avgjordAv: Mats Melin

title: Möjligheten att besluta om husrannsakan och beslag för att komma åt en häktads egendom som förvaras i ett förvaringsutrymme på häktet samt häktespersonalens rätt att lämna ut sådan egendom m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Ekobrottsmyndigheten, Östra avdelningen, och Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Kronoberg. AA anförde bl.a. följande. Den 3 december 2001 beredde sig Ekobrottsmyndigheten tillträde till det förvaringsutrymme på Kronobergshäktet i vilket hans personliga ägodelar fanns inlåsta. Ur förvaringsutrymmet togs de nycklar som han hade haft på sig när han greps. Nycklarna användes sedan av Ekobrottsmyndigheten för att ta sig in i en lägenhet och där verkställa en husrannsakan. – Ekobrottsmyndigheten har således företagit en husrannsakan i hans förvaringsutrymme utan att det förelåg ett beslut om detta och myndigheten har inte heller i efterhand underrättat honom om händelsen. Vidare har personal vid Kronobergshäktet lämnat ut nycklarna utan hans skriftliga medgivande eller efter ett beslut av myndighet som enligt Kriminalvårdsstyrelsens häktesföreskrifter är en förutsättning för att den intagnes tillhörigheter skall få lämnas till annan.

text: Utredning

text: Vissa handlingar fordrades in från Ekobrottsmyndigheten i ärendet C 44-427-00 och från Polismyndigheten i Stockholms län i ärendet Ai-793-176-03. En avvisiteringsrapport m.m. fordrades in från häktet. Av handlingarna framgick bl.a. att kriminalinspektören BB vid Ekobrottsmyndigheten den 3 december 2001 hade kvitterat ut nycklar från AA:s förvaringsbox på häktet och att en husrannsakan i en lägenhet verkställts samma dag varvid vissa beslag hade gjorts samt att nycklarna hade återlämnats den 21 december 2001.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten och till Kriminalvårdsmyndigheten Stockholm Kronoberg för upplysningar och yttrande över vad som hade framförts i anmälan till JO.

text: Kriminalvårdsmyndigheten anförde följande. AA var intagen på häktet under tiden 2001-11-15--2002-01-31. Som framgår av den avvisiteringsrapport som upprättades på häktet har 3 stycken nycklar omhänder-

text: tagits. Dessa kvitterades sedan ut av en polisman den 3/12 2001 och återlämnades den 21/12. Den vårdare som ombesörjde utlämnandet säger sig inte komma ihåg detta enskilda fall men generellt är det så att personalen aldrig ifrågasatt polisens rätt att bereda sig tillträde till de intagnas förvaringsutrymmen. Han har följaktligen inte avkrävt polismannen ett beslut om husrannsakan. Enligt vaktchefen CC på häktets inskrivningsavdelning avlämnas de flesta frihetsberövade av de polismän som ombesörjt gripandet. Efter avvisitering placeras de tillhörigheter en intagen av olika anledningar inte får ha i bostadsrummet i en box eller ett förrådsutrymme beroende på vilken kategori han/hon tillhör. När utredningsmannen sedan kommer till häktet för att förhöra den intagne är det mycket vanligt att denne också vill titta på den intagnes tillhörigheter som ett led i utredningen. Detta har personalen sett som naturligt och har aldrig ens kommit på tanken att förhindra. Ungefär 8000 frihetsberövade passerar häktets inskrivningsavdelning varje år. När det gäller häktade har personalen också varit polisen behjälplig med åtkomst till förvaringsutrymmena. Det har dock inte varit lika vanligt att sådana önskemål framställs som beträffande gripna och anhållna. Kriminalvårdsstyrelsen har i ett tidigare JO ärende (Dnr 1742-1997) redogjort för sin syn på rättsläget i ett liknande fall som detta. Bland annat framgår att det förvaringsutrymme där intagnas tillhörigheter förvaras är att betrakta som ett sådant slutet förvaringsställe som avses i

text: 28 kap. 1 §

text: RB. Åtgärden att bereda sig tillträde till den frihetsberövades förvaringsutrymme är ett led i en pågående förundersökning och kan inte anses lagenlig utan beslut om husrannsakan. Inte heller kan en frihetsberövads samtycke ersätta kravet på ett formellt beslut om husrannsakan. Det kan alltså konstateras att häktet i det aktuella ärendet förfarit felaktigt och att häktets rutiner i övrigt varit felaktiga. Fortsättningsvis måste personalen alltid avkräva polisman ett beslut om husrannsakan när denne begär tillträde till en frihetsberövads förvaringsutrymme och nya instruktioner kommer att utfärdas. Detta torde inte medföra några problem för häktespersonalen men kan komma att innebära stora svårigheter för polisen, särskilt i början av en förundersökning. Uppgifter har inhämtats från andra kriminalvårdsmyndigheter om hur man hanterar utkvittering av intagnas tillhörigheter. Som exempel kan nämnas att på de övriga tre största häktena kräver man på det ena inte beslut om husrannsakan, på det andra gör man det och på det tredje kräver man att polisen upprättar ett beslagsprotokoll när tillhörigheter omhändertas.

text: Ekobrottsmyndigheten anförde bl.a. följande.

text: Aktuellt ärende

text: Vid EBM pågår en förundersökning mot DD. Beslut fattades den 3 december 2001 att anhålla DD. I samband med förhör framkom att AA hjälpt DD med visst bokföringsarbete. På grundval av bl.a. dessa uppgifter fattades beslut den 3 december 2001 om husrannsakan hos en annan person i en lägenhet i Stockholm. Lägenhetsinnehavare var EE, men även AA hade nycklar till lägenheten. Vid denna tidpunkt satt AA häktad på Kronobergshäktet i Stockholm misstänkt för annat brott. Han var vid denna tidpunkt inte misstänkt i det ärende i vilket husrannsakan företogs. Misstanke mot honom i nu aktuellt ärende registrerades vid EBM först den 14 mars 2002. Förundersökningen mot honom lades ner den 26 juli 2002 jml.

text: 20 kap 7 § 3 p. rättegångsbalken

text: (RB) jämfört med

text: 23 kap 4 a §

text: RB. Av det från JO nu remitterade ärendet framgår att det i samband med att AA häktades upprättades en avvisiteringsrapport på Kronobergshäktet där det framgår att bl.a. hans nycklar tagits omhand. Vidare framgår att en polisman tjänstgörande vid EBM kvitterat ut nycklarna från häktet dagen för husrannsakan 3 december 2001 samt att nycklarna återställts den 21 december 2001.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvårdsverkets författningssamling (KVVFS) 1997:15 Den aktuella författningen innehåller föreskrifter för häktet. Beträffande pengar och andra personliga tillhörigheter stadgas att tillhörigheter den intagne har med sig skall tas emot, förtecknas och beskrivas. Förteckningen skall godkännas av den intagne (7§). Vidare framgår att den intagnes tillhörigheter inte får lämnas till annan utan hans skriftliga medgivande eller myndighets beslut (10§).

text: Husrannsakan och beslag

text: Enligt

text: 28 kap 1 §

text: RB kan husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastat beslag, eller eljest till utrönande av omständigheter som kan äga betydelse för utredning om brottet.

text: 28 kap 6 §

text: RB stadgar att olägenhet och skada utöver vad som är oundgängligen nödvändigt inte får orsakas vid husrannsakan. Rum eller förvaringsställe må om det erfordras öppnas med våld. Enligt

text: 27 kap 1 §

text: RB må egendom tagas i beslag som skäligen kan antagas äga betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat.

text: Slutsatser

text: Åklagaren har beslutat om husrannsakan i en lägenhet i Stockholm. För att verkställa beslutet hämtades nycklar ur AA:s förvaringsbox på häktet. Den polisman som på häktet tog emot nycklarna har inte själv fattat något beslut eller företett något beslut om husrannsakan utan gjort en förfrågan om han kunde kvittera ut nycklarna. Utifrån ovan redovisad lagstiftning och med beaktande av JO-uttalandet 1999/2000 dnr 1742-1997 får det anses klart att den enda möjligheten att som led i en förundersökning ta något ur en intagens förvaringsbox på häktet är genom ett beslut om husrannsakan. Regleringen i kriminalvårdsverkets föreskrifter att egendom får lämnas ut med den intagnes medgivande torde inte gälla i en situation som denna. Personalen på häktet borde ha efterfrågat om det fanns ett beslut om husrannsakan och i brist på detta nekat polismannen åtkomst till förvaringsutrymmet. Även om detta innebär en olägenhet för personalen på ett häkte av Kronobergs storlek är det enligt EBM:s bedömning det enda sättet att hantera detta. En ytterligare fråga som gör sig gällande i detta ärende är om det i en situation som denna överhuvudtaget är möjligt att efter en husrannsakan ta nycklar i beslag för att verkställa husrannsakan hos annan. De situationer som redovisas i

text: 27 kap 1 §

text: RB rymmer inte ett beslag av denna typ. Den verkställande myndigheten torde därför i denna situation ha varit hänvisad till att tillgripa låssmed om det inte fanns någon i lägenheten som kunde öppna för dem. I detta ärende är det endast åklagaren som står under EBM:s tillsyn. Av vad som framkommit i ärendet har denne inte fattat något beslut om husrannsakan eller gett direktiv om att nycklarna skall hämtas ut. Det som inträffat kan därför inte enligt EBM:s uppfattning läggas denne till last.

text: Ärendet remitterades till Polismyndigheten i Stockholms län för upplysningar och yttrande över vad som framförts i anmälan till JO beträffande polismans agerande i samband med att nycklar hämtats från en häktad persons förvaringsbox på Kronobergshäktet.

text: Polismyndigheten kom in med ett yttrande och anförde följande.

text: Vid telefonsamtal med avdelningsdirektör FF den 16 september 2003 ställde polismyndigheten sig frågande till huruvida myndigheten var rätt mottagare av den aktuella remissen eftersom den polisman vars agerande är i fråga tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten (EBM).

text: Vid telefonsamtal den 17 september samma år uppmanade FF polismyndigheten att inkomma med ett skriftligt yttrande i vilket myndigheten uppmanades redogöra för sin bedömning av huruvida Polismyndigheten i Stockholms län är berörd av den nu aktuella remissen.

text: Myndighetens bedömning

text: Anmodad att redovisa sin bedömning av huruvida myndigheten är rätt mottagare av remisshandlingarna i det aktuella ärendet vill polismyndigheten anföra följande. Ärendet rör en polismans agerande i samband med att nycklar kvitterades ut och hämtades från en förvaringsbox tillhörande en häktad person på Kronobergshäktet. Polismannen tjänstgjorde på Ekobrottsmyndigheten. Enligt Rikspolisstyrelsens beslut av den 24 juli 1998 (dnr KEB-726-2758/98) är polismannen placerad vid Rikspolisstyrelsens ekobrottskansli och tjänstgör på Ekobrottsmyndigheten fr.o.m. den 1 september 1998 och tills vidare – – – . Av

text: 8 § förordning (1989:773)

text: med instruktion för Rikspolisstyrelsen framgår att RPS får tillkalla anställda från polismyndigheterna för verksamhet som bedrivs vid styrelsen eller Ekobrottsmyndigheten. RPS får, om det är befogat med hänsyn till arbetsuppgiften, besluta att för verksamhet som bedrivs vid styrelsen och vid EBM, för bestämd tid eller tills vidare, dock längst till en viss tidpunkt, anställa polismän som har en anställning tills vidare vid en polismyndighet. Av

text: 14 § förordning (1997:898)

text: med instruktion för Ekobrottsmyndigheten framgår att det vid myndigheten arbetar poliser. Ekobrottsmyndigheten och Rikspolisstyrelsen bestämmer i samråd de närmare formerna för samverkan mellan Ekobrottsmyndigheten och polisväsendet. Det är således polismyndighetens uppfattning att den aktuella polismannen, trots att han har sin grundanställning hos myndigheten, står under Rikspolisstyrelsens arbetsledning under sin tjänstgöring vid Ekobrottsmyndigheten. Polismyndigheten i Stockholms län saknar därför möjlighet att leda och fördela arbetet gentemot den berörde polismannen. Polismyndigheten torde därför inte heller vara rätt mottagare av den aktuella remissen.

text: Ärendet remitterades till Rikspolisstyrelsen för upplysningar och yttrande enligt följande.

text: A. Rikspolisstyrelsen anmodades att yttra sig över frågan vilken myndighet som, enligt styrelsens uppfattning, har det arbetsrättsliga ansvaret för de polismän som har sin grundanställning vid Polismyndigheten i Stockholms län men som tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten.

text: B. Om Rikspolisstyrelsen ansåg att den själv har det arbetsrättsliga ansvaret för dessa polismän anmodades styrelsen att lämna upplysningar över vad som framförts i AA:s anmälan till JO beträffande polismans agerande i samband med att nycklar hämtats från en häktad persons förvaringsbox på Kronobergshäktet.

text: Rikspolisstyrelsen anförde bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: En polisman har hämtat och kvitterat ut nycklar som tillhörde en häktad person, AA, som vid tidpunkten befann sig på Kronobergshäktet. Nycklarna förvarades i ett låst förvaringsutrymme. Polismannen, som har sin grundanställning vid Polismyndigheten i Stockholms län, tjänstgjorde vid tidpunkten för den aktuella händelsen vid Ekobrottsmyndigheten (EBM). Inledningsvis tar RPS upp frågan vilken myndighet som enligt styrelsens uppfattning har det arbetsrättsliga ansvaret för de polismän som har sin grundanställning

text: Fråga A

text: Enligt RPS:s beslut den 24 juli 1998 är polismannen placerad vid styrelsens ekobrottskansli och tjänstgör vid EBM sedan den 1 september 1998 och tills vidare. Enligt

text: 8 § förordningen (1989:773)

text: med instruktion för Rikspolisstyrelsen får RPS tillkalla anställda från polismyndigheterna för verksamhet som bedrivs vid styrelsen eller EBM. RPS får vidare, under de i paragrafen närmare angivna förutsättningarna, besluta att för verksamhet som bedrivs vid styrelsen och vid EBM anställa polismän som har en anställning tills vidare vid en polismyndighet. Enligt RPS:s uppfattning står polismannen under RPS:s arbetsledning under sin tjänstgöring vid EBM, även om han har sin grundanställning vid Polismyndigheten i Stockholms län. Det är sålunda RPS genom Rikskriminalpolisen som har ansvaret för att leda och fördela arbetet när det gäller den berörde polismannen och som även i andra avseenden har det arbetsrättsliga ansvaret för honom.

text: Fråga B

text: Enligt

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: kan husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastade beslag eller i övrigt till utrönande av omständigheter som kan ha betydelse för utredning om brottet. Huvudregeln är att förordnande om husrannsakan meddelas av undersökningsledare, åklagare eller rätten (4 §). Av

text: 28 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: framgår vidare att, i sådana fall då inte någon person varit närvarande vid husrannsakan, den person hos vilken husrannsakan genomförts skall underrättas om denna så snart det kan ske utan men för utredningen. En åklagare har den 3 december 2001 beslutat om husrannsakan i en lägenhet i Stockholm. Lägenhetsinnehavare var en person EE, men även AA hade nycklar till lägenheten. AA var vid tidpunkten för beslutet om husrannsakan häktad misstänkt för annat brott än det för vilket den aktuella husrannsakan företogs, och han befann sig på Kronobergshäktet i Stockholm. Av de från JO remitterade handlingarna framgår att det i samband med att AA häktades upprättades en avvisiteringsrapport på Kronobergshäktet, av vilken det framgår att bl.a. hans nycklar tagits om hand. Nycklarna förvarades, enligt vad RPS inhämtat, i en sluten förvaringslokal till vilken endast häktets personal hade tillgång. I lokalen förvarades även andra intagnas tillhörigheter. – AA hade, till skillnad från vad som var fallet i JO:s ärende l742-1997, inte någon egen nyckel till förvaringsutrymmet. Av handlingarna framgår vidare att polismannen BB den 3 december 2001 kvitterade ut och hämtade AA:s nycklar från häktet där dessa förvarades. I realiteten torde det innebära att nycklarna togs i beslag. Åtgärden dokumenterades dock inte i förundersökningsprotokollet. Polismannen BB verkställde samma dag husrannsakan i personen EE lägenhet, och han använde då AA:s nycklar för att bereda sig tillträde till lägenheten. Nycklarna återlämnades därefter till häktet den 21 december 2001. Ett förvaringsutrymme där en intagens tillhörigheter förvaras är att betrakta som ett sådant slutet förvaringsställe som avses i

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , och en åtgärd som innebär att man bereder sig tillträde till ett sådant utrymme förutsätter därför som regel att det har fattats ett beslut om husrannsakan i utrymmet. Undantag härifrån har ansetts gälla beträffande de kontrollåtgärder av förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa som vidtas inom ramen för kriminalvårdens verksamhet i syfte bl.a. att vidmakthålla frihetsberövandet. Den enda möjligheten att som ett led i en förundersökning ta något ur ett sådant förvaringsställe är emellertid genom ett beslut om husrannsakan och beslag (se JO 1999/2000 s. 148). Av vad som framkommit i ärendet har inte något beslut fattats om husrannsakan i förvaringsutrymmet, och polismannen BB:s åtgärd att kvittera och hämta ut AA:s nycklar på häktet har således inte haft något stöd i lag. Att personal vid häktet medverkat till att han fick tillgång till nycklarna och att personalen härigenom

text: eventuellt gjort sig skyldiga till en oriktig hantering av frågan föranleder enligt RPS:s uppfattning ingen annan bedömning av polismannen J:s agerande i detta hänseende. Om åtgärden varit att betrakta som en husrannsakan, uppkommer fråga om underrättelseskyldighet enligt

text: och till vem en sådan underrättelse bort ske. Enligt nämnda bestämmelse skall underrättelse ske till den hos vilken husrannsakan företagits. Enligt uppgift från Kronobergshäktet förvarades nycklarna i ett förvaringsutrymme till vilket endast häktespersonalen hade tillträde. AA hade däremot inte någon fysisk dispositionsrätt över själva förvaringsutrymmet. Eventuellt skulle man därför kunna ifrågasätta om inte husrannsakan skett hos häktet och inte hos den häktade (jfr JO dnr 2073-l982 m.fl.). Om så anses vara fallet, är det häktet som skall underrättas om åtgärden enligt bestämmelsen i

text: . I det aktuella fallet var emellertid personal från häktet närvarande, varför någon underrättelseskyldighet inte förelegat om husrannsakan skulle anses ha skett hos häktet. Mot ett sådant synsätt skulle kunna anföras att häktespersonalen inte fritt disponerar över den häktades tillhörigheter som förvaras i häktets lokaler och att sådana tillhörigheter enligt 10 § kriminalvårdens häktesföreskrifter (

text: KVVFS 1997:15

text: ) inte får lämnas ut till annan utan den intagnes medgivande eller myndighets beslut. Man skulle därför kunna hävda att den häktade i vart fall indirekt disponerar över förvaringsutrymmet och att husrannsakan därför skall anses ha skett hos denne. I vart fall skulle dock AA rätteligen ha underrättats om att nycklarna hade tagits i beslag (

text: 27 kap. 11 § rättegångsbalken

text: AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Inledning Utredningen ger vid handen att AA intogs på Kronobergshäktet i mitten av november 2001 och att tre nycklar omhändertogs vid avvisiteringen. Nycklarna kom att förvaras i ett låst utrymme på häktet. Den 3 december 2001 kvitterade kriminalinspektören BB vid Ekobrottsmyndigheten ut nycklarna utan AA:s kännedom. BB använde sedan nycklarna för att bereda sig tillträde till en lägenhet och där verkställa en husrannsakan. Nycklarna återlämnades senare till häktet.

text: Frågan i ärendet gäller om det fanns rättsliga förutsättningar för BB att hämta och för häktespersonalen att lämna ut nycklarna. Dessutom har utretts vem som har det arbetsrättsliga ansvaret för polismän som tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten.

text: Det arbetsrättsliga ansvaret BB har sin grundanställning vid Polismyndigheten i Stockholms län men tjänstgör vid Ekobrottsmyndigheten. Som framgår av handlingarna placerades han där efter ett beslut av Rikspolisstyrelsen i juli 1998. I sina remissvar har polismyndigheten och Ekobrottsmyndigheten gett uttryck för uppfattningen att de inte har det arbetsrättsliga ansvaret för BB.

text: I

text: 8 § första stycket förordningen (1989:773)

text: med instruktion för Rikspolisstyrelsen föreskrivs att Rikspolisstyrelsen får tillkalla anställda från polismyndigheterna för verksamhet som bedrivs vid styrelsen eller Ekobrottsmyndigheten. I andra stycket stadgas att Rikspolisstyrelsen, om det är befogat med hänsyn till arbetsuppgiften, får besluta att för verksamhet som bedrivs vid styrelsen och vid Ekobrotts-

text: myndigheten, för bestämd tid eller tills vidare, dock längst till en viss tidpunkt, anställa polismän som har en anställning tills vidare vid en polismyndighet. Mot bakgrund av innehållet i nämnda bestämmelse har Rikspolisstyrelsen anfört att enligt styrelsens uppfattning står en polisman under dess arbetsledning under sin tjänstgöring vid Ekobrottsmyndigheten, även om han har sin grundanställning vid Polismyndigheten i Stockholms län. Enligt Rikspolisstyrelsen är det således styrelsen genom Rikskriminalpolisen som har ansvaret för att leda och fördela arbetet när det gäller den berörde polismannen och som även i andra avseenden har det arbetsrättsliga ansvaret för honom. Jag har inte någon annan uppfattning i frågan. Förfarandet att ”kvittera ut” nycklarna på häktet Varje medborgare är gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan och liknande intrång (

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: ). Detta skydd är inte absolut utan kan begränsas genom bestämmelse i lag. Reglerna om husrannsakan i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) utgör en sådan inskränkning i det grundlagsreglerade skyddet.

text: Om det förekommer anledning att ett brott har förövats som kan följas av fängelse, får i hus, rum eller slutet förvaringsställe husrannsakan företas för eftersökande av föremål som är underkastade beslag eller i övrigt till utrönande av omständigheter som kan ha betydelse för utredningen om brottet (s.k. reell husrannsakan,

text: 28 kap. 1 § första stycket

text: RB). Ett förvaringsutrymme på ett häkte där den häktade förvarar sina tillhörigheter är att betrakta som ett slutet förvaringsställe (se JO 1999/00 s. 148).

text: Reglerna i

text: 28 kap.

text: RB ger således domstol, åklagare, undersökningsledare samt undantagsvis polisman rätt att som ett led i en pågående förundersökning förordna om husrannsakan i en intagens förvaringsutrymme på häktet. Någon rätt för häktespersonalen att förordna om en liknande åtgärd finns inte. Kriminalvården anses emellertid ha befogenhet att undersöka sina förvaringslokaler och den egendom som finns i dessa i syfte bl.a. att vidmakthålla frihetsberövandet (se JO 1997/98 s. 190 och JO 1999/00 s. 148).

text: Vidare finns i Kriminalvårdsverkets häktesföreskrifter (

text: KVVFS 1997:15

text: ) bestämmelser om bl.a. de intagnas pengar och andra personliga tillhörigheter. Enligt 7 § skall pengar och andra tillhörigheter, som den intagne har med sig till häktet eller som tas emot för hans räkning, förtecknas och beskrivas på mottagningskort. I samma paragraf föreskrivs också att förtecknad egendom skall förvaras under säkra förhållanden. Enligt 10 § får den intagnes tillhörigheter inte lämnas ut till annan utan hans skriftliga medgivande eller myndighets beslut.

text: Som framgår av utredningen lämnade häktespersonalen utan AA:s medgivande dennes nycklar till polisen. Eftersom det inte heller fanns något beslut om husrannsakan i AA:s förvaringsutrymme skulle häktespersonalen följaktligen inte ha tillmötesgått BB:s begäran. Jag delar således kriminalvårdsmyndighetens bedömning att häktet förfarit felaktigt. Häktet förtjänar därför kritik för det inträffade.

text: Vidare har det i ärendet gjorts gällande att BB:s handlande att kvittera och hämta ut nycklarna saknade stöd i lag eftersom det inte fanns något beslut om husrannsakan. Frågan är emellertid, vilket också Ekobrottsmyndigheten har påtalat, om det i ett

text: fall som det nu aktuella över huvud taget finns rättsliga förutsättningar för att besluta om husrannsakan och beslag.

text: En reell husrannsakan får företas för två olika ändamål, nämligen för att söka efter föremål som skall tas i beslag eller för att utröna omständigheter som har betydelse för brottet. Som ett exempel på det senare ändamålet kan nämnas att man vill undersöka en brottsplats. Såvitt kommit fram i ärendet var BB:s enda syfte med att kvittera ut nycklarna att dessa skulle användas för att kunna öppna en lägenhet i vilken en av åklagare beslutad husrannsakan skulle verkställas; denna husrannsakan var beslutad i en pågående förundersökning om grovt bokföringsbrott m.m. Det står således klart att en husrannsakan i AA:s förvaringsutrymme inte hade till ändamål att utröna omständigheter som hade betydelse för brotten.

text: Vad sedan gäller frågan om det var möjligt att ta nycklarna i beslag kan följande sägas. Enligt

text: 27 kap. 1 §

text: RB får beslag beslutas för tre olika ändamål. I bestämmelsen föreskrivs nämligen att ett föremål får tas i beslag, om det skäligen kan antas ha betydelse för en brottsutredning (bevisbeslag) eller ha avhänts någon genom brott (återställandebeslag) eller vara förverkat på grund av brott (förverkandebeslag). Följaktligen måste, för att det skall vara möjligt att besluta om husrannsakan för att söka efter föremål som skall tas i beslag, åtgärden syfta till att uppfylla något av dessa ändamål. Så kan knappast anses ha varit fallet såvitt gäller AA:s nycklar. Det saknades därför enligt min bedömning lagliga möjligheter för polisen att med stöd av reglerna om husrannsakan och beslag komma i besittning av nycklarna. Som Ekobrottsmyndigheten anfört borde polisen kontaktat låssmed om det inte fanns någon som kunde öppna för dem. Jag vill dock tillägga att jag inte kan se något principiellt hinder mot att polisen hade frågat AA om de fick använda nycklarna för att verkställa husrannsakan samtidigt som jag kan förstå att ett sådant handlande av t.ex. utredningsskäl kan ha varit uteslutet.

text: Det ovan anförda leder till slutsatsen att också BB förtjänar kritik för sitt handlande.

text: Avslutningsvis kan det nämnas att kriminalvårdsmyndigheten har upplyst att man på de tre största häktena i landet synes ha olika rutiner för att hantera frågor om utkvittering av de intagnas tillhörigheter. Jag översänder därför en kopia av detta beslut för kännedom till Kriminalvårdsstyrelsen. Det kan dock noteras att kriminalvårdsmyndigheten i sitt remissvar har anfört att man kommer att utfärda nya instruktioner.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Beträffande anmälan mot kriminalvårdsmyndigheten har samråd skett med justitieombudsmannen Anna-Karin Lundin under vars tillsyn kriminalvården hör.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Häkte
Rätten till domstolsprövning
Underrättelse

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården för att en intagen tillfälligt placerats i häkte under åtta dagar i avvaktan på ny anstaltsplats. Anmälan innehåller även ett påstående om att den intagne inte underrättats om orsaken till den tillfälliga placeringen.

org: jo

sammanfattning: När en person som var intagen i anstalten Tillberga inte bedömdes kunde stanna kvar där på grund av ordnings- och säkerhetsskäl, placerades den intagne tillfälligt i häkte med stöd av 11 § lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. I beslutet kritiseras Kriminalvården för att den tillfälliga häktesplaceringen kom att pågå under åtta dagar. Den intagne menar att han inte underrättades om orsaken till att han förflyttades till häktet. Kriminalvården har tillbakavisat detta och JO konstaterar att utredningen inte ger stöd för kritik i den delen. JO uttalar dock att Kriminalvården som regel bör underrätta den intagne om orsaken till en förflyttning av aktuellt slag. I beslutet förs ett resonemang om rättssäkerheten för den enskilde vid en tillfällig placering i häkte. Beslutet överlämnas till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan, som kom in till JO den 22 april 2013, klagade AA på att han förflyttades från anstalten Tillberga till häktet Västerås utan att få reda på varför. Han anförde därvid i huvudsak följande.

type: stycke

text: Han kom till anstalten Tillberga för att verkställa en månads fängelse. Han lämnade ett urinprov och efter 21 dagar flyttades han till häktet Västerås, där han fick stanna resten av tiden. Han försökte ta reda på varför han flyttats till häktet men fick inget svar. Han upplevde tiden i häktet som mycket svår.

text: Utredning

text: Utdrag ur Kriminalvårdsregistret (KVR) och ur kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS) avseende AA begärdes in och granskades.

text: Kriminalvårdens huvudkontor anmodades därefter att yttra sig över det som AA anfört i sin anmälan till JO. I remissen angavs bl.a. att det av yttrandet skulle framgå om AA underrättades om beslutet att placera honom i häkte. Vidare angavs att huvudkontoret skulle redogöra för sin syn på den tid som vistelsen i häktet varade samt huruvida det är möjligt för en intagen att begära omprövning av ett beslut enligt

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m.

text: I remissvaret anförde Kriminalvårdens huvudkontor, genom enhetschefen BB, följande.

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt samt Kriminalvårdens klientadministrativa system (KLAS). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. AA anlände till anstalten Tillberga genom egen inställelse den 20 mars 2013 för att avtjäna ett fängelsestraff om en månad. Han skrevs in i anstalten samma dag och den 22 mars 2013 fattade placeringsgruppen beslut om att AA skulle vara placerad i anstalten Tillberga. Samma dag som AA skrevs in i anstalten lämnade han ett urinprov, vilket visade sig vara positivt för Tramadol, som är ett narkotikaklassat läkemedel. Den 10 april 2013 fick AA stickprovsvis lämna ytterligare ett urinprov, som vid den första screeningen visade sig vara positivt för Subutex, även det narkotikaklassat. Samma dag begärde Kriminalvården en verifiering av screeningresultatet av Rättsmedicinalverket (RMV). Det har inte framkommit något som talar för att AA skulle ha varit förskriven något av dessa preparat på recept. En rapport om misstänkt misskötsamhet upprättades med anledning av det positiva screeningresultatet på urinprovet som tagits den 10 april 2013 och anstalten Tillberga bedömde att AA, på grund av ordnings- och säkerhetsskäl, inte längre kunde kvarstanna i anstalten Tillberga. AA nekade i förhör den 11 april 2013 till att han skulle ha använt Subutex i anstalt. Vid förhöret underrättades AA om att han, med anledning av det preliminärt positiva urinprovet, skulle komma att förflyttas från anstalten Tillberga, och att han i väntan på ny placering skulle placeras tillfälligt i häktet Västerås. Han upplystes vidare om att förflyttningen berodde på säkerhetsskäl, då anstalten Tillberga är en anstalt inom den lägsta säkerhetsklassen. Kriminalvårdspersonal som medverkade vid förhöret har uppgett att det vid tillfället inte rådde något tvivel från AA:s sida avseende vare sig anledningen till förhöret eller kring informationen som lämnades till honom om att han skulle förflyttas med anledning av det positiva screeningresultatet på urinprovet. AA transporterades den 11 april 2013 till häktet Västerås och kvarblev där till dagen för straffets sluttid, den 19 april 2013, då han frigavs. Av KLAS framgår att anstalten Tillberga den 12 april 2013 initierade ett ärende om omplacering av AA och att placeringsgruppen sedermera avskrev ärendet den 22 april 2013 pga. att AA hade frigivits. Av KLAS framgår vidare att urinprovet som tagits den 10 april 2013, och vid den första screeningen påvisat positivt utfall avseende Subutex, i verifiering gjord av RMV visade sig vara negativt avseende Subutex. Resultatet av RMV:s verifiering är daterat den 18 april 2013. AA frigavs från häktet Västerås kl. 8.19 den 19 april 2013.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Av

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (strafftidslagen) framgår att den som skall förpassas till kriminalvårdsanstalt för att undergå påföljd får i anslutning härtill tillfälligt förvaras i allmänt häkte eller polisarrest i avvaktan på beslut om anstaltsplacering eller om det behövs med hänsyn till transportförhållandena. Av 2 kap. 3 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, (FARK Fängelse), framgår att en intagen ska omplaceras till en annan anstalt eller avdelning om graden av övervakning och kontroll där han eller hon är placerad inte motsvarar vad som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vidare framgår att i den utsträckning det är möjligt ska omplacering även ske om det behövs för att tillgodose den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering.

text: Av de allmänna råden till ovanstående paragraf i FARK Fängelse framgår följande. Att graden av övervakning och kontroll inte motsvarar vad som är nödvändigt för att upprätthålla ordningen eller säkerheten kan motivera omplacering till såväl högre som lägre grad av övervakning och kontroll. Vid bedömningen av vad som är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten ska beaktas vad som anges i

text: 10 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: . Omplacering på grund av den intagnes behov bör normalt beviljas endast för behov som har identifierats i verkställighetsplanen. En tillfällig placering i häkte i samband med omplacering, med stöd av en utvidgad til-lämpning av

text: 11 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m., bör endast ske om det är nödvändigt med hänsyn till ordningen eller säkerheten och det inte är möjligt att tillfälligt omplacera den intagne inom anstalten eller direkt till en annan anstalt. En tillfällig placering i häkte förutsätter att frågan om omplacering samtidigt aktualiseras. En sådan tillfällig placering bör inte pågå längre än någon eller några få dagar. Sedan ett omplaceringsbeslut har meddelats får den tillfälliga placeringen bestå endast om det behövs med hänsyn till transportförhållandena.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen har framkommit att AA den 10 april 2013 lämnande ett urinprov som vid den första screeningen visade positivt utfall avseende det narkotikaklassade preparatet Subutex. Med anledningen av detta ansåg anstalten Tillberga att AA inte kunde vara kvar i anstalten då den är en klass 3 anstalt, vilket är Kriminalvårdens lägsta säkerhetsklass. Den 11 april 2013 placerades AA därför tillfälligt i häktet Västerås i avvaktan på en ny anstaltsplacering och ett omplaceringsärende initierades den 12 april 2013, varvid ett nytt placeringsunderlag upprättades. AA kom emellertid att kvarbli i häktet Västerås till den 19 april 2013, då han frigavs. AA har anfört att han inte fick något svar på varför han tillfälligt placerades i häktet Västerås, vilket kriminalvårdspersonal som den 11 april 2013 medverkade vid förhör avseende den misstänkta misskötsamheten har tillbakavisat. Enligt deras uppgifter ska AA ha muntligen informerats om, och varit väl införstådd med, varför han skulle förflyttas. En tillfällig placering i häkte i samband med omplacering med stöd av en utvidgad tillämpning av 11 § strafftidslagen är enligt Kriminalvårdens uppfattning att se som faktiskt handlande, som en intagen inte kan begära omprövning av. Frågan om den tillfälliga placeringen skulle kunna anses utgöra ett överklagbart beslut är dock ytterst en fråga för förvaltningsdomstol att ta ställning till. Som utvecklats för JO i flera tidigare sammanhang är det för övrigt Kriminalvårdens uppfattning att förvaltningsdomstolarnas syn på frågor om överklagbarhet inom Kriminalvårdens område varierar mycket, vilket skapar tillämpningssvårigheter för Kriminalvården. Den tillfälliga placeringen är emellertid endast avsedd att pågå några dagar, varefter ett nytt placeringsbeslut ska meddelas. Detta placeringsbeslut kan den intagne självklart begära omprövning av. I det nu aktuella fallet kom den tillfälliga placeringen i häktet Västerås att pågå några dagar längre än vad som får anses tillåtet, vilket givetvis är beklagligt. - - -

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Tillfällig placering i häkte Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för innehållet i 11 § strafftidslagen. En tillfällig förvaring i häkte har i praxis ansetts kunna ske med stöd av nämnda bestämmelse när en intagen ska överföras från en anstalt till en annan. Från JO:s sida har tidigare uttalats att en sådan utvidgad tillämpning dock torde förutsätta att frågan om ändrad anstaltsplacering har aktualiserats och att förvaringen i häkte sker i

text: avvaktan på beslut i den frågan (se t.ex. JO 1988/89 s. 99). En sådan tillfällig förvaring bör dock, enligt ett uttalande i förarbetena till bestämmelsen, inte få pågå längre än någon eller några få dagar (se

text: prop. 1974:20 s. 77

text: I det aktuella ärendet har det framkommit att frågan om ändrad anstaltsplacering aktualiserades i anslutning till att AA placerades i häkte. Det synes således ha funnits fog för att med stöd av 11 § strafftidslagen placera AA i häkte i avvaktan på den nya anstaltsplaceringen. Av utredningen framgår att AA var tillfälligt placerad i häktet Västerås under perioden den 11–19 april 2013. Den tid som AA var placerad i häkte – åtta dagar – översteg vad som är acceptabelt. Jag är kritisk till att AA var placerad i häkte under så lång tid.

text: Underrättelse om orsaken till förflyttningen Kriminalvården har tillbakavisat AA påstående om att han inte underrättats om orsaken till att han förflyttades till häktet. Ytterligare utredning i denna fråga framstår inte som meningsfull. Jag konstaterar att den utredning som föreligger i ärendet inte ger stöd för någon kritik i den delen.

text: Jag vill dock i detta sammanhang understryka följande. Även om det inte upprättas något överklagbart beslut angående en tillfällig placering i häkte med stöd av 11 § strafftidslagen ska – enligt min mening – Kriminalvården som regel underrätta den intagne om orsaken till förflyttningen. Undantag kan förstås göras i de fall det är nödvändigt med hänsyn till exempelvis skyddet för enskildas personliga förhållanden eller något jämförbart förhållande.

text: Rättssäkerheten för den intagne Kriminalvården har i sitt yttrande gett uttryck för uppfattningen att en tillfällig placering i häkte som sker med stöd av 11 § strafftidslagen i samband med omplacering är att bedöma som faktiskt handlande. Konsekvensen av ett sådant synsätt blir bl.a. att Kriminalvårdens ställningstagande inte kommer till uttryck i ett skriftligt beslut som den intagne har möjlighet att begära omprövning av. En tillfällig placering i häkte i samband med omplacering till annan anstalt kan i flera avseenden liknas vid en placering i avskildhet enligt bestämmelserna i

text: 6 kap.

text: fängelselagen (2010:610)

text: . När det gäller sådana placeringar finns det flera bestämmelser som garanterar den enskildes rättssäkerhet. Bl.a. finns det i

text: 6 kap. 7 § fängelselagen

text: en bestämmelse om regelbunden omprövning av om avskildheten ska bestå (minst var tionde dag) och i 6 kap. 8 § en absolut gräns för hur länge avskildheten får pågå (fyra dygn). Alla beslut om placering i avskildhet enligt

text: 6 kap.

text: fängelselagen

text: kan dessutom bli föremål för omprövning och överklagande enligt bestämmelserna i

text: 14 kap.

text: fängelselagen

text: . Vid en sådan jämförelse kan det tyckas märkligt om en intagen inte skulle kunna få till stånd en domstolsprövning av ett beslut om tillfällig placering i häkte som sker med stöd av 11 § strafftidslagen i samband med omplacering. Det är svårt att se varför inte samma krav på rättssäkerhet skulle gälla en sådan placering. Som Kriminalvården anfört är dock överklagbarheten av en tillfällig placering i häkte ytterst en fråga för förvaltningsdomstol att avgöra.

text: Övrigt Efter det att Kriminalvården lämnade sitt yttrande i ärendet har regeringen gett uttryck för att den har för avsikt att initiera en översyn av strafftidslagen (se

text: prop. 2012/13:176 s. 9

text: ). Eftersom ärendet belyser frågor som bör övervägas vid en sådan översyn, finner jag skäl att skicka en kopia av mitt beslut till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


nyckelord:
Delgivning
God man/förvaltare

title: Fråga om förutsättningar förelåg att förordna god man i ett faderskapsmål

text: I ett beslut den 7 december 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: I samband med en inspektion vid Köpings tingsrätt den 5 och 6 maj 1998 framkom följande vid granskningen av akten i mål – – –.

text: AA, född i oktober 1992, ansökte genom sin mor BB den 3 september 1996 om stämning på indonesiske medborgaren CC, adress okänd, och yrkade att tingsrätten skulle fastställa att han var far till henne. Vidare yrkades att en god man skulle förordnas för tillvaratagande av CC:s rätt i målet. I stämningsansökan anfördes bl.a. följande.

text: BB har lärt känna CC redan 1987. Denne var sjöman och arbetade på ett fartyg, Meandra, som anlöpte Köpings hamn fram till våren 1992. BB och CC inledde intim förbindelse i början av 1990. BB uppger att hon inte haft intimt umgänge med någon annan man under konceptionstiden än med CC. Fartyget Meandra ägdes av rederi (firma och adress), Rotterdam, Holland. CC var anställd hos rederiet. Fartyget lär ha sålts och BB har inte längre någon kontakt med CC. Denne har tillskrivits från socialförvaltningen i Köping men har inte låtit sig avhöras. Han har tillskrivits under rederiets adress. Socialförvaltningens brev avsändes den 16 februari 1995. Till stämningsansökan fanns fogat ett protokoll avseende utredning för fastställande av faderskap upprättat av Köpings kommuns socialnämnd den 4 november 1992. Av protokollet framgår bl.a. att BB i november 1992 fortfarande hade kontakt med CC, att han arbetade på fartyget Meandra som anlöpt Köpings hamn kontinuerligt, att fartyget inte längre skulle komma kontinuerligt samt att CC beräknades komma till Köping först i februari 1993. Till stämningsansökan fanns också fogad en skrivelse upprättad av DD. den 16 februari 1995 och ställd till CC under rederiets adress. Av denna framgick följande.

text: BB har uppgett Dig som far till den flicka AA som hon födde i oktober 1992. BB har försökt nå Dig men inte lyckats. Översänder ett protokoll där Du skall lämna uppgifter om Ditt förhållande till BB och om Din inställning till faderskapet. Om Du anser Dig vara far kan Du hos Din ambassad underteckna faderskapsbekräftelsen i tre exemplar och få Din namnteckning bevittnad. Medsänder också ett frågeformulär

text: ang. Dina ekonomiska förhållanden som Du också kan få hjälp att fylla i hos Din ambassad. Om Du inte är beredd att underteckna faderskapsbekräftelsen sänd då protokollet med Dina uppgifter tillbaka med angivande av Dina skäl till att Du inte vill bekräfta faderskapet. Ärendet måste då lämnas till advokat för rättslig prövning och för blodprovstagning. Emotser handlingarna åter före den 28 februari 1995.

text: Tingsrätten konstaterade i ett beslut den 6 september 1996 att CC fick antas sakna känt hemvist och att det inte kunde klarläggas var han uppehöll sig varför hans rätt i målet skulle bevakas av en god man jämlikt

text: 20 kap. 2 § första stycket föräldrabalken

text: . Samma dag utfärdades stämning på CC genom den gode mannen.

text: I svaromålet, som inkom till tingsrätten i november 1996, anförde den gode mannen – utan att ange vilka efterforskningsåtgärder han hade vidtagit – att han hade försökt få kontakt med CC men inte lyckats. Han uppgav att han med anledning av detta varken kunde medge eller bestrida det yrkande som hade framställts.

text: Tingsrätten kallade därefter AA, genom BB, och CC, genom den gode mannen, till en muntlig förberedelse den 24 januari 1997. Vid förhandlingen ingavs tre fotografier av CC tagna under 1991–1992 samt ett brev från CC till BB. I protokollet från förberedelsen antecknades bl.a. följande.

text: BB uppger att hon inte vet var CC uppehåller sig. Käranden yrkar att tingsrätten måtte förklara att CC är far till AA. Den gode mannen förklarar att yrkandet varken kan medges eller bestridas då han inte lyckats få kontakt med CC Det finns emellertid inte någon anledning att betvivla BB:s uppgifter. Käranden anger och utvecklar grunden till käromålet enligt stämningsansökan aktbil. 1 samt anför därvid följande. BB och CC träffades hos en kompis 1987 och blev goda vänner. – – – De inledde ett förhållande 1990. Under perioden 1991 till den 27 mars 1992 besökte CC, som jobbade på fartyget Meandra, BB på sin lediga tid när fartyget låg i Köpings hamn. Under våren 1992 – – – hade de intimt umgänge. CC umgicks också med BB:s familj och var bl.a. med på BB:s mammas födelsedag den 28 december 1991. Den 27 mars 1992 var senaste gången BB och CC träffades. Därefter åkte CC tillbaka till Indonesien. BB fick därefter ett brev från honom någon gång under april–maj 1992. Vidare ringde CC till BB i september 1992. BB fick reda på att hon var gravid någon gång i februari 1992 och hon berättade detta för CC innan han åkte tillbaka till Indonesien. – – – BB uppger vidare att CC kommer från ön Ambon i Indonesien. Han har jobbat som sjöman i ca 12 år och är enligt sitt ID-kort född den 25 december 1954. Med parternas samtycke företas målet till huvudförhandling i förenklad form. – – – Förhandlingen, som pågått kl. 10.30–12.00 förklaras avslutad med tillkännagivande av att dom kommer att meddelas senare under dagen.

text: Genom en dom samma dag förklarade tingsrätten CC vara far till AA. Under ”DOMSKÄL” gjorde tingsrätten följande bedömning.

text: BB har lämnat sina uppgifter om vid vilka tidpunkter som hon träffat CC med stöd av anteckningar som hon gjort i en almanacka och som hon påstår att hon skrivit i anslutning till de dagar de hänför sig till. Hennes dotter AA har varit närvarande vid förhandlingen och har därvid pekat på den man som BB har förklarat vara CC på fotografierna och kallat honom för pappa. Det har därvid också lätt kunnat konstateras att barnet företett likheter med CC. BB har också uppgivit att dottern AA har fått sitt namn efter CC:s mor såsom varande barnets farmor. BB:s uppgifter är

text: enligt tingsrättens mening mycket trovärdiga. Uppgifterna vinner dessutom stöd av fotografier och ett åberopat brev samt annan utredning. Tingsrätten finner därför att det är utrett att CC har haft samlag med barnets mor under tid då barnet kan vara avlat. Tingsrätten finner också med hänsyn till samtliga omständigheter att det är sannolikt att barnet har avlats av honom. CC skall därför förklaras vara fader till AA.

text: Domen överklagades inte.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Köpings tingsrätt för upplysningar enligt följande.

text: I

text: (FB) föreskrivs att om den, mot vilken talan enligt

text: föräldrabalken

text: riktas, vistas på okänd ort, skall hans rätt i saken bevakas av god man enligt

text: 11 kap.

text: Tingsrätten förordnade med stöd av denna bestämmelse en god man för svaranden i mål – – – med motiveringen att svaranden fick antas sakna känt hemvist och att det inte kunde klarläggas var han uppehöll sig.

text: 1. Vilka åtgärder vidtog tingsrätten innan beslutet fattades för att få klarlagt att svaranden befann sig på okänd ort?

text: 2. Tillfrågades den gode mannen någon gång under handläggningen om vilka efterforskningsåtgärder han hade vidtagit?

text: 3. Vilka åtgärder vidtog tingsrätten med anledning av de uppgifter om svarandens hemort som käranden lämnade under förberedelsen?

text: Tingsrätten skulle vidare yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Köpings tingsrätt (lagmannen EE) inkom med ett yttrande i vilket hänvisades till ett bifogat yttrande från rådmannen FF.

text: FF

text: 1. Jag kan inte erinra mig att jag vidtog några andra åtgärder än att jag med ledning av de upplysningar som fanns i handlingarna om att svaranden hade tjänstgjort som sjöman på ett fartyg som fram till våren 1992 anlöpt Köpings hamn kontinuerligt men som sedan sålts av rederiet där han var anställd, att barnets mor enligt socialnämndens i Köpings kommun brev den 16 februari 1996 (skall rätteligen vara 1995; JO:s anmärkning) till den av modern uppgivne fadern till barnet hade försökt nå honom men ej lyckats, att socialnämnden ej fått svar på brevet som avsänts under rederiets adress och att modern inte längre hade någon kontakt med svaranden, vilken angavs ha okänd adress kunde konstatera att svaranden vistades på okänd ort och att

text: 20 kap 2 § 1 st 1 p föräldrabalken

text: därför var tillämplig. 2. Detta är möjligt och till och med troligt eftersom tingsrätten har tät kontakt i olika mål med de advokater som ofta uppträder vid tingsrätten. Tingsrätten fick i vart fall underrättelse om de åtgärder den gode mannen vidtagit genom att han i sitt svaromål av den 22 november 1996 angav att han hade försökt få kontakt med svaranden men inte lyckats. Nyligen tillfrågad därom har advokaten Jonas Wiklund uppgivit att även han tillskrev svaranden under rederiets adress i Holland, till vilken adress han även skickade domen. 3. Jag bedömde inte uppgiften om att svaranden hade återvänt till Indonesien och att han kom från ön Ambon som tillräckliga för att det skulle vara meningsfullt att igångsätta efterforskningar och för att det skulle finnas anledning att ändra den tidigare bedömningen att han vistades på okänd ort. Till detta bidrog säkert kon-

text: staterandet att svaranden varit noga med att det i Holland poststämplade brevet inte ange någon adress. Några åtgärder vidtogs därför inte.

text: EE

text: Såvitt gäller de åtgärder som vidtagits i målet av rotelinnehavaren, rådmannen FF, i de avseenden som remissen omfattar hänvisar tingsrätten till bifogat yttrande av denne. Som framgår av FF:s yttrande vidtog tingsrätten inte någon åtgärd för att få klarlagt att svaranden i målet befann sig på okänd ort, utan beslutet om att förordna god man fattades enbart med ledning av de uppgifter som fanns i handlingarna i målet. Det kan ifrågasättas om inte tingsrätten, med ledning av de uppgifter som fanns om svaranden, borde ha vidtagit ytterligare åtgärder för att få kompletterande upplysningar om svaranden (jfr

text: NJA 1983 s 639

text: ) och om möjligt få klarhet i huruvida denne befann sig på okänd ort. Närmast till hands hade kanske varit att även tingsrätten försökte få kontakt med svarandens uppgivna arbetsgivare. Möjligen skulle även en kontakt med Utrikesdepartementets rättsavdelning kunna ha gett underlag för ytterligare efterforskningar. Mot bakgrund av de upplysningar som fanns om svaranden, och då ytterligare rimliga efterforskningar med hänsyn till omständigheterna sannolikt inte hade gett något resultat, anser sig dock tingsrätten inte vilja ifrågasätta att det fanns förutsättningar för att på det befintliga underlaget förordna en god man för svaranden. Enligt vad FF anfört i sitt yttrande är det möjligt att den gode mannen under handläggningen tillfrågades om vilka efterforskningsåtgärder denne vidtagit. Mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 20 kap 2 § 3 st föräldrabalken

text: , enligt vilken en god man skall samråda med den för vilken han har förordnats i den mån det kan ske, borde tingsrätten under handläggningen av målet ha tagit kontakt med den gode mannen, och givetvis skulle vad som därvid framkommit ha dokumenterats i akten. Som FF vidare anfört vidtog inte tingsrätten någon åtgärd med anledning av de uppgifter om svarandens hemort som käranden lämnade under förberedelsen i målet. Även härvidlag kan det kanske ifrågasättas om inte tingsrätten exempelvis genom en kontakt med Utrikesdepartementets rättsavdelning borde ha undersökt möjligheterna att få tillgång till ytterligare uppgifter om svaranden. Men med hänsyn till vad FF anfört anser tingsrätten att det enbart på grund av den nya uppgiften om eventuell hemort för svaranden i Indonesien inte fanns anledning till ett ändrat ställningstagande när det gäller frågan om svaranden skulle anses vistas på okänd ort.

text: Bedömning

text: I mål av nu aktuellt slag skall en god man förordnas för en svarande bl.a. under förutsättning att denne vistas på okänd ort.

text: Enligt

text: 2 § delgivningslagen (1970:428)

text: är det den myndighet där målet eller ärendet handläggs som ombesörjer delgivning. Käranden skall i stämningsansökan ange bl.a. svarandens personnummer och adress samt förhållanden i övrigt av betydelse för delgivning med honom. Om svaranden saknar känd adress skall uppgift lämnas om den utredning som gjorts för att fastställa detta (

text: 33 kap. 1 § rättegångsbalken

text: [RB]). Av

text: 33 kap. 10 §

text: RB följer att rätten i indispositiva mål inte kan avvisa en stämningsansökan som inte uppfyller föreskrifterna i

text: 33 kap. 1 §

text: RB. Däremot kan rätten avvisa kärandens talan om uppgifterna om svaranden är sådana att denne inte på ett tillfredsställande sätt kan identifieras (se

text: NJA 1983 s. 639

text: ). Rätten kan i indispositiva mål inte heller avvisa stämningsansökan på den grunden att käranden inte antar ett erbjudande att själv ombesörja delgivningen (33 kap.

text: 6 §

text: RB).

text: I stämningsansökan fanns uppgifter om det fartyg på vilket svaranden hade tjänstgjort och adressen till det rederi där denne var eller hade varit anställd. En naturlig åtgärd hade därför varit att tingsrätten hade försökt få till stånd delgivning med svaranden via rederiet. Som tingsrätten anfört i sitt yttrande hade den även kunnat vända sig till Utrikesdepartementet för upplysningar (se kungörelsen [1933:618] angående biträde av Utrikesdepartementet för delgivning av handlingar i utlandet).

text: Det kan noteras att det brev som socialförvaltningen hade skickat till svaranden under rederiets adress var skrivet på svenska och att det inte förelåg någon utredning om huruvida svaranden behärskade svenska språket. Det förhållandet att svaranden inte hört av sig kan därför inte tas till intäkt för att han inte hade nåtts av brevet.

text: Eftersom tingsrätten inte vidtog några åtgärder för att delge svaranden eller eftersöka dennes adress var tingsrättens underlag för beslutet att förordna god man enligt

text: 20 kap. 2 § första stycket

text: FB bristfälligt. Tingsrättens handläggning i denna del är därför inte invändningsfri. Jag finner emellertid inte anledning att vidta någon ytterligare åtgärd i saken.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.


title: En tingsrätts hantering av s.k. skyddade personuppgifter vilka erhållits från en part i ett förenklat tvistemål (FT-mål)

text: I ett beslut den 6 december 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: I samband med en inspektion vid Köpings tingsrätt den 5 och 6 maj 1998 framkom följande vid granskningen av akten i mål FT – – –.

text: Efter ansökan av Trafikförsäkringsföreningen utfärdade Kronofogdemyndigheten i Västerås den 16 juli 1997 föreläggande för svaranden (ett angivet personnummer, här uteslutet) SKYDDADE PERSONUPPGIFTER att svara på föreningens yrkanden. Enligt ett delgivningskvitto delgavs svaranden, som undertecknade kvittot med sitt namn, föreläggandet den 22 augusti 1997. Svaranden kom den 27 augusti 1997 in med ett bestridande undertecknat med dennes namn (aktbil. 1 s. 8). Trafikförsäkringsföreningen begärde därefter att målet mellan föreningen och ”Skyddade personuppgifter (ett angivet personnummer)” skulle överlämnas till tingsrätten. Till begäran fanns fogat bl.a. ett utdrag ur centrala bilregistret av vilket framgick att ”personuppgiften” för personen med personnummer (ett angivet personnummer) var skyddad.

text: Handlingarna inkom till tingsrätten den 9 oktober 1997. På beslutet om överlämnande (aktbil. 1 s. 1) fanns en lapp med uppgift om svarandens namn och adress.

text: Tingsrätten utfärdade därefter den 17 oktober 1997 föreläggande för svaranden att komma in med svaromål vid äventyr av tredskodom (aktbil. 16). I föreläggandet angavs svarandens namn och adress.

text: Svaranden kom den 6 november 1997 in med svaromål och angav där bl.a. sitt efternamn och en ny adress (aktbil. 17). Svaranden bifogade därvid ett brev från föreningen som innehöll uppgift om bl.a. svarandens namn och den nya adressen (aktbil. 18). Tingsrätten förelade svaranden att klargöra sin inställning till käromålet, varefter detta medgavs (aktbil. 19 och 20). Både föreläggandet och medgivandet innehöll uppgift om svarandens namn och den senaste adressen.

text: Sedan föreningen hade yrkat bifall till sin talan, meddelade tingsrätten den 15 december 1997 en dom med följande innehåll.

text: PARTER

text: Karande Trafikförsäkringsföreningen – – – Svarande Skyddade personuppgifter, (ett angivet personnummer) – – –

text: DOMSLUT

text: 1. (Ett angivet personnummer) skall till Trafikförsäkringsföreningen utge – – – 997 kr jämte ränta – – –.

text: 2. (Ett angivet personnummer) skall ersätta Trafikförsäkringsföreningen dels för inkassokostnader med – – – 150 kr, dels för rättegångskostnader med – – – 615 kr, varav 315 kr i ombudsarvode.

text: Vid JO:s genomgång konstaterades att lappen med svarandens namn och adress, aktbil. 1 s. 8 samt aktbil. 16–20 lagts i ett förseglat kuvert på vilket antecknats ”HEMLIG Enl 12 kap. 1 § sekretesslagen”.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Köpings tingsrätt för upplysningar över

text: 1. tingsrättens överväganden vad gäller sekretesskyddet för svarandens personuppgifter när målet överlämnades från kronofogdemyndigheten (det är därvid av intresse att få reda på vilken information tingsrätten erhöll om sekretesskyddet och varifrån den erhölls)

text: 2. den rättsliga grunden för att utelämna uppgifter om svaranden i domshuvudet och i domslutet

text: 3. en rättsliga grunden för sekretessförklaringen.

text: Tingsrätten skulle vidare yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Köpings tingsrätt (lagmannen AA) inkom med ett yttrande i vilket hänvisades till ett bilagt yttrande från tingsfiskalen BB. BB Målet initierades genom en ansökan om betalningsföreläggande hos kronofogdemyndigheten i Västerås, varvid Trafikförsäkringsföreningen yrkade visst kapitalbelopp jämte ränta att utges av ”svaranden (ett angivet personnummer) skyddade personuppgifter”. Ansökan bestreds och när målet överlämnades från kronofogdemyndigheten till tingsrätten angavs (i kronofogdemyndighetens beslut) svaranden som ”(ett angivet personnummer) skyddade personuppgifter”. Bland de handlingar som bifogades beslutet om överlämnande återfanns ett delgivningskvitto under-

text: tecknat av svaranden. Namnunderskriften saknade dock namnförtydligande och var otydbar. Vidare hade svaranden undertecknat sitt bestridande med sitt namn. På beslutet om överlämnande fanns en gul ”post it”-lapp. Där fanns svarandens namn och adress nedtecknad för hand. Tingsrätten utgick från att någon tjänsteman på kronofogdemyndigheten hade lämnat denna notering för att underlätta tingsrättens hantering av målet. Vid den skriftväxling som följde under tingsrättens handläggning av målet uppgav svaranden sin nya adress samt undertecknade skrifterna med sitt namn. Då målet avgjordes genom dom den 15 december 1997 fann tingsrätten att skäl för sekretess kunde föreligga vad avsåg svarandens namn och adress då det kunde antas att den enskilde kunde lida skada för det fall uppgifterna röjdes. Detta behov av sekretess befanns kunna föreligga oaktat att svaranden själv vid skriftväxling uppgivit sitt namn och adress. Tingsrätten saknade kännedom om orsaken till varför svarandens personuppgifter är skyddade och undertecknad kan inte längre påminna sig om någon kontroll i SPAR gjordes för att undersöka huruvida personuppgifterna verkligen var skyddade. Det är dock troligt att sådan kontroll gjordes. En förutsättning för att få hemligstämpla en allmän handling är att det kan antas att hinder mot utlämnande av uppgift i handlingen föreligger enligt någon tillämplig sekretessbestämmelse. Undertecknad gjorde bedömningen att då svarandens namn och adress ursprungligen kommit till tingsrättens kännedom genom en ”post-it”-lapp från kronofogdemyndigheten, där de aktuella uppgifterna uppenbarligen var sekretessbelagda, så gäller sekretess enligt 12 kap 1 § sekretesslagen. Tingsrätten hemligstämplade därför de aktbilagor vari svarandens namn och adress framgick. En myndighets åtgärd att hemligstämpla en handling innebär dock inte något bindande avgörande av sekretessfrågan. En handling med hemligstämpel kan mycket väl vara offentlig. En hemligstämpel tjänar bara som påminnelse om behovet av en noggrann sekretessprövning för det fall att fråga om utlämnande av handlingen eller uppgift därur uppkommer. (Se Corell m.fl., Sekretesslagen – Kommentar till 1980 års lag med ändringar, tredje uppl., 1992, s 436). Vad gäller det faktum att tingsrätten i domshuvudet inte angav svarandens namn och adress kan konstateras att enligt

text: 17 kap 7 § första stycket andra punkten rättegångsbalken

text: skall parterna anges. Tingsrätten fann att detta tillgodosågs genom att svaranden identifierades med personnumret. Någon uttrycklig bestämmelse om att en parts namn eller adress måste anges om parten på annat sätt kan identifieras kunde tingsrätten vid domstillfället inte finna. Riktigheten av detta övervägande kan dock ifrågasättas.

text: AA

text: Beträffande handläggningen av målet och vilka överväganden som gjordes i de avseenden som tagits upp i JO:s remiss hänvisar tingsrätten till bifogat yttrande från rotelinnehavaren, tingsfiskalen BB. Som framgår av akten i målet angavs svaranden som ”(ett angivet personnummer) skyddade personuppgifter” i de handlingar som upprättades vid kronofogdemyndigheten. Någon annan information om vad denna uppgift innebar och varifrån den kommit synes dock inte ha lämnats i samband med att målet överlämnades från kronofogdemyndigheten till tingsrätten. Som underlag för tingsrättens fortsatta handläggning av målet borde därför tingsrätten ha tagit reda på vad som låg till grund för uppgiften att svarandens personuppgifter var skyddade. Det kan antas att bakgrunden till anteckningen var den att svarandens samtliga personuppgifter var spärrade under den aktuella tiden (se JO:s aktbil 2), dvs. att skattemyndigheten av någon anledning fört in en sekretessmarkering i folkbokföringsregistret. Förfarandet med sekretessmarkering är inte närmare lagreglerat men torde motsvara vad som gäller för den hemligstämpel som kan åsättas en allmän handling enligt 15 kap 3 § sekretesslagen (se

text: prop 1997/98:9 s 34

text: ff). Sekretessmarkeringen i sig innebär alltså inte något beslut om att sekretess skall iakttas. Därför borde tingsrätten lämpligen även ha kontaktat skattemyndigheten för att efterhöra om svarandens personuppgifter omfattats av sekretess hos skattemyndigheten, dvs. om uppgifterna belagts med sekretess enligt 7 kap 15 § sekretesslagen. Om det förhöll sig på det sättet

text: gällde sekretessen enligt 12 kap 1 § sekretesslagen också hos tingsrätten. Av akten i målet framgår att svaranden undertecknat såväl sitt bestridande till kronofogdemyndigheten som svaromålet med sitt namn och att hon i svaromålet och i ett kompletterande yttrande (aktbil 17 och 20) även angett sin aktuella adress. Enligt vad som framgår av akten har dessa uppgifter vidarebefordrats till käranden. Om dessa personuppgifter var sekretessbelagda kan det ifrågasättas om så borde ha skett. En lämplig åtgärd hade kanske varit att kontakta svaranden och med henne ta upp frågan om sekretesskyddet. Enligt

text: 17 kap 7 § rättegångsbalken

text: skall dom i tvistemål avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange, såvitt nu är av intresse, parterna och deras ombud eller biträden och domslutet. Det torde inte finnas några närmare föreskrifter om vilka uppgifter om parterna som domen skall innehålla. I förordningen (

text: ) om avfattning av dom i tvistemål m.m. föreskrevs att tingsrätt skulle tillämpa särskilda ”Bestämmelser om avfattning av dom i tvistemål m.m. vid tingsrätt”, enligt vilka en dom skulle avfattas på särskilda blanketter med uppgifter om parternas fullständiga namn, yrke eller titel, personnummer eller motsvarande och postadress. Dessa föreskrifter upphörde att gälla vid utgången av september 1994 enligt förordningen (

text: ) om upphävande av den nyss nämnda förordningen. Även om det alltså numera inte finns några detaljföreskrifter om vilka uppgifter om parterna som en tvistemålsdom skall innehålla måste enligt tingsrättens mening bestämmelsen i

text: 17 kap 7 § rättegångsbalken

text: tolkas så att parterna bör identifieras med i vart fall namn, personnummer eller motsvarande och en adress. Att som i domen i det aktuella målet som svarande endast ange ”Skyddade personuppgifter” och ett personnummer är därför otillräckligt. Om en parts personuppgifter är sekretessbelagda och sekretessen skall bestå när dom meddelas skall domstolen i domen förordna om det. De uppgifter som omfattas av sekretessförordnandet kan då t.ex. bifogas domen i en särskild bilaga, vartill hänvisning sker i domen. I så fall kan i domslutet vederbörande part anges som ”käranden” eller ”svaranden”. Enligt upplysningar från Skatteförvaltningen i Köping var samtliga personuppgifter – däribland adressen – spärrade avseende (ett angivet personnummer) under tiden oktober–december 1997 och personen i fråga hade inte bytt identitet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: framgår att sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen och, i den utsträckning som regeringen föreskriver det, i annan verksamhet som avser registrering av betydande del av befolkningen, för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Bestämmelsen innebär att det normalt inte gäller någon sekretess för t.ex. en adressuppgift. För att en sådan uppgift skall få hemlighållas krävs att det finns någon särskild anledning till detta. Om det kan antas att utlämnande av uppgifter rörande en viss person innebär men för personen, exempelvis risk för förföljelse, kan skattemyndigheten i folkbokföringsregistret lägga in en markering för särskild sekretessprövning, s.k. sekretessmarkering (spärrmarkering). Sekretessmarkeringen innebär att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut. Sekretessmarkering motsvarar det som gäller för den hemligstämpel som enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: kan åsättas en allmän handling (

text: prop. 1997/98:9 s. 34

text: f.).

text: Sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: gäller utanför det område som anges i paragrafen endast i den begränsade utsträckning som följer av

text: sekretesslagens

text: olika

text: bestämmelser om överföring av sekretess. För uppgifter som lämnas till en domstol kan emellertid sekretessen överföras enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Erhåller domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen (s.k. sekundär sekretess). Av samma lagrum framgår att överföring av sekretess inte äger rum om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen.

text: Att vissa uppgifter hos en domstol eller annan myndighet är sekretessbelagda innebär inte automatiskt att sekretessen gäller gentemot en part, se

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: Regler om vilka uppgifter en tvistemålsdom skall innehålla finns i

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: . Där föreskrivs att en dom skall avfattas skriftligen och i skilda avdelningar ange bl.a. parterna och deras ombud eller biträden samt domslutet.

text: Bedömning

text: Skattemyndigheten kan i vissa fall med stöd av

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: besluta att inte lämna ut personuppgifter i folkbokföringsregistret. För att myndigheten skall kunna veta när den bör vara försiktig och göra en särskild prövning av utlämnandefrågan kan den föra in en sekretessmarkering i registret. En sådan markering fanns beträffande svaranden i det aktuella målet under den tid som målet var anhängigt vid tingsrätten.

text: När det aktuella målet kom in till tingsrätten fanns bland handlingarna ett utdrag ur centrala bilregistret av vilket framgick att ”personuppgiften” för svaranden var skyddad. Kronofogdemyndigheten hade dessutom genomgående kallat svaranden ”skyddade personuppgifter” med angivande av personnummer. Huruvida tingsrätten gjorde någon kontroll hos skattemyndigheten om hur det förhöll sig med svarandens personuppgifter är inte klarlagt. Vid en sådan kontroll hade tingsrätten fått kännedom om att det hos skattemyndigheten fanns en sekretessmarkering beträffande svarandens personuppgifter. Eftersom tingsrätten emellertid inte hade fått uppgifterna om svaranden från skattemyndigheten hade inte någon överföring av denna sekretess kunnat ske till domstolen enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: I målet hade svaranden själv, redan till kronofogdemyndigheten, gett in handlingar med uppgift om sitt namn. I skrivelser till tingsrätten angav svaranden både sitt namn och sin nya adress. Överföring av sekretess enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: kan ske endast beträffande uppgifter som en domstol erhåller från en annan myndighet där uppgifterna omfattas av sekretess. Det kan alltså inte bli fråga om sekretessöverföring beträffande uppgifter som parten själv ger in i målet eller ärendet. Någon motsvarighet till den regel som nu finns beträffande sekretess i ärende om fingerade personuppgifter (

text: 7 kap. 15 § andra stycket sekretesslagen

text: ), dvs. att sekretess även gäller hos den myndighet till vilken en sådan sekretessbelagd uppgift har lämnats, finns inte i fråga om uppgifter som är sekretessbelagda enligt

text: . Inte heller någon annan sekretessbestämmelse har gällt vid tingsrätten för svarandens personuppgifter i målet.

text: Tingsrätten har lagt alla handlingar i vilka svarandens namn och adressuppgift framgår i ett förseglat kuvert på vilket angivits ”HEMLIG Enl

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: ”. Som nyss har konstaterats omfattades svarandens personuppgifter i målet inte av sekretess. Någon rättslig grund för att vägra att lämna ut dessa uppgifter fanns således inte varför det saknades förutsättningar att hemligstämpla handlingar som innehöll dessa uppgifter. För övrigt kan anmärkas att hemligstämpling av en allmän handling med angivande av

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: inte ger någon upplysning om den egentliga grunden för sekretessen, eftersom paragrafen endast behandlar frågan om överföring av sekretess som följer av andra regler.

text: I

text: 17 kap. 7 § rättegångsbalken

text: föreskrivs att parterna skall anges i domen. Det finns inga bestämmelser som reglerar vilka uppgifter beträffande parterna som därvid skall anges. Enligt stadgad domstolspraxis anges i domen, när det gäller fysiska personer, parternas namn, personnummer och adress. När det gäller brottmålsdomar har Domstolsverket utfärdat föreskrifter om avfattningen av dessa (

text: DVFS 1993:21

text: , B 86; ändr.

text: DVFS 1998:4

text: ). Enligt föreskrifterna skall bl.a. den tilltalades alla namn, personnummer och adress anges i domen och för en tilltalad vars adress är skyddad av sekretess skrivs ”Skyddad adressuppgift”.

text: Syftet med att ange parterna i domen är naturligtvis att dessa skall kunna identifieras så att domen kan verkställas. När det inte föreligger sekretess beträffande några personuppgifter är det således en lämplighetsfråga vilka av dessa uppgifter som skall anges i domen.

text: Som framgår av det sagda har tingsrättens hantering av svarandens personuppgifter varit behäftad med brister. Jag finner emellertid inte anledning att vidta någon ytterligare åtgärd i saken.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Allmänna handlingar
Överlämnande av myndighetsutövning

title: Kritik mot ett kommunalt bolag som överlämnat till en advokat att utföra arbetsuppgifter som ingått i handläggningen av ett ärende om handlingsutlämnande

text: Anmälan

text: I skrivelser till JO anmälde AA det kommunala bolaget AB Dalatrafik. Hon ifrågasatte bolagets handläggning av framställningar från henne om att få ta del av kopior av handlingar. Hon uppgav bl.a. att en advokat på uppdrag av bolaget hade besvarat hennes framställningar.

text: Till sina anmälningsskrivelser fogade AA kopior av skriftväxlingen angående ärendet om handlingsutlämnande.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till bolaget för utredning och yttrande.

text: I ett yttrande anförde bolaget, genom verkställande direktören BB, bl.a. följande (bilagorna uteslutna här).

text: – – – På uppdrag av AB Dalatrafik – ej som ombud – besvarade advokat CC, Foyen Advokatfirma, AA:s brev den 21 maj 2007. 1 brevet angavs att AA hade möjlighet att ta del av handlingarna på AB Dalatrafiks kontor om hon istället ville ha kopior på handlingarna skulle en kopieringskostnad faktureras henne. – – –

text: Sekretessbeslut och dess delgivande

text: Som framgår av ingivna sekretessbeslut har dessa fattats av AB Dalatrafik genom dess verkställande direktör (VD). Ingen person utanför myndigheten har handlagt sekretessfrågan eller handlagt den begäran som AA framställt till AB Dalatrafik. Det som skett under maj månad genom advokatbyrån Foyens försorg, är att advokat CC – på uppdrag av AB Dalatrafik – överlämnat de beslut som AB Dalatrafik fattat. Advokat CC har inte företagit någon myndighetsutövning. Advokat CC har vidare per brev efterfrågat vilka handlingar som AA anser att hon saknar samt per brev redovisat för AA de svar advokat CC erhållit från AB Dalatrafik. Advokat CC har inte deltagit i vare sig något beslut eller någon ärendehantering hos AB Dalatrafik. Advokat CC har endast på uppdrag av AB Dalatrafik redovisat vad bolaget kommit fram till vid sin undersökning av efterfrågade handlingar. Det har således inte förekommit någon myndighetsutövning genom advokat CC:s försorg.

text: – – – Advokat CC har biträtt AB Dalatrafik i de upphandlingar som förevarit och biträtt bolaget i de juridiska frågor som uppkommit i samband med upphandlingen. Uppdragets utformning framgår i första hand genom en uppdragsbekräftelse, Bilaga 4. Som framgår av brev från advokat CC, har dessa brev upprättats av honom p.g.a. en tung arbetsbelastning hos AB Dalatrafik. AB Dalatrafik arbetade vid den aktuella tidpunkten för fullt med den verksamhet – den som hade upphandlats – som skulle komma igång vid halvårsskiftet. För att upprätthålla en snabb handläggning översände advokat CC de beslut och de besked som AB Dalatrafik hade fattat och lämnat. – – –

text: Korrespondensen i ärendet

text: – – – Den omfattande korrespondensen i ärendet har varit tidskrävande för AB Dalatrafik och ett svar från AB Dalatrafik har i regel antingen besvara med nya frågor eller en upprepning på ett tidigare brev som enligt AA inte har besvarats. För att ge snabba svar har advokat CC erhållit i uppdrag att skriftligen dokumentera svaren och översända dessa till AA. AB Dalatrafik har med utgångspunkt från sina resurser och att upphandlade tjänster skulle påbörjas vid halvårsskiftet 2007, inte haft möjlighet att handlägga ärendet på annat sätt än vad som skett. – – – Advokat CC har endast översänt svar till AA. De beslut som översänts har AB Dalatrafik fattat. – – – AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 28 maj 2008 anförde JO Axberger bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Advokatens medverkan i handläggningen Förutsättningarna för att överlämna förvaltningsuppgifter till enskilda har vid ett flertal tillfällen varit föremål för JO:s bedömning (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2001/02 s. 250, 2004/05 s. 428, 2006/07 s. 461 och 2007/08 s. 530). I huvudsak gäller följande.

text: Enligt

text: 11 kap. 6 § tredje stycket regeringsformen

text: kan en förvaltningsuppgift överlämnas till bl.a. ett bolag eller en individ. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, ska det ske med stöd av lag. Föreskrifterna i

text: omfattar när det gäller ärendehandläggning inte bara beslutsfattande. Bestämmelsen tar sikte på hela handläggningen av ett ärende. Beredningen av och beslutet i ärendet anses utgöra oskiljaktiga delar av en och samma förvaltningsuppgift.

text: En kommun anses ha möjlighet att anlita uppdragstagare för att utföra förvaltningsuppgifter utan att uppgiften bedöms vara överlämnad till enskild. Det gäller då uppdragstagaren har sådan anknytning till uppdragsgivaren att han eller hon anses delta i dennas verksamhet. Det förutsätts att en sådan uppdragstagare står under

text: uppdragsgivarens arbetsledning och utför uppgifter som vanligen ankommer på dennes anställda. För uppdragstagare av detta slag, s.k. beroende eller osjälvständiga uppdragstagare, är bestämmelserna i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: direkt tillämpliga. Vidare kommer de handlingar som uppdragstagaren tar emot och upprättar inom ramen för sitt uppdrag att vara allmänna handlingar i uppdragsgivarens verksamhet. Även reglerna i

text: brottsbalken

text: om ansvar för tjänstefel och i

text: skadeståndslagen

text: om det allmännas skadeståndsansvar kan bli direkt tillämpliga beträffande en sådan uppdragstagare.

text: Frågan om möjligheten att anlita advokat som företrädare för det allmänna har även den bedömts av JO vid ett flertal tillfällen (se

text: JO 2002/03 s. 352

text: , 2004/05 s. 428 och 2007/08 s. 530). I det sistnämnda ärendet gjordes följande allmänna uttalande:

text: Det förekommer att myndigheter anlitar ombud, t.ex. en advokat, för att föra myndighetens talan vid domstolar och andra myndigheter. Det rör sig då om att företräda en myndighet i dess egenskap av part i rättsliga processer som handläggs hos andra instanser. Att en myndighet skulle låta sig företrädas av ombud vid ärendehandläggningen hos den egna myndigheten är en helt annan sak och enligt min mening inte en sådan situation där myndigheten har möjlighet att anlita ett ombud. Myndigheten för i den situationen inte någon talan utan fullgör sina i författning angivna förvaltningsuppgifter. Från allmänna utgångspunkter kan tilläggas att det är angeläget att i synnerhet enskilda som har kontakter med en myndighet inte ges intrycket av att den handläggning som myndigheten är ansvarig för sköts av någon utanför myndigheten. Det finns annars en klar risk för att enskilda tror att de grundläggande författningsföreskrifterna angående ärendehandläggning och myndigheternas uppgifter i övrigt, t.ex. reglerna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: och bestämmelserna rörande offentlighetsprincipen, inte är tillämpliga vid handläggningen. Det bör för tydlighetens skull tilläggas att en myndighet självfallet kan anlita en advokat för juridisk rådgivning. Något hinder mot att låta en advokat upprätta ett förslag till hur en rättslig fråga, exempelvis rörande tillämpningen av reglerna om allmänna handlingar, ska bedömas föreligger således inte (jfr vad som uttalades i

text: JO 2002/03 s. 352

text: ). Myndigheten kan sedan välja att följa advokatens råd, men den kan inte överlåta till denne att i eget namn överta ärendets handläggning.

text: Vad som nu sagts gäller även kommunala bolags handläggning av frågor om utlämnande av allmänna handlingar. I detta fall har advokaten, i eget namn och på en advokatfirmas brevpapper, besvarat flera av AA:s skrivelser i ärendet om handlingsutlämnande. De arbetsuppgifter som advokaten har utfört i dessa avseenden har otvetydigt ingått i handläggningen av ärendet om handlingsutlämnande. Eftersom lagstöd för detta saknas har handläggningen i denna del avvikit från vad som stadgas i

text: regeringsformen


title: En tingsrätts hantering av s.k. skyddade personuppgifter vilka erhållits från en part i ett familjemål

text: I ett beslut den 6 december 1999 anförde chefsJO Eklundh bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: I samband med en inspektion vid Köpings tingsrätt den 5 och 6 maj 1998 framkom följande vid granskning av akten i mål T – – –.

text: I en ansökan om stämning som inkom till tingsrätten den 22 augusti 1996 yrkade AA genom sin advokat att tingsrätten skulle döma till äktenskapsskillnad mellan henne och BB. AA angav därvid att hon kunde nås på sin advokats adress. Uppgift om AA:s personnummer saknades. Till stämningsansökan fanns fogad bl.a. en särskild skrivelse från AA:s advokat till tingsrätten, ett brev från Skattemyndigheten i Västmanlands län till AA (aktbil. 3), ett personbevis (aktbil. 4) och en ansökan om rättshjälp för AA (aktbil. 5).

text: I den särskilda skrivelsen till tingsrätten upplyste AA:s advokat att AA och hennes barn hade sekretesskyddade personuppgifter, varför sekretess också borde gälla beträffande dessa i tingsrätten. Av brevet från skattemyndigheten ställt till AA under adressen A (aktbil. 3) framgick följande.

text: Vi fick en beställning på personbevis för äktenskapsmål från Din advokat. Eftersom jag inte fick tag på Dig på telefon, skickar jag personbeviset till Dig f v b till advokaten. Jag vill samtidigt informera om att skattemyndighetens spärrmarkering inte automatiskt förs över till tingsrätter. Handläggning av Din skilsmässa i tingsrätten är offentlig – om Du inte själv ber om spärrmarkering där.

text: Personbeviset (aktbil. 4), som var utfärdat för äktenskapsmålet, innehöll bl.a. uppgift om parterna, deras barn samt parternas bostadsadress. Bostadsadressen var densamma för dem båda, nämligen A. Rättshjälpsansökan (aktbil. 5) innehöll samma uppgift om AA:s adress. Uppgift om hennes personnummer saknades emellertid.

text: Sedan stämning utfärdats på BB och denne blivit delgiven i mars 1997 beslutade tingsrätten den 8 april 1997 att äktenskapsskillnaden skulle föregås av betänketid

text: (aktbil. 14). AA:s adress angavs därvid i protokollet vara en c/o-adress till hennes advokat. Av protokollet framgick AA:s personnummer.

text: Efter lagstadgad betänketid yrkade AA genom sin advokat att tingsrätten skulle döma till äktenskapsskillnad mellan henne och BB. Advokaten uppgav därvid på nytt att AA och hennes barn hade sekretesskyddade personuppgifter. Av ett bifogat personbevis framgick att AA numera hade en annan adress (aktbil. 18).

text: Genom en dom den 3 oktober 1997 dömde tingsrätten till äktenskapsskillnad mellan parterna. I domshuvudet angavs såvitt avsåg AA hennes personnummer samt en c/o-adress till advokaten.

text: I samband med JO:s granskning konstaterades att tingsrätten lagt aktbil. 4, 14 och

text: sekretesslagen”.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Köpings tingsrätt för upplysningar över på vilket sätt AA:s ombuds begäran om att kärandens personuppgifter borde vara sekretesskyddade i tingsrätten hade hanterats och beaktats under målets handläggning. (Jfr tingsrättens aktbilaga 2 och 9 kap. 15 § sekretesslagen.)

text: Tingsrätten skulle vidare yttra sig och redovisa sin bedömning av det som kommit fram.

text: Köpings tingsrätt (lagmannen CC) inkom med ett yttrande i vilket hänvisades till ett bifogat yttrande från rådmannen DD.

text: DD

text: AA yrkade genom ansökan om stämning, ab 1, äktenskapsskillnad från BB. I ansökan fanns inte AA:s personnummer angivet och hennes adress var uppgiven till c/o ombudet, advokaten – – –. Samtidigt med ansökan ingavs en skrivelse från ombudet, ab 2, vari angavs att AA och hennes barn hade sekretesskyddade personuppgifter och att sekretess också borde gälla för dessa uppgifter i tingsrätten. Med ansökan följde även kopia av en skrivelse från skattemyndigheten till AA, ab 3, där det påpekades att skattemyndighetens spärrmarkering inte automatiskt överfördes till tingsrätter. Samtidigt med ansökan ingavs personbevis, ab 4, och ansökan om allmän rättshjälp, ab 5. Enligt personbeviset hade AA och BB samma adress, – – – i Köping. Även i ansökan om allmän rättshjälp uppgavs AA:s adress vara – – – i Köping. Hennes personnummer hade strukits över. Av ansökan framgick att ärendet påbörjats den 29 maj 1996. Jag har vid handläggningen av målet gjort följande överväganden. På personbeviset var samma adress, – – – , antecknad på båda parter. Samma adress fanns angiven för AA i ansökan om allmän rättshjälp. I stämningsansökan var hennes adress angiven till c/o ombudet. Dessa uppgifter, sammanställda med vad som i ansökan uppgivits om sekretesskyddade personuppgifter, uppfattade jag som att – – – var den adress där parterna bott tillsammans och att AA nu flyttat till annan adress, vilken var sekretesskyddad hos skattemyndigheten, och att hon önskade sekretess för denna även i tingsrätten. AA:s personnummer hade strukits över på ansökan om allmän rättshjälp och fanns inte angivet i stämningsansökan. Detta, sammanställt med vad som i ansökan uppgivits om sekretesskyddade personuppgifter, uppfattade jag som att AA:s person-

text: nummer var sekretesskyddat hos skattemyndigheten och att hon önskade sekretess för detta även i tingsrätten. Mot bakgrund av att det var fråga om ett äktenskapsskillnadsmål, och då det av ansökan framgick att mannen inte velat skriva under en gemensam ansökan samt hustrun och barnen hade skyddade personuppgifter hos skattemyndigheten ansåg jag att det kunde antas att hon eller någon henne närstående kunde lida skada eller men om uppgifterna röjdes. Någon efterforskning om anledningen till begäran om sekretess företogs därför inte. Hemligstämpel sattes på personbeviset och utanpå akten. BB delgavs stämningsansökan den 5 mars 1997. I samband med att beslut om betänketid skulle skrivas bad jag rotelsekreteraren ringa skattemyndigheten för att kontrollera om AA fått nytt personnummer. Jag nämnde därvid att hon då lämpligen kunde kontakta EE på skattemyndigheten, som var den som skrivit till AA angående myndighetens spärrmarkering. Jag fick besked från rotelsekreteraren att AA inte bytt personnummer. Av den anledningen uppgavs AA:s personnummer i beslutet om betänketid. Hennes adress angavs till c/o ombudet. I samband med begäran om yttrande från JO har rotelsekreteraren uppgivit att hon inte kontaktade skattemyndigheten per telefon utan hämtade uppgifterna angående AA från SPAR och att hon där fick fram uppgift om namn och personnummer för AA, men inte hennes adress. AA fullföljde ansökan om äktenskapsskillnad och ingav i samband därmed nya personbevis, ab 16. Av personbeviset framgick att AA hade en ny adress. I domen angavs, liksom i betänketidsbeslutet, AA:s personnummer samt adress c/o ombudet, vilket jag fann smidigare än att uppge den nya, skyddade, adressen och sedan förordna om sekretess för den i domslutet. Hemligstämpel sattes på personbeviset. Inför domsskrivningen kontaktades skattemyndigheten per telefon med förfrågan om AA:s personnummer. Skattemyndigheten uppgav att hon hade samma personnummer som tidigare (se dagboksbladet). I samband med målets avslutande lades båda personbevisen i ett kuvert. I detta lades även beslutet om betänketid. Tanken med detta var att göra det enklare vid en begäran om utlämnande av handlingar i målet eftersom man då snabbt skulle kunna se att personnumret inte sekretessbelagts. På kuvertet sattes en hemligstämpel. Någon avsikt att därmed hemligstämpla betänketidsbeslutet har naturligtvis inte förelegat. Hemligstämpeln på personbevisen innehöll inte uppgift om tillämplig bestämmelse i sekretesslagen, 9 kap 15 §, vilket den borde ha gjort (15 kap 3 § sekretesslagen). Åtgärden att hemligstämpla en handling innebär inte något bindande avgörande av sekretessfrågan utan är endast en påminnelse om behovet av en noggrann sekretessprövning för det fall att fråga om utlämnande av handlingen, eller uppgift därur, uppkommer. Det är domstolen som avgör i vilken utsträckning det finns anledning att hemligstämpla en handling. (se Corell m fl i Kommentar till sekretesslagen, s. 436). Någon begäran om utlämnande av handling har inte framställts i målet.

text: CC

text: När det gäller handläggningen av det aktuella målet och de åtgärder som vidtagits av rotelinnehavaren, rådmannen DD, såvitt gäller de frågor som remissen avser hänvisar tingsrätten till hennes bifogade yttrande. Enligt

text: 9 kap 15 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess hos domstol bl.a. i äktenskapsmål för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs. I det aktuella målet begärde kärandens ombud i samband med att stämningsansökan gavs in (aktbil 2) att sekretess borde gälla i tingsrätten för kärandens och hennes barns personuppgifter, varvid hänvisades till att dessa uppgifter var sekretesskyddade vid skattemyndigheten. Det framgick dock inte närmare vilka personuppgifter som avsågs eller skälen till kärandens begäran. Som underlag för tingsrättens ställningstagande i sekretessfrågan under målets fortsatta handläggning borde därför tingsrätten redan inledningsvis ha begärt komplettering i dessa avseenden (jfr JO:s ämbetsberättelse 1984/85 s 284). Trots att

text: detta underlag saknades synes dock tingsrätten, enligt vad DD anfört i sitt yttrande, ha utgått från att begäran om sekretess i tingsrätten omfattade kärandens och hennes barns personnummer och adress och funnit anledning till antagande att det förelåg hinder mot att lämna ut dessa uppgifter. Detta ställningstagande kom till uttryck genom att ett i målet ingivet personbevis försågs med en hemligstämpel. Tingsrätten återkommer strax till en bedömning av utformningen av denna. Inte heller senare under målets handläggning synes någon åtgärd ha vidtagits för att undersöka vad som låg bakom kärandens begäran om sekretess i tingsrätten och vilka personuppgifter som denna begäran avsåg. Likväl synes tingsrätten, enligt vad DD anfört, ha funnit att sekretessen inte skulle omfatta kärandens personnummer. Enligt tingsrättens mening finns det anledning att ifrågasätta riktigheten av detta ställningstagande mot bakgrund av det bristfälliga underlag som förelåg; den kontroll i det statliga person- och adressregistret (SPAR) som gjordes har inte varit en tillräcklig åtgärd härvidlag. Tingsrätten finner inte anledning att ifrågasätta riktigheten av att kärandens adress i domen angavs c/o ombudet, advokaten – – –, som också var den adress som angetts i stämningsansökan. Enligt

text: 15 kap 3 § 1 st sekretesslagen

text: får en myndighet, om det kan antas att hinder mot utlämnande av uppgift i allmän handling föreligger enligt sekretessbestämmelser i denna lag eller annan författning, utmärka detta genom särskild anteckning. Enligt samma stycke skall en sådan anteckning innehålla beteckningen hemlig samt ange tillämplig bestämmelse, dagen för anteckningen och den myndighet som har låtit göra den. Som framgår av DD:s yttrande och akten i målet försågs de båda ingivna personbevisen med hemligstämpel. Någon anteckning om tillämplig bestämmelse, datum för resp. anteckning och att det var tingsrätten som låtit göra dem gjordes dock inte. Det kan också ifrågasättas om inte personbevisen borde ha försetts med anteckningar om att endast vissa uppgifter i dem omfattades av hemligstämplingen (se Corell m fl Kommentar till

text: sekretesslagen

text: , 3 uppl s 437 och JO:s ämbetsberättelse 1971 s 333). Ett sådant förtydligande hade varit lämpligare än att lägga beslutet om betänketid, som ju inte innehöll någon sekretessbelagd uppgift, i det kuvert i vilket de båda personbevisen lades. Enligt upplysningar från Skatteförvaltningen i Köping var AA:s samtliga personuppgifter spärrade under tiden augusti 1996–oktober 1997 och AA hade inte bytt identitet.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 7 kap. 15 § första stycket sekretesslagen (1980:100)

text: framgår att sekretess gäller i verksamhet som avser folkbokföringen eller annan liknande registrering av befolkningen för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs.

text: Bestämmelsen innebär att det normalt inte gäller någon sekretess för t.ex. en adressuppgift. För att en sådan uppgift skall få hemlighållas krävs att det finns någon särskild anledning till detta. Om det kan antas att utlämnande av uppgifter rörande en viss person innebär men för personen, exempelvis risk för förföljelse, kan skattemyndigheten i folkbokföringsregistret lägga in en markering för särskild sekretessprövning, s.k. sekretessmarkering (spärrmarkering). Sekretessmarkeringen innebär att särskild försiktighet bör iakttas vid bedömningen av om uppgifter om personen i fråga bör lämnas ut. Sekretessmarkering motsvarar det som gäller för den hemligstämpel som enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: kan åsättas en allmän handling (

text: prop. 1997/98:9 s. 33

text: f.).

text: Sekretess enligt

text: 7 kap. 15 § sekretesslagen

text: gäller utanför det område som anges i paragrafen endast i den begränsade utsträckning som följer av

text: sekretesslagens

text: olika bestämmelser om överföring av sekretess. För uppgifter som lämnas till en domstol kan emellertid sekretessen överföras enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: . Erhåller domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksamhet från domstol eller annan myndighet uppgift som är sekretessbelagd där, gäller sekretessen också hos domstolen (s.k. sekundär sekretess). Av samma lagrum framgår att överföring av sekretess inte äger rum om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändå är tillämplig på uppgiften hos den mottagande domstolen.

text: Enligt

text: 9 kap. 15 § sekretesslagen

text: gäller sekretess hos domstol i äktenskapsmål samt mål och ärenden enligt

text: föräldrabalken

text: , för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men om uppgiften röjs.

text: Att vissa uppgifter hos en domstol eller annan myndighet är sekretessbelagda innebär inte automatiskt att sekretessen gäller gentemot en part, se

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen

text: Kan det antas att hinder mot utlämnande av uppgift i allmän handling föreligger enligt någon sekretessbestämmelse får myndighet utmärka detta genom särskild anteckning (hemligstämpling). En sådan anteckning skall innehålla beteckningen hemlig samt ange tillämplig bestämmelse, dagen för anteckningen och den myndighet som har låtit göra den (

text: 15 kap. 3 § första stycket sekretesslagen

text: Bedömning

text: I en till ansökan om stämning bifogad skrivelse uppgav kärandens ombud att käranden och hennes barn hade sekretesskyddade personuppgifter, varför sekretess också borde gälla beträffande uppgifterna i tingsrätten. För eventuella förfrågningar angående uppgifterna hänvisade ombudet till en namngiven befattningshavare vid lokala skattekontoret i Köping.

text: Som ovan nämnts gäller inte sekretess enligt

text: automatiskt inom andra verksamhetsområden än det som anges i paragrafen. Överföring av sekretess enligt

text: 12 kap. 1 § sekretesslagen

text: kan endast ske beträffande uppgifter som en domstol erhåller från en annan myndighet där uppgifterna omfattas av sekretess. Eftersom domstolen inte hade erhållit kärandens personuppgifter från någon myndighet gällde således inte någon sekretess enligt

text: beträffande dessa.

text: Skrivelsen från kärandens ombud måste i stället uppfattas som en begäran om sekretess enligt

text: 9 kap. 15 § sekretesslagen

text: . Av skrivelsen framgick dock inte vilka personuppgifter som käranden ville ha skyddade av sekretess eller skälen för detta. Tingsrätten uppfattade begäran så att käranden önskade sekretess beträffande sin nya adress och sitt personnummer. DD har i sitt yttrande uppgett att hon på grund av vissa omständigheter ansåg att det kunde antas att käranden eller någon denna närstående kunde lida skada eller men om uppgifterna röjdes. Efter att ha kontrollerat att käranden inte bytt personnummer antog tingsrätten emellertid att

text: kärandens personnummer inte omfattades av någon sekretess. Tingsrättens handläggning i detta avseende, dvs. att gissa sig till vilka uppgifter som skulle omfattas av sekretess och vad som låg till grund för kärandens begäran därom, kan inte anses acceptabel. Som tingsrätten anfört i sitt yttrande borde den redan inledningsvis ha begärt in en komplettering från kärandeombudet i dessa avseenden för att möjliggöra ett ställningstagande i sekretessfrågan under målets fortsatta handläggning.

text: När beslutet om betänketid meddelades hade tingsrätten gjort bedömningen att endast uppgifter om kärandens adress omfattades av sekretess. Eftersom beslutet om betänketid inte innehöll någon sådan uppgift framstår tingsrättens åtgärd att förvara beslutet om betänketid i ett kuvert med hemligstämpel som förvånande.

text: Att hemligstämpla handlingar utan att ange tillämplig bestämmelse, dagen för anteckningen och vilken myndighet som försett handlingen med stämpeln är inte förenligt med bestämmelserna i

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: Som tingsrätten anfört i sitt yttrande är det ingenting som hindrar att en anteckning enligt

text: 15 kap. 3 § sekretesslagen

text: förses med en precisering av vilka uppgifter som omfattas av sekretess.

text: Av det sagda framgår att tingsrättens hantering av AA:s personuppgifter har varit behäftad med brister. Jag finner emellertid inte anledning att vidta någon ytterligare åtgärd i saken.