title: Anmälan mot polis och åklagare med anledning av att vissa uppgifter inte tagits med i ett förundersökningsprotokoll

text: Justitiekanslern vidtar ingen åtgärd i ärendet.

text: Bakgrund

text: KJT och MV åtalades för att gemensamt och i samråd ha berövat en tredje person livet. ATV åtalades för medhjälp till mordet. Göteborgs tingsrätt (mål nr B 2142-04) dömde den 4 mars 2005 KJT för mord till livstids fängelse. MV friades medan ATV dömdes för skyddande av brottsling. Hovrätten för västra Sverige (mål nr B 1865-05) fastställde den 2 juni 2005 tingsrättens domslut vad gällde KJT och MV och ogillade, med ändring av tingsrättens dom, åtalet mot ATV. Nedan kallas personerna för K och M i likhet med vad tingsrätten och hovrätten har gjort i sina domar.

text: Klagomålet

text: K har i en anmälan hit gjort gällande att han först i hovrätten har fått kännedom om vissa viktiga uppgifter som framkommit under förundersökningen. Genom undanhållandet av dessa uppgifter har han inte fått en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: och såväl objektivitetsprincipen som hans rätt att ta del av förundersökningen har satts åt sidan. K har närmare redogjort för händelseförloppet enligt följande.

text: I tingsrätten lämnade han uppgifter om att han inte hade varit närvarande när mordet begicks. I hovrätten ändrade han sin berättelse och uppgav att han i och för sig hade varit närvarande men att det var M som hade begått mordet. Först i hovrätten lämnade M uppgifter om att K före mordet hade hanterat vapen i en lägenhet och att M vid två tillfällen efter mordet hade erhållit betalning av K, som någon form av skadestånd. När dessa uppgifter ifrågasattes av K uppgav M att han i ett tidigt skede av förundersökningen hade lämnat dessa uppgifter ”under bordet”. För att styrka detta åberopade han vittnesförhör med polismännen HN och PT. K och hans försvarare fick del av dessa uppgifter först när en kompletterande förundersökning delgavs dem vid huvudförhandlingen i hovrätten. Polis och åklagare hade emellertid under lång tid haft vetskap om dessa uppgifter. Det kan påpekas att PT i sitt vittnesmål i hovrätten inte lämnade några uppgifter förrän M befriade honom från något slags tystnadsplikt.

text: När det gäller vapenhanteringen förevisades K i december 2004 en videofilm i vilken M på uttrycklig fråga angav att det inte förekom någon vapenhantering i den aktuella lägenheten. K fick därefter en fråga om han hade kommentarer till videofilmen. K har på detta sätt blivit konfronterad med uppgifter som förhörsledaren visste var osanna.

text: Åklagarmyndighetens yttrande

text: Åklagarmyndigheten, Riksåklagarens kansli, har på Justitiekanslerns begäran yttrat sig samt gett in ett yttrande från den handläggande åklagaren. Av det förstnämnda yttrandet framgår bl.a. följande.

text: ”Förundersökningsförfarandet är (…) ett särskilt reglerat förfarande. De ovan angivna reglerna om dokumentationen gäller de uppgifter som lämnas vid förhör. Det finns emellertid inte någon definition av vad som avses med förhör. Då förundersökningspersonal utfrågar personer om förhållanden som avser ett misstänkt brott torde det vara att anse som ett förhör. Avgörande torde vara vem som tar initiativ till att lämna information. Om någon självmant vänder sig till polis eller åklagare för att lämna information om brott måste det anses vara en anmälan eller tipslämning. En person kan naturligtvis också komma med vilka uppgifter som helst med tillägget att det han sagt kommer han aldrig att verifiera. Att tillmäta en sådan uppgift något annat värde än vilket annat spaningsuppslag som helst låter sig inte göra. De uppgifter som M lämnat och som inte dokumenterats har inte utgjort processmaterial i tingsrätten. Att T och dennes försvarare i detta skede inte fått kännedom om dessa innebär därför inte att T inte fått en ”fair trial” vilket han är berättigad till enligt

text: artikel 6.1 Europakonventionen

text: . Uppgifterna kan knappast karaktäriseras som uppgifter som skulle ha varit till fördel för T. Enligt min bedömning har det inte funnits någon skyldighet för åklagaren att i förundersökningsprotokollet redovisa den omständigheten att M till polisen lämnat uppgifter han samtidigt uppgivit att han aldrig skulle stå för. Jag noterar att då M inför förhandlingen i hovrätten bekräftade de uppgifter han tidigare inte sagt sig stå för, har detta dokumenterats på det sätt som är föreskrivet. Avslutningsvis kan tilläggas att i överklagandet av hovrättens dom till Högsta domstolen har försvararna lämnat en redogörelse angående uppgifter ”under bordet” motsvarande den som finns i inlagan till JK. I överklagandet till HD anfördes bl.a. att det förelåg synnerliga skäl att prövningstillstånd meddelades då reglerna i

text: rättegångsbalken

text: om förundersökningens bedrivande inte följts samt då T inte fått en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . HD beslutade den 29 augusti 2005 att inte meddela prövningstillstånd.”

text: Av yttrandet från handläggande åklagare framgår bl.a. följande.

text: ”En hörd persons utsaga skall genomläsas och godkännas, eller motsvarande. Det är uteslutet att i förhöret ta med något som förhörspersonen inte står för i förhörsögonblicket.

text: Förundersökningsmaterialet består således inte av uppgifter ”under bordet”, lika lite som tidningsartiklar, rykten eller de slutsatser som utredarna kommer fram till under arbetets gång. Uppgifter ”under bordet” kan inte, som advokaterna påstår, enligt min mening användas av åklagaren under häktningsförhandlingar eller i annat sammanhang under förundersökningen eller i åtalet och givetvis inte under själva rättegången. Sanningshalten i lämnade uppgifter, antingen de lämnats som utsagor i upptecknade, vidkända förhör eller i förtroende ”under bordet” kan inte bedömas förrän de jämförs med andra uppgifter i en utredning. Den ende som kan ta upp uppgifterna ”ovan bordet” är den person som först lämnat dem till annan med förbehåll att de inte vidkänns av förhörspersonen i något dokument. Självfallet måste en polisman som fått uppgifter ”under bordet” i en vittnessituation yppa dessa uppgifter, vilket en förhörsledare bör upplysa en förhörsperson om. Inspektör PT hamnade i en sådan situation då han inte var informerad att tidigare uppgifter ”under bordet” nu lagts på detsamma av M själv. Något lösande av tystnadsplikt har det inte varit fråga om. Vem som helst som bryter ett förtroende beträffande uppgifter som inte lämnats officiellt blir nog tveksam till detta. Givetvis har inte polismän, som advokater, något klientprivilegium och åtföljande tystnadsplikt avseende vad en person säger i förtroende.”

text: K har inkommit med synpunkter på yttrandet.

text: Rättslig reglering av intresse

text: I ärendet är bestämmelserna om förundersökning i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) av intresse.

text: I

text: 23 kap. 4 §

text: RB slås fast ett antal principer för förundersökningens bedrivande. I bestämmelsen anges bl.a. att vid förundersökningen skall beaktas inte endast de omständigheter som talar emot den misstänkte utan även omständigheter som är gynnsamma för denne. Vidare skall bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. Härigenom kommer den s.k. objektivitetsprincipen till uttryck. Den innebär t.ex. att om förundersökningsledaren låter inhämta viss utredning som talar till den misstänktes förmån får den utredningen inte hållas utanför förundersökningen. Enligt Riksdagens ombudsmän (JO) bör objektivitetskravet förstås så att även omständigheter som inte entydigt talar till den misstänktes förmån men som skulle kunna vara av betydelse för hans försvar skall tas tillvara och redovisas (se JO:s beslut den 7 juli 2006 i ärende nr 2181-2005). När en misstänkt biträds av en försvarare är det dock denne som i första hand har till uppgift att belysa de förhållanden som talar till förmån för den tilltalade. Oavsett om den tilltalade har försvarare har dock åklagaren alltid en redovisningsplikt som innebär att fakta som gynnar försvaret och som framkommer under förundersökningen eller därefter inte kan undanhållas försvaret och domstolen.

text: I

text: 23 kap. 12 §

text: RB anges att det under förhör inte är tillåtet att framkalla en bekännelse eller ett uttalande i en viss riktning genom att använda bl.a. medvetet oriktiga uppgifter. Processlagberedningen (NJA II 1943 s. 308) har uttalat att förhörsledaren inte i strid mot det verkliga förhållandet får uppge att någon medbrottsling har avlagt bekännelse eller att annan bevisning mot den misstänkte föreligger.

text: Av

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB följer att den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt.

text: Vid förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB protokoll föras över vad som har förekommit av betydelse för utredningen. Det är av vikt att det ger en trogen och rättvisande bild av vad som har förekommit vid de olika utredningsåtgärderna. I protokollet skall antecknas inte bara det som är till nackdel för en viss tilltalad utan även det som är till hans fördel (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 23:71). Det som är betydelselöst för utredningen skall inte tas med i protokollet. Vid bedömningen av vilka uppgifter som kan anses vara utan betydelse är det viktigt att den i

text: 4 §

text: föreskrivna objektivitetsprincipen beaktas (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 23:72).

text: Av

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB, som gäller förhörssituationen, framgår att en utsaga av en misstänkt eller någon annan skall upptecknas och att utsagan skall läsas upp eller tillfälle ges den som har hörts att granska uppteckningen.

text: Enligt

text: 22 § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: skall protokoll avfattas så att det ger en trogen bild av vad som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet.

text: Enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till en rättvis rättegång, en ”fair trial”. Utmärkande för en rättvis rättegång är att parterna är likställda i processen och att proceduren inte gynnar den ene på den andres bekostnad. Vad som krävs i brottmål är inte att den tilltalade och åklagaren har samma processuella rättigheter utan att den tilltalade inte har sämre möjligheter än åklagaren att utföra sin talan inför domstolen. Det kontradiktoriska förfarandet syftar till att garantera att båda parter får kännedom om allt material i processen, får tillfälle att framföra sina synpunkter på detta samt har lika goda möjligheter att åberopa bevisning och utföra sin talan (Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3:e uppl., s. 218).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkten för min bedömning är – utifrån utredningen i ärendet – följande. M har till polisen under förundersökningens bedrivande lämnat vissa uppgifter som han uttryckligen har sagt att han inte skulle stå för vid ett regelrätt förhör eller vid en rättegång. Uppgifterna har enligt det uttryck som använts i ärendet lämnats ”under bordet”. Uppgifterna har inte dokumenterats i förundersökningsprotokollet och därmed inte heller kommit K och hans försvarare till del. I förundersökningsprotokollet har i stället redovisats de uppgifter som M har lämnat vid förhör och som han har granskat och godkänt. K har vid ett förhör konfronterats med ett videoinspelat förhör med M i vilket denne har lämnat uppgifter som inte överensstämde med de uppgifter som han hade lämnat ”under bordet”.

text: Den fråga som jag har att ta ställning till är om åklagaren eller polisen, genom att inte redovisa de uppgifter som M har lämnat ”under bordet” har agerat i strid med objektivitetsprincipen eller andra regler gällande förundersökningens bedrivande.

text: Det kan i sammanhanget konstateras att de uppgifter som det har varit fråga om inte tycks ha varit till K:s fördel. I den mån objektivitetsprincipen kan sägas innebära endast att åklagaren vid förundersökningens bedrivande inte får undanhålla uppgifter som talar till den misstänktes förmån finns det således inte någon anledning att anta att åklagaren har brutit mot denna princip. Emellertid instämmer jag i JO:s ovan redovisade bedömning att objektivitetskravet bör förstås så att även omständigheter som inte entydigt talar till den misstänktes förmån men som skulle kunna vara av betydelse för hans försvar skall redovisas. Detta får också anses framgå av

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: . Enligt min bedömning har de uppgifter som M har lämnat ”under bordet” haft sådan betydelse att de borde ha dokumenterats och delgetts K och hans försvarare om M hade verifierat dessa.

text: Frågan kvarstår dock hur sådana uppgifter som en förhörsperson säger sig inte stå för skall hanteras.

text: Vid denna bedömning kan det å ena sidan konstateras att den misstänkte får anses ha ett starkt intresse av att allt av någon betydelse som framkommer i samband med en pågående förundersökning redovisas för honom så snart som möjligt – och inte först i andra instans som skett i detta fall. Detta intresse får anses vara särskilt starkt när det rör sig om uppgifter som en medtilltalad för ett mycket grovt brott lämnar.

text: Å andra sidan bör man beakta den misstänktes behov av att få uttrycka synpunkter och annat i förtroende utan att detta redovisas i ett förundersökningsprotokoll. Detta är värt att ta i beaktande, särskilt när det gäller personer som är frihetsberövade under en längre tid med restriktioner. Enligt min åsikt motiverar dock inte alltid detta behov att uppgifter som är relevanta för förundersökningen kan hållas utanför denna och det eventuellt kommande brottmålet. Detta framgår också av det förhållandet att de poliser som har deltagit i förundersökningen kan höras om vad de har erfarit vid denna.

text: Av

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB framgår att den som hörs vid ett förhör skall få tillfälle att granska uppteckningen av förhöret och komma med eventuella invändningar. Dessa skall föranleda ändring i uppteckningen eller nedtecknas i denna. Detta förfarande borgar för att det är den version som den hörde vill lämna som blir korrekt återgiven. Jag kan därmed inte se att sådana uppgifter som lämnas vid ett förhör men som den hörde personen omedelbart säger att han inte tänker vidkännas kan tas med i protokollet. Dessa uppgifter kan ju rimligen inte godkännas på det sätt som det förutsätts skall ske enligt den nämnda bestämmelsen.

text: Man kan också fråga sig vilken betydelse sådana uppgifter som lämnas utan att förhörspersonen säger sig stå för dem kan ha. Det finns enligt min mening inte någon anledning att i detta avseende skilja på uppgifter som lämnas vid ett regelrätt förhör eller i ett annat sammanhang.

text: Så länge uppgiftslämnaren vidhåller att uppgifterna inte kommer att verifieras kan snarast uppgifterna bedömas som någon form av spaningsuppslag. I den mån förhörspersonen inte senare verifierar uppgifterna bör de inte tas med i förundersökningsprotokollet. Protokollet skall ju föras över vad som har förekommit av betydelse för utredningen. I den mån uppgifterna inte verifieras på något sätt anser jag inte att de har någon sådan betydelse att de skall dokumenteras, oavsett om de talar till den misstänktes förmån eller inte. Man kan ju inte i det läget räkna med att uppgifterna kommer att få någon betydelse som processmaterial i en kommande rättegång. I den mån uppgiftslämnaren sedermera verifierar sina uppgifter blir givetvis bedömningen en annan.

text: Situationen är inte enligt min mening att jämställa med det förhållandet att en hörd person inledningsvis godkänner en uppteckning av förhöret men sedermera ändrar sig och tar tillbaka godkännandet. I det fallet bör både förhöret och uppgiften om att personen i fråga vill ta tillbaka sina uppgifter redovisas i förundersökningen, om uppgifterna i sig inte kan anses vara betydelselösa. I denna situation kan de uppgifter som har lämnats och sedan återtagits få betydelse. Bl.a. kan de åberopas till intäkt för att förhörspersonen har lämnat olika versioner och därmed kan antas vara mindre trovärdig än annars. Möjligen skulle man kunna dra sådana slutsatser även när en person har lämnat uppgifter ”under bordet” som inte stämmer med dem som han har lämnat officiellt. En grundläggande skillnad är dock att förhörspersonen aldrig har sagt sig stå för uppgifterna ”under bordet”.

text: Enligt min bedömning har polisen eller åklagaren inte åsidosatt objektivitetsprincipen eller någon annan bestämmelse genom att inte dokumentera de uppgifter som M har lämnat ”under bordet” utan i stället nedteckna den version som han har godkänt. Det kan inte heller anses fel att K har konfronterats med de uppgifter som M har lämnat officiellt. Även om detsenare har konstaterats att dessa uppgifter inte var sanna har det inte framkommit något i ärendet som visar att detta var uppenbart för polis eller åklagare när förhöret hölls. I den mån de hade kännedom om att M hade lämnat en annan version än den som var videoinspelad hade de ändå, enligt min mening, att utgå från de uppgifter som M hade sagt sig stå för.

text: Det har således inte förekommit något brott mot bestämmelserna i

text: 23 kap. 12 § rättegångsbalken

text: . Förfarandet kan inte heller anses vara olämpligt i övrigt eller stå i strid med bestämmelserna i Europakonventionen om en rättvis rättegång.

text: Jag finner således inte anledning att uttala någon kritik i ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Ersättning vid frihetsberövande när tiden för frihetsinskränkning har avräknats vid fastställande av fängelsepåföljd som därefter har verkställts genom intensivövervakning med elektronisk kontroll

org: jk

text: Justitiekanslern avslår LG:s begäran om ersättning.

type: stycke

text: Anspråk m.m.

type: rubrik

text: LG har varit berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 13 januari – 23 mars 2009. Han anhölls på grund av misstanke om medhjälp till grovt narkotikabrott och häktades på grund av misstanke om grovt narkotikabrott. Åtal väcktes för detta brott samt för vapenbrott. LG frikändes från den häktningsgrundande brottsmisstanken men dömdes i samma mål till fyra månaders fängelse för vapenbrottet.

text: LG har begärt ersättning för lidande med 50 000 kr och för ombudskostnader med 1 380 kr.

text: Åklagarmyndigheten har avgett ett yttrande.

text: LG har fått del av åklagarens yttrande och kompletterat utredningen med ett beslut den 18 januari 2010 om intensivövervakning med elektronisk kontroll (IÖV, s.k. fotboja).

text: Justitiekanslern har tagit del av ett strafftidsbeslut från Kriminalvården daterat den 21 januari 2010.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Frikännande dom har meddelats för den brottslighet som föranledde frihetsberövandet. LG är därmed i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom.

text: LG har, som han får förstås, bl.a. gjort gällande att frihetsberövandet – som innefattade fulla restriktioner – trots att han får avräkna den aktuella tiden har varit kränkande och djupt ingripande för honom.

text: Av Kriminalvårdens strafftidsbeslut framgår att det aktuella frihetsberövandet helt har avräknats från det fängelsestraff om fyra månader som LG dömdes till i samma mål.

text: Av 6 § fjärde stycket frihetsberövandelagen följer att ersättningen kan sättas ned efter vad som är skäligt om tiden för frihetsinskränkningen har avräknats eller annars beaktats vid fastställande eller verkställighet av brottspåföljd. Jämkningsregeln korresponderar med bestämmelsen i

text: 19 a § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. Enligt denna bestämmelse ska tiden för ett frihetsberövande i form av anhållande och häktning anses som tid varunder den utdömda påföljden har verkställts, om den dömde med anledning av misstanke om brott som prövas genom dom i målet har varit berövad friheten som anhållen eller häktad under en sammanhängande tid av minst 24 timmar.

text: Den omständigheten att det aktuella frihetsberövandet i sin helhet har beaktats såsom verkställighet av det straff LG dömts till utgör enligt Justitiekanslerns praxis skäl att sätta ner ersättningen för lidande till noll. Att straffet avtjänas med fotboja föranleder inte någon annan bedömning.

text: Vid denna utgång ska inte heller någon ersättning utgå för ombudskostnader i ärendet här.

type: avgorande


title: Protokoll fört vid Justitiekanslerns inspektion vid Åklagarkammaren i Sundsvall den 21 och 22 maj 2007

text: Justitiekanslern inspekterade den 21 och 22 maj 2007 Åklagarkammaren i Sundsvall.

text: Vid ett möte med företrädare för åklagarkammaren redogjorde Justitiekanslern för syftet med inspektionen. Vid mötet deltog från Justitiekanslerns sida justitiekanslern GL, byråchefen HR, hovrättsassessorn MH, föredraganden MM och expeditionsförmannen JOS.

text: Chefsåklagaren CK uppgav bl.a. följande om åklagarkammarens verksamhet.

text: Åklagarkammaren leds av honom biträdd av vice chefsåklagaren BM och chefsadministratören VYG. Organisatoriskt består kammaren av ett kansli och 16 åklagarrotlar. På kansliet arbetar sex åklagarsekreterare. Härutöver har kammaren en chefsadministratör. Åklagarrotlarna innehas av chefsåklagaren, två vice chefsåklagare, åtta kammaråklagare, två assistentåklagare och tre extra åklagare. Vice chefsåklagarna och fyra av kammaråklagarna är specialister inom olika brottsområden. Vidare har kammaren två beredningsjurister.

text: CK började sin tjänst som chefsåklagare i december 2006 varför hans kunskap om vad som dessförinnan har förevarit på åklagarkammaren i viss mån är begränsad. Kammaren har länge varit underbemannad, men läget blev krisartat år 2005 när under september – oktober sex av tolv åklagartjänster på kort tid blev vakanta bl.a. på grund av föräldraledighet och sjukskrivningar. Åklagarkammaren fick till följd av den uppkomna situationen lämna över 500 ärenden till andra kammare och därtill ta hjälp av pensionerade åklagare för att klara av ärendehanteringen. Kammaren hade per den 2 april 2007 610 ärenden i balans (ca 38 ärenden per åklagare) samt därutöver 645 ärenden i s.k. polisbalans, vilket är något för mycket. De problem som följer av denna överbelastning kommer dock att kunna lösas då det inom en relativt snar framtid kommer att finnas 17 åklagare på kammaren.

text: På frågan om vilka prioriteringar som görs på kammaren svarade CK att ärenden där misstänkta är frihetsberövade naturligtvis är prioriterade, liksom ”ungdomsmål”. Vad gällde avvägningen mellan kvantitet och kvalitet bedömde han att kvaliteten på handläggningen i ärenden generellt är god och att detta gällde även ärenden med frihetsberövade och ungdomar. För att uppnå en fullt tillfredställande situation i ungdomsmålen skulle det enligt hans mening nog behöva avsättas en särskild funktion på kammaren för detta ändamål. Vad beträffar rättssäkerheten i handläggningen ansåg han att förundersökningarna håller god klass och att de krav som finns på objektivitet och allsidig belysning genomgående uppfylls. Han menade dock att det var tydligt att handläggningstiderna på kammaren i ljuset av

text: rättegångsbalkens

text: skyndsamhetskrav kunde vara bättre.

text: Justitiekanslern frågade även om samarbetet med övriga delar av det lokala rättsväsendet fungerar som det skall. CK nämnde härvidlag att han ansåg att Polisen arbetar bra och målinriktat och att kommunikationen med polisledningen fungerar mycket väl. Ett tydligt problem ansåg han dock vara att Polisen har delvis andra utgångspunkter för sin verksamhet än åklagarkammaren – ett förhållande som leder till att Polisen använder sina resurser till utredningar som i vart fall från ett åklagarperspektiv kanske ibland är av ett mer begränsat värde. En lösning som CK förordade är att åklagarkammaren får en extraresurs i form av en ”filteråklagare”, som Polisen kan vända sig till och som i förekommande fall genom exempelvis beslut om förundersökningsbegränsning kan bidra till att Polisens utredningar fokuseras på angelägna frågor.

text: Även samarbetet med domstolarna fungerar enligt CK bra med reservation för att det råder delade meningar om huruvida åklagarkammaren i alltför stor utsträckning binder handläggningen av vissa mål till specifika åklagare. Beträffande häktningsfristerna menade han att dessa framför allt skapar problem när der rör sig om häktningar i Örnsköldsvik, då avståndet från Sundsvall – 15 mil – medför att en åklagare kan behöva avsätta en hel dag för en kort häktningsförhandling. Vidare menar han att problem har uppstått när häktet i Härnösand har varit överbelagt och frihetsberövade på grund därav har kommit att transporteras så långa sträckor som exempelvis till och från Gotland. CK uppfattade det vidare som olyckligt att det inte finns något häkte i Sundsvall mot bakgrund av att Sundsvall är den i särklass mest belastade brottsplatsen i regionen.

text: Efter detta inledande samtal påbörjade Justitiekanslern sin inspektion av verksamheten vid kammaren.

text: Inspektionens omfattning

text: Justitiekanslerns genomgång omfattade, förutom anhållnings- och granskningsliggaren, akter som åklagarkammaren hade tagit fram inför inspektionen i vissa öppna ärenden där de tidsfrister som framgår av

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: och

text: 4 § lagen (1964:167)

text: om unga lagöverträdare (s.k. ”ungdomsärenden”) hade aktualiserats, de 30 äldsta öppna ärendena som inte rörde ekonomisk brottslighet, de 30 äldsta öppna ärendena – utöver de som redan har nämnts – som rörde misstanke om antingen stöld eller bedrägeri samt de 30 senast avslutade ärendena där förundersökningen hade lagts ned på grund av att preskription hade inträtt.

text: I det följande redovisar Justitiekanslern de iakttagelser som gjordes vid granskningen.

text: Ungdomsärendena

text: 704A-4389-06-1: En anmälan om misshandel inkom till åklagarkammaren den 29 november 2006. Målsäganden var då 14 år. Samma dag expedierades direktiv till Polisen. Därefter har inga handläggningsåtgärder antecknats i diariet.

text: 704A-4156-05-1: En anmälan om sexuellt ofredande den 3 eller 4 december 2005 inkom den 6 december 2005 till åklagarkammaren. Såväl målsäganden som den misstänkte gärningsmannen var då under 18 år. Utredningsdirektiv expedierades till Polismyndigheten i Västernorrlands län den 19 december 2005. Påminnelser till Polisen expedierades den 25 april 2006, den 28 juli 2006, den 16 mars 2007 och den 17 april 2007. Därutöver finns en påminnelse den 8 januari 2007 antecknad i akten, men det saknas uppgift i diariet om att den skulle ha expedierats till Polisen.

text: 704A-3452-05-2: En förundersökning avseende bl.a. rattfylleri och olovlig körning, begångna den 24 september 2005 och den 2 oktober 2005, delgavs den 17 oktober 2005 jml.

text: 23 kap. 18 §

text: RB de misstänkta, varav en var under 18 år. Sedan direktiv om komplettering av förundersökningen den 29 september 2006 hade expedierats till Polisen med anledning av en omrubricering av rattfylleribrottet delgavs de misstänkta på nytt förundersökningen den 4 respektive 10 oktober 2006. Beslut om åtal fattades den 23 januari 2007.

text: 704A-4698-06: I ärendet, som gällde misstanke om misshandel/övergrepp i rättssak, var målsäganden under 18 år. Åklagaren lämnade utredningsdirektiv till Polisen genom en skrivelse den 4 januari 2007. Åklagaren hade därefter påmint Polisen den 28 mars respektive den 14 maj 2007. Några utredningsåtgärder hade dock inte redovisats till åklagaren.

text: Övriga ärenden där den utdragna handläggningen kan ifrågasättas

text: Pågående ärenden

text: 704A-231-04 och 704A-232-04-01: Den 8 september 2003 upprättade Polismyndigheten i Västra Götaland en anmälan om olaga hot och sexuellt ofredande begångna under maj – september 2003. En åklagare på Åklagarkammaren i Skövde inledde förundersökning och expedierade utredningsdirektiv den 16 oktober 2003. Den 27 oktober 2003 upprättade Polismyndigheten i Västernorrlands län en anmälan avseende samma målsägande och misstänkt, nu avseende ofredande och förtal. Den 13 oktober 2003 upprättade samma polismyndighet en anmälan från den nämnde misstänkte mot den nämnda målsäganden avseende förskingring och falsk tillvitelse under maj – september 2003. Polisen beslutade den 21 januari 2004 att inleda förundersökning beträffande de två sistnämnda anmälningarna. Åklagarkammaren i Skövde överlämnade den 22 januari 2004 ärendet till åklagarkammaren i Sundsvall. Den 18 maj 2004 inkommer ett meddelande till åklagarkammaren från Polisen i Västernorrland i vilket Polisen önskar kontakt med åklagare eller direktiv i ärendet. Därefter har ingenting antecknats i diariet utöver att ett förhör skulle ha inkommit från Polisen den 8 juli 2004. Denna handling har inte återfunnits i akten.

text: C2-523-04 och C7-412-04: Polismyndigheten i Västernorrland upprättade den 3 februari 2004 en anmälan avseende förtal och bedrägeri. Brottsmisstankarna kom – till följd av en dubbelregistrering av anmälan hos Polisen – att handläggas av två olika åklagare i två olika ärenden. Förundersökning avseende misstanken om förtal (nu rubricerad förolämpning) inleddes den 9 februari 2004, och samma dag expedierades utredningsdirektiv. Direktiv rörande misstanken om bedrägeri expedierades den 29 februari 2004. I förnyade direktiv som expedierades den 6 april 2004 upplystes om ärendefördelningen mellan åklagarna. Därutöver finns inga uppgifter om handläggningsåtgärder noterade i diariet utöver en påminnelse den 14 maj 2007 till Polisen rörande förundersökningen avseende bedrägeri.

text: 704A-119-04: En person anhölls den 5 februari 2004 som misstänkt för ett rån som hade begåtts samma dag. Anhållandet upphörde dagen efter. Förundersökningen synes i allt väsentligt ha slutförts i september 2004. Den 28 april 2005 delgavs den misstänkte jml.

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: förundersökningen. Förundersökningsprotokollet, med upplysning om slutdelgivning, inkom till åklagarkammaren den 12 maj 2005. Den 15 november 2006 beslutades om åtal. Huvudförhandling har inte hållits i tingsrätten.

text: 704A-2109-03-1 och 704A-2109-03-2: Förundersökningen, som i nu aktuella delar avsåg misstankar om bl.a. häleri, tillgrepp av fortskaffningsmedel, m.m. fram till och med september 2003 delgavs den misstänkte jml.

text: 23 kap. 18 § rättegångsbalken

text: den 20 november 2003. Den 17 januari 2005 beslutades att åtal skulle väckas för vissa av gärningarna och att förundersökningen skulle läggas ned i andra delar. Huvudförhandling har inte hållits i tingsrätten.

text: 704A-1191-03-1: Vissa förundersökningsåtgärder vidtogs med anledning av en misstanke om bedrägeri under tiden den 13 november 2001 till den 14 januari 2003. Därefter expedierades den 21 juni 2003 direktiv till Polismyndigheten i Västernorrlands län. Efter en påminnelse, som expedierades den 18 februari 2005, inkom den 11 och 13 maj 2005 vissa handlingar från Polisen. Nya direktiv till Polisen expedierades den 27 april 2006. Inga handläggningsåtgärder efter denna tidpunkt har registrerats i diariet.

text: 704A-115-03: I ärendet inleddes förundersökning rörande misstanke om bokföringsbrott den 24 januari 2004. Åklagaren lämnade samma dag direktiv till Polisen om de utredningsåtgärder som borde vidtas (C2-115-03). Åklagaren hade genom skrivelsen den 7 mars 2005 respektive den 14 maj 2007 påmint om utredningen. Några utredningsåtgärder hade inte redovisats av Polisen. Preskription av brottet torde inträda den 20 november 2007 (5 år efter det berörda bolagets konkurs).

text: Ärenden där förundersökningen har lagts ned på grund av preskri p tion

text: 704A-1732-99-1: Den 23 september 1999 inkom en anmälan om bokföringsbrott avseende tiden 1997 och 1998. Beslut om att inleda förundersökning avseende skatte- och bokföringsbrott fattades den 1 oktober 1999. Beslut om husrannsakan fattades den 15 december 1999. Den 21 juni 2000 inkom handlingar och en revisionspromemoria från Polisen. Nya utredningsdirektiv expedierades till Polisen den 10 juli 2000. Påminnelser expedierades den 27 september 2002, den 1 mars 2005 och den 2 juni 2005. Den 17 maj 2006 lades förundersökningen avseende bokföringsbrottet ned med hänvisning till preskription. Samma dag lades även förundersökningen avseende skattebrottet ned med hänvisning till bevisläget.

text: 704A-2000-04-1 och 704A-2000-04-2: Den 9 juni 2004 inkom en anmälan om bokföringsbrott under tiden den 1 maj – 15 november 2002. Den 10 juni 2004 skickades en underrättelse till anmälaren och tillsynsmyndigheten om handläggningen. Den 10 november 2005 inleddes förundersökning mot två personer och utredningsdirektiv expedierades till Polisen. Den 11 maj 2006 lades förundersökningarna ned med hänvisning till preskription.

text: 704A-1022-01-1, 704-1022-01-2 och 704-1022-01-3: Den 9 april 2001 inkom handlingar i ett ärende från Åklagarkammaren i Örnsköldsvik. Den 17 april 2001 inleddes förundersökning rörande tre personer angående bokföringsbrott den 1 januari 1999 – 18 augusti 2000 och utredningsdirektiv expedierades till Polisen. Därefter finns det, bortsett från en påminnelse som expedierades till Polisen den 8 april 2005, inga uppgifter om handläggningsåtgärder noterade i diariet förrän den 24 maj 2006, då förundersökningarna lades ned på grund av preskription.

text: 704A-2185-01-1: Den 30 augusti 2001 inkom en anmälan om bokföringsbrott under tiden den 1 mars 1999 till den 1 mars 2000. Förundersökning inleddes den 3 september 2001 och utredningsdirektiv expedierades till Polisen samma dag. Nästa handläggningsåtgärder som har registrerats i diariet avser den 23 maj 2003, då misstankegraden ändrades och en påminnelse expedierades till Polisen. Den 8 april 2005 expedierades en ny påminnelse till Polisen. Förundersökningen lades ned på grund av preskription den 24 maj 2006.

text: 704A-255-02-1: Den 28 januari 2002 inkom en anmälan som bedömdes röra skattebrott, urkundsförfalskning alternativt osant intygande respektive bokföringsbrott. Förundersökning inleddes beträffande urkundsförfalskning alternativt osant intygande respektive bokföringsbrott 1998-2000. Utredningsdirektiv expedierades till Polisen den 20 februari 2002 varefter, bortsett från en påminnelse som expedierades till Polisen den 7 mars 2005, inga uppgifter om handläggningsåtgärder finns noterade i diariet förrän den 27 oktober 2006, då förundersökningarna lades ned på grund av preskription. Samma dag beslutades att förundersökning avseende skattebrott inte skulle inledas med hänvisning till att det inte fanns anledning att anta att brott hade förövats samt med hänvisning till preskription.

text: 704A-1711-02-1: Den 27 april 2001 anmäldes en person för grov oredlighet mot borgenärer under tiden den 5 januari – den 15 december 1999 samt för bokföringsbrott i två fall. Åklagarkammaren i Umeå har enligt vad Justitiekanslern kan utröna inlett förundersökning beträffande dessa tre brottsmisstankar. Den 25 juni 2002 flyttades ärendet från Umeå till Sundsvall, varefter inga handläggningsåtgärder finns noterade i diariet förrän den 26 januari 2006, då förundersökningarna angående bokföringsbrott lades ned. Den 3 maj 2006 expedierades utredningsdirektiv till Polisen angående den kvarvarande brottsmisstanken om grov oredlighet mot borgenärer. Den 15 maj 2006 expedierades ytterligare direktiv samt handlingar till Polisen. Den 23 maj 2006 inkom ett förhör från Polisen varefter förundersökningen lades ned samma dag. Den 6 juni 2006 expedierades beslutet till Polisen och den 3 oktober 2006 underrättades den tidigare misstänkte om att förundersökningen avseende samtliga tre brottmisstankar hade lagts ned.

text: 704A-2318-03-01: Anmälan om förtal upptogs den 11 juli 2003 av Polismyndigheten i Västernorrland som inledde förundersökning. Enligt åklagarmyndighetens diarium inkom anmälan till åklagarkammaren den 2 september 2003 och utredningsdirektiv expedierades till Polisen den 5 september 2003. Den 21 november 2003 inkom förhörsprotokoll från Polisen, som meddelades nya utredningsdirektiv den 2 december 2003. Nästa diarieförda åtgärd avser den 18 februari 2005, då en påminnelse till Polisen expedierades. Den 10 oktober 2006 inkom Polisen med protokoll från ett förhör som hade hållits den 17 december 2003 samt en fråga om förundersökningen inte borde läggas ned. Den 25 oktober 2006 lades förundersökningen ned på grund av preskription.

text: Granskningsliggaren och anhållningsliggaren

text: Granskningen i denna del föranleder ingen anteckning i protokollet.

text: Uppföljning

text: De iakttagelser som gjordes i de granskade ärendena rörde i samtliga fall utdragna handläggningstider. Sådana iakttagelser gjordes även i ett flertal andra ärenden som inte redovisas separat i detta protokoll.

text: Sedan de ovan angivna iakttagelserna hade anmälts för justitiekansler GL beslöt han att beträffande handläggningen av de i protokollet redovisade ärendena genom remisser inhämta yttranden från åklagarkammaren samt, i merparten av fallen, Polismyndigheten i Västernorrlands län.

text: Avslutande samtal

text: Vid ett avslutande samtal mellan chefsåklagaren CK och Justitiekanslerns medarbetare redovisades översiktligt de iakttagelser som hade gjorts i de ärenden som hade granskats.

text: Justitiekanslern angav bl.a. att en inspektion som sker under en och en halv dag givetvis inte kan ge en fullständig bild av hur verksamheten vid åklagarkammaren fungerar. Det allmänna intrycket var dock att det framstod som tydligt att åklagarkammaren under några år varit kraftigt underbemannad, något som hade resulterat i att handläggningen beträffande ett antal ärenden blivit lidande. Justitiekanslern upplyste om att en närmare redogörelse för de iakttagelser som gjorts under inspektionen kommer att ges skriftligen i ett protokoll och att åklagarmyndigheten kommer att i förekommande fall beredas tillfälle att lämna sin syn på de frågor som tas upp.

text: Vad beträffar de ärenden där akterna av olika skäl inte var tillgängliga för granskning, förklarade Justitiekanslern att granskningen av dessa ärenden kommer att ske sedan åklagarkammaren har skickat akterna i fråga till Stockholm.

text: Inspektionen avslutades den 22 maj 2007 kl. 15.00 med ett tack till åklagarkammaren för den vänlighet och det tillmötesgående som hade visats Justitiekanslerns medarbetare under inspektionen.


title: Betänkandet Ny lag om företagshemligheter (SOU 2017:45)

text: Justitiekanslerns genomgång av förslagen har framför allt varit inriktad på de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga frågor som aktualiseras.

text: Justitiekanslern vill framhålla att de synpunkter som Yttrandefrihetskommittén framförde i sitt yttrande över betänkandet Förstärkt skydd för företagshemligheter (

text: SOU 2008:63

text: ) och som Justitiekanslern anslöt sig till i sitt yttrande över betänkandet (se bilaga) alltjämt är aktuella. Anskaffande, utnyttjande eller röjande av företagshemligheter kan falla in under

text: tryckfrihetsförordningens

text: eller

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: materiella tillämpningsområde (jfr

text: SOU 2008:63 s. 82

text: och

text: ). Den föreslagna lagens bestämmelser kan därför komma i konflikt med

text: tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: regler om bl.a. anskaffar- och meddelarfrihet.

text: I det ovannämnda betänkandet föreslog utredningen att lagtexten skulle innehålla en uttrycklig erinran om att lagens bestämmelser inte skulle tillämpas i den mån det skulle strida mot bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: . Denna erinran var tänkt som en påminnelse till den som skulle tillämpa lagen att överväga om det påstådda angreppet var sådant att det föll inom det grundlagsskyddade området (s. 100). Någon motsvarande bestämmelse har inte tagits in i den föreslagna nya lagen om företagshemligheter.

text: Tryckfrihetsförordningens

text: och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: regler om bl.a. anskaffarfrihet, meddelarfrihet, förbud mot censur och andra hindrande åtgärder kommer även i fortsättningen att ha företräde vid en konflikt med bestämmelserna om straff, skadestånd, vite m.m. Och detta blir fallet oavsett om det införs en uttrycklig erinran om det i den nya lagen. Enligt Justitiekanslern bör det ändå övervägas om inte en påminnelse om att tryck- och yttrandefriheten i vissa fall inskränker lagens tillämpningsområde kan vara lämplig även i den nya lagen. Frågan bör i vart fall uppmärksammas i den fortsatta beredningen.

text: I övrigt har Justitiekanslern inte några synpunkter på förslagen i promemorian.


title: Klagomål på utlandsmyndigheters tillvägagångssätt vid identitetskontroll av asylsökanden

text: Med gjorda uttalanden och förslag överlämnas beslutet till Regeringskansliet (Utrikesdepartementet) för de åtgärder som där kan anses behövliga. Ärendet är därmed avslutat här.

text: Ärendet

text: Klagomålet

text: AA har i en skrivelse som kom in hit den 27 november 1997 uppmanat Justitiekanslern att undersöka huruvida svenska myndigheter förfar rättsstridigt i sin behandling av asylsökanden. Enligt AA är det vanligt att svenska myndigheter gör förfrågningar hos svenska beskickningar angående utlänningars identitet. Vid kontakt med svenska ambassaden i Angola har det framkommit att ambassaden skriftligen gör en förfrågan om en asylsökande direkt hos myndigheter i dennes hemland. AA menar att detta förfaringssätt måste äventyra den asylsökandes säkerhet och torde därmed stå i strid med 7 kap. 14 § sekretesslagen.

text: Till skrivelsen har fogats en kopia av en förfrågan till Sveriges ambassad i Luanda (Angola) om rutinerna och ambassadens svar. Av ambassadens svar framgår följande. "När vi får förfrågningar från svenska myndigheter för att fastställa en persons identitet får vi kopior och ibland original av personens identitetshandlingar, som pass eller ID-kort. En av våra medarbetare går sedan med en skriftlig förfrågan till den myndighet som utfärdat handlingen för att försöka fastställa äktheten och få ett skriftligt svar om handlingen är äkta eller ej. Ofta visar det sig att handlingarna är förfalskade. Sedan har vi också fall med personer utan ID-handlingar som befinner sig i Sverige. Där får man med hjälp av födelsedatum och uppgifter om familj och adress i Angola se om man kan få fram några handlingar från myndigheterna här som verifierar uppgifterna."

text: Utredningen

text: Utrikesdepartementet har efter hörande av närmaste berörda beskickningar avgett två remissyttranden i ärendet. Det första yttrandet har departementet, enheten för konsulära frågor, inkommit med efter hörande av Sveriges ambassad i Luanda (Angola). Till yttrandet har fogats ambassadens redogörelse för handläggningen av frågor rörande asyl och fastställande av dokuments äkthet.

text: Utrikesdepartementets andra yttrande har avgivits efter hörande av ytterligare fyra utlandsmyndigheter med olika ärendetyper, Sveriges ambassad i Teheran (Iran), Havanna (Cuba), Lima (Peru) och Dar es Salaam (Tanzania). Till yttrandet har fogats de hörda ambassadernas svar till departementet och tre olika cirkulär från departementet till utlandsmyndigheterna.

text: Utrikesdepartementet bedömer att Sveriges ambassad i Luanda handlägger ärenden på ett för den asylsökande betryggande sätt. Departementet har också anfört att övriga hörda ambassaders tillvägagångssätt vid identitetskontroll av asylsökande i Sverige är representativa för handläggningen av sådana ärenden. Departementet menar att ambassadernas tillvägagångssätt i anda och handling överensstämmer med rapporteringen från ambassaden i Luanda. Handläggningen är enligt departementet också i överensstämmelse med tidigare allmänna instruktioner för liknande ärenden, bl.a. i cirkulär 1977, 1982 och 1984.

text: Utrikesdepartementets cirkulär från den 2 juli 1982 (Nr 71 R 68) behandlar utlandsmyndigheternas utredningar i asylärenden. Av cirkuläret framgår att när en utlänning som befinner sig i Sverige ansöker om uppehållstillstånd här av politiska skäl eller när fråga uppkommer om avvisning eller utvisning av en utlänning som åberopar politiska skäl för att få stanna i landet förekommer det ofta att Statens invandrarverk (SIV) som ett led i utredningen begär yttrande från en utlandsmyndighet. En sådan begäran görs också ibland av Arbetsmarknadsdepartementet i ärenden som gäller prövning av avlägsnandebeslut meddelade av SIV eller domstol.

text: I cirkuläret framförs bl.a. den synpunkten att utlandsmyndigheterna inte får bedriva utredningen så att någon skada, t.ex. i form av repressalier från anställningslandets myndigheter, kan komma att tillfogas den som begärt uppehållstillstånd i Sverige eller dennes anhöriga. Med hänsyn härtill lämnas vidare den synpunkten att det i många fall är olämpligt att inhämta upplysningar från anställningslandets myndigheter och att det noga måste övervägas, om en lokal advokat kan anlitas i ärendet eller om en lokalanställd tjänsteman vid utlandsmyndigheten kan få i uppdrag att biträda i utredningen utan att risk för skada uppkommer.

text: AA har inkommit med synpunkter på yttrandena. Synpunkterna fogas till detta beslut som bilaga (här utesluten).

text: Justitiekanslern har tagit del av relevanta delar ur Utrikesförvaltningens handboksserie dels från Rättshandbok III Medborgarskap - Pass - Viseringar - Uppehålls- och arbetstillstånd - Namnfrågor - Folkbokföring - Körkort, från 1998, dels från Rättshandbok II Immunitet och privilegier - Offentlighet och sekretess -

text: Förvaltningslagen

text: - Internationella överenskommelser - Protokollära frågor - Sjöfartsärenden m.m., från 1996.

text: I Rättshandbok III uttalas om asylutredningar bl.a. följande. "En viktig del av UM:s [utlandsmyndigheternas] arbete är att rapportera om allmänna förhållanden i verksamhetslandet, om mänskliga rättigheter och medborgarskapsfrågor etc. Rapporterna ingår i de svenska utlänningsmyndigheternas bakgrundsmaterial och ligger bl.a. till grund för bedömningarna i asylärenden. Många gånger måste emellertid de enskilda utredningarna, som myndigheterna i Sverige gör i dessa ärenden, kompletteras med uppgifter som endast kan hämtas in från utlänningens hemland eller det land varifrån denne kommit till Sverige. Så har t.ex. kontrollen av asylsökandens identitet och äktheten hos företedda dokument blivit en allt viktigare uppgift för UM. UM:s utredning är ofta en väsentlig del av beslutsunderlaget för ett asylärende. Det är därför viktigt att innehållet blir fullständigt och att det är sakligt och väl underbyggt. Samtidigt får UM inte bedriva en utredning så att någon skada - t.ex. form av repressalier från verksamhetslandets myndigheter - kan komma att tillfogas den som sökt asyl i Sverige eller dennes anhöriga. Myndigheten måste också noga överväga de risker som kan finnas om lokala myndigheter, advokater, lokalanställd personal eller anhöriga till den asylsökande ombeds att medverka i utredningen av dessa ärenden."

text: Bakgrund

text: Ett tidigare JK-beslut

text: I ett tillsynsärende som kom in till Justitiekanslern 1994 hade ifrågasatts om en svensk beskicknings anlitande av och utlämnande av uppgifter om en enskild till en utländsk advokat i ett asylärende stod i överensstämmelse med sekretesslagen. Anmälaren hade också begärt att Justitiekanslern skulle vidta åtgärder för att sekretesskyddet för utlänningar som söker asyl i Sverige skulle garanteras även i utredningsförfarandet hos svenska utlandsmyndigheter. I beslutet konstaterade Justitiekanslern att den aktualiserade sekretessfrågan inte tagits upp bland de rättssäkerhetsfrågor i asylprocesser som nyligen behandlats i Asylprocessutredningens betänkande (

text: SOU 1995:46

text: ). Eftersom det emellertid fanns möjlighet att i samband med beredningen av betänkandet föra fram synpunkter även på denna fråga fann Justitiekanslern för sin del skäl att överlämna sitt beslut bl.a. till Arbetsmarknadsdepartementet och skiljde sig från ärendet med gjorda uttalanden. Se JK-BESLUT 1995 A.6 (dnr

text: , beslut den 21 juni 1995).

text: Något om utrednings- och lagstiftningsarbetet efter Asylprocessutredningens betänkande

text: Regeringen beslutade att Asylprocessutredningens betänkande (

text: SOU 1995:46

text: ) tillsammans med delbetänkandet Ett samlat verksamhetsansvar för asylärenden (

text: SOU 1995:55

text: ) skulle överlämnas till Flyktingpolitiska kommittén för beaktande. Denna kommitté lade i juni 1995 fram betänkandet Svensk flyktingpolitik i globalt perspektiv (

text: SOU 1995:75

text: ). I den efterföljande propositionen 1996/97:25 Svensk migrationspolitik i globalt perspektiv lämnade regeringen följande sammanfattande bedömning beträffande handläggningsfrågorna i utlänningsärenden (a. prop. s. 217). "Omständigheterna i ett utlänningsärende bör klarläggas av myndigheterna genom noggrann utredning på ett så tidigt stadium som möjligt. Tillgängliga metoder och kontakter bör tas tillvara och utvecklas. Handläggningen bör ske så snabbt rättssäkerheten och tilldelade resurser medger. Den framtida utformningen av instans- och processordningen inom utlänningsrätten bör utredas."

text: I samma avsnitt i propositionen anför regeringen beträffande identitetsproblematiken i ärenden om uppehållstillstånd bl.a. följande (a. prop. s. 220 f). "Det är naturligtvis väsentligt att myndigheterna i ett ärende om asyl eller familjesammanföring använder sig av de metoder och kontakter som finns för att i ett tidigt skede klarlägga identiteten och övriga omständigheter i ett ärendet. När så är nödvändigt, får det accepteras att relativt betydande resurser måste sättas in. Samråd mellan olika myndigheter med erfarenhet av utlänningsfrågor kan i vissa fall vara ägnade att öka effektiviteten. Det kan konstateras, att det inom utlänningsmyndigheterna redan finns stor kompetens. Möjligheterna att utveckla metoderna ytterligare bör emellertid användas. Erfarenhetsutbyte med andra länder och internationella organisationer kan därvid vara av värde."

text: Regeringen nämner slutligen även följande (a. prop. s. 222). "Utrikesdepartementet och Invandrarverket kommer att samarbeta för att utveckla handläggningen av utlänningsärenden inom utrikesförvaltningen, bl.a. ärenden om visering och familjesammanföring. Syftet är att underlätta för myndigheterna att ta tillvara tillgängliga resurser på ett effektivt sätt och inte minst att ge god service."

text: Den parlamentariska kommitté som därefter tillsattes fick enligt regeringens direktiv 1997:20 i uppdrag att lämna förslag till en ny instans- och processordning vid tillämpningen av utlännings- och medborgarskapslagstiftningen och att göra viss översyn av

text: utlänningslagen

text: . Kommittén fick även i uppdrag att med förtur utreda om behov fanns av ändring av reglerna om återkallelse av uppehållstillstånd, reglerna om i vilka fall uppehållstillstånd kan beviljas en utlänning som rest in i landet och möjligheterna att meddela tidsbegränsade uppehållstillstånd när sökanden inte kan styrka sin identitet. Kommittén om ny instans- och processordning i utlänningsärenden (NIPU) har lämnat två betänkanden, dels delbetänkandet Återkallelse av uppehållstillstånd (

text: SOU 1997:67

text: ), dels slutbetänkandet Ökad rättssäkerhet i asylärenden (

text: SOU 1999:16

text: ). Delbetänkandet har lett till vissa ändrade bestämmelser om återkallelse av uppehållstillstånd på den grunden att utlänningar lämnar oriktiga uppgifter (SFS 1997:1224). Av betänkandet framgår att kommittén erfarit att Invandrarverket lägger ned betydligt större resurser än tidigare på att söka klarlägga asylsökandes identitet. Vidare framgår att verket från den 1 januari 1997 antagit en instruktion med ett åtgärdsprogram som bl.a. innebär att en handläggningsplan skall göras upp i varje asylärende. Till instruktionen har fogats en åtgärdslista som upptar bl.a. ett stort antal möjliga åtgärder vid utredningar när identiteten är oklar, som ex. skriftligt medgivande från sökanden för kontroll i annat land eller med t.ex. UNHCR och kontroll i andra länder via svensk beskickning.

text: I propositionen 1997/98:36 om återkallelse av uppehållstillstånd uttalar regeringen i avsnittet om tidsbegränsade uppehållstillstånd när sökanden inte kan styrka sin identitet bl.a. följande (a. prop. s. 14): "Regeringen har i den migrationspolitiska propositionen understrukit vikten av att asylsökandes identitet kan fastställas. Som ett uttryck för det har - - -

text: utlänningslagen

text: ändrats så att fingeravtryck och fotografi från den 1 januari 1997 får tas från samtliga asylsökande. Det har gått för kort tid för att det nu skall vara meningsfullt att försöka göra någon utvärdering av denna lagändring. Sannolikt kommer också bestämmelserna om fingeravtryck att få någon större effekt först sedan det inom EU pågående arbetet slutförts med en konvention om ett europeiskt system för utbyte av asylsökandes fingeravtryck. Lagändringen har dock redan nu fört med sig det goda att det i praktiken är omöjligt för en person att söka asyl i flera olika identiteter i Sverige. En lika självklar som viktig utgångspunkt är således att asylsökandes identitet i så stor utsträckning som möjligt skall klarläggas innan uppehållstillstånd beviljas. Enkelt uttryckt är det bättre att satsa resurser på att söka klarlägga identiteten innan tillstånd beviljas än att tvingas avsätta resurser för att utreda fall där det kan misstänkas att tillstånd felaktigt beviljats. Regeringen välkomnar därför att Invandrarverket lägger ned större resurser än tidigare på att försöka klarlägga de asylsökandes identiteter och ser mycket positivt på de ansträngningar som görs från verkets sida att förbättra asylutredningarna med de positiva följder detta kan förväntas ha för rättssäkerheten. - - - Regeringen utgår slutligen från att Invandrarverket sköter utredningarna på ett sådant sätt att säkerheten för skyddsbehövande inte äventyras."

text: I slutbetänkandet Ökad rättssäkerhet i asylärenden, som alltjämt är föremål för beredning i Regeringskansliet, redogör NIPU i ett bakgrundsavsnitt om förfarandet i utlännings- och medborgarskapsärenden och anför om inhämtande av information i enskilda ärenden följande (a. bet. s. 125 f.) "De tillståndsgivande myndigheterna, Invandrarverket och Utlänningsnämnden, ber i relativt stor utsträckning om utlandsmyndigheternas hjälp med kontroll av uppgifter som asylsökande lämnat. Det kan gälla exempelvis uppgifter om en tidigare okänd oppositionsgrupp, om en åberopad händelse inträffat och rapporterats i massmedia som uppgivits eller om en åberopad handling kan bedömas vara äkta. I vissa fall kan förfrågningarna besvaras direkt av utlandsmyndigheterna med den allmänna kunskap som finns där. Många gånger måste dock utlandsmyndigheten göra förfrågningar. Förutsättningarna för att få fram korrekta uppgifter varierar starkt mellan olika länder. De länder som asylsökande kommer från är ofta relativt slutna. Domar är inte alltid offentliga. Rapporteringen i massmedia kan vara otillförlitlig. En förfrågan kan inte ställas direkt till myndigheterna i landet, eftersom det skulle kunna innebära risk såväl för sökanden själv vid en återkomst som för repressalier mot släktingar som finns kvar i landet. Utlandsmyndigheten kan i stället få vända sig till en advokat och be honom eller henne försöka ta reda på de efterfrågade uppgifterna. Kontakter med andra ambassader kan också förekomma. Uppgifter som hämtas in i enskilda ärenden är regelmässigt sekretessbelagda enligt

text: 7 kap. 14 § sekretesslagen (1980:100)

text: . Uppgifter om de källor ambassaden använt för att hämta in underlaget kan vara sekretessbelagda enligt

text: 2 kap. 1 § sekretesslagen

text: (s.k. utrikessekretess). Tillförlitligheten för uppgifter i enskilda ärenden varierar, framför allt beroende på de varierande möjligheterna att få fram säkra uppgifter."

text: Gällande regler

text: Justitiekanslern skall enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn vaka över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Tillsynen över den offentliga verksamheten är i huvudsak inriktad på en rättslig efterhandskontroll av hur olika uppgifter har fullgjorts.

text: Ärenden som rör uppehållstillstånd prövas enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 7 § utlänningslagen

text: (1989:529, UtlL) av Statens invandrarverk (Invandrarverket). UtlL innehåller även regler om att uppehållstillstånd får meddelas också av Utrikesdepartementet och om att regeringen eller Utlänningsnämnden i vissa fall kan besluta om uppehållstillstånd. Med stöd av UtlL har i

text: utlänningsförordningen (1989:547)

text: föreskrivits att beskickningar och konsulat får bevilja uppehållstillstånd under högst tre år i viss omfattning.

text: Med asyl avses i

text: 3 kap. 1 §

text: UtlL uppehållstillstånd som beviljas en utlänning därför att han är flykting. Med skyddsbehövande i övrigt avses en utlänning som i andra fall lämnat det land där han är medborgare av vissa i

text: 3 kap. 3 §

text: UtlL angivna skäl. Motsvarande gäller den som är statslös och som befinner sig utanför det land där han tidigare haft sin vistelseort. Uppehållstillstånd skall enligt huvudregeln i

text: 2 kap. 5 §

text: UtlL ha sökts och beviljats före inresan i Sverige och en ansökan om uppehållstillstånd får inte beviljas efter inresan. Undantag gäller dock bl.a. för flyktingar och andra skyddsbehövande.

text: Sekretess innebär enligt

text: 1 kap. 1 § sekretesslagen

text: (1980:100, SekrL) förbud att röja uppgift, vare sig det sker muntligen eller genom att allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt.

text: Enligt

text: 1 kap. 2 §

text: SekrL får uppgift för vilken sekretess gäller enligt denna lagen inte röjas för enskild i andra fall än som anges i denna lag eller i lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar.

text: Gäller enligt SekrL sekretess för uppgift som förekommer hos viss myndighet, får uppgiften enligt

text: 1 kap. 3 § första stycket

text: SekrL inte heller röjas för en annan myndighet i andra fall än som anges i denna lag eller i lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar. Av tredje stycket samma lagrum framgår att uppgift för vilken sådan sekretess gäller inte heller får röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation annat än om utlämnandet sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen.

text: Enligt

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL utgör sekretess inte hinder mot att en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet.

text: I

text: 1 kap. 6 §

text: SekrL föreskrivs att förbud att röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för myndighet där uppgiften är sekretessbelagd samt för person som på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid har fått kännedom om uppgiften.

text: 7 kap. 14 §

text: SekrL innehåller sekretessregler till skydd för utlänningar. Första och andra styckena har följande lydelse.

text: Sekretess gäller för uppgift som rör utlänning, om det kan antas att röjandet av uppgiften skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar.

text: Utöver vad som följer av första stycket gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar och i ärende om svenskt medborgarskap för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. I verksamhet för kontroll över utlänningar gäller sekretess också för anmälan eller annan utsaga av enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att den som har gjort anmälan eller avgivit utsagan eller någon honom närstående utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Beträffande beslut i ärende som avses i detta stycke gäller sekretess dock endast för uppgifter i skälen.

text: 14 kap.

text: SekrL innehåller bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen och om förbehåll. Enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SekrL hindrar sekretess inte att uppgift lämnas till en annan myndighet om uppgiftsskyldighet följer av en lag eller en förordning. Genom bestämmelserna i 2 § samma kapitel möjliggörs att uppgifter lämnas mellan myndigheter för vissa bestämda syften, bl.a. att bekämpa eller beivra brott. Av 3 § samma kapitel följer att sekretessbelagda uppgifter, med vissa i andra stycket samma lagrum angivna undantag, får lämnas till myndighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda (den s.k. generalklausulen).

text: Enligt

text: 14 kap. 4 §

text: SekrL gäller sekretess till skydd för enskilda inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom, om inte annat följer av bestämmelse i SekrL.

text: Närmare om utlänningssekretessen

text: Skaderekvisitet enligt

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL är rakt, dvs. presumtionen är för offentlighet. Enligt förarbetena till

text: sekretesslagen

text: (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 80 f.) innebär detta att tillämparen kan göra sin bedömning inom ganska vida ramar. Avsikten är att skadebedömningen i dessa fall i huvudsak skall göras med utgångspunkt i själva uppgiften. Detta innebär enligt förarbetena att frågan huruvida sekretess gäller eller inte i första hand inte behöver knytas till en skadebedömning i det enskilda fallet. Avgörande bör i stället vara om uppgiften som sådan är av den arten att ett utlämnande typiskt sett kan vara ägnat att medföra skada för det intresse som skall skyddas genom bestämmelsen. Om uppgiften är sådan att den genomsnittligt sett måste betraktas som harmlös, skall den alltså normalt anses falla utanför sekretessen. Som exempel på uppgifter av detta slag nämns i förarbetena utlännings adress eller civilstånd.

text: Konstruktionen med skaderekvisitet innebär emellertid att frågan om vem som begär en uppgift eller ändamålet med begäran kan få betydelse när sekretessfrågan skall avgöras. Om det t.ex. i ett särskilt fall framgår att den som begär att få ut en uppgift om utlännings adress kan antas använda denna uppgift för att utsätta vederbörande för trakasserier, skall uppgiften just i den situationen anses vara omfattad av sekretess. Avsikten är enligt förarbetena emellertid inte att tjänstemannen normalt skall försöka utröna om omständigheter av nu nämnt slag föreligger i ett visst utlämnandefall. En sådan åtgärd bör förekomma endast om det finns särskild anledning till det, t.ex. om en tjänsteman har fått veta att man från visst håll samlar in uppgifter av det aktuella slaget i illegitimt syfte (se

text: a. prop. s. 81

text: Av förarbetena till bestämmelsen i

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL framgår vidare bl.a. följande (se

text: a. prop. s. 208

text: f.). Sekretesskyddet för utlänningar bör förhindra att röjandet av uppgift om utlänning leder till skada som just hänger samman med hans särskilda förhållanden som utlänning. Typexemplet är att röjande av uppgifter om politisk flykting här i landet leder till repressalier mot flyktingen eller hans anhöriga i hemlandet. Skadan kan också ha sin upprinnelse i motsättningar mellan olika invandrargrupper. Bestämmelsen är tillämplig inom hela den offentliga förvaltningen, låt vara att den torde få sin största betydelse för invandrarverket, polismyndigheterna, utrikesförvaltningen och kommunernas invandrarbyråer. Endast relativt allvarlig skada, "övergrepp eller annat allvarligt men", skall leda till sekretess. Det kan å andra sidan inte krävas någon högre grad av sannolikhet för sådan skada för att sekretessen skall gälla. Redan en beaktansvärd skaderisk är tillräcklig. Skadans särskilda samband med utlänningens ställning har i bestämmelsen uttryckts så att skadan skall vara föranledd av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar.

text: Enligt "

text: Sekretesslagen

text: En kommentar", 1998, av G. Regner, M. Eliason och S. Heuman har regeringen beträffande uppgifter i flera ärenden enligt utlänningslagstiftningen prövat frågan om sekretess hos regeringen och funnit att förutsättningar för sekretess enligt detta stycke har förelegat (se s. 7:72).

text: Härutöver gäller som tidigare sagts enligt andra stycket i

text: 7 kap. 14 §

text: SekrL sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar bl.a. för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

text: Skaderekvisitet är omvänt, dvs. utgår från att sekretess är huvudregel, vilket innebär att tillämparen har ett ganska begränsat utrymme för sin bedömning. Av förarbetena till

text: sekretesslagen

text: framgår vidare om detta skaderekvisit bl.a. följande (se

text: a. prop. s. 82

text: f.). I praktiken innebär detta rekvisit att tillämparen många gånger inte kan lämna ut en uppgift som omfattas av en sådan sekretessregel utan att ha kännedom om mottagarens identitet och om dennes avsikter med uppgiften. Uttrycket men har getts en mycket vid innebörd. I första hand åsyftas sådana skador som att någon blir utsatt för andras missaktning, om hans personliga förhållanden blir kända. Redan den omständigheten att vissa personer känner till en för någon enskild ömtålig uppgift kan i många fall vara tillräckligt för att medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av om men föreligger måste således vara den berörda personens egen upplevelse. Enligt min mening är det ofrånkomligt att helt rättsenliga åtgärder ibland kan få bedömas som skada eller men. Denna ståndpunkt är nödvändig för att sekretess skall kunna upprätthållas även myndigheter emellan. För att en enskild person skall lida skada eller men krävs givetvis att uppgifterna är hänförliga till en viss individ. Det innebär att man i allmänhet kan lämna ut s.k. avidentifierade uppgifter utan att risk för skada eller men uppkommer. I enstaka fall kan det emellertid tänkas att en avidentifiering inte är tillräcklig för att hindra att sambandet mellan individen och uppgiften spåras. Huruvida en sådan risk föreligger får givetvis bedömas efter omständigheterna i det enskilda fallet. Vad som menas med personliga förhållanden måste givetvis bestämmas med ledning av vanligt språkbruk. Någon tvekan om att uttrycket avser så vitt skilda förhållanden som t.ex. en persons adress eller yttringarna av ett psykiskt sjukdomstillstånd kan enligt min mening inte råda.

text: I den ovan nämnda kommentaren till

text: sekretesslagen

text: anförs om

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: bl.a. följande (se a.a. s. 7:72 f.). "Med verksamhet för kontroll över utlänningar avses inte bara förvaltningsärenden om t.ex. visering, uppehållstillstånd, arbetstillstånd, avvisning eller utvisning utan också kontrollåtgärder eller annan löpande tillsyn. - - - Som exempel på uppgifter som skyddas kan nämnas uppgifter om hälsotillstånd, religiös eller politisk uppfattning. Även uppgifter om utlänningens ekonomiska förhållanden av mer personlig natur kan åtnjuta sekretesskydd. Inte bara uppgifter som är att hänföra till den utlänning som ett ärende avser omfattas av bestämmelsen utan också uppgifter om andra personers förhållanden, t.ex. en uppgiftslämnare. Vid bedömningen av frågan om vilka uppgifter som bör skyddas måste beaktas att uppgifter som i vårt land anses som tämligen harmlösa kan för den som kommer från ett annat land uppfattas som ytterst ömtåliga och sådana att deras röjande skulle kunna få menliga följder för utlänningen eller för hans närstående i hemlandet. - - - Regeringen har beträffande uppgifter i flera utlänningsärenden funnit att sekretess gäller enligt

text: andra stycket

text: Justitiekanslerns bedömning

text: I detta avsnitt behandlar jag först aktuella sekretessregler i förhållande till de av Utrikesdepartementet redovisade tillvägagångssätten vid medverkan i sådana utredningar som rör identitetskontroll av asylsökanden. Därefter sammanfattar jag mina synpunkter och förslag.

text: Sekretess och tillvägagångssätt vid identitetskontroll av asylsökanden

text: Inledningsvis vill jag påpeka att det inte är möjligt för mig att inom ramen för detta ärenden granska beskickningarnas tillvägagångssätt vid medverkan i sådana utredningar som rör identitetskontroll beträffande olika enskilda asylsökanden. Däremot lämnar jag synpunkter på de gällande sekretessreglernas betydelse generellt för utredningar av förevarande slag.

text: Av

text: utlänningslagen

text: följer att det i första hand är Invandrarverket som meddelar beslut om asyl. Ansvaret för att utredningarna i bl.a. flyktingärenden är tillfredsställande vilar således i första hand på Invandrarverket.

text: Som framgår av bakgrundsavsnittet ovan har utvecklingen under senare år gått i den riktningen att större resurser än tidigare läggs ned på att försöka klarlägga asylsökandes identitet. Det har i olika sammanhang förutsatts att Invandrarverkets utredningar skall ske i samarbete med utrikesförvaltningen och att utlandsmyndigheterna aktivt skall bistå Invandrarverket när det gäller t.ex. identitetskontroller. Någon författningsreglering rörande denna medverkan finns dock inte och inte heller följer det av förordningen (

text: ) med instruktion för utrikesrepresentationen att beskickningar och konsulat har att bistå i ärenden som rör flyktingar och andra skyddsbehövande.

text: Bestämmelsen om utlänningssekretess i

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL tar mera allmänt sikte på uppgifter som rör utlänningar och dess tillämpningsområde är inte begränsat till viss myndighet eller verksamhet. Som bestämmelsen är utformad följer sekretessen med uppgifterna och gäller otvivelaktigt hos såväl Invandrarverket, Utlänningsnämnden, Regeringskansliet och utlandsmyndigheterna som andra myndigheter. Det innebär att sekretessen enligt första stycket gäller när utlandsmyndigheterna bistår Invandrarverket med utredningar, identitetskontroller m.m. som rör utlänningar.

text: Fråga uppkommer då huruvida också bestämmelsen i paragrafens andra stycke är tillämplig hos utlandsmyndigheterna. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess i verksamhet för kontroll över utlänningar. Även om det inte klart framgår av

text: sekretesslagen

text: får uttrycket verksamhet anses syfta på sådana uppgifter som en myndighet enligt skilda författningar skall fullgöra. En sådan tolkning vinner också stöd av vad som anförts under förarbetena där det sägs att med verksamhet för kontroll av utlänningar avses förvaltningsärenden om t.ex. uppehållstillstånd samt kontrollåtgärder eller annan löpande tillsyn. Det är därför helt klart att denna sekretess gäller i Invandrarverkets verksamhet eftersom en av verkets författningsreglerade uppgifter är att handlägga förvaltningsärenden om bl.a. asyl. Detsamma bör vara fallet hos regeringen och Utlänningsnämnden. Att härifrån ta steget och säga att sekretessen också gäller hos en annan myndighet som medverkar vid kontrollen i t.ex. asylärenden låter sig inte göras utan vidare, särskilt om denna medverkan sker informellt och inte ingår bland de uppgifter som författningsvägen ålagts den medverkande myndigheten.

text: När det gäller frågan om

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL kan tolkas så att bestämmelsen även skulle gälla hos utlandsmyndigheterna vill jag vidare framhålla följande.

text: När lagstiftaren har avsett att sekretess för uppgifter skall gälla inte endast hos den myndighet som handlägger vissa slags ärenden eller bedriver viss verksamhet utan även hos andra myndigheter till vilka uppgifterna lämnas har man valt att ange detta genom olika formuleringar. I sådana fall används företrädesvis uttryckssättet "uppgift som hänför sig till" (jfr 5 kap. 1 §, 6 kap. 2 och 3 §§ SekrL). I de fall sekretess för en viss typ av uppgifter är bestämd att gälla i mål eller ärenden av visst slag förekommer i SekrL också tillägget "Motsvarande sekretess gäller i annan myndighets verksamhet" för att gå till handa med en viss utredning eller i ett visst ärende (jfr 7 kap. 22 och 23 §§ SekrL). På detta sätt utvidgas sekretessen till att gälla också hos de myndigheter som avger yttranden eller verkställer utredning.

text: Det anförda leder mig till den uppfattningen att

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL inte är tillämplig hos utlandsmyndigheterna såvida det inte rör sig om uppgifter i ärenden om uppehållstillstånd som handläggs av dessa myndigheter i enlighet med

text: utlänningsförordningen

text: . Min uppfattning grundas även på att sekretessreglerna innefattar begränsning i den grundlagsskyddade handlingsoffentligheten och av detta skäl inte kan ges en alltför vidsträckt tolkning.

text: Jag saknar anledning att göra några uttalanden om lämpligheten av att utlandsmyndigheterna biträder vid andra myndigheters kontroll av olika uppgifter i asylärenden m.m. Om denna medverkan skall förekomma anser jag dock att det närmast är en självklarhet att samma sekretessregler skall gälla hos utlandsmyndigheterna som hos de myndigheter som behöver deras bistånd i sin verksamhet. För egen del anser jag därför att

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL bör ändras förslagsvis efter mönster av de ovan angivna bestämmelserna i SekrL som pekar ut att sekretess inte bara gäller i viss verksamhet.

text: Som en konsekvens av vad jag nu sagt uppkommer frågan om i vilken utsträckning uppgifter i ärenden om asyl kan lämnas ut till utlandsmyndigheterna som underlag för deras medverkan i enskilda utredningar.

text: Bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen finns som tidigare nämnts i

text: 14 kap.

text: SekrL. När det saknas en i lag eller förordning föreskriven uppgiftsskyldighet är det i första hand den s.k. generalklausulen i

text: 14 kap. 3 §

text: SekrL som är av intresse. Generalklausulen möjliggör att en myndighet efter en intresseavvägning lämnar ut vissa sekretessbelagda uppgifter till en annan myndighet. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att det härvid är av betydelse huruvida uppgiften blir sekretessbelagd hos den mottagande myndigheten (se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A, s. 91). Härutöver finns det i

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL en bestämmelse om att sekretess inte utgör hinder mot att en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Den sist nämnda bestämmelsen reglerar emellertid inte särskilt utlämnandet till en annan myndighet och blir därför inte tillämplig om ett sådant utlämnande möjliggörs genom bestämmelserna i 14 kap.

text: Med hänsyn till att sekretessen enligt

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL inte är begränsad till verksamheten vid en viss myndighet utan gäller var uppgiften än finns kan t.ex. Invandrarverket finna stöd i

text: 14 kap. 3 §

text: SekrL för att lämna ut sekretessbelagda uppgifter i ett asylärende till en utlandsmyndighet. Däremot anser jag att utrymmet för att lämna ut uppgifter till en utlandsmyndighet kan vara mera begränsat när uppgifterna omfattas av sekretessen i

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL, något som följer av min uppfattning att sekretessen enligt den bestämmelsen inte kan anses gälla hos en utlandsmyndighet, bortsett då från vissa ärenden om uppehållstillstånd som handläggs där.

text: I detta sammanhang bör nämnas att bestämmelserna i

text: 14 kap. 4 §

text: SekrL medger att sekretess helt eller delvis efterges av den som sekretessen är avsedd att skydda. Om så har skett utgör inte längre sekretessen ett hinder för utlämnande. Härvid bör dock erinras om att sekretessen i

text: 7 kap. 14 §

text: SekrL inte är inskränkt till att skydda endast den asylsökande själv utan även andra, såsom hans eller hennes nära anhöriga i hemlandet. Den skyddade kretsen betecknas i lagrummets första stycket "någon" och i andra stycket första meningen "den enskilde eller någon honom närstående". Om det kan antas att röjandet av en sekretessbelagd uppgift som rör en utlänning skulle medföra fara för att "någon" utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men som föranleds av förhållandet mellan utlänningen och utländsk stat eller myndighet eller organisation av utlänningar är det alltså endast den som kan antas utsatt för denna risk som kan efterge sekretessen. När det gäller förutsättningarna för att lämna ut en uppgift om enskilds personliga förhållanden för vilken gäller sekretess enligt andra stycket första meningen måste det således stå klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men.

text: Oavsett hur man ser på frågan om tillämpligheten av

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL inställer sig spörsmålet huruvida en utlandsmyndighet som ombetts medverka i ett asylärende kan röja sekretessbelagda uppgifter som rör utlänningen för ex. en utländsk myndighet, en internationell organisation eller någon självständig uppdragstagare.

text: Genom den tidigare nämnda bestämmelsen i

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL har lagstiftaren skapat ett visst utrymme för en myndighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till andra än till svenska myndigheter när det saknas en i lag eller förordning föreskriven uppgiftsskyldighet (jfr 14 kap. 1-3 §§ SekrL). Detta får emellertid endast ske om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verksamhet. Det förtjänar att särskilt understryka att även om uppgifterna lämnas till en utländsk myndighet kommer någon svensk sekretess inte att gälla hos den som mottar en sådan uppgift (jfr

text: 1 kap. 3 §

text: SekrL).

text: Vid tillkomsten av

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL framhölls att en restriktiv tillämpning av bestämmelsen borde iakttas (

text: a. prop. s. 465

text: och

text: ). Av förarbetena till bestämmelsen framgår också att sekretessen får efterges endast i de fall då det för fullgörandet av ett visst åliggande som en myndighet har är en nödvändig förutsättning att sekretessbelagda uppgifter lämnas ut. Blott och bart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande nedsätts genom en föreskriven sekretess får enligt förarbetena inte leda till att sekretessen åsidosätts.

text: Avgörande för om uppgifterna över huvud taget kan lämnas ut är alltså dels den verksamhet som myndigheten är satt att fullgöra, dels om ett utlämnande kan anses nödvändigt för att myndighetens åligganden skall kunna fullgöras.

text: Såvitt gäller utlandsmyndigheterna saknas som tidigare nämnts författningsbestämmelser om att dessa skall medverka med kontroll av uppgifter under handläggningen av asylärenden. Jag har då gjort den bedömningen att denna medverkan inte kan anses ingå i den verksamhet som utlandsmyndigheterna är ålagda att bedriva. Med detta ställningstagande följer att jag anser att

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL inte ger möjlighet för en utlandsmyndighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter. Det nu sagda gäller uppgifter som omfattas av sekretess enligt

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL. När det gäller sekretess enligt

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL har jag som framgår ovan den uppfattningen att sekretessen enligt den bestämmelsen inte kan anses gälla hos en utlandsmyndighet såvida uppgifterna inte hänför sig till ärende om uppehållstillstånd som handläggs av myndigheten. Som en konsekvens av detta ställningstagande synes uppgifter, som i och för sig borde omfattas av denna strängare sekretess men enligt min mening inte gör det, fritt kunna lämnas ut av utlandsmyndigheterna.

text: Vissa utlandsmyndigheter har av Utrikesdepartementet ombetts att yttra sig i ärendet. Yttrandena utvisar att beskickningarna som regel tycks vara införstådda med utredningarnas känslighet. Sekretessreglernas betydelse vid de utredningar som utlandsmyndigheterna genomför har dock inte berörts i yttrandena. Detta kan uppfattas så att myndigheterna inte anser att

text: 7 kap. 14 §

text: SekrL gäller hos dem. Jag har också uppmärksammat att det i avsnittet om asylutredningar i utrikesförvaltningens Rättshandbok III, som får anses ha ersatt 1982 års cirkulär till utlandsmyndigheterna om utredningar i asylärenden, inte sägs någonting om vilka sekretessregler som är tillämpliga. Även detta förhållande skulle kunna tala för att utlandsmyndigheterna inte anser sig bundna av utlänningssekretessen eller i vart fall för att frågan inte uppmärksammats av dem.

text: Jag har inte underlag för att hävda att utlandsmyndigheterna förbiser utlänningssekretessen vid sina utredningar i asylärenden. Inte heller har jag underlag för att påstå att man bryter mot den tystnadsplikt som gäller. Såvitt jag kan bedöma på grundval av de yttranden som avgivits i detta ärende synes utlandsmyndigheterna generellt sätt genomföra utredningarna på ett sådant sätt att de asylsökandes skyddsintresse inte träds för när. För övrigt är jag som tidigare framgått av den uppfattningen att

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL inte gäller hos utlandsmyndigheterna. Det finns därför enligt min mening inte heller något hinder mot att uppgifter som omfattas av denna stränga sekretess röjs för utomstående. Däremot gäller ju 7 kap. 14 § första stycket även hos utlandsmyndigheterna. Som nyss sagts ger

text: 1 kap. 5 §

text: SekrL inte utlandsmyndigheterna något stöd för att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess hos dem. Det innebär att uppgifter om en utlänning får röjas endast om utlämnandet av uppgiften inte kan antas skada honom eller hans närstående. En bedömning måste alltså göras i varje enskilt fall.

text: Av ett av yttrandena från utlandsmyndigheterna (Luanda) framgår att ambassaden i fråga för kontakterna med berörda angolanska myndigheter anlitar en medhjälpare som besöker myndigheten med ett brev från ambassaden i vilket framgår vilken information som önskas men inte skälet härför. Härav kan man få det intrycket att detta är ett förfarande som regelmässigt tillämpas. Om så skulle vara fallet är det inte acceptabelt. Med hänsyn till risken för skada och den tystnadsplikt som gäller kan ett sådant tillvägagångssätt naturligtvis inte användas slentrianmässigt. Detsamma gäller också andra utredningsmetoder. En bedömning måste därför ske i varje enskilt fall. Det kan härvid påpekas att i vissa känsliga fall kan det vara tillräckligt att syftet med förfrågan avseende en viss person röjs för att sekretess skall anses föreligga enligt

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL. Endast den omständigheten att ett främmande land har intresse av att få identitetsuppgifter beträffande en medborgare i ett annat land bekräftade kan också någon gång föranleda sådan sekretess.

text: Som tidigare framgått sägs det i utrikesförvaltningens Rättshandbok III i avsnittet om asylutredningar ingenting om vilka sekretessregler som är tillämpliga. Upplysningar om sekretessbestämmelser av betydelse för den verksamhet som bedrivs av Utrikesdepartementet och inom utrikesrepresentationen återfinns i stället i en annan handbok, nämligen Rättshandbok II, i vilken bl.a. 7 kap. 14 § första och andra stycket SekrL omnämns. Att tillämpliga sekretessregler inte behandlas och inte ens är omnämnda i den del av rättshandböckerna som behandlar asylutredningar anser jag vara en brist som snarast borde åtgärdas.

text: Sammanfattande synpunkter och förslag

text: Sammanfattningsvis gör jag den bedömningen att sekretessreglernas betydelse för utlandsmyndigheternas medverkan i asylutredningar inte tycks ha fått den uppmärksamhet som borde krävas. Frågan har tagits upp i ett tidigare beslut av Justitiekanslern som överlämnats till Regeringskansliet. Någon närmare analys av frågan synes emellertid inte ha kommit till stånd. Utredningen i det nu aktuella ärendet föranleder mig att uttala att bestämmelsen i

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL i sin nuvarande lydelse enligt min bedömning knappast kan tolkas så vidsträckt att den kan anses tillämplig också hos utlandsmyndigheterna vid denna deras medverkan. Om medverkan av utlandsmyndigheterna skall utgöra en del av utredningsarbetet i asylärenden anser jag att det närmast är självklart att samma sekretessregler skall gälla hos dessa myndigheter som hos de myndigheter som behöver deras bistånd i sin verksamhet. För att uppnå detta krävs enligt min mening en lagändring.

text: Vidare anser jag att utrymmet enligt

text: 14 kap. 3 §

text: SekrL för att lämna ut uppgifter till en annan myndighet är mera begränsat när det gäller uppgifter som omfattas av

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL än när det är frågan om uppgifter som avses i paragrafens första stycket. Skälet härtill är att sekretess enligt

text: 7 kap. 14 § andra stycket

text: SekrL enligt min mening inte med visst undantag torde gälla hos en utlandsmyndighet.

text: Jag gör också den bedömningen att SekrL inte tillåter att en utlandsmyndighet när denna medverkar i en asylutredning röjer uppgifter rörande en enskild asylsökande för vilka sekretess gäller enligt

text: 7 kap. 14 § första stycket

text: SekrL. Enligt min mening är det därför inte acceptabelt att en beskickning vid medverkan i en asylutredning själv eller genom någon medhjälpare regelmässigt vänder sig till verksamhetslandets myndigheter för kontroll av dokuments äkthet. Ett sådant tillvägagångssätt bör med hänsyn till risken för skada och brott mot tystnadsplikten inte användas slentrianmässigt. Detsamma gäller även andra utredningsmetoder. I detta sammanhang har jag noterat att tillämpliga sekretessregler inte behandlas och inte ens är omnämnda i den del av utrikesförvaltningens rättshandböcker som behandlar asylutredningar vilket jag anser vara en brist som snarast borde åtgärdas.

text: Avslutningsvis vill jag göra Regeringskansliet (Utrikesdepartementet) uppmärksamt på att utredningen i ärendet talar för att det finns behov av att de närmast berörda utlandsmyndigheterna erinras om sekretessreglernas betydelse vid deras medverkan i asylutredningar i avvaktan på att sådana åtgärder som jag förordat i detta beslut övervägs.

text: Med gjorda uttalanden och nu lämnade förslag skall detta beslut överlämnas till Regeringskansliet (Utrikesdepartementet) för de åtgärder som där kan anses behövliga. Justitiedepartementet samt Statens invandrarverk och Utlänningsnämnden tillställs för kännedom var sin kopia av detta beslut.


title: Beslut om att inleda förundersökning i ärende om ifrågasatt tryckfrihetsbrott (hets mot folkgrupp)

text: Justitiekanslern beslutar att inleda förundersökning i ärendet.

text: Justitiekanslern uppdrar åt den åklagare som Åklagarmyndigheten utser att ombesörja att förundersökning verkställs. Resultatet av förundersökningen skall redovisas till Justitiekanslern.

text: De i ärendet två aktuella klistermärkena tas i beslag. Beslutet om beslag skall verkställas av polismyndigheten.

text: Ärendet

text: Benny Hermansson har till Polismyndigheten i Västmanlands län gjort två anmälningar rörande två klistermärken som den 23 – 24 februari 2006 och den 28 februari 2006 har satts upp på en lampa på området Malmaberg i Västerås. Det ena klistermärket föreställer ett hakkors i färg. På det andra märket står med svart text på vit botten ”BLATTAR? NEJ TACK!”

text: Anmälningarna samt klistermärkena, som den 1 mars 2006 har tagits i beslag av polismyndigheten, har översänts till Justitiekanslern för prövning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Förundersökning

text: Tryckfrihetsförordningen

text: (TF) är enligt

text: 1 kap. 5 §

text: TF tillämplig på skrifter som har framställts i tryckpress. TF skall dessutom tillämpas på skrifter som har mångfaldigats genom stencilering, fotokopiering eller liknande tekniskt förfarande. För det senare slaget av skrifter gäller dock som förutsättning för att TF skall vara tillämplig att utgivningsbevis gäller för skriften eller att skriften är försedd med en beteckning som utvisar att den är mångfaldigad, samt i anslutning därtill tydliga uppgifter om vem som har mångfaldigat skriften och om ort och år för mångfaldigandet.

text: Något utgivningsbevis torde inte finnas för de nu aktuella klistermärkena, som dessutom inte är försedda med nämnda uppgifter om mångfaldigandet. För att TF skall vara tillämplig krävs därför att klistermärkena har framställts i tryckpress.

text: Klistermärkena har översänts till Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) för fastställande av framställningssättet. SKL har i ett sakkunnigutlåtande den 16 juni 2006 anfört att frågan om det ena klistermärket är framställt i tryckpress lämnas öppen samt att resultatet av undersökningen i någon mån talar för att det andra klistermärket har framställts i tryckpress. Någon säkerhet beträffande TF:s tillämplighet på klistermärkena går således inte att uppnå.

text: För att en skrift skall anses som tryckt i TF:s mening krävs det också att skriften är utgiven. En skrift anses utgiven, då den har blivit utlämnad till försäljning eller för spridning på annat sätt. Vad som nu har sagts gäller dock inte myndighets tryckta handlingar, om de inte är tillgängliga för envar (

text: 1 kap. 6 §

text: TF). Även frågan om klistermärkena har getts ut i den mening som avses i TF måste för närvarande lämnas öppen.

text: Justitiekanslern är enligt

text: 9 kap. 2 §

text: TF ensam åklagare när det gäller tryckfrihetsbrott. Eftersom det inte med någon säkerhet har kunnat fastställas att TF är tillämplig i ärendet kvarstår osäkerhet även beträffande Justitiekanslerns behörighet som åklagare. Enligt Justitiekanslerns mening talar i denna situation övervägande skäl för att man utgår ifrån att TF är tillämplig och att Justitiekanslern därför är behörig åklagare.

text: Det tryckfrihetsbrott som närmast skulle kunna komma i fråga är hets mot folkgrupp (

text: 7 kap. 4 § 11

text: TF och

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: ). Brottet innebär att någon hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning.

text: Klistermärkena har genom sina motiv (hakkorset) och budskap i övrigt en innebörd som av allt att döma omfattas av nämnda straffbestämmelse. Det finns därför anledning att anta att tryckfrihetsbrottet hets mot folkgrupp har begåtts. Förundersökning avseende det brottet skall därför inledas.

text: Beslag

text: Polismyndigheten har den 1 mars 2006 tagit de två klistermärkena i beslag. Med anledning av detta får Justitiekanslern anföra följande.

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryckfrihetsbrott. Ingen annan än Justitiekanslern får besluta angående förundersökningrörande sådana brott. Enligt

text: 9 kap. 2 §

text: TF är det vidare endast Justitiekanslern (och domstol) som får besluta om tvångsmedelmed anledning av misstanke om tryckfrihetsbrott. Innan en förundersökning har hunnit inledas får en polisman hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 3 § tredje stycket rättegångsbalken

text: ). Sistnämnda bestämmelse ger emellertid inte en polisman rätt att besluta om några tvångsåtgärder under denna s.k. primärutredning (jfr Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: II, suppl. 39, s. 23:20 a). En polisman har alltså inte behörighet att fatta beslut om beslag när det föreligger misstanke om tryckfrihetsbrott. När det uppkommer en fråga om beslag skall därför alltid kontakt tas med Justitiekanslern för samråd.

text: Ett beslut av en polismyndighet om beslag i ett ärende som rör tryckfrihetsbrott saknar således lagstöd och är att betrakta som en nullitet.

text: I det aktuella fallet har TF:s tillämplighet och Justitiekanslerns behörighet som åklagare inte med säkerhet kunnat fastställas. Omständigheterna har ändå varit sådana att de har bort mana till försiktighet beträffande frågor om t.ex. beslag. Det bör nämnas att Justitiekanslern har låtit utarbeta en promemoria eller "lathund" som i korthet redogör för centrala bestämmelser på tryck- och yttrandefrihetsområdet och som lämnar vissa råd och anvisningar. Promemorian har spritts till de olika polismyndigheterna i landet. En reviderad version av promemorian (daterad den 30 mars 2001) har också spritts. I promemorian återfinns upplysningar om hur Justitiekanslern kan nås.

text: Utifrån Justitiekanslerns ställningstagande om sin behörighet som åklagare i ärendet är det Justitiekanslern som skall fatta beslut i beslagsfrågan. Klistermärkena bör tas i beslag på den grunden att de kan antas ha betydelse för den fortsatta utredningen av ärendet.