om utandningsprov är fattat enligt 4 kap 1§

text: Socialtjänstlagen

text: och är fattat enligt nämndens gällande delegationsordning. Beslutet härledes till nämndens delegationsordning punkt 5.2 Beslut om bistånd i form av övrig intern öppenvård där det framgår att vid samtycke har socialsekreterare delegation att fatta beslut om insatsen.

text: Har nämnden inför sitt beslut samtalat med AA om innebörden av beslutet? Om ja, hur har det samtalet dokumenterats.

text: – – – Socialnämndens bedömning är att samtal har förts med AA kring beslutet samt innebörden av beslutet. – – –

text: Socialnämndens bedömning av det som kommit fram

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU har Socialnämnden ett ansvar för att den ungas behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta brukar socialförvaltningen komma överens med föräldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas. Socialnämnden har ett stort ansvar att försäkra sig om att umgänget med vårdnadshavare sker under säkra och trygga förhållanden. I aktuellt ärende bedömer Socialnämnden att det har funnits ett tydligt syfte och skäl till att modern uppmanats lämna utandningsprov. – – –

text: I aktuellt ärende finns inga indikationer på att utandningsprovet skulle varit en påtvingad åtgärd. Vid tidpunkten för beslut om utandningsprov har det varit i samförstånd med modern och hennes frivillighet till detta. Socialnämnden har försökt tillmötesgå modern i hennes önskemål i de fall det har varit möjligt både vad gäller umgängesplaneringen och utandningsproverna. – – –

text: I aktuellt ärende finns också ett beslut om umgängesbegränsning men Socialnämnden vill framhålla att det beslutet inte är relaterad till utandningsprov. Vidare vill Socialnämnden framhålla att beslut om utandningsprov var en tidsbegränsad åtgärd för att säkerställa barnens trygghet inför umgänge. Utandningsproverna upphörde i december i samband med att barnen beviljades en annan placering. Socialnämnden kan efter granskningen av ärendet inte konstatera några brister i handläggningen av ärendet. Den bristen som har identifierats och som kommer att åtgärdas handlar om vilka bestämmelser beslutet om utandningsprov fattas enligt. Socialnämnden vill ändock poängtera att utifrån moderns villighet till insatsen har bedömningen gjorts att det inte förelåg anledning att använda tvångslagstiftning till ett beslut om utandningsprov.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissyttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: När ett barn har placerats utanför det egna hemmet med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att barnets behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare så långt som möjligt tillgodoses (

text: 14 § första stycket

text: LVU). Om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården får socialnämnden

text: besluta hur barnets umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas (

text: 14 § andra stycket 1

text: LVU). Vad som är bäst för barnet ska vara avgörande vid beslut enligt lagen (

text: 1 § femte stycket

text: LVU).

text: Tidigare fanns det inga regler som gav socialnämnden rätt att fatta beslut om att enskilda skulle underkasta sig provtagning inför umgängen med sina barn som placerats utanför det egna hemmet med stöd av LVU, så länge den enskilde inte samtyckte till den åtgärden (se t.ex.

text: prop. 2021/22:178 s. 69

text: JO 2019/20 s. 543

text: och JO:s beslut den 29 december 2020, dnr

text: Sedan den 1 juli 2022 har det emellertid införts nya regler på området. Numera ska socialnämnden, om den unge har beretts vård med stöd av

text: 2 §

text: LVU, inför umgänge, om det finns anledning till det, kontrollera om en vårdnadshavare eller förälder är eller har varit påverkad av narkotika, alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel, sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor. Socialnämnden får då besluta att vårdnadshavaren eller föräldern ska uppmanas att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv-, svett- eller hårprov (

text: 32 a §

text: LVU).

text: Ett sådant beslut får fattas bara i den mån åtgärden är försvarlig med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter. Socialnämnden ska i beslutet särskilt ange vad för slags prov som avses och syftet med åtgärden. Om vårdnadshavaren eller föräldern inte medverkar till provtagning får förhållandet tillmätas den betydelse för socialnämndens umgänges- eller vårdbeslut som omständigheterna motiverar (

text: 32 c §

text: LVU).

text: Socialnämnden ska alltså i vissa situationer kontrollera om en vårdnadshavare eller förälder är eller har varit påverkad av t.ex. alkoholhaltiga drycker inför ett eller flera umgängen. Om den skyldigheten inträder har socialnämnden möjligheten att fatta ett beslut om att uppmana en vårdnadshavare eller förälder att genomföra en provtagning. Den möjligheten är fakultativ. Det innebär att socialnämnden har möjlighet att fatta ett sådant beslut men är inte skyldig att göra det. Om det finns andra mer lämpliga utredningsmedel bör socialnämnden överväga sådana (

text: prop. 2021/22:178 s. 81

text: ). Ett beslut får vidare bara fattas i den mån åtgärden är försvarlig med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter (

text: 32 c §

text: LVU). En behovs- och proportionalitetsbedömning ska alltså göras i varje enskilt fall (

text: prop. 2021/22:178 s. 82

text: ). Möjligheten att fatta beslut om provtagning får vidare användas oavsett om vårdnadshavaren eller föräldern samtycker till åtgärden (

text: prop. 2021/22:178 s. 115

text: ). Det innebär dock inte att ett beslut om att uppmana en vårdnadshavare eller förälder att genomföra en provtagning innebär ett åläggande för vårdnadshavaren eller föräldern att faktiskt underkasta sig den beslutade provtagningen eller att det är möjligt att genomdriva provtagningen med rättsliga medel (

text: prop. 2021/22:178 s. 81

text: ). Som jag har angett ovan får dock det förhållandet att vårdnadshavaren eller föräldern

text: inte medverkar till provtagningen tillmätas den betydelse för socialnämndens umgängesbeslut som omständigheterna motiverar (

text: 32 c § tredje stycket

text: LVU).

text: Det är också av intresse att i det här sammanhanget nämna att ett beslut om provtagning inte får överklagas (

text: 41 §

text: LVU).

text: Omständigheterna i det här fallet

text: AA:s barn bereddes vård den 27 juni 2022 med stöd av 1 och 2 §§ LVU. Den 8 juli 2022 beslutade en tjänsteman vid socialförvaltningen genom ett s.k. delegationsbeslut att bevilja AA bistånd med stöd av

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, i form av utandningsprov inför umgängena mellan AA och hennes barn. I beslutets motivering angavs att ”[s]ocialtjänsten behöver tillförsäkra att umgänge med barnen sker på ett tryggt och säkert sätt, vari mamma samtyckt till att lämna utandningsprov dagen för då umgängen ska ske”. Därefter lämnade AA flera utandningsprov inför umgängena med sina barn i enlighet med beslutet.

text: Bedömning

text: Nämndens beslut om utandningsprov i det här fallet Nämnden har i sitt yttrande till JO fört fram att AA samtyckte till att lämna utandningsprov och att den därför fattade beslutet om utandningsprov med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL.

text: Syftet med de nya bestämmelserna, dvs. 32 a och 32 c §§ LVU, är att det klart och tydligt bör framgå under vilka förutsättningar som socialnämnden får lov att besluta om att uppmana en vårdnadshavare eller förälder att genomföra en provtagning (

text: prop. 2021/22:178 s. 81

text: ). Om nämnden vid sin bedömning kommer fram till att den ska uppmana en vårdnadshavare eller förälder att lämna t.ex. ett utandningsprov, ska den alltså fatta beslutet om den saken med stöd av de nya bestämmelserna.

text: I det här fallet fattade nämnden sitt beslut om provtagning med stöd av

text: 4 kap. 1 §

text: SoL. Nämnden borde – som jag ovan har redogjort för – i stället ha fattat sitt beslut med stöd av 32 a och 32 c §§ LVU. Jag är kritisk till att nämnden inte gjorde det. Ett beslut om provtagning ska innehålla vissa överväganden Ett beslut om provtagning med stöd av de nya bestämmelserna omfattas enligt min uppfattning av

text: förvaltningslagens (2017:900)

text: , FL, krav på motivering. Det innebär att ett beslut om provtagning ska innehålla en klargörande motivering, uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande (

text: 32 §

text: FL). Utöver detta anges det, som jag har redogjort för ovan, också i LVU vad ett sådant beslut ska innehålla. Nämnden ska i beslutet särskilt ange vad för slags prov som avses och syftet med åtgärden (

text: 32 c §

text: LVU).

text: Nämnden måste alltså noggrant motivera i sitt beslut varför samtliga rekvisit för åtgärden är uppfyllda. Det inkluderar t.ex. en motivering om varför nämnden anser att åtgärden är försvarlig med hänsyn till dess syfte och övriga omständigheter (

text: 32 c §

text: LVU, se också

text: prop. 2021/22:178 s. 82

text: samt

text: – 115).

text: I sitt beslut i det här fallet har nämnden visserligen angett vilken form av provtagningsmetod som ska användas och har också – till viss del – motiverat sitt beslut. Det saknas dock bl.a. en klargörande motivering, särskilt när det gäller den behovs- och proportionalitetsbedömning som borde ha gjorts. Jag är kritisk till nämndens hantering även i det här avseendet.

text: Delegation av beslutanderätten Som jag har nämnt ovan fattades det aktuella beslutet av en tjänsteman vid förvaltningen som hade delegation att fatta beslut enligt

text: 4 kap. 1 §

text: SoL med stöd av nämndens delegationsordning. Beslutet borde dock, som jag har nämnt, ha fattats med stöd av 32 a och 32 c §§ LVU. Nämnden har till sitt remissvar fogat en ny delegationsordning som socialnämnden har antagit. Av denna framgår att en enhetschef vid förvaltningen numera har rätt att fatta beslut om provtagning enligt de nämnda bestämmelserna.

text: Av

text: 32 a §

text: LVU följer att det är socialnämnden som har möjlighet att fatta beslut om provtagning med stöd av den bestämmelsen. Uppdrag att besluta på socialnämndens vägnar får ges endast åt en särskild avdelning som består av ledamöter eller ersättare i nämnden i ärenden som är en uppgift för nämnden enligt bl.a.

text: 32 a §

text: LVU (se

text: 10 kap. 4 §

text: SoL). Den senare bestämmelsen begränsar alltså till vem beslutanderätt får delegeras i angivna ärendetyper. Däremot innebär inte bestämmelsen att beslutanderätten får delegeras i dessa fall (se t.ex.

text: HFD 2016 ref. 74

text: och mitt beslut den 28 juni 2022, dnr 822-2022). För att en delegering ska vara godtagbar krävs också att

text: kommunallagens (2017:725)

text: bestämmelser om delegation tillåter det. I förarbetena till de nya bestämmelserna i LVU angavs att det i ärenden om provtagning kan anses vara motiverat att begränsa till vem beslutanderätten i sådana ärenden får delegeras, eftersom det handlar om en inskränkning i rätten till skydd för den kroppsliga integriteten (

text: prop. 2021/22:178 s. 89

text: Det är alltså inte möjligt att delegera beslutanderätten när det gäller 32 a och 32 c §§ LVU till en enskild ledamot av nämnden eller till en tjänsteman. Jag är kritisk till hur nämnden numera har utformat sin delegationsordning och förutsätter att nämnden omgående ser över denna med utgångspunkt i det som nu förts fram.

text: Avslutande anmärkningar I det här beslutet har jag konstaterat att nämnden har brustit i sin handläggning av frågan om provtagning beträffande AA på flera sätt, och nämnden förtjänar allt sammantaget kritik för de bristerna.

text: Bestämmelserna som jag har uttalat mig om i det här ärendet är nya. Tydlig vägledning är därför av vikt för att minska riskerna för att beslut av aktuellt slag hanteras felaktigt. Beslut om provtagning är vidare enligt de nya bestämmelserna inte överklagbara. Det innebär att beslut av det slaget närmast kommer att bli föremål för granskning av tillsynsmyndigheter. Jag finner därmed skäl att skicka det här beslutet för kännedom till såväl Socialstyrelsen som Inspektionen för vård och omsorg.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet medför ingen åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling

text: Ärendet har föredragits av tf. byråchefen Eric Wahlberg. Byråchefen Anna Flodin har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Anmälan mot Skatteverket, skattekontor 2 i Stockholm, om handläggningen av ett ärende om avregistrering ur folkbokföringsregistret

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom intill JO den 27 april 2007 klagade AA på att hans far, som avled den 20 juni 2002, i flera år efter sin död tillsändes inkomstdeklarationer. Han anförde bl.a. att han vid upprepade tillfällen försökt förmå Skatteverket att avregistrera fadern såsom avliden och då flera gånger blivit illa bemött samt fått dålig service.

text: Utredning

text: Skatteverket anmodades att yttra sig. I sitt remissvar anförde Skatteverket, genom skattedirektören BB, följande.

text: Skatteverkets huvudkontor har inhämtat en redogörelse från det handläggande skattekontoret i Stockholm, vari sammanfattningsvis följande har konstaterats vad avser hanteringen av deklarationer och förelägganden rörande dödsboet för åren 2002 till 2005. För hela 2002 års inkomster beskattades dödsboet efter AA:s far under hans personnummer, enligt de regler som skulle ha gällt för den avlidne själv. AA:s far var begränsat skattskyldig i Sverige för innehav av fastighet. Begränsad skattskyldighet av det slaget registreras i det gemensamma distriktet (GD) på ett särskilt nummer, i hans fall – – –, oberoende av tidigare svenskt personnummer. Skälet till detta är en allmän återhållsamhet med att inrätta datasystem som kräver samkörning med andra personregister. Till följd av att registret i GD saknar alla datamässiga samband med Skatteverkets allmänna personregister jämte övriga skattedataregister måste avregistreringar i GD skötas manuellt. Detta hanteras av varje enskilt skattekontor för sig med ledning av särskilda förteckningar, varav framgår vilka som avlidit och ut- eller invandrat under året. I föreliggande fall var det rutinerna för denna manuella avregistrering i GD som inte fungerade på det vis som var avsett. För 2003 inkom deklaration på faderns GD-nummer. Fastigheten överläts den 1 december 2003 varför detta var sista året som taxering skulle åsättas dödsboet på GD-numret. För 2004 åsattes dödsboet en manuell noll-taxering. Det har inte i efterhand kunnat utredas varför dödsboet ej samtidigt blev avregistrerat i GD. Förklaringen till att dödsboet kom att föreläggas att deklarera såväl för 2004 som 2005 års inkomster är att det inte, trots de upprepade meddelanden AA lämnade till Skatteverket, blev avregistrerat i GD förrän i augusti 2006. Skälet till detta är, i sin

text: tur, att dåvarande rutiner inte fungerade på ett tillfredsställande sätt. Rutinerna har numera ändrats med syfte att eliminera brister av det slag AA påtalar i sin anmälan. Skatteverket vill avslutningsvis framhålla att för det fall bristerna i Skatteverkets rutiner på området också skulle ha kombinerats med ett bristfälligt bemötande av AA vore detta synnerligen olyckligt. Skatteverket har som uttalad ambition att även oanmälda personliga besök på ett skattekontor snarast ska få den hjälp som befinns motiverad. AA har framfört kritik i det avseendet för eget vidkommande, något som Skatteverket dels beklagar och dels kommer att beakta i det fortlöpande arbetet att förbättra sin service.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Det är naturligtvis olyckligt att Skatteverket har brustit i sina rutiner och inte självmant och omedelbart företagit en avregistrering. Det är än mer olyckligt att AA behövt påpeka felaktigheten vid ett flertal tillfällen innan åtgärden slutligen vidtogs. Med hänsyn till att Skatteverket enligt remissvaret har sett över sina rutiner förutsätter jag att liknande misstag inte upprepas.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot socialtjänsten i Mullsjö kommun angående handläggningen av ett ärende enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU; fråga bl.a. om dröjsmål med att fatta beslut om att inleda en s.k. barnavårdsutredning

sammanfattning: En skolsköterska gjorde en anmälan till socialtjänsten i Mullsjö kommun angående en 14-årig flicka som hade uppgett sig bli slagen av sina föräldrar. Socialnämnden kritiseras för att det dröjde nästan två månader innan nämnden formellt beslutade att inleda en s.k. barnavårdsutredning med anledning av anmälan. Orsaken till dröjsmålet – att man inte ville att flickans föräldrar skulle få vetskap om hennes kontakt med socialtjänsten – är inte godtagbar. Nämnden kritiseras även för att man i sitt beslut om placering av flickan på ett s.k. skyddat boende inte angav var hon skulle vistas och också avstod från att ta reda på var hon faktiskt vistades. I beslutet görs vidare vissa uttalanden rörande möjligheten för socialtjänsten att kräva att vårdnadshavarna talar svenska vid umgänge med ett omhändertaget barn samt rörande användningen av tolk under barnavårdsutredningen.

text: Bakgrund

text: Den 16 november 2009 kom det in en skriftlig anmälan till socialtjänsten i Mullsjö kommun från en skolsköterska angående en 14-årig flicka, AA. Enligt anmälan hade AA uppgett till skolsköterskan att hon blev slagen av sina föräldrar. Efter att anmälan kommit in till socialtjänsten hade socialtjänsten tre samtal med AA mellan den 18 november 2009 och den 8 januari 2010 och ett samtal med skolsköterskan den 14 december 2009. Vidare tog man upp ärendet (anonymt) i den s.k. ”Länsgruppen, övergrepp mot barn” den 26 november 2009.

text: Den 8 januari 2010 fattades beslut om att inleda en s.k. barnavårdsutredning angående AA och den 14 januari 2010 fattades beslut om omedelbart omhändertagande av henne enligt

text: 6 §

text: LVU. Samma dag placerades hon på ett s.k. skyddat boende.

text: Efter att AA:s vårdnadshavare, BB och CC, någon vecka senare samtyckte till placeringen av dottern upphävdes omhändertagandet. AA var därefter placerad utanför hemmet på frivillig grund med stöd av bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, fram till den 15 mars 2010 då BB och CC återtog samtycket. Ett nytt beslut om omedelbart omhändertagande fattades den 15 mars 2010.

text: Förvaltningsrätten i Jönköping biföll den 27 april 2010 socialtjänstens ansökan om vård av AA med stöd av 1 och 2 §§ LVU. Någon polisanmälan angående misstankarna om misshandel gjordes aldrig av socialtjänsten.

text: Anmälan

text: BB och CC framförde i anmälningar, som kom in till JO under mars och april 2010, klagomål mot socialtjänsten angående handläggningen av ärendet om omhändertagande av dottern AA.

text: Utredning

text: Handlingar togs in från socialtjänsten och från Förvaltningsrätten i Jönköping. Vidare inhämtades upplysningar vid telefonsamtal med en handläggare inom socialtjänsten.

text: Kommunstyrelsen, som vid den aktuella tiden ansvarade för socialtjänsten i kommunen, anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över handläggningstiden och handläggningen i övrigt i ärendet. I remissen ställdes vissa frågor, vilka framgår av remissvaret som återges nedan. Kommunstyrelsens omvårdnadsutskott överlämnade ett remissvar i vilket anfördes följande.

text: Kommunstyrelsen finner att den genom att svara på ställda frågor samt hänvisa till utredningar/journalanteckningar som tidigare skickats till JO, fullgjort begäran om utredning. I det följande anges kommunstyrelsens svar i direkt anslutning till de av JO ställda frågorna.

text: Fråga

text: Har socialtjänsten vid ett möte med föräldrarna använt en tolk som är bekant till familjen?

text: Svar

text: Vid bokningen av tolk frågade Tolkförmedlingen i Jönköping efter klientens efternamn. Detta är rutin hos förmedlingen för att undvika att tolk som känner klienten bokas. Handläggaren uppgav då klientens efternamn. Förmedlingen återkom därefter till handläggaren och meddelade att en tolk bokats som inte känner familjen. Dessa åtgärder bedömdes som tillräckliga i syfte att uppfylla de krav som åligger socialtjänsten vid bokning av tolk.

text: Fråga

text: Har socialtjänsten ställt krav på att föräldrarna och dottern inte ska använda sitt modersmål utan prata svenska med varandra vid eventuella möten?

text: Svar

text: Ja, det ingår i vårdplanen att samtalen skall ske på svenska eller att tolk skall användas, så att handläggare/behandlingspersonal hör vad som sägs mellan dotter och föräldrarna. Det är av vikt att så sker, eftersom dottern uppgett att det förekommit hot och kränkande tillmälen.

text: Fråga

text: En anmälan angående dottern kom in från en skolsköterska till socialtjänsten den 16 november 2009. Flickans situation bedömdes vara allvarlig. Varför fattades beslut om att inleda utredning först den 8 januari 2010?

text: Svar

text: Socialtjänsten bedömde vid tillfället anmälan om AA:s hemsituation som allvarlig. Man gjorde också bedömningen att det utöver fysisk bestraffning också kunde finnas inslag av hedersrelaterad problematik i hemmet. Socialtjänsten ansåg därför att man behövde vidta en del åtgärder, innan föräldrarna underrättades. ”Länsgruppen för övergrepp i Jönköpings län” konsulterades. Denna grupp har erfarenhet av handläggning av ärenden gällande fysiska och psykiska övergrepp. Gruppens medlemmar bedömde AA:s situation som allvarlig. Länsgruppen kom fram till att man inte heller kunde utesluta att AA kunde vara föremål för hedersrelaterat våld. Ytterligare experter inom området ”Hedersrelaterat våld” konsulterades, bl.a. en handläggare på Socialstyrelsen region sydväst. Med utgångspunkt från dessa konsultationer genomförde handläggarna sedan flera förtydligande samtal med AA. De genomfördes med syftet att skapa underlag för bedömningen om hur allvarlig hennes hemsituation var samt om hon behövde skydd och i så fall vilket skydd hon behövde. Ett inplanerat samtal fick ställas in därför att AA blev sjuk. Detta fördröjde processen något. Efter samtalen med AA bedömde socialtjänsten att man inte kunde utesluta att AA kunde befinna sig i en familj där det kan förekomma hedersrelaterat våld. Hemsituationen bedömdes som allvarlig. Man gjorde också bedömningen att det var av stor vikt att AA inte träffade sina föräldrar efter det att de underrättats om vad hon berättat för socialtjänsten. Det ansågs kunna föreligga än större risk för fysisk och psykisk bestraffning från föräldrarna efter den underrättelsen. Det fanns ett inplanerat datum då socialtjänsten hade tänkt underrätta föräldrarna, men detta ställdes in eftersom det kommit fram att AA denna dag skulle läggas in på sjukhus för operation av halsmandlarna. Det bedömdes inte som lämpligt att underrätta föräldrarna så länge AA befann sig i hemmet. Socialtjänsten väntade därför tills skolan började igen efter jullovet, så att hon kunde garanteras skydd vid underrättandet.

text: Fråga

text: Efter att dottern omhändertagits enligt

text: 6 §

text: LVU, fattades beslut enligt

text: 11 §

text: LVU om att placera henne ”på skyddsboendet Gryning Vård AB”. Borde det av beslutet ha framgått var hon skulle vistas?

text: Svar

text: Svaret är nej. Flickan placerades just på ett skyddsboende, eftersom det fanns misstanke om att våldet hon beskrev, kunde vara hedersrelaterat. Under utredningstiden har boendet haft som uppdrag att göra en skyddsbedömning utifrån flickans situation.

text: Fråga

text: Känner socialtjänsten till var flickan placerades?

text: Svar

text: Svaret är nej. Det förekommer ingen rutinmässig information till socialtjänsten om var skyddsboendet har för adress. Men på förfrågan från socialtjänsten lämnas alltid adressen. Socialtjänsten gjorde här valet att inte fråga om adressen, eftersom det förhållningssättet är förankrat hos Länsstyrelsen i Västra Götaland, som också är den myndighet som regelbundet besökte verksamheten. [ – – – ] Vissa ytterligare handlingar och upplysningar inhämtades från socialtjänsten.

text: BB och CC kommenterade remissvaret och gav in kompletterande klagomål och handlingar.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis framhålla att JO:s granskning främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut och brukar inte ta ställning till om beslut är riktiga i sak eller uttala sig om de bedömningar en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Huruvida det fanns skäl att omhänderta AA enligt LVU är således en fråga som jag inte uttalar mig om.

text: Beträffande vad som framkommit om den formella handläggningen begränsar jag mina uttalanden till följande.

text: Dröjsmål med att fatta beslut om att inleda en utredning Socialnämnden ska utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden (

text: 11 kap. 1 § första stycket

text: SoL). När det gäller utredningar av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd kompletteras bestämmelsen av

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. Den som berörs av en sådan s.k. barnavårdsutredning ska enligt paragrafens tredje stycke underrättas om att en utredning inleds.

text: Med en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL avses all den verksamhet som syftar till att göra det möjligt för nämnden att fatta beslut i ett ärende. Om nämnden anser att en anmälan inte bör föranleda ett ärende bör inte heller några utredningsåtgärder vidtas (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1995/96 s. 312).

text: Huruvida det i det enskilda fallet finns anledning att inleda en utredning får avgöras efter en bedömning från fall till fall. Denna s.k. förhandsbedömning måste i första hand grundas på innehållet i anmälan och förvaltningens tidigare kännedom om de personer som berörs av anmälan. Någon absolut tidsgräns för hur länge en förhandsbedömning får pågå kan inte uppställas. Det ligger i sakens natur att bedömningen av om en utredning ska inledas eller inte kan och bör ske skyndsamt.

text: Socialtjänsten fick i det aktuella fallet kännedom om AA:s situation den 16 november 2009. Trots att hon uppgav sig ha varit utsatt för misshandel av båda

text: sina föräldrar dröjde det nästan två månader innan en utredning formellt inleddes. Under tiden hade socialtjänsten flera samtal med flickan.

text: Såvitt jag har förstått var samtalen med AA inte begränsade till att inhämta mer allmänna uppgifter från flickan inom ramen för förhandsbedömningen eller informera henne om socialtjänstens verksamhet. Samtalen synes ha varit ett led i en faktisk utredning av om socialtjänsten skulle vidta stöd- och hjälpåtgärder. Socialtjänsten borde därför långt tidigare än vad som blev fallet ha beslutat om att inleda en utredning. I detta sammanhang kan nämnas att socialtjänsten även inhämtade kompletterande uppgifter från skolsköterskan. Även den kontakten synes ha varit sådan att den borde ha vidtagits först efter att nämnden hade beslutat om att inleda utredning.

text: När en utredning har inletts ska bl.a. berörda vårdnadshavare underrättas om att så har skett. Bestämmelsen om nämndens upplysningsskyldighet har kommit till för att det inte ska råda något tvivel om att en utredning pågår. Familjen ska därför alltid informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande (

text: prop. 1996/97:124 s. 110

text: ). Det har ansetts otillfredsställande att utredningsarbete skulle kunna bedrivas ”bakom ryggen” på de berörda (

text: a. prop. s. 109

text: ). Det har inte i lagen föreskrivits inom vilken tid en sådan underrättelse måste ske. Underrättelsen ska i normalfallet ske utan onödigt dröjsmål. Det kan visserligen finnas fall då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har påbörjats. Det får emellertid aldrig bli fråga om någon längre tid som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning och det måste finnas goda skäl till varför så sker (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1999/00 s. 243).

text: Orsaken till att socialtjänsten i detta fall underlät att inleda en utredning var att socialtjänsten inte ville att AA:s föräldrar skulle få vetskap om hennes kontakt med socialtjänsten. Att socialtjänsten således underlät att fatta ett beslut om att inleda en utredning för att kringgå bestämmelsen i

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL om skyldighet att informera vårdnadshavarna om utredningen är givetvis inte godtagbart.

text: Placeringen i ett för socialnämnden okänt boende Av

text: 11 § första stycket

text: LVU framgår att socialnämnden bestämmer hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden.

text: Det följer således direkt av lagrummets ordalydelse att det av ett beslut om var den unge ska placeras måste framgå var han eller hon ska vistas under vårdtiden, vilket i praktiken innebär att det ifrågavarande jourhemmet eller familjehemmet ska anges i beslutet (se även JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 261).

text: Beslutet att placera AA ”på skyddsboendet Gryning Vård AB” innebar i praktiken att nämnden överlämnade åt bolaget att fatta beslut om var AA skulle vistas. Som framgår av vad jag ovan anfört är det inte korrekt.

text: Jag ser också allvarligt på att nämnden i detta fall har avstått från att ta reda på var flickan faktiskt vistades. Jag har svårt att se att socialnämnden under de omständigheterna har möjlighet att fullgöra sina skyldigheter att följa vården av det placerade barnet (jfr 11 § fjärde och femte styckena LVU). Att placeringen som i detta fall periodvis skedde frivilligt och att vårdnadshavarna då gick med på att den faktiska vistelseadressen var okänd förändrar inte den saken.

text: Krav på att tala svenska vid umgänge Såvitt framkommit har det i detta fall under den för granskningen aktuella tiden inte fattats några beslut enligt

text: 14 §

text: LVU om umgängesbegränsning. Av bl.a. socialtjänstens journalanteckningar framgår emellertid att frågan om hur umgänge skulle ske var uppe till diskussion. Vidare har det upprättats åtminstone två vårdplaner där frågan om umgänge mellan AA och föräldrarna tagits upp. I en vårdplan som BB och CC undertecknade den 14 mars 2010 – och alltså inte samtyckte till – anförs om umgänge bl.a. följande. Till en början bör umgänget […] ske på institutionen tillsammans med personal, samtalet skall ske på svenska och umgänget skall också begränsas i tid. I en vårdplan som socialtjänstens handläggare undertecknat den 12 maj 2010 anges i stället att samtalet ska ske på svenska ”om föräldrarna inte önskar att tolk bokas”.

text: Om socialtjänsten finner skäl att övervaka umgänge som sker mellan ett barn som är omhändertaget enligt LVU och dess föräldrar bör personalen ha möjlighet att förstå vad som sägs. Om det inte klart framgår att det är naturligt för barnet och dess anhöriga att tala svenska med varandra, och det inte heller finns någon kontaktperson eller annan personal som förstår familjens språk som kan medverka vid umgänget, är det enligt min mening mest naturligt att en tolk anlitas för att tolka det som sägs åt den som övervakar umgänget.

text: För det fall socialtjänsten ensidigt förordnar att vårdnadshavarna till ett barn som vårdas med stöd av LVU ska tala svenska vid umgänget med barnet utgör förordnandet en sådan reglering av umgänget som ska komma till uttryck i ett överklagbart beslut enligt

text: 14 §

text: LVU.

text: Det har inte framkommit i vilken utsträckning umgänge mellan AA och föräldrarna skedde under de villkor som nämnts ovan eller om någon av parterna vid något tillfälle avstod från umgänge därför att de uppställda villkoren inte godtogs. Jag anser inte att utredningen ger mig underlag för att bedöma om det under den aktuella tiden skulle ha funnits skäl att fatta beslut enligt

text: 14 §

text: LVU i frågan om att tala svenska vid umgänget. Det framgår emellertid att socialtjänsten senare gav föräldrarna den valmöjligheten att tolk i stället kunde förordnas. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken.

text: Användande av en tolk som var bekant till familjen BB och CC har i sin anmälan till JO anfört att socialtjänsten vid det första mötet med dem, den 14 januari 2010, hade anlitat en tolk som var bekant med dem och ”tvingat” denne att tolka. Förutom vad som framgår av remissvaret har bl.a.

text: följande framkommit om händelsen. I ett brevsvar till BB och CC har förvaltningen anfört bl.a. följande.

text: Påståendet att [socialförvaltningen] skulle ha tvingat tolken att tolka är fel. [Två tjänstemän vid förvaltningen] uppfattade att både tolken och BB, efter en del diskussioner, gav sitt muntliga medgivande till att tolkningen kunde ske trots att de kände varandra. Något tvång var det inte frågan om. [Socialförvaltningen] vädjade dock till båda parter om att tolkningen skulle kunna ske eftersom det var nödvändigt att föräldrarna skulle bli underrättade. Det som avgjorde att det blev en tolkning var att tolken intygade att hon hade tystnadsplikt. Enligt

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, bör en myndighet, när den har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, vid behov anlita tolk. Några för tolkar direkt tillämpliga jävsbestämmelser eller dylikt finns inte i

text: förvaltningslagen

text: . Som jämförelse kan nämnas att det i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: , FPL, finns en bestämmelse om att ”den vars tillförlitlighet kan anses förringad på grund av hans ställning till någon som för talan i målet eller på grund av annan därmed jämförlig omständighet” inte får anlitas som tolk (

text: 50 § tredje stycket

text: , FPL).

text: Tolkar står inte under JO:s tillsyn. Jag känner inte heller till om den aktuella tolken var auktoriserad. Jag vill emellertid i sammanhanget nämna att det finns bestämmelser om bl.a. jävssituationer som auktoriserade tolkar har att förhålla sig till. I förordningen (

text: ) om auktorisation av tolkar och översättare föreskrivs således att auktoriserade tolkar ska avböja att utföra ett uppdrag om det finns särskilda omständigheter som kan rubba förtroendet för deras opartiskhet eller självständighet (

text: 9 § andra stycket

text: ). Kammarkollegiet har med stöd av förordningen utfärdat tolkföreskrifter (

text: KAMFS 2004:1

text: ) vari anges bl.a. att en auktoriserad tolk, innan han åtar sig eller fullföljer ett uppdrag, noggrant ska överväga om han är lämplig att utföra uppdraget (

text: 13 §

text: ). Kammarkollegiet har vidare i en vägledning för auktoriserade tolkar, God tolksed (reviderad i december 2010), lämnat vissa rekommendationer. Under rubriken Jävsgrunder anförs bl.a. följande.

text: För att tolken ska ha parternas förtroende är det viktigt att hon är och uppfattas som opartisk. Det finns många situationer då en tolks opartiskhet kan ifrågasättas. Exempel på sådana situationer är om: • Ärendet angår tolken eller en nära släkting. • Tolken genom skuldsättning eller av annan anledning är ekonomiskt beroende av någon av parterna. • Det i övrigt finns någon särskild omständighet som kan rubba förtroendet för tolkens opartiskhet. Om jäv föreligger ska tolken avstå från uppdraget. Om hon är osäker om jäv föreligger bör hon meddela parterna detta och komma överens med dem om hur situationen ska bedömas. Detta gäller även när tolkningen redan påbörjats. I den situation jag nu har att bedöma förefaller det inte i första hand ha varit fråga om att tolkens tillförlitlighet, dvs. förmåga att utföra sin uppgift, kunde ifrågasättas. Det som skulle kunna tala för att det i detta fall var olämpligt att den aktuella tolken anlitades var snarast att det kunde ifrågasättas om BB och CC kunde förväntas tala fritt om sin familjesituation inför en person som de kände.

text: Vad gäller bokningen av tolken instämmer jag i den uppfattning som kommer till uttryck i remissvaret, nämligen att förvaltningen inte kan göra mycket mer än att uppge partens namn till tolken (alternativt tolkförmedlingen) och förlita sig på att tolken med ledning av detta upptäcker om det är olämpligt att åta sig uppdraget.

text: Det är självfallet principiellt sett inte lämpligt att i ett LVU-ärende använda sig av en tolk som på något sätt är bekant med familjen. När en situation som den i det nu aktuella fallet uppstår, dvs. att det först vid själva tolkningssituationen visar sig att bekantskap föreligger, måste myndigheten utifrån omständigheterna i det enskilda fallet bedöma vad som är lämpligast att göra. Det får i detta fall vägas in att det var fråga om att socialtjänsten skulle informera om att man hade beslutat om ett omedelbart omhändertagande, ett beslut som till sin natur är akut och alltså inte kan skjutas upp.

text: Vad som har framkommit i ärendet i denna del ger mig inte underlag för att rikta någon kritik mot socialförvaltningen för att den aktuella tolken användes.

text: Med den kritik som uttalats ovan avslutas ärendet.