avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Frågan om det sätt som en polisanmälan tagits upp på samt långsam handläggning av kriminalärenden

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 mars 2003, framförde AA klagomål mot Polismyndigheten i Kronobergs län enligt i huvudsak följande. Under mer än tio års tid har hon och hennes familj fått stå ut med vindavdrifter av besprutningsgifter från åkern bredvid; grannen, en lantbrukare, har nämligen besprutat sina åkrar med gift. AA och hennes familj har någon gång blivit sjuka och trädgården har blivit skadad av gifterna. Grannen har också hotat hennes familj. De gjorde därför en anmälan till polisen i Kalmar men den slarvades bort. De fick därför göra en ny anmälan men denna låg så länge att brotten preskriberades.

text: Till anmälan fogades handlingar från polismyndigheten. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 27 november 2000 tog polisassistenten BB upp en anmälan om olaga hot (K581-01) från AA och CC men anmälan skrevs in i kriminaldiariet först den 9 januari 2001. Förundersökning inleddes den 11 januari 2001. Den 15 mars 2001 gjorde AA en anmälan om otillåten miljöverksamhet (K4152-01). Polismyndigheten fattade inte något beslut i förundersökningsfrågan utan anmälan överlämnades till miljöåklagare för beslut. Den 3 april 2001 gjordes en anmälan om ofredande (K5215-01) och samma dag inleddes förundersökning.

text: I handlingarna fanns också en skrivelse, daterad den 12 december 2002, som biträdande avdelningschefen vid polismyndigheten, kommissarien DD, skickat till AA angående handläggningen av berörda ärenden. Skrivelsen hade bl.a. följande lydelse.

text: Anmälan K581-01 upprättades 2001-01-09 av polisassistent BB beträffande brottet olaga hot. Brottsdatum var 2000-05-25. Handläggande enhet blev Kriminalavdelningen i Kalmar med kriminalkommissarie EE som förundersökningsledare. Handläggare blev utredningsassistent FF. 2001-03-12 inkom skrivelse från AA där det framkom att hon hade haft för avsikt att även anmäla ett miljöbrott men att BB endast hade upprättat anmälan om olaga hot. Med anledning av den inkomna skrivelsen upprättade EE 2001-03-15 anmälan

text: K4152-01 beträffande otillåten miljöverksamhet. Brottstiden för detta brott var 1998-09-01 - 99-01-01. Eftersom misstänkt i båda anmälningarna var samma person, GG, så samman-fördes anmälningarna samt överlämnades till kriminalavdelningens Ekorotel. Förundersökningsledare blev kå HH, åklagarkammaren i Växjö. Hon fick båda ärendena 2001-03-19. Någon handläggare vid Ekoroteln utsågs aldrig. 2001-04-03 upprättades anmälan K5215-01 av BB angående ofredande som hänt 2001-04-02. Även här var GG misstänkt för brottet. Ärendet överfördes till Ekoroteln och åklagarkammaren i Växjö. Ej heller här utsågs någon handläggare. Beträffande ärende K4152-01 så beslutade kå JJ 2002-10-11 att förundersökning ej skulle inledas med motiveringen att preskription inträtt. Samtidigt återfördes ärendena K581-01 och K5215-01 till åklagarkammaren i Kalmar. Kå KK beslutade 2002-10-23 att förundersökningen skulle nedläggas beträffande K581-01 med motiveringen, brottet är preskriberat, samt att förundersökningen skulle nedläggas även beträffande K5215-01 med motiveringen, brott kan ej styrkas. Hur ärendena har handlagts på Ekoroteln samt på åklagarkammaren i Växjö kan inte jag redogöra för. Min redogörelse är endast en sammanställning över de beslut som har kunnat läsas ut från anmälningarnas historik.

text: AA framförde också kritik mot bl.a. miljökontoret och miljödomstolen. Anmälan i den delen överlämnades för ställningstagande till justitieombudsmannen Nils-Olof Berggren som den 25 mars 2003 beslutade att inte ta upp ärendet till granskning (dnr 974-2003).

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendena K581-01, K4152-01 och K5215-01. Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte upplysningar från BB.

text: Upplysningar angående BB:s handläggning

text: Anmälan K581-01 är inskriven av polisassistent BB 19201-01-09 men anmälan togs upp av BB 2000-11-27. Som förklaring till detta uppger BB att han upprättade en konceptanmälan 2000-11-27 på sitt kontor i Lindsdal. Konceptanmälan faxade han in till polisstationen i Kalmar, till närpolisexpeditionen i Kalmar, för att den skulle skrivas ut i RAR (anmälningsregistret). Denna rutin var vedertagen eftersom BB inte hade tillgång till polisens datasystem på sin närpolisstation. Av någon okänd anledning blev anmälan aldrig utskriven. Om konceptanmälan hamnade på avvägar via faxen eller om den kom bort på närpolisexpeditionen är oklart. 2001-01-09 blev BB kontaktad av målsäganden AA, eventuellt även CC, som frågade vad som hänt med deras anmälan. Vid kontroll kom BB fram till att anmälan hade aldrig skrivits in i RAR. Eftersom BB hade sparat sin konceptanmälan skrev han själv in anmälan i RAR samma dag. Sedan den dagen ändrade BB sin rutin så att han alltid kontrollerade att hans konceptanmälningar och skrivelser alltid blev mottagna och inskrivna. BB rubricerade brottet olaga hot men ej otillåten miljöverksamhet. Anledningen till detta uppger BB, var att han fick klart för sig då han tog upp anmälan 2000-11-27, att miljödelen handlades av Kalmar kommuns miljökontor så han ifrågasatte aldrig miljöinspektörerna och deras kunnande angående ett eventuellt miljöbrott. BB:s uppfattning var att förelåg det något miljöbrott så ingav miljökontoret en anmälan till åklagare eller polis. Han gjorde en notering om detta på konceptanmälan då den upprättades 2000-11-27.

text: Polismyndigheten

text: Upplysningar över handläggningen

text: Anmälan K581-01 och K4152-01. Beträffande anmälan K581-01 så upprättades konceptanmälan 2000-11-27 av polisassistent BB beträffande brottet olaga hot. Anmälan skrevs in i RAR 2001-01- 09 av BB. Angiven brottstid var 2000-05-25. Handläggande enhet blev kriminalavdelningen i Kalmar med kriminalkommissarie EE som förundersökningsledare. 2001-01-17 utsågs utredningsassistent FF som handläggare. Målsägandeförhör hölls med AA och CC 2001-01-25. 2001-03-12 inkom skrivelse från AA där det framkom att hon hade haft för avsikt att även anmäla ett miljöbrott men att BB endast hade upprättat en anmälan om olaga hot. Med anledning av den inkomna skrivelsen upprättade EE 2001-03-15 anmälan K4152-01 beträffande otillåten miljöverksamhet. Angiven brottstid var 1998-09-01 - 1999-01-01. Handläggande enhet för anmälan K4152-01 blev EKO-roteln. Eftersom miss tänkt person i båda anmälningarna var samma person, GG, så sammanfördes anmälningarna varvid EKO-roteln blev handläggande enhet för även K581-01 vilket överfördes till EKO-roteln 2001-03-16. Båda ärenden överfördes 2001-03-19 till åklagarkammaren i Växjö, miljöåklagare HH. 2002-10-11 beslutar kammaråklagare JJ att förundersökning ej skall inledas beträffande K4152-01 med motiveringen Brott preskriberat. Brottsmisstanken avsåg brott enligt

text: 5 § lag (1985:426)

text: om kemiska produkter i dess lydelse före 1 januari 1999. Ärende K581-01 återfördes till kriminalavdelningen i Kalmar 2002-10-18 och det överfördes 2002-10-22 till åklagarkammaren i Kalmar, kammaråklagare KK. Han beslutade 2002-10-23 att förundersökningen nedlägges med motiveringen Brott preskriberat.

text: Anmälan K5215-01. Anmälan K5215-01 upprättades 2001-04-03 av BB angående ofredande. 2001-04-04 beslutades att handläggande enhet skulle vara EKO-roteln eftersom både målsäganden och misstänkt person var desamma som i K581-01 och K4152-01. Även detta ärende överfördes till åklagarkammaren i Växjö och det gjordes 2001-04-11. 2002-10-18 återfördes ärendet till kriminalavdelningen i Kalmar. Det överfördes till åklagarkammaren i Kalmar 2002-10-22, kammar-åklagare KK. Förundersökningen nedlades 2002-10-23 med motiveringen Brott kan ej styrkas.

text: Handläggningen på EKO-roteln.

text: På grund av resursbrist blev ärendena K581-01, K4152-01 och K5215-01 liggande i balans på EKO-roteln. Några utredningsåtgärder vidtogs ej. Eftersom miljöbalksbrott ej är brott av enkel beskaffenhet skall åklagare vara förundersökningsledare. Rotelchefen, kriminalinspektör LL, gick ej igenom ärende K4152-01 för att granska om det var rätt brottsrubricerat utan överförde det till åklagarkammaren i Växjö, till miljöåklagare för beslut. Under hela tiden som ärendena var lottade på åklagare i Växjö så inkom det inga förundersökningsdirektiv. Ej heller gjordes det någon uppföljning från åklagarkammaren. Under stor del av tiden som ärendena var överförda till åklagarkammaren i Växjö saknades det miljöåklagare vid denna åklagarkammare.

text: Polismyndighetens yttrande över handläggningen

text: Beträffande anmälningsupptagningen i ärende K581-01 så har polisassistent BB redogjort för varför anmälan togs upp 2000-11-27 men skrevs in i RAR 2001-01-09. Hans förklaring är att konceptanmälan faxades in till närpolisexpeditionen i Kalmar, enligt vedertagen rutin, samma dag han tog upp anmälan. Sedan har anmälan av okänd anledning inte skrivits in i RAR. BB har själv efter det att konceptanmälan kom bort ändrat sin rutin så att han numera alltid kontrollerar att alla faxade handlingar till polisstationen i Kalmar har mottagits och upprättade koncept-

text: anmälningar har skrivits in i RAR. Anledningen till att han inte tog med brottet otillåten miljöverksamhet i brottsrubriceringen var att det vid anmälningsupptagningen framgick att det var anmält till Kalmar kommuns miljökontor och räknade då med att förelåg det brott så ingav miljökontoret en anmälan till åklagare eller polis. Polismyndigheten anser att AA:s och CC:s anmälningar har försenats på grund av att den första anmälan (K581-01) inte blev inskriven omgående utan kom på avvägar. Åtgärder har vidtagits för att något liknande inte skall hända igen. För den som inte är specialutbildad att utreda miljöbrott är det förståeligt att BB inte skrev in brottet otillåten miljöverksamhet när han kände till att kommunens miljökontor var inkopplad på ärendet och han då räknade med att kommunen skulle inge en anmälan om det förelåg någon form av miljöbrott. När det gäller ärende K4152-01 så var det brottet preskriberat då det skrevs in i RAR 2001-03-15 eftersom det senare av åklagare klassades som brott enligt

text: 5 § lag (1985:426)

text: om kemiska produkter i dess lydelse före 1 januari 1999. Även om BB hade tagit med detta brott då han upprättade konceptanmälan och att den hade skrivits in i RAR 2000-11-27 så hade detta brott aldrig hunnit utredas innan preskription inträtt. Polismyndigheten medger att anmälan K581-01 inte har utretts innan preskription inträtt. Det är ur rättssäkerhetssynpunkt inte tillfredsställande att brottet hinner preskriberas innan det är färdigutrett. Hade åklagare gått igenom anmälningarna K4152-01och K581-01 då de överfördes till åklagarkammaren i Växjö och då kommit fram till att brottet i anmälan K4152-01 skulle anses vara brott enligt

text: 5 § lag (1985:426)

text: om kemiska produkter i dess lydelse före den 1 januari 1999 så hade detta ärende kunnat skrivas av på en gång på grund av preskription. Då hade ärendet K581-01 kunnat återförts till åklagarkammaren i Kalmar och det med stor sannolikhet blivit någon annan enhet än EKO-roteln som utrett ärendet och det hade då hunnit utredas innan preskriptionstiden inträtt. – – –

text: Avslutningsvis vill polismyndigheten framhålla att ett kontinuerligt metodutvecklingsarbete bedrivs sedan hösten 2001 för att effektivisera utredningsverksamheten i syfte att minska genomströmningstider, minska antalet ärenden i balans samt höja kvaliteten i utredningarna, vilket skall främja en rättssäker hantering av brottsutredningarna.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten i Linköping för upplysningar och yttrande om handläggningen av de aktuella ärendena. Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar jämte yttranden från chefsåklagarna MM, NN och OO (här utelämnade).

text: PP anförde bl.a. följande.

text: S.k. miljömål handläggs inte vid samtliga åklagarkammare inom Linköpingsmyndigheten utan endast vid de kammare som har särskilda miljöåklagare. Detta innebär att miljömål från Kalmar län handläggs av åklagare vid åklagarkammaren i Växjö. Sedan anmälan K4152-01 avseende otillåten miljöverksamhet upprättats av Kalmarpolisen den 15 mars 2001 översändes denna till åklagarkammaren i Växjö för handläggning. Samtidigt medföljde anmälan avseende olaga hot, K581-01 eftersom båda anmälningarna avsåg samma person. Slutligen inkom anmälan K5215-01 avseende ofredande till åklagarkammaren i Växjö den 11 april 2001. Vid denna tidpunkt fanns en miljöåklagare vid åklagarkammaren. Arbetsmängden var för denne åklagare var hög. Under år 2001 inkom 153 miljöärenden medan 79 stycken avslutades. I december 2001 påbörjade den tjänstgörande miljöåklagaren en tidsbegränsad anställning vid Kustbevakningen. Efter utlysningsförfarande tillsattes ett vikariat på miljöåklagartjänsten den 1 maj 2002.

text: I samband med en inspektion vid åklagarkammaren i Växjö hösten 2002 uppmärksammade jag att ett alltför stort antal anmälningar i miljömål låg obearbetade under alltför lång tid. Jag beslutade därför att miljöåklagaren som vanligtvis tjänstgjorde vid åklagarkammaren i Jönköping skulle hjälpa till för att avarbeta balansen. Denna åklagare konstaterade redan inom några dagar att det anmälda miljöbrottet var preskriberat. Anmälningarna avseende ofredande och olaga hot återfördes därefter från kammaren i Växjö till åklagarkammaren i Kalmar som normalt handlägger dessa måltyper om de inträffar i Kalmar län. Åklagare i Kalmar konstaterade därefter att det olaga hotet hade preskriberats och att ofredande inte kunde styrkas. Det inträffade är naturligtvis inte bra. Enligt min mening skulle anmälningarna avseende olaga hot och ofredande ha utretts av Kalmarpolisen i särskild ordning och därefter ha redovisats till åklagare vid åklagarkammaren i Kalmar. Hade så skett hade utredning av dessa anmälningar kunnat göras utan att preskription inträtt. Av polismyndighetens yttrande framgår att anmälningarna på grund av resursbrist blev liggande i balans på EKO-roteln. Det framstår som osäkert om utredningsåtgärder hade kommit till stånd om åklagaren agerat tidigare. Under alla omständigheter är det inte acceptabelt att anmälningar blir liggande under lång tid utan närmare bedömning och åtgärd. Jag har uppmärksammat chefsåklagarna på förhållandet allt för att försäkra mig om att detta inte upprepas. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: Anmälningsupptagningen av anmälan K581-01 Såvitt framgår av utredningen gjorde AA och CC en polisanmälan om olaga hot och otillåten miljöverksamhet den 27 november 2000. BB faxade samma dag en konceptanmälan till polisstationen i Kalmar för registrering i kriminaldiariet, dock endast avseende brottet olaga hot. Som förklaring till att han inte tog med brottet otillåten miljöverksamhet i konceptanmälan har BB anfört att han visste att miljödelen handlades av Kalmar kommuns miljökontor och om det förelåg något miljöbrott så skulle miljökontoret ge in en anmälan till åklagare eller polis.

text: Det föreligger emellertid en principiell skyldighet för polisen att ta emot anmälningar om brott (se t.ex. JO 1988/89 s. 73). BB borde därför också ha tagit upp anmälan om otillåten miljöverksamhet i sin konceptanmälan. Anmälan skulle därefter ha överlämnats till behörig förundersökningsledare för ställningstagande. Det förhållandet att saken också var anmäld till Kalmar kommuns miljökontor saknar härvidlag betydelse.

text: Utredningen ger vidare vid handen att den aktuella anmälan inte kom att registreras förrän den 9 januari 2001 och då först efter det att målsägandena frågat vad som hänt med anmälan. Anledningen till att anmälan inte registrerades tidigare har inte klarlagts och ytterligare utredningsåtgärder i saken förefaller inte meningsfulla.

text: När en allmän handling har kommit in till eller upprättats hos en myndighet skall handlingen enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100)

text: registreras utan dröjsmål, om det inte är uppenbart att den är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. JO har i ett annat sammanhang anfört att registreringen av en handling bör ske i omedelbar anslutning till själva postöppningen eller under alla förhållanden senast påföljande arbetsdag (JO:s beslut den 13 december 1994 i

text: ärendet dnr 750-1994). Ett dröjsmål som i nu aktuellt fall om ca sex veckor är självfallet inte godtagbart.

text: Jag noterar att BB har ändrat sina rutiner så att han numera alltid kontrollerar att faxade handlingar till Kalmar har mottagits och konceptanmälningar skrivits in i RAR-systemet.

text: Långsam handläggning En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: Av utredningen framgår att de tre aktuella ärendena översändes i mars och april 2001 till åklagarkammaren i Växjö för handläggning och att de låg obearbetade där fram till oktober 2002. Som förklaring till den långa handläggningstiden har åklagarmyndigheten anfört att det under denna tid endast fanns en miljöåklagare och att arbetsbelastningen för denne åklagare var stor.

text: Under senare år har arbetssituationen vid flera åklagar- och polismyndigheter blivit ansträngd och man måste inom polis- och åklagarväsendena av olika skäl prioritera vissa ärenden framför andra. Oavsett detta är det självfallet helt oacceptabelt att ärenden ligger obearbetade under så lång tid som nu varit fallet, och det är särskilt anmärkningsvärt att det beträffande anmälan om otillåten miljöverksamhet (K4152-01) inte ens gjordes något ställningstagande i förundersökningsfrågan.

text: Jag noterar att polismyndigheten arbetar för att effektivisera utredningsverksamheten i syfte att minska genomströmningstider och att åklagarmyndigheten arbetar på att det inträffade inte skall upprepas.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Sekretess

publisher: Justitieombudsmannen

title: Utlämnandet av uppgifter som omfattas av sekretess

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA klagade i en anmälan, som kom in till JO den 25 februari 2009, på att anstalten Skenäs lämnat ut uppgifter rörande honom som omfattas av sekretess och anförde i huvudsak följande. När hans hustru ringde till anstalten fick hon beskedet att uppgift om huruvida han var intagen i anstalten inte kunde lämnas. Vid ett annat tillfälle ringde en tjänsteman från socialförvaltningen, och vårdaren BB bekräftade då att AA var intagen i anstalten. Vårdaren uppgav också att han hade varit berusad när han kom till anstalten och att han på grund av detta inte kunde beviljas någon utevistelse.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt svar anförde myndigheten (huvudkontoret), genom generaldirektören CC, bl.a. följande.

text: Sakförhållanden m.m.

text: Anstalten har uppgett följande. När en utomstående söker en intagen bekräftar anstalten aldrig att den efterfrågade personen är intagen i anstalten. I stället lämnas ett meddelande till den intagne som själv får avgöra om han vill ha kontakt. – Innan uppgifter lämnas ut till andra myndigheter kontrolleras att mottagaren av uppgifterna är den han eller hon utger sig för att vara, t.ex. genom motringning. Angående samtalet med socialtjänsten har AA kontaktman BB uppgett följande. Hon har upprättat AA verkställighetsplan. Hon föredrog verkställighetsplanen på behandlingskollegium den 17 februari 2009. Under kollegiet togs det vägledande beslutet att AA med hänsyn till genomfördriskbedömning inte skulle beviljas permission på egen hand under verkställigheten. Samma dag blev hon uppringd av socialförvaltningen, som uppgav att man kände till att AA befann sig i anstalten Skenäs och att han ansökt om att få påbörja antabusbehandling. Socialförvaltningen ställde frågan om AA kunde beviljas permission för ett möte med socialtjänsten. Hon svarade då att hon bedömde att skäl för permission inte förelåg. Hon uppgav vidare att hon blev förvånad över frågeställningen eftersom AA vid upprättandet av verkställighetsplanen hade uppgett att han inte ansåg sig ha alkoholproblem. Hon bedömde att det med hänsyn till de motsägelsefulla uppgifterna var relevant att lämna uppgifterna om att AA lämnat ett positivt utandningsprov och vad han själv uppgett om sitt missbruk till socialförvaltningen, och att ett utlämnande var förenligt med bestämmelserna i sekretesslagen.

text: Författningsbestämmelser m.m.

text: Enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen (1980:100)

text: gäller sekretess inom Kriminalvården för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom eller henne närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. I förarbetena till bestämmelsen anfördes bl.a. att regeln inte skall hindra att kriminalvårdspersonalen tar kontakt med utomstående för att hjälpa en klient, men att största möjliga diskretion angående dennes bakgrund därvid bör iakttas (

text: prop. 1979/80:2

text: sid. 219). – Av

text: 1 kap. 3 § sekretesslagen

text: framgåratt sekretess även gäller gentemot andra myndigheter. Av

text: 14 kap. 3 § sekretesslagen

text: , den s.k. generalklausulen, framgår att sekretessbelagd uppgift får lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda. Enligt

text: 5 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall kriminalvården i anstalt planläggas och genomföras i nära samverkan mellan kriminalvårdens olika organ. I den mån ett förverkligande av vårdens syfte kräver insatser av andra samhälleliga organ, skall erforderlig samverkan ske med företrädare för sådant organ. – Enligt

text: 11 § förordningen (1974:248)

text: om kriminalvård i anstalt skall Kriminalvården förbereda villkorlig frigivning och om det behövs samråda med bl.a. de sociala myndigheterna.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är i många fall av stor betydelse för Kriminalvårdens verksamhet att diskutera en intagens situation med andra myndigheter som ingår i samma vårdkedja, för att på så sätt tillgodose klientens och samhällets behov av vård, rehabilitering och säkerhet. Socialtjänsten är en av Kriminalvårdens viktigaste samarbetspartners i det klientnära arbetet. Kontakt med denna är i regel mest värdefull om den tas tidigt i processen, och en väl fungerande samverkan med socialtjänsten är ofta av stor betydelse för att övergången till ett liv i frihetskall kunna fungera (jfr

text: prop. 1974:20

text: sid. 117 f. och Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar sid. KvaL 7). Samverkan med socialtjänsten och andra myndigheter genomförs i första hand på ett sätt som involverar klienten, dvs. samverkan över klientens huvud undviks av praktiska skäl. I de allra flesta fallen är klienten också intresserad av ett effektivt samarbete mellan socialtjänsten och Kriminalvården. Oavsett klientens inställning kan Kriminalvården givetvis ändå diskutera ett klientärende med socialtjänsten m.fl. myndigheter med stöd av generalklausulen. Begränsningen i sekretessen enligt den bestämmelsen gäller emellertid enbart gentemot andra myndigheter och inte gentemot enskilda. Det är därför inte möjligt att utan den intagnes medgivande röja en sekretessbelagd uppgift för en enskild, exempelvis en anhörig till en intagen. Anstalten Skenäs har uppgett att uppgiften om att AA var intagen i anstalten var känd av socialtjänsten och att utlämnandet av uppgifterna om AA:s alkoholbruk skett med stöd av generalklausulen. Kriminalvården ser inga skäl att ifrågasätta detta. Anstalten Skenäs har, liksom många andra enheter inom Kriminalvården, som rutin att aldrig bekräfta att en viss intagen finns i anstalten när någon enskild kontaktar anstalten, utan att i stället vidarebefordra ett meddelande till den intagne. Detta är en lämplig huvudregel som bör vara utgångspunkten vid kontakt med utomstående, eftersom en uppgift om att någon är intagen i kriminalvårdsanstalt typiskt sett omfattas av sekretess. Kriminalvården har således inget att erinra mot anstaltens agerande. Rutinen synes också överensstämma med JO:s synsätt (jfr JO:s beslut den 19 januari 2009 i ärende med dnr 4495-2008, där JO allvarligt kritiserade Kriminalvården för att det inte kunde uteslutas att en sekretessbelagd uppgift röjts).

text: Om en viss uppgift är känd – exempelvis uppgiften att en viss intagen befinner sig i en viss anstalt – råder emellertid inte sekretess enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: för den uppgiften. Den ovan nämnda rutinen måste kombineras med möjlighet till en individuell prövning vid vissa förhållanden. Det kan dock finnas skäl att iaktta viss försiktighet. Det kan sålunda på grund av bl.a. säkerhetsskäl exempelvis vara viktigt att förvissa sig om att den uppringande personen verkligen är den han eller hon utger sig för att vara. Det låter sig inte alltid göras på ett enkelt sätt. Vid bedömningen av om en uppgift skall anses vara känd bör beaktas att en alltför strikt bedömning av frågan kan försvåra kontakten mellan intagna och deras anhöriga, i onödan försena ärenden som är viktiga för den intagne och allmänt uppfattas som onödigt byråkratisk. I sammanhanget bör också noteras att uppgiften om på vilken anstalt en intagen befinner sig normalt återfinns i beslutet om anstaltsplacering. Ett sådant beslut omfattas, enligt nuvarande regler, inte av sekretess enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: . – – – AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 21 december 2009 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Vid tidpunkten för de händelser som anmälan omfattar reglerades frågor om sekretess i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: gäller sekretess inom kriminalvården för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom eller henne närstående lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte beslut av Kriminalvården, Kriminalvårdsnämnden eller en övervakningsnämnd och inte heller annat beslut i ett kriminalvårdsärende enligt

text: brottsbalken

text: eller lagstiftningen om kriminalvård i anstalt.

text: Av

text: 1 kap. 3 § sekretesslagen

text: följer att om sekretess gäller för uppgift som förekommer hos viss myndighet, får uppgiften inte röjas för annan myndighet än som anges i

text: sekretesslagen

text: eller i lag eller förordning som

text: sekretesslagen

text: hänvisar till. Bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen återfinns i

text: 14 kap.

text: sekretesslagen

text: . Av

text: 14 kap. 1 §

text: följer bl.a. att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till annan myndighet, om uppgiftsskyldigheten följer av lag eller förordning. Enligt

text: 14 kap. 3 §

text: får uppgift lämnas till myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Motsvarande bestämmelser finns numera i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: Enligt bestämmelser som Kriminalvården redogjort för har myndigheten i samband med planeringen och genomförandet av kriminalvården många kontakter med bl.a. sociala myndigheter. I samband med det arbetet kan uppgifter som omfattas av sekretess utlämnas till den andra myndigheten.

text: Av utredningen framgår att anstalten kontaktades av en tjänsteman från socialtjänsten som undrade om AA kunde beviljas permission för ett möte med socialtjänsten med anledning av en ansökan om antabusbehandling. Vårdaren BB svarade att hennes bedömning var att skäl för permission inte förelåg. Vårdaren ansåg det relevant att upplysa tjänstemannen om att AA lämnat ett positivt utandningsprov och att han vid samtal med anstalten uppgett att han inte hade några alkoholproblem.

text: Inledningsvis kan jag konstatera att de uppgifter som vårdaren lämnade till tjänstemannen vid socialförvaltningen är sådana att de omfattades av sekretess enligt

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: . Fråga är om det fanns stöd för att lämna ut dessa uppgifter.

text: Det är viktigt att Kriminalvården samarbetar med socialtjänsten bl.a. för att se till att olika stödjande insatser som behövs vid frigivningen kommer till stånd. Stöd härför finns också i bl.a.

text: 14 kap. 3 § sekretesslagen

text: . Jag kan inte se något hinder mot att Kriminalvården inom ramen för sitt uppdrag t.ex. bekräftar för socialtjänsten var en viss intagen befinner sig eller om Kriminalvårdens bedömning av den intagnes behov av olika insatser. Därvid bör Kriminalvården hålla i minnet att den intagne kan avstå från olika vårdinsatser som socialtjänsten erbjuder. Samtidigt är det uppenbart att samarbetet mellan myndigheterna har gränser och att det kan vara i hög grad olämpligt – och sakna lagstöd – om samarbetet medför att uppgifter som omfattas av

text: 7 kap. 21 § sekretesslagen

text: byts mellan myndigheterna utan att den intagne ger sitt medgivande. Var gränsen går måste bedömas från fall till fall. Enligt min mening har den gränsen, med hänsyn till vad socialtjänsten redan kände till, inte överskridits här.

type: avgorande


title: Fråga om en kommunal nämnd gjort sig skyldig till domstolstrots i samband med anbudsgivning avseende ambulansverksamhet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Räddningsnämnden i Malmö kommun. Han anförde bl.a. att räddningsnämnden hade gjort sig skyldig till lag- och domstolstrots genom att lämna ett anbud avseende ambulansverksamhet för perioden 2005–2009 trots att Regeringsrätten, vid prövning av nämndens beslut att lämna anbud för perioden 2000–2004, fastslagit att det inte är någon primärkommunal angelägenhet att avtalsvägen åta sig sådana uppgifter.

text: Till anmälan fogades Regeringsrättens dom den 19 december 2003 i mål nr 4529- 2001.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till räddningsnämnden för utredning och yttrande. I remissyttrandet den 24 februari 2004 anfördes bl.a. följande (bilagor uteslutna).

text: Malmö kommun har fram till den 1 januari 1999 varit eget landsting och svarade då som huvudman med egna resurser i kommunal ordning för ambulanssjukvården i kommunen. Den 1 januari 1999 sammanlades Malmöhus läns landsting och Kristianstads läns landsting till Skåne läns landsting (Region Skåne). Samma dag inträdde Malmö kommun i Skåne läns landsting. Ambulansresurserna stannade kvar i Malmö kommun, och verksamheten drevs övergångsvis som tidigare. Under 1999 gick Region Skåne ut i en upphandling avseende ambulanssjukvården i Skåne för perioden 2000–2004. Malmö kommun lämnade anbud avseende sydvästra distriktet (distrikt Malmö–Trelleborg) som omfattade kommunerna Malmö, Trelleborg, Svedala och Vellinge. Anbudsgivningen överklagades av kommunmedlem. Länsrätten upphävde 2000-09-21 beslutet med hänsyn till att engagemanget stred mot lokaliseringsprincipen. Malmö kommun överklagade till kammarrätten som 2001-06-30 avslog överklagandet. Utformningen av kammarrättens dom var, i det läge som förelåg till bedömning, inte entydig; dock torde kammarrättens dom vara så att förstå att kammarrätten ansåg att kommunen – oavsett lokaliseringsprincipen – inte hade någon kompetens för uppgiften. Kommunen överklagade till Regeringsrätten. Prövningstillstånd meddelades. Processen genom instanserna tog tid. Eftersom Malmö kommun, med Trelleborgs kommun som underentreprenör, av Region Skåne hade bedömts ha det förmånligaste anbudet i upphandlingen hade kommunen tecknat avtal 1999 om utförande av uppdraget under perioden 2000–2004. Malmö kommun fullföljde

text: uppdraget i avvaktan på slutlig dom i målet. Ny upphandling för perioden 2005– 2009 initierades av Region Skåne genom förfrågningsunderlag 2003-09-25. Enligt förfrågningsunderlaget skulle anbud vara inlämnat senast 2004-01-07. Ett intensivt arbete vidtog med deltagande av kommunerna i sydvästra distriktet. Arbetet var inriktat på att organisatoriskt lösa resursfördelning, ta fram underlag för beräkning av kostnader etc. för hela kommande avtalsperiod, sammanställa anbudsunderlaget i den form Region Skåne efterfrågade m.m. Allt underlag, inklusive följebrev som skulle vidfogas anbudet, hade sammanställts och bearbetats i en särskilt tillsatt arbetsgrupp i flera omgångar. Materialet var i det stora hela färdigt för inlämnande inför stundande helger. Parallellt med arbetet att sammanställa anbudsunderlaget hade ansträngningar lagts ned på att eliminera det kompetensproblem som man såg som mest överhängande, den kommunalrättsliga lokaliseringsprincipen. I syfte att kunna delta i anbudsgivningen hade kommunerna Malmö, Trelleborg, Svedala och Vellinge tagit fram underlag för bildande av en gemensam nämnd för ambulanssjukvård i sydvästra Skåne. Genom den gemensamma nämnden skulle lokaliseringsprincipen inte längre utgöra hinder mot deltagande i anbudsgivningen. Vid räddningsnämndens sammanträde 2003-10-27 fattade räddningsnämnden beslut om dels att göra framställning till kommunfullmäktige om bildande av en gemensam nämnd, dels att uppdra åt ordföranden, på förslag från räddningschefen och med räddningschefens kontrasignation, att tillsammans med företrädare för övriga i samverkan ingående kommuner lämna anbud på ambulanssjukvården åt Region Skåne och teckna eventuellt avtal om uppdraget. Kommunfullmäktige i Trelleborg, Svedala och Vellinge fattade beslut om bildande av en gemensam nämnd för uppgiften. I Malmö kommun bordlades frågan i kommunfullmäktige 2003-12-17. Regeringsrätten meddelade dom 2003-12-19. Av domen framgick att kommunen saknade kompetens inom området. Domen meddelades just före instundande helger. Anbudstiden utgick efter helgerna 2004-01-07. Domen, som i och för sig kan synas klar och tydlig, väckte ändå frågor inom handläggande arbetsgrupp huruvida det fanns utrymme för tolkning av domen och om man kunde missta sig beträffande domens innebörd. Man höll emellertid för troligt att det skulle fordras lagändring för att kommunen skulle kunna fortsätta bedriva ambulanssjukvård åt regionen. En eventuell lagändring fordrade centrala politiska initiativ. Därför togs politiska kontakter i lagändringsfrågan. Emellertid var man medveten om att frågan om ambulanssjukvårdens hantering i det uppkomna läget också var beroende av Region Skånes hantering av upphandlingsfrågan. Den befintliga organisationens förtjänster i de avseenden som Region Skåne genom förfrågningsunderlaget var intresserad av, och som arbetsgruppen lagt ned ansträngningar för att belysa, ville man att Region Skåne skulle få kunskap om. Inom handläggande organisation förordades därför att det anbudsunderlag man arbetat fram skulle ges in till Region Skåne, men att man skulle göra Region Skåne medveten om Regeringsrättens dom genom att till den tidigare framarbetade texten i följebrevet tillfoga ett avsnitt om domen, med tillägget att konsekvenserna av domen inte hade kunnat analyseras. Eftersom diskussionerna efter hand kommit att fokuseras på att en lagändring var nödvändig för att verksamheten skulle kunna fortsätta, och då ärendet därmed var beroende av vilka politiska möjligheter som fanns att driva igenom en sådan lagändring, undertecknades ”anbudshandlingen” inte på det sätt som räddningsnämnden 2003-10-27 fattat beslut om utan endast av den politiskt utsedde nämndordföranden. Handlingen fick därmed karaktär av politiskt dokument. För att ge utrymme för medborgarkontrollen anmäldes därefter ärendet i räddningsnämnden 2004-01-19. I ärendet redogjordes för händelsegången. Det antecknades uttryckligen i beslutet att det krävdes lagändring för att verksamheten skulle kunna drivas vidare och att politiska kontakter i frågan hade tagits. Vidare

text: angavs att anbudsgivningen i detta perspektiv skulle ses som en politisk viljeyttring över den underliga rättsliga situation som inträtt i och med Regeringsrättens dom. Vidare antecknades att det då inte var aktuellt att ingå några bindande rättshandlingar. Det nämnden därmed tog ställning till var frågan om godkännande av att en handling i anbudets form lämnats in till Region Skåne, med i handlingen gjord notering om Regeringsrättens dom, och där räddningsnämnden i beslutet tolkade den vidtagna åtgärden, med hänsyn till att det krävdes lagändring för att driva verksamheten vidare, som att det var fråga om en politisk viljeyttring. Räddningsnämndens beslut överklagades till länsrätten. I yttrande till länsrätten utvecklade kommunstyrelsen kommunens syn på ”anbudsgivningen”. Argumentationen byggde på att det av räddningsnämndens protokoll framgick att verksamheten inte kunde bedrivas om inte lagändring kom till stånd. Detta ställningstagande grundades på Regeringsrättens dom. Denna dom hade noterats för Region Skåne. Därmed var ”anbudshandlingen” inget äkta anbud, eftersom handlingen inte kunde ligga till grund för avtal. Åtgärden var i stället att bedöma som en politisk viljeyttring. Kommunfullmäktige i Malmö beslutade 2004-01-29 att återremittera ärendet om gemensam nämnd till kommunstyrelsen för att behandla ärendet på nytt efter en eventuell förestående lagändring eller annan förändring, som skulle göra det möjligt för kommun att utföra den ambulanssjukvård som beskrevs i ärendet. Kommunen fullföljde i och med detta den linje kommunen från början intagit, nämligen att det krävdes lagändring för att kommunen i primärkommunal ordning skulle kunna driva ifrågavarande uppdrag vidare. Kommunen fullföljde också den linje om politiska initiativ i frågan som var vägledande redan när viljeyttringen i form av ”anbudshandling” ingavs och som noterades i räddningsnämndens protokoll. Kommunstyrelsen fattade 2004-02-04 beslut att bemyndiga kommunstyrelsens ordförande att tillsammans med kommunstyrelsens ordförande i Helsingborgs kommun tillskriva regeringen med begäran om lagändring så att det blev möjligt att bedriva fortsatt primärkommunalt utförande av ambulanstjänster. Region Skåne beslutade 2004-02-05 att avbryta upphandlingen av ambulanssjukvård. Stiftelsen Den Nya Välfärden Konkurrenskommissionen genom AA begärde 2004- 02-05 att få ut ”anbudshandlingarna” från Malmö kommun. Kommunen fattade beslut 2004-02-06 varigenom följebrevet lämnades ut medan övriga handlingar belades med sekretess. Så långt har denna skrivelse mer eller mindre inneburit en redovisning av det faktiska händelseförloppet. Räddningsnämnden vill emellertid ytterligare belysa frågan till klarläggande av att det enligt nämndens mening inte är fråga om att ”framhärda” i ett beteende som kan karakteriseras som ”lag- och domstolstrots”.

text: Det har redan i underlagsmaterialet om gemensam nämnd visats på det förhållandet att om Regeringsrätten skulle finna att kommunen inte alls har kompetens inom området då hjälper inte ens modellen med gemensam nämnd (bl.a. framgår detta av bihang nr 147/2003 s. 3, 4, 18). Underlagsmaterialet om gemensam nämnd är material som räddningsnämnden beslutat om och förelagt kommunfullmäktige i syfte att i en ordning som lagstiftaren anvisat undanröja det kompetensproblem som domstolsprocessen åskådliggjort. Vid ”anbudsgivningen” stod det klart att Region Skåne – med den skrivning som fanns i ”anbudshandlingen” om Regeringsrättens dom – omedelbart skulle inse att kommunen, givet att Regeringsrättens dom innebar att någon primärkommunal kompetens inte förelåg, inte menade sig kunna i primärkommunal ordning, själv eller tillsammans med annan primärkommun, teckna avtal om utförande av ifrågavarande ambulanstransporter, om inte en genomförd lagändring skulle göra detta möjligt. Det var därmed inte fråga om en anbudsgivning i dess avtalsrättsliga

text: mening, dvs. en rättshandling som i princip är oåterkallelig och som kan ligga till grund för avtalsrättslig accept så att avtal kan komma till stånd i enlighet med anbudet. Räddningsnämnden menar att insikten hos Region Skåne att ”anbudshandlingen” inte åsyftade ett agerande i strid mot rättsordningen, medförde att handlingen inte hade karaktär av ett äkta anbud. Alla rättshandlingar måste tolkas. Ett tolkningsdatum är att handlingen måste sättas in i sin kontextuella miljö. Från första initiativ till senaste agerande har kommunens aktionssätt präglats av en enhetlig och konsistent linje av innebörd att om Regeringsrättens dom gick emot kommunen på den grunden att uppdraget – oberoende av lokaliseringsprincipen – låg utanför de kommunala befogenheterna, då måste en lagändring till för att verksamheten skulle kunna fortsätta som tidigare. Detta framgår av allt material som tagits fram i ärendet. Regeringsrättens dom meddelades 2003-12-19. Anbud skulle vara inlämnat 2004- 01-07. Tidsrymden mellan domen och senaste tidpunkt för anbuds inlämnande var fylld av helgdagar. En första fråga för ”anbudsingivaren” att besvara var om Regeringsrättens dom entydigt på ett sätt som inte kunde misstolkas innebar att all kompetens var utesluten, så att situationen otvetydigt var den som beskrivits i underlagsmaterialet, att den kunde avhjälpas enbart genom ändrad lagstiftning. Här var anbudsingivaren hänvisad till tolkningar av domen. Samtidigt var man på det klara med att om man i det pressade tidsläget gjorde en felaktig tolkning av domen tillåter inte lagen om offentlig upphandling att ett för sent ingivet anbud beaktas. Det skulle därmed vid en felaktig bedömning inte finnas någon korrigeringsmöjlighet för anbudsgivaren på ett senare stadium. Även om man antog vid en första analys av domen att den innebar att kommunen inte hade någon kompetens, ville man för säkerhets skull, om en senare analys i ett mindre tidspressat läge ändå skulle visa att det funnits utrymme att agera, inte ha försummat möjligheten att fullfölja upphandlingen. Med innehavare av en stor organisation ville man inte lämna utrymme för något misstag. Den tveksamhet man kände att i ett tidspressat läge dra definitiva slutsatser om domens innebörd var bara en aspekt som organisationen ställdes inför; läget framstod som sådant att det på kort tid ställdes krav på ställningstaganden som skulle kunna få ödesdigra följder för organisationen. En annan aspekt som diskuterades inför ”anbudsgivningen” var huruvida en på politiska initiativ genomförd lagstiftningsändring skulle kunna inverka ”retroaktivt” på det sättet, att en genom Regeringsrättens dom inte kompetensgill anbudsgivning, ändå genom lagstiftningsändring skulle kunna bedömas som kompetensgill. Tänkbar tidsåtgång för en lagstiftningsändring fördes in i bilden, utan att några klara svar kunde lämnas. Ett antal andra aspekter berördes inför ”anbudsgivningen”. Till exempel var man på det klara med att beslutet att lämna ”anbud” enligt kommunalrättens regler måste anmälas till nämnden, vilket innebar att det skulle finnas möjlighet att på rättslig väg för den missnöjde få prövat ”anbudsgivningen”. Därmed menade man att agerandet med ”anbudsgivning” var kopplat till erforderliga rättssäkerhetsgarantier med möjlighet till medborgarkontroll av handlandet. Även frågan huruvida en anbudsgivning skulle kunna betraktas som lagtrots eller domstolstrots var föremål för överväganden i den tidspressade situationen. Diskussionerna i denna del ledde emellertid hela tiden fram till dels frågan huruvida det verkligen var otvetydigt att domen inte gav något utrymme för ett agerande enligt föreslagen modell, dels vad som skulle bli effekten på en eventuell anbudsgivning av en lagstiftningsändring, om en sådan mer eller mindre omgående skulle komma till stånd. Huvuddelen av intresset ägnades dock åt att diskutera var den rättsliga gränsen för en kommuns möjligheter att agera går, om det nu ändå skulle vara så att kommunen efter Regeringsrättens dom inte hade någon kompetens, i en situation där kommunen tvingas agera som partsföreträdare såsom innehavare av en stor ambulansorganisation, vars intressen måste tas till vara. Vilka åtgärder tillåter det rättsliga systemet att partsföreträdaren vidtar i syfte att utöva påverkan på lagstiftare, upphandlande enhet etc. för att utvecklingen skall bli så gynnsam som

text: möjligt för kommunen såsom innehavare av en stor, välutbildad och välutrustad organisation. Det var då fråga om att inom ramen för det rättsliga systemet agera på ett sådant sätt att kommunens intressen togs till vara. Agerandet styrdes, var man på det klara med, av olika överordnade normer: rättsordningens principer om kommunala kompetensen (inklusive Regeringsrättens dom),

text: kommunallagens

text: regler om god ekonomisk hushållning, rättsordningens principer om vad en kommun får göra i förmögenhetsskyddande syfte, gränsdragningsfrågor om den kommunala självstyrelsen, uttrycksformerna för politiska initiativ etc. I ett sådant perspektiv kan räddningsnämnden inte finna att det skulle stå utanför nämndens befogenheter att inom rättsordningens ram agera gentemot lagstiftare, upphandlande enhet och andra på ett sätt som främjar kommunens intresse; i detta fall att efter Regeringsrättens dom verka för att Region Skåne avbryter upphandlingen samtidigt som politiska initiativ tas till lagändring. Som ett instrument att nå sitt mål har nämnden använt metoden med ”anbudshandling”, men med uttryckligt nämnande av Regeringsrättens dom, vilket gjorde det uppenbart att kommunen inte kunde teckna avtal om tjänsterna utan lagändring. ”Anbudshandlingens” syfte var att visa på de fördelar som befintlig organisation besitter som, vid ett Region Skånes fullföljande av upphandlingen, inte skulle kunna användas genom att kommunen inte kunde teckna avtal. Denna politiska dimension var huvudsyftet med aktionen. Dessutom löstes med en ”anbudsgivning” att det utrymme som ändå fanns, att man på något sätt skulle ha misstagit sig på innebörden av Regeringsrättens dom, eliminerades. Frågan vad en lagändring skulle kunna innebära för anbudsgivningen sköts också på framtiden. De överväganden som här beskrivits gjordes initialt av arbetsgruppen för framtagande av anbud, med hänsyn till att ordföranden var på utrikes ort. När ordföranden återvänt kort tid för ”anbudets” inlämnande intensifierades de politiska kontakterna om möjligheten till lagstiftningsändring, och det bestämdes att ”anbudet” skulle lämnas in som en politisk viljeyttring, men med förbehåll för vad Regeringsrättens dom kunde innebära. Att kommunen skulle ta på sig att utföra uppdraget i strid mot Regeringsrättens dom var det inte tal om. Räddningsnämnden har varit mån om att under hela ärendets handläggning så tydligt som möjligt redovisa de skäl som legat till grund för nämndens beslut, detta i synnerhet som nämnden varit medveten om att beslutet med högsta grad av sannolikhet skulle komma att överklagas. Nämnden var därför noggrann med att i ärendebeskrivningen i protokollet anteckna att verksamheten inte skulle kunna bedrivas om inte lagändring kom till stånd. Nämnden kvalificerade anbudsgivningen som en politisk viljeyttring, och antecknade att några avgörande rättshandlingar inte var aktuella att ingå. Protokollet utvisar därför öppet att vad nämnden godkände var, inte ingivandet av en äkta anbudshandling som skulle kunna ligga till grund för rättsligt bindande avtal, utan vad nämnden godkände var ett vidtaget politiskt initiativ, en politisk viljeyttring. Såtillvida har räddningsnämndens initiativ lett till avsett resultat, som upphandlingen har avbrutits av Region Skåne och ansvarigt statsråd har gjort bekant att arbete med att ändra lagstiftningen pågår. Nämnden får avslutningsvis förklara att det av den utredning räddningsnämnden gjort framkommit att det inte var avsikten med vare sig ingivandet av ”anbudshandlingen” eller med nämndens godkännande av vidtagen åtgärd att få till stånd ett handlande i strid mot rättsordningen, utan avsikten var att inom rättsordningens ram på bästa sätt ta till vara kommunens intressen genom påverkan av beslutsfattare. Uttryckssättet för detta kan möjligen ifrågasättas, eftersom det skedde i form av en mer eller mindre regelrätt anbudsgivning. Men i alla rättsliga sammanhang fästs avseende inte bara vid uttrycksformen utan också vid syftet med åtgärden. Därvid är syftet utslagsgivande om motparten insåg den rättshandlades syfte. Räddningsnämnden hävdar att Region Skåne insåg att kommunen inte skulle

text: vara beredd att teckna avtal i strid mot gällande rätt. Nämnden menar därför att oavsett att agerandet haft formen av ”anbudsgivning”, det av hela ärendets hantering i kommunen från första stund till senast vidtagen åtgärd till fullo har framgått att vare sig räddningsnämnden eller kommunen i övrigt någonsin varit beredd att ingå avtal i strid mot Regeringsrättens dom. Det är räddningsnämndens uppfattning att det, när det gäller politiska viljeyttringar i olika uppkommande frågor som kräver politiska initiativ, måste finnas ett visst utrymme för uttrycksformer som mera läses efter den politiska intentionen än efter en juridisk bokstavstolkning. Agerandet har inte varit inriktat på att få till stånd en kompetensöverskridande åtgärd. Det har därmed heller inte varit fråga om ett agerande som kan karakteriseras som ”lag- och domstolstrots”. Agerandet har uppkommit huvudsakligen som en följd av den olyckliga tidspress organisationen hamnade i på grund av tidsläget när Regeringsrättens dom föll i förhållande till anbudstidens utgång. Av protokoll från räddningsnämndens beslut 2004-01-19 framgår också att nämnden uppfattade hanteringen som en politisk viljeyttring i den uppkomna situationen. Det är mot bakgrund av detta som nämndens godkännande skall ses. Inte heller räddningsnämnden har godkänt ett agerande i strid mot rättsordningen. Dessutom må ifrågasättas om ett agerande av ett organ med ansvar för en stor befintlig organisation, i syfte att i förmögenhetsskyddande syfte påverka ansvariga organ i en för organisationen förmånlig riktning, med uttryckligt förbehåll i anbudsgivningen för vad en närmare analys av en viss dom kan medföra i fråga om den fortsatta verksamheten, verkligen över huvud taget kan klassificeras som ”lagoch domstolstrots”. Förbehållet i ”anbudsgivningen” lämnar ju inte svar på frågan om kommunen skulle vara beredd att åta sig uppdraget för det fall Regeringsrättens dom innebar att kommunen inte hade kompetens. Av utredningen i detta ärende har räddningsnämnden klargjort att nämndens och kommunens agerande i frågan om ambulanssjukvården präglats av ett sammanhållet synsätt där det aldrig funnits någon avsikt att gå utanför det rättsligas ram. Som en konsekvens av att det aldrig funnits en avsikt att agera kompetensöverskridande har ingivandet av ”anbudshandlingen” inte varit fråga om ett anbud i dess egentliga betydelse. Det har därmed inte varit fråga om att vidhålla eller upprepa ett förfarande som tidigare underkänts av domstol. Därmed är det enligt räddningsnämndens mening oegentligt att som klaganden gör använda uttryck som att nämnden ”framhärdar” i ”lag- och domstolstrots”. Att vidta befogade åtgärder av säkerhetsskäl för att inte riskera att göra rättsförluster kan enligt nämndens mening aldrig vara fråga om ”lag- och domstolstrots”. Med en sådan begreppsanvändning förenklas problematiken, och den egentliga frågeställningen tappas bort: hur långt är det möjligt att agera inom ramen för rättsordningen i påverkande syfte till förmån för ett för den egna organisationen positivt resultat? I grund och botten är frågan emellertid betydligt större än att bara handla om ett skydd för den egna organisationen. Den handlar om hur samhällets samlade resurser på bästa sätt skall kunna nyttjas på mest effektiva sätt, oberoende av administrativa gränser. När rättsordningen lägger hinder för detta, måste åtgärder vidtas som sätter fokus på problemet. I sådant sammanhang måste det finnas ett vitt handlingsutrymme som ger möjlighet till skilda former av politiska initiativ, så länge inte några enskilda intressen träds för när. Det är räddningsnämndens uppfattning att vidtagna initiativ i förevarande ärende varit motiverade och inte varit avsedda att leda till kompetensöverskridande, och inte heller inneburit att enskilda intressen kränkts.

text: I kompletterande yttrande till JO den 13 december 2004 anförde nämnden i huvudsak följande.

text: Den 26 augusti 2004, § 154, bihang 85/2004, fattade kommunfullmäktige i Malmö beslut med anledning av en framställning från räddningsnämnden. Beslutet innebar att kommunfullmäktige godkände att kommunen avhände sig befintlig organisation för ambulanssjukvård och bemyndigade räddningsnämnden att enligt principer som redovisats i ärendet sluta avtal med Region Skåne om övertagande av resurserna.

text: Räddningsnämnden och Region Skåne har därefter förhandlat fram avtal om övertagande av Malmö kommuns organisation för ambulanssjukvård. Avtalet har godkänts av räddningsnämnden 2004-12-13, § 166. Region Skåne övertar resurserna per den 1 januari 2005. Regeringen har lagt fram en proposition om kommunal medverkan i ambulanssjukvård,

text: prop. 2004/05:17

text: . Konstitutionsutskottet har tillstyrkt förslaget, 2004/05:KU08. Riksdagen har bifallit konstitutionsutskottets förslag,

text: rskr. 2004/05:81

text: . Lagändringen träder i kraft den 1 januari 2005. I de överväganden som ledde fram till att en ”anbudshandling” lämnades in till Region Skåne ingick som redovisats i det tidigare yttrandet också frågan om det skulle vara möjligt att föregripa en lagstiftningsändring. Kommunen agerade för att få till stånd en lagstiftningsändring. Frågan om hur en kommun kan agera när det kommunala beslutet är beroende av lagstiftningsändring har belysts av det s.k. trängselskattemålet. Länsrätten i Stockholms län som meddelade sin dom den 28 november 2003 fann att kommunen inte agerade utanför den kommunala kompetensen fast det vid tiden för beslutet inte fanns stöd för agerandet i lagstiftningen. Kammarrätten i Stockholms län kom i dom den 10 juni 2004 fram till att beslutet var kompetensöverskridande då lagstiftningen inte var slutförd och då det handlade om betydande belopp avseende en statlig skatt. Det som upphandlades av Region Skåne avsåg genomförande efter den 1 januari 2005. Vid tiden för räddningsnämndens ingivande av ”anbudshandlingen” förelåg när det gäller lagstiftningsfrågan i princip motsvarande situation som den som länsrätten i Stockholms län i trängselskattemålet fann vara kompetensenlig, men som kammarrätten sedermera fann vara kompetensöverskridande. Räddningsnämnden vill därför nu i detta kompletterande yttrande framhålla, då riksdagen bifallit förslaget till lagändring som skulle gjort kommunens engagemang kompetensgillt vid genomförande av uppdraget, den osäkra situation som ambulanssjukvården hamnade i under anbudsförberedelserna just med avseende på frågan huruvida en lagstiftningsändring skulle kunna bota kompetensbristen vid anbudets avgivande. Denna osäkerhet om det rättsliga läget medverkade till att ”anbudshandlingen” lämnades in. I belysning av de rättsliga bedömningar som domstolarna gjort i trängselskattemålet framstår räddningsnämndens osäkerhet om det rättsliga läget i det avseende som här berörts, vid tidpunkten för ”anbudshandlingens” avgivande, som i viss mån förståelig.

text: AA kommenterade remissyttrandena.

text: I ett beslut den 14 juni 2005 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Räddningsnämndens beslut den 19 januari 2004 att godkänna åtgärd avseende anbudsgivningen överklagades till Länsrätten i Skåne län. I dom den 27 februari

text: 2004 konstaterade länsrätten att Malmö kommun i och med räddningsnämndens beslut hade överskridit sina befogenheter. Länsrätten fann att beslutet emellertid hade kommit att förlora sin betydelse mot bakgrund av att upphandlingen hade avbrutits och att det därmed inte fanns skäl att undanröja beslutet. Överklagandet avslogs därför. Domen har överklagats till Kammarrätten i Göteborg.

text: Regeringsrätten konstaterade i domen den 19 december 2003 (

text: RÅ 2003 ref. 98

text: ) att det inte var förenligt med den kommunala kompetensen att en kommun hade hand om driften av sjuktransporter för ett landstings räkning. Det rättsläge som därmed uppkom ledde fram till en lagändring. Genom lagen (

text: ) om vissa kommunala befogenheter i fråga om sjuktransporter infördes således en möjlighet

text: för kommunerna att träffa avtal med ett landsting om att utföra sådana transporter som avses i

text: 6 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

text: samt om att utföra hälso- och sjukvård i väntan på sådana transporter. Verksamhet som en kommun bedriver med stöd av lagen får bedrivas utanför den egna kommunens gränser. Lagen trädde i kraft den 1 januari 2005.

text: Med hänsyn till Regeringsrättens dom och den lagstiftning som därefter har genomförts har jag ingen anledning att ta ställning till frågan om den kommunala kompetensen i sig. Jag ifrågasätter emellertid lämpligheten i att räddningsnämnden direkt efter Regeringsrättens dom upprepade det förfarande som domstolen underkänt och är mot den bakgrunden kritisk till kommunens agerande i upphandlingsärendet.


nyckelord:
God man/förvaltare
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun m.fl. angående dröjsmål med att besvara brev m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 februari 2011, framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: I ett brev till överförmyndarnämnden den 13 oktober 2010 begärde AA att få vissa upplysningar angående nämndens hantering av ett förvaltarskapsärende rörande BB. I november och december 2010 samt i januari och februari 2011 skickade han ytterligare brev med begäran om upplysningar. I de två sistnämnda breven påminde han även nämnden om att han ännu inte fått något svar på de frågor han ställt i sina tidigare brev. Vid tiden för anmälan till JO hade han inte fått några konkreta upplysningar från överförmyndarnämnden.

text: I anmälan framförde AA även vissa klagomål mot Länsstyrelsen i Gotlands län.

text: Till anmälan fogades ett antal handlingar, bl.a. ett brev den 3 december 2010 från överförmyndarnämnden till AA. Av brevet framgick att AA:s brev hade inkommit till myndigheten och att handlingarna skulle presenteras för nämnden vid ett sammanträde den 16 december 2010.

text: Utredning

text: Från överförmyndarnämnden inhämtades vissa handlingar i det aktuella ärendet.

text: Anmälan remitterades därefter till Överförmyndarnämnden i Gotlands kommun, som anmodades att yttra sig över vilka kontakter som förevarit mellan AA och överförmyndarnämnden efter den 3 december 2010 och vilka besked AA då fått med anledning av sina till överförmyndarnämnden ställda frågor och framförda synpunkter. I sitt remissvar anförde överförmyndarnämnden följande.

text: - - - Följande kontakter har tagits med AA efter den 3 december 2010: Den 3 december 2010 bekräftade överförmyndarnämnden att vi hade mottagit AA:s brev (4 kopior). Överförmyndarnämnden uppgav att nämnden skulle ta del av

text: handlingarna på nämndsammanträdet den 16 december 2010. Bekräftelsen skickades per post. Den 21 januari 2011 inkom en skrivelse från AA. Den 25 januari 2011 kom en exakt likadan skrivelse till överförmyndarnämnden från AA (en kopia av skrivelsen som inkom den 21 januari 2011). Den 11 februari 2011 inkom en skrivelse från AA. Den var skickad i 3 exemplar. Den 16 februari 2011 inkom en skrivelse från AA. Denna skrivelse var en kopia av den skrivelse som inkom den 11 februari 2011. Den 21 februari 2011 sändes en skrivelse till AA från överförmyndarnämnden. Kopia av skrivelsen bifogas. Den 21 februari 2011 (sent på kvällen) fick handläggare på överförmyndarnämndens kansli meddelande från förvaltaren, att BB avled den 18 februari 2011. Med vetskap om BB:s bortgång ansåg överförmyndarnämnden att det var oetiskt att besvara AA:s skrivelser. Den skrivelse som bifogades överförmyndarnämndens remissyttrande hade följande lydelse. - - - Överförmyndarnämndens ledamöter har tagit del av Dina skrivelser daterade 2010- 10-13, 2010-11-09 samt 2010-12-01 på nämndens sammanträde 2010-12-16. Överförmyndarnämnden beslutade att inte vidta några ytterligare åtgärder med anledning av Dina skrivelser. Dina skrivelser som är daterade 2011-01-20 samt 2011-02-10 kommer att delges till överförmyndarnämndens ledamöter på nästa sammanträde 2011-03-08. AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att han inte hade fått del av nämndens skrivelse av den 21 februari 2011. AA gav även in ytterligare handlingar till JO.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Av

text: 4 § första stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Enligt bestämmelsens andra stycke ska frågor från enskilda besvaras så fort som möjligt. Andra stycket innebär att den myndighet som fått en förfrågan från en enskild måste lämna någon form av svar. Huruvida det ska ske skriftligt eller muntligt beror på frågans art. Om myndigheten finner att den inte kan eller bör stå till tjänst med t.ex. en begärd upplysning, ska den i varje fall tala om detta. Det främsta budskapet i bestämmelsens andra stycke är att ett svar inte får dröja längre än nödvändigt. Att myndigheten ska svara på frågor kan nämligen sägas ligga redan i serviceskyldigheten enligt första stycket. Den som vänder sig till en myndighet med en fråga av invecklat slag kan naturligtvis inte påräkna ett svar omgående, men myndigheten bör å andra sidan organisera sin verksamhet så att svaret inte dröjer i månader (se Hellner/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, tredje upplagan, sid. 86).

text: AA:s skrivelser till överförmyndarnämnden i oktober, november och december 2010 Den 3 december 2010 underrättade nämnden AA om att de av honom ingivna handlingarna skulle behandlas på nämndens sammanträde den 16 december 2010. Därefter dröjde det till den 21 februari 2011 innan nämnden i en skrivelse gav AA besked om att nämnden vid sammanträdet i december hade beslutat att inte vidta några ytterligare åtgärder med anledning av hans skrivelser. Enligt min uppfattning framstår nämndens handläggningstid för att lämna AA någon form av besked i detta avseende som alltför lång, särskilt med tanke på att det besked som lämnats varit mycket okomplicerat och kortfattat. AA:s skrivelser till överförmyndarnämnden i januari och februari 2011 Enligt överförmyndarnämndens skrivelse den 21 februari 2011 skulle rubricerade skrivelser behandlas vid nämndens sammanträde den 8 mars 2011. Överförmyndarnämnden har i sitt remissyttrande anfört att nämnden, med hänsyn till att BB avled den 18 februari 2011, funnit det oetiskt att besvara skrivelserna. Som jag uppfattar saken har nämnden således efter den 21 februari 2011 inte vidtagit några åtgärder i anledning av de aktuella skrivelserna från AA, dvs. han har inte fått något svar från nämnden. Mot bakgrund av bestämmelsen i

text: 4 §

text: FL, dvs. att en myndighet som får en förfrågan från en enskild måste lämna någon form av svar, framstår nämndens resonemang i denna del som, milt uttryckt, märkligt.

text: Övrigt AA har gjort gällande att han inte har fått del av nämndens skrivelse av den 21 februari 2011. Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta nämndens uppgift att skrivelsen har skickats till AA, utan kan endast konstatera att det är oklart vad som inträffat, t.ex. om det berott på brister i postgången att skrivelsen inte nått AA.

text: Vad AA i övrigt anfört ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande. Jag kan dock i detta sammanhang tillägga att olika frågor med anknytning till ställföreträdarskapet för BB har varit föremål för handläggning i ett flertal ärenden hos JO under den senaste tioårsperioden.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


avgjordAv: Kerstin André

title: Handläggningen av ett ärende rörande omplacering av ett barn som vårdades med stöd av LVU; fråga bl.a. om saken var så brådskande att nämndens ordförande borde ha fattat beslutet

text: Bakgrund

text: AA och BB har tillsammans sonen CC, som är född 1999.

text: Under hösten 2005 beslutade domstol på ansökan av Socialnämnden i Piteå kommun att CC skulle beredas vård enligt

text: 2 §

text: LVU. CC placerades av socialnämnden hos DD.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade BB och AA på Socialnämnden i Piteå kommun. De anförde bl.a. att nämnden vid ett sammanträde den 20 januari 2006 hade beslutat att omplacera CC till ett nytt familjehem och att beslutet ”verkställdes på förmiddagen den 30 januari 2006, före nämndens beslut justerats och föräldrarna AA och BB tagit del av beslutet”.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde nämnden i ett yttrande över anmälan i huvudsak följande.

text: Socialnämnden har mot bakgrund av anmälan gått igenom handläggningen och handlingarna i ärendet och ber att få lämna följande redovisning och yttrande. Anmälan gäller i huvudsak kritik mot socialnämndens handläggning av ärende avseende placeringsbeslut av CC. CC har varit jourhemsplacerad i familjehem sedan 2005-09-09 efter ett beslut om vård jml

text: 2 §

text: LVU av Kammarrätten i Sundsvall (domen den 9 september 2005 meddelades av Länsrätten i Norrbottens län; JO:s anmärkning). Under jourhemsplaceringen har det varit tydligt informerat till föräldrarna att socialtjänsten sökt ett familjehem för stadigvarande vård och fostran. Den 2 januari 2006 fick socialnämnden klart med familjehem till CC. Det familjehemmet bedöms att kunna klara av hans vårdbehov. De ingår i ett förstärkt familjehemsföretag med dygnet-runt-support. Den 3 januari meddelas detta till föräldrarna och även information om den fortsatta handläggningen och planeringen för omplaceringen. Under hela jourhemsplaceringen är socialnämndens ordförande och socialnämndens arbetsutskott informerade om planeringen. Den 17 januari 2006 beslutar ordförande

text: jml

text: 11 §

text: LVU om omplacering av CC fr.o.m. den 30 januari 2006. Beslutet underrättades till socialnämndens arbetsutskott den 20 januari. Samtidigt beslutades om att lämna familjehemmet medgivande att ta emot CC för stadigvarande vård och fostran. Den 18 januari 2006 blev föräldern BB via telefon informerad om socialnämndens ordförande beslut och socialnämndens arbetsutskottsmöte den 20 januari. Föräldrarnas ombud hade även tidigare informerats om socialnämndens arbetsutskottsmöte. BB hade informerats om besvärshänvisning. Även om omplaceringen blev snabb är vår bedömning att detta är ett helt rätt beslut, men vi hade önskat att omplaceringen hade kunnat genomföras på ett planerat och lugnt sätt. Detta var inte möjligt då jourhemmet enligt vår bedömning började att agera utifrån deras egna behov och inte kunde se till barnets behov. I detta fall bedömdes det att situationen var mer akut, och det var nödvändigt med en omplacering och beslutet kunde inte avvaktas. Därmed fattade ordföranden beslut i frågan på nämndens vägnar. Socialnämnden kan mot bakgrund av anmälan till JO nu emellertid konstatera att det beslut som socialnämndens ordförande fattade 17 januari 2006 om placering jml

text: 11 §

text: LVU hade ett felaktigt skrivfel. I beslutet står att det fanns förslag till beslut om en placering av CC. Socialnämndens ordförande hade dock fattat ett beslut om en placering jml

text: 11 §

text: LVU. Eftersom ordförandens beslut om placering jml

text: 11 §

text: LVU gäller med omedelbar verkan och det inte uppmärksammades det felaktiga skrivfelet, fortsatte inskolning och omplacering av CC. Upplysningsvis har socialtjänsten gått igenom handläggningsrutiner och gjort en översyn av gällande rutiner för hantering av ärenden och överklagningar. Vars syfte är att främja en god dokumentation och rättssäker handläggning utifrån gällande lagar och författningar.

text: BB och AA yttrade sig över nämndens remissvar. DD gav in en skrivelse till JO beträffande nämndens beslut om omplacering av CC.

text: JO hade vid sin granskning tillgång till socialförvaltningens akt beträffande CC.

text: I ett beslut den 19 juni 2007 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: När någon har beretts vård med stöd av LVU bestämmer socialnämnden enligt

text: 11 § första stycket

text: LVU hur vården av den unge skall ordnas och var han eller hon skall vistas under vårdtiden. Om nämndens beslut om var den unge skall vistas inte kan avvaktas, får ordföranden i socialnämnden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat besluta i frågan (

text: 11 § tredje stycket

text: LVU). Ett sådant beslut skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde.

text: Inledningsvis vill jag framhålla att JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller förfarandet, dvs. att de har handlagt ett ärende på ett riktigt sätt i formellt hänseende. JO är återhållsam med att uttala sig om ett beslut i sak. Huruvida det var lämpligt att omplacera CC är därför en fråga som jag inte finner skäl att anlägga några synpunkter på.

text: Makarna AA och BB har anfört att utskottets beslut om omplacering verkställdes innan protokollet hade justerats och de hade underrättas om beslutet. Nämnden har

text: i sitt remissyttrande anfört att det var nämndens avsikt att frågan om omplacering av CC skulle behandlas vid utskottets sammanträde den 20 januari 2005. Enligt nämndens mening synes det emellertid ha uppstått en sådan situation att ett beslut om omplacering inte kunde anstå och att nämndens ordförande därför redan den 17 januari 2006 beslutade att omplacera CC med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU.

text: Jag har inte underlag för att hävda att nämndens uppgift i remissvaret om att ordföranden fattade ett beslut om omplacering är felaktig. Däremot är det givetvis inte acceptabelt att nämndens handläggning rent faktiskt har inneburit att det uppkommit en oklarhet om saken. Jag vill härvid peka på bl.a. att ordförandens beslut dokumenterades i en handling under rubriken ”Förslag till beslut”. Journalanteckningarna i ärendet ger för övrigt intryck av att tjänstemännen vid socialförvaltningen inte var medvetna om att ordföranden den 17 januari 2006 hade fattat ett beslut om att CC skulle omplaceras.

text: Med den utgångspunkten att ordföranden den 17 januari 2006 fattade ett beslut om omplacering av CC har det inte förelegat något hinder för nämnden att verkställa beslutet omedelbart. Den omständigheten att placeringsfrågan överklagades till länsrätten har inte heller medfört att nämnden behövde avbryta verkställigheten av ordförandebeslutet. Det nu anförda innebär emellertid inte att nämndens handläggning är fri från invändningar.

text: Enligt huvudregeln i

text: 11 §

text: LVU är det nämnden som skall besluta om placeringen av den unge. Som nämnden har anfört i sitt yttrande har ordföranden enligt

text: 11 § tredje stycket

text: LVU behörighet att fatta ett beslut om placering och omplacering. Den beslutanderätten får dock användas endast om nämndens beslut i frågan inte kan avvaktas, dvs. i akuta situationer (se

text: prop. 1981/82:8 s. 64

text: f.). Jag kan konstatera att ordföranden fattade beslutet om omplacering av CC tre dagar före nämndens sammanträde. Under andra hälften av januari ”skolades” CC in i det nya familjehemmet men han flyttade dit först den 30 januari 2006. Enligt min mening framstår det som uppenbart att situationen inte var akut. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv fatta ett beslut om omplacering och ha låtit utskottet ta ställning till frågan.

text: Efter att ordföranden hade fattat sitt beslut om omplacering av CC skulle enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: makarna AA och BB ha underrättats om beslutet och om deras möjlighet att överklaga. Nämnden har uppgett att sådan information lämnades till BB per telefon dagen efter beslutet, dvs. den 18 januari 2006. Makarna AA och BB har inte bekräftat den uppgiften. Det framstår inte som sannolikt att jag kan bringa ytterligare klarhet om vilka uppgifter som lämnades till makarna AA och BB Jag vill däremot framhålla att om informationen lämnades till dem borde det ha dokumenterats i socialförvaltningens akt angående CC. Såvitt jag kan se finns det inte någon sådan dokumentation i akten. Detta är en brist i handläggningen.

text: Ett beslut som ordföranden fattar med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU skall anmälas vid nämndens nästa sammanträde. I förevarande fall har placeringsfrågan

text: tagits upp på utskottets sammanträde den 20 januari 2006. Enligt protokollet från sammanträdet fattade utskottet följande beslut (§ 52).

text: Utredning har gjorts angående CC, – – – , med anledning av placering i familjehem enligt LVU.

text: Med stöd av utredningen beslutar arbetsutskottet att CC placeras i familjehem hos EE och FF – – – , enligt LVU § 11 från och med 2006-01-30.

text: att lämna makarna EE och FF medgivande att ta emot CC för stadigvarande vård och fostran.

text: Efter ordförandens beslut om omplacering har det ankommit på utskottet att enligt

text: 6 kap. 6 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: lämna makarna EE och FF ett medgivande till att ta emot CC för stadigvarande vård och fostran. Eftersom ordföranden enligt nämndens remissvar redan hade fattat ett beslut om omplacering borde dock utskottet inte för egen del ha fattat ett formellt beslut rörande själva placeringen av CC.

text: Vad som i övrigt har förekommit föranleder inte något uttalande från min sida.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Österåkers kommun för att nämnden inte beaktade barnperspektivet i ett ärende om bistånd till boende

sammanfattning: I ett beslut som gällde bistånd till boende ställde socialnämnden som villkor för rätten till bistånd att den enskilde skulle göra allt hon kunde för att hitta en egen bostad i hela landet. Biståndstagaren hade vårdnaden om två barn som bodde växelvis hos henne och fadern till barnen. När åtgärder rör barn ska socialnämnden särskilt beakta barnets bästa, det s.k. barnperspektivet (1 kap. 2 § SoL). I en utredning som rör bistånd till en vuxen som också är förälder ska socialnämnden utreda vilka följder som ett beslut får ur ett barnperspektiv. De överväganden som socialnämnden gör ska redovisas i underlaget för beslutet. Det är uppenbart att barnen i detta fall skulle påverkas av om den enskilde skulle behöva flytta till en bostad långt ifrån fadern. JO konstaterar att utredningen som låg till grund för nämndens beslut om bistånd inte innehöll några överväganden av om och på vilket sätt beslutet skulle kunna påverka barnens situation. Socialnämnden får kritik för att den inte beaktade barnperspektivet i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Österåkers kommun. Hon uppgav bl.a. följande: Socialtjänsten beviljade henne bistånd i form av ett andrahandskontrakt. Beslutet var tidsbegränsat. Som en förutsättning för att hon skulle få biståndet krävde socialtjänsten att hon skulle göra allt hon kunde för att hitta en egen bostad i hela landet. Varje vecka skulle hon lämna in en lista på minst 20 bostäder som hon hade sökt. Hon har två barn som bor växelvis hos henne och barnens far. Fadern är bosatt i Österåkers kommun. Hon kan inte uppfylla de villkor som socialtjänsten ställde upp.

text: Till sin anmälan fogade AA bl.a. socialnämndens beslut från februari 2017 och utredningen som låg till grund för beslutet om bistånd.

text: Beslutet hade i aktuell del följande lydelse:

text: Biståndet beviljas under förutsättning att AA göra allt hon kan för att hitta en egen bostad i hela landet. Hon ska veckovis lämna in en lista på minst 20 sökta bostäder till handläggare.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Österåkers kommun skulle yttra sig över det som AA framförde i sin anmälan. Yttrandet skulle särskilt belysa hur nämnden hade beaktat det s.k. barnperspektivet vid handläggningen av ärendet.

text: I ett yttrande anförde nämnden bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: AA beviljades 160801 ett tillfälligt andrahandskontrakt av Socialnämnden i Österåkers kommun efter att ha bott på vandrarhem sedan februari 2015. Andrahandskontraktet förlängdes 170202-170802 under förutsättning att AA gör allt hon kan för att finna en egen bostad i hela landet och veckovis lämna in en lista på minst 20 sökta bostäder till handläggare. Begäran om yttrande inkommer från JO 2017-05-17 gällande AA:s anmälan till JO. AA framför i sin anmälan, genom juristbyrån JL Reniund AB, att hon omöjligen kan uppfylla de villkor som Socialnämnden ställer vad gäller att söka bostäder i hela landet. AA framför vidare att den andrahandshyra som Socialnämnden godkänner är för låg för en andrahandslägenhet i Åkersberga. AA uttrycker i sin anmälan att hon finner det kränkande att behöva arbeta med skrivarbeten och eftersökande av bostäder utan att det finns någon mening. AA har synpunkter på att ingen besvärshänvisning lämnades vid beslutet 170202-170802 som avser förlängt andrahandskontrakt. – – –

text: Socialnämnden beslutade 160801 att bevilja AA bistånd i form av tecknande av andrahandskontrakt efter att AA sedan februari 2015 bott på olika vandrarhem tillsammans med sina barn. Socialnämnden har ingen skyldighet att ordna andrahandskontrakt till bostadslösa, men hänsyn togs i detta fall till barnperspektivet varför ett tillfälligt kontrakt om 6 månader i taget beviljades. Beslut fattades i februari 2017 om förlängning av andrahandskontraktet med beslutsperioden 170202-170802. Då beslutet är gynnande lämnades ingen besvärshänvisning. Socialnämnden beviljar andrahandskontrakt ytterst restriktivt och kontrakten är alltid tillfälliga. Målet är att den enskilde ska hitta en egen bostad så snart som möjligt. Det är den enskilde och inte Socialnämnden som i första hand är ansvarig för att lösa boendesituationen för sig själv och eventuella barn. För personer som har beviljats tillfälliga andrahandskontrakt ställs kravet att de ska göra allt i sin makt för att ordna en egen bostad och regelbundet redovisa söka bostäder. Förståelse finns för önskan att inte behöva flytta från området man bor i. Socialnämnden har dock sedan februari 2015 tillgodosett AA:s bostadsförsörjning, först genom ekonomiskt bistånd till kostnaden för vandrarhem och sedan 160801 genom att bevilja tillfälligt andrahandskontrakt. Socialnämnden kan inte erbjuda AA möjlighet att skräddarsy hur biståndet från Socialnämnden ska utformas. Socialnämndens insatser ges inte villkorslöst utan krav ställs vid tillfälliga andrahandskontrakt på att man söka andra bostäder brett och i hela landet. Dock individanpassas kraven och Socialnämnden kan se att det i detta ärende, med hänsyn till barnperspektivet, är mer lämpligt att kräva av AA att hon söker bostäder inom Stockholms län. Inom Stockholms län finns goda kommunikationer vilket underlättar kontakten med den andre föräldern samt resa till förskola och skola. Ett nytt beslut där de reviderade kraven framkommer har skickats till AA. Även vid ekonomiskt bistånd ställs krav på motprestation och biståndet beviljas endast om behovet inte kan tillgodoses på annat sätt. Riktmärket för vilken hyra som anses skälig för enskild som mottar ekonomiskt bistånd grundar sig på vad en låginkomsttagare på orten kan ha råd med. För en vuxen med 1-2 barn har Socialnämnden godkänt en andrahandshyra på 8 700 kronor, vilket av Socialnämnden har bedömts vara en marknadsmässig hyra.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på något annat sätt har rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Den enskilde ska genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Biståndet ska utformas så att det stärker hans eller hennes möjligheter att leva ett självständigt liv (

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:253], SoL).

text: Socialnämndens insatser för den enskilde ska utformas och genomföras tillsammans med honom eller henne (

text: 3 kap. 5 §

text: SoL).

text: 1 kap. 2 §

text: SoL). Att barnets intressen särskilt ska beaktas innebär inte att barnets bästa alltid ska vara avgörande för de beslut som fattas. Barnperspektivet kan nämligen stå i strid med andra intressen. Inför ett beslut ska dock socialnämnden analysera och väga olika alternativ till lösningar mot varandra. Barnets bästa ska därför alltid beaktas, utredas och redovisas (se

text: prop. 1996/97:124 s. 99

text: f. och JO 2006/07 s. 281, dnr

text: I en utredning som rör bistånd till en vuxen som också är förälder ska socialnämnden alltså utreda vilka följder som ett beslut får ur ett barnperspektiv. Om ett beslut t.ex. innebär att ett barn måste flytta från sin invanda miljö eller att barnet genom ett beslut skulle få begränsade möjligheter att behålla en nära och god kontakt med båda sina föräldrar ska de överväganden som socialnämnden gör i det aktuella avseendet redovisas i underlaget för beslutet. Om och i vilken utsträckning barnets situation påverkar det beslut som fattas får givetvis bedömas utifrån omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Genom det aktuella beslutet beviljade socialnämnden AA bistånd till boende. Som villkor för beslutet ställde socialnämnden krav på att AA skulle göra allt hon kunde för att hitta en egen bostad i hela landet. I utredningen som låg till grund för nämndens beslut om bistånd framgår att AA:s två barn bor växelvis hos henne och fadern. Det är alltså uppenbart att AA:s barn skulle påverkas av om AA skulle behöva flytta till en bostad långt ifrån fadern.

text: Utredningen som låg till grund för nämndens beslut om bistånd innehåller inga överväganden av om och på vilket sätt beslutet skulle kunna påverka barnens situation. Mot den bakgrunden framstår det som oklart om och hur nämnden faktiskt hade beaktat barnens situation inför det beslut som fattades. Nämnden har inte berört saken i sitt remissvar. Nämnden har dock angett att den med hänsyn till ett barnperspektiv numera har ändrat beslutet på så sätt att AA som villkor för biståndet ska söka bostäder i Stockholms län. Jag utgår därför från att nämnden inte beaktade barnperspektivet inför det ursprungliga beslutet. För den bristen ska nämnden kritiseras.

text: Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord:
Långsam handläggning
Verkställighet

title: Allvarlig kritik mot Försäkringskassan för att bl.a. ha dröjt med att verkställa en kammarrättsdom

sammanfattning: Den 24 februari 2010 inkom till Försäkringskassan en dom från kammarrätten som innebar att den försäkrade hade rätt till föräldrapenning med ett högre belopp än det som tidigare utbetalats. Istället för att omedelbart verkställa domen avslutades ärendet utan att några verkställande åtgärder hade vidtagits. Därefter arkiverades akten. Först efter drygt ett år och fyra månader, och då efter att den försäkrade själv hade hört av sig, uppmärksammades misstaget och domen verkställdes. ChefsJO uttalar allvarlig kritik mot Försäkringskassan i denna del samt finner att myndigheten även förtjänar kritik för att inte ha återkopplat till den försäkrade som utlovat.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom intill JO den 21 februari 2012, anförde AA bl.a. att Försäkringskassan under lång tid helt ignorerade att kammarrätten hade upphävt Försäkringskassans beslut att endast bevilja honom föräldrapenning på garantinivån. När han ett år efter domen kontaktade Försäkringskassan och frågade varför den inte verkställts, var det inte någon som kunde svara på hans frågor. Några månader senare gjorde Försäkringskassan en mindre utbetalning och meddelade att någon ytterligare utbetalning inte kunde göras eftersom den andre föräldern redan hade tagit ut resterande dagar.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som anmodades att yttra sig över det som AA anfört. I remissvar den 8 maj 2012 anförde Försäkringskassan följande.

text: Utredning

text: AA ansökte om föräldrapenning för vissa dagar under perioden den 19 mars till och med den 20 april 2001. Den 21 december 2001 beslutade Försäkringskassan om föräldrapenning på så kallad garantinivå.

text: AA överklagade Försäkringskassans beslut. Kammarrätten i Sundsvall meddelade genom dom den 23 februari 2010 att AA föräldrapenning skulle grundas på hans arbetsinkomst. Registratorsfunktionen vid omprövningsenheten i Göteborg tog emot kammarrättsdomen den 24 februari 2010. På omprövningsenheten avslutade man ärendet i diariet och lät arkivera akten. Domen verkställdes aldrig. AA kontaktade Försäkringskassan den 29 juni 2011 med anledning av att Försäkringskassan inte hade verkställt domen. Dagen därpå meddelade Försäkringskassan honom att man skulle rekvirera akten i grundärendet. Akten behövdes för att kunna göra en tilläggsutbetalning. Den 14 juli anlände akten från Centralarkivet. Samma dag gjordes en tilläggsutbetalning till AA för den aktuella perioden utifrån hans då gällande sjukpenninggrundande inkomst. Tilläggsutbetalningen avsåg tidigare utbetald föräldrapenning upp till motsvarande sjukpenninggrundande inkomst, i enlighet med kammarrättsdomen. AA fick samma dag via e-post meddelande om utbetalningen. I ett svar frågade han vad som skulle hända med de perioder som han varit föräldraledig efter den 20 april 2001. AA informerades helt korrekt om att han måste ansöka om föräldrapenning för de perioder som han varit ledig, för att ett beslut skulle kunna fattas. Han informerades också om att samtliga föräldrapenningdagar för barnet var förbrukade, då den andre föräldern tagit ut dessa under den tid som han inte omfattades av svensk socialförsäkring. Den 9 september kontaktade AA huvudkontoret (Verksamhetsområde Processjuridik) för råd och stöd i ärendet. Vid flera tillfällen fick AA besked om att han skulle få återkoppling på sina frågor, men det skedde inte som utlovat.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Angående frågan om verkställighet Försäkringskassan verkställde inte omedelbart kammarrättens dom. Först när AA själv kontaktade Försäkringskassan togs initiativ i ärendet. För ändringsdomar från kammarrätt gäller särskilda rutiner. Registratorsfunktionen på berörd funktion ska bland annat skicka en kopia av domen till den del av Försäkringskassan som ska verkställa domen, i detta fall NFC Skellefteå, med ett meddelande om att den ska verkställas direkt och med förtur. Ärendet ska därefter avslutas i diariet och akten ska arkiveras. Den registrator som avslutade ärendet och arkiverade akten observerade inte att någon kopia för verkställighet inte hade skickats till NFC Skellefteå. I detta ärende har flera kontrollmoment för verkställighet fallerat. Försäkringskassan beklagar djupt det inträffade.

text: Utebliven återkoppling AA har vid flera tillfällen utlovats återkoppling utan att så har skett. Här har Försäkringskassan brustit på ett sätt som inte är acceptabelt. Ett samtal har ägt rum med den aktuella handläggaren.

text: AA kommenterade yttrandet och anförde bl.a. följande. Kammarrättens dom är fortfarande inte verkställd fullt ut. Domen gäller alla dagar som han tog ut, inte bara de dagar som togs ut innan Försäkringskassan fattade sitt första felaktiga beslut. Han fick aldrig någon information om att han var tvungen att ansöka om föräldrapenning för de perioder som han var ledig. Han rekommenderades heller inte att göra någon ansökan utan fick tvärtom veta att det var fel väg att gå eftersom dagarna var förbrukade av den andre föräldern. Istället fick han

text: rådet att begära skadestånd. Hans försök att få information om hur han skulle gå till väga med det ledde inte någon vart.

text: Försäkringskassan gavs möjlighet att kommentera det som AA hade anfört och anförde i yttrande den 27 augusti 2012 följande.

text: Frågan om verkställighet

text: Bakgrunden till ärendet framgår av Försäkringskassans tidigare yttrande till JO i vilket Försäkringskassan bl.a. beklagat att verkställighet av kammarrättsdomen inte skedde omedelbart. Då verkställighet av kammarrättens dom emellertid skedde, gjordes detta genom att AA kompenserades för mellanskillnaden mellan den föräldrapenning med garantibelopp han tidigare erhållit och den föräldrapenning på så kallad sjukpenningnivå som kammarrätten genom domen konstaterar att han är berättigad till. Försäkringskassan har alltså vid verkställighet av domen gjort en utbetalning till AA med mellanskillnadsbeloppet upp till den sjukpenninggrundande inkomst (SGI) som var aktuell för de dagar med föräldrapenning som han tidigare hade begärt ersättning för. Någon utbetalning av föräldrapenning utöver de dagar med föräldrapenning som AA tidigare erhållit ersättning för, har inte varit aktuell vid verkställighet av domen, eftersom domen enligt Försäkringskassans tolkning enbart omfattade dessa dagar.

text: Angående information om ansökan samt information om möjligheten att begära skadestånd

text: För att Försäkringskassan formellt ska kunna ta ställning till rätten till en förmån, i detta fall rätten till föräldrapenning, krävs att den försäkrade gör anspråk på den aktuella ersättningen. Detta sker genom att den försäkrade ansöker genom att lämna in en begäran om förmånen till Försäkringskassan. Det är först genom att en begäran om föräldrapenning kommer in till Försäkringskassan som Försäkringskassan kan utreda och besluta om förmånen. AA har i sin skrivelse uppgivit att han, tvärtemot vad Försäkringskassan gjort gällande i sitt yttrande till JO av den 8 maj 2012, inte har informerats om att han varit tvungen att ansöka om föräldrapenning för att få till stånd ett beslut i saken. Försäkringskassan vidhåller sin tidigare inställning i denna del då den handläggare AA var i kontakt med vid Försäkringskassan enligt uppgift vid ett flertal tillfällen påtalat för AA att han var tvungen att komma in med en ansökan om föräldrapenning för de tider han varit föräldraledig från sitt arbete för att rätten till föräldrapenning skulle kunna prövas och för att ett beslut skulle kunna fattas i saken. AA har vid samtalen uttryckt viss oro för att det då skulle kunna komma att bli en ny lång process samt att han haft uppfattningen att det skulle kunna äventyra hans eventuella rätt till skadestånd. Försäkringskassan anser därmed att han uppfattat informationen om vikten av att begära föräldrapenning för att erhålla ett överklagbart beslut. Det finns inte något hinder för en enskild varken att begära en ersättning för att få saken prövad, eller att begära skadestånd. Det är tillräckligt att det inkommer en handling till Försäkringskassan där det framgår vilken avsikt den enskilde har med sin skrivelse. Det står fortfarande AA fritt att framställa ett anspråk på skadestånd mot Försäkringskassan om han anser att Försäkringskassan har orsakat honom skada. Allmän information om hur man går tillväga för att begära skadestånd finns tillgänglig via Försäkringskassans webbsida, www.forsakringskassan.se. Försäkringskassan har idag översänt denna information till AA. Försäkringskassan har inte uppfattat att det sedan JO-anmälan gjordes i februari 2012 finns någon ytterligare utestående fråga där AA fortfarande väntar på att bli kontaktad.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: I ett beslut den 24 april 2013 anförde chefsJO Fura följande.

text: Bedömning

text: Av

text: 112 kap. 5 § socialförsäkringsbalken

text: framgår att Försäkringskassans eller en allmän förvaltningsdomstols beslut i bl.a. ärenden om föräldrapenning ska gälla omedelbart, om inget annat föreskrivs i beslutet eller bestäms av en domstol som har att pröva beslutet. Att ett beslut gäller omedelbart innebär inte endast att det är verkställbart utan också att det ska verkställas så snart som möjligt. Ett visst dröjsmål med verkställigheten kan godtas i de fall då Försäkringskassan framställt ett yrkande om inhibition av domstolens dom och beslut avvaktas i den frågan. Denna situation var dock inte aktuell i AA:s ärende.

text: Av utredningen framgår att kammarrättens dom kom in till Försäkringskassan den 24 februari 2010. Domen skulle ha verkställts omedelbart. Ärendet avslutades emellertid utan att några verkställande åtgärder hade vidtagits. Därefter arkiverades akten. Först efter drygt ett år och fyra månader, och då efter att AA själv hade hört av sig, uppmärksammades misstaget och domen verkställdes. Jag är mycket kritisk till det som har framkommit i denna del. Försäkringskassan förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Försäkringskassans remissvar visar att myndigheten även har brustit i service genom att inte återkomma med utlovade svar på frågor som AA ställt. Försäkringskassan förtjänar kritik för den utebliva återkopplingen.

text: Det som AA har anfört i övrigt föranleder inte någon kritik eller något uttalande från min sida.


title: Fråga om det på grund av jäv förelåg hinder för en ledamot i en socialnämnd att delta i ett beslut om svar på ett brev

text: Mellan AA och BB har under flera år förelegat en konflikt angående vårdnad om och umgänge med deras dotter CC. Frågor rörande vårdnaden och umgänget har mer eller mindre kontinuerligt varit föremål för handläggning i olika domstolar och hos andra myndigheter sedan år 1994.

text: Ärenden rörande CC har aktualiserats hos Socialnämnden i Linköpings kommun. De har gällt utredningar med anledning av vårdnadstvisten och behovet av insatser från socialtjänstens sida beträffande CC Socialtjänsten har även handlagt frågor i samband med att AA haft umgänge med CC.

text: Den 29 juni 1999 förordnade Göta hovrätt i ett s.k. interimistiskt beslut att AA skulle äga rätt till umgänge med CC under två timmar vid vissa tillfällen som angavs i beslutet och att umgänget skulle ske i närvaro av en kontaktperson som skulle utses av Socialnämnden i Linköpings kommun. Under en tid var DD, som var ledamot i socialnämnden, kontaktperson vid umgängestillfällena.

text: I skrivelser till JO begärde AA att JO skulle granska hur Socialnämnden i Linköpings kommun handlagt olika ärenden beträffande CC. En av de frågor som AA väckte var om en ledamot i socialnämnden hade deltagit i ett beslut trots att han varit jävig.

text: Efter företagen utredning anförde JO André i ett beslut den 22 mars 2002 följande såvitt gällde frågan om jäv. I en skrivelse daterad den 7 november 1997 som var ställd till ”Socialnämndens ordförande EE och samtliga ledamöter i socialnämnden” framförde AA synpunkter/klagomål beträffande socialnämndens handläggning av ärendena angående CC. Hon uppehöll sig bl.a. vid kontaktpersonens, DD:s, agerande vid några umgängestillfällen. Enligt AA hade kontaktpersonen hindrat bl.a. AA:s nye mans barn från att vara med vid umgängestillfällena. I sin skrivelse hemställde AA att socialnämnden skulle svara på frågor enligt sju punkter, bl.a. följande. 1) Tycker Ni att det är humanitärt att när man som mor frågar om hur ens barn mår får som svar av socialsekr. FF att hon ej kan besvara den frågan pga sekretess.

text: 2) Är det i CC:s intresse att bli berövad kontakten med sin mors släkt och vänner? 6) Trots mycket starka rekommendationer från ledande barnpsykiatriker i Linköping och Stockholm (vgs kopior på anmälningar) anser §50 utredarna att någon utredning inom barnpsykiatrin ej var nödvändig för att klargöra CC:s situation hos sin far i Linköping. Anser Ni att socialsekreterare besitter sådan kunskap i barnpsykiatri att man kan göra egna bedömningar som ej överensstämmer med barnpsykiatrins? Varför är ingen remiss till barnpsykiatrin inskickad för utredning när flera bedömningar finns om inneliggande utredning? 7) Anser Ni att det är acceptabelt av Era tjänstemän att inskicka bristfälligt material till rättsliga instanser – – – AA:s brev torde ha föranlett ett ärende hos nämnden.

text: Socialnämnden beslutade vid ett sammanträde den 24 november 1999 att som svar på AA brev sända en skrivelse som upprättats av kanslisekreteraren GG. I den anfördes bl.a. följande.

text: AA är känd av socialnämnden i ärenden enligt

text: Socialtjänstlagen

text: och i ärenden enligt

text: Föräldrabalken

text: . De frågor AA vill ha besvarade är till övervägande del typiskt sådana frågor som avhandlas i ovan nämnda ärenden. Det finns därför i detta sammanhang inte anledning för socialnämnden att uttala sig eller vidta någon åtgärd utöver vad som förekommer vid den formliga handläggningen av de ärenden som rör CC. I nämndens beslut om svar på AA:s brev deltog ledamoten DD.

text: AA har ifrågasatt om DD var jävig och därför inte borde deltagit i beslutet.

text: Bestämmelser om jäv för ledamöter i en kommunal nämnd finns i

text: 6 kap.

text: 27 §§

text: kommunallagen (1991:900)

text: . Den som är jävig i ett ärende får inte delta i eller närvara vid handläggningen av ärendet. En förtroendevald är jävig bl.a. om saken angår honom själv eller om det finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans opartiskhet i ärendet.

text: I nämndens remissyttrande har anförts att om frågan om jäv hade väckts skulle det ha ”kunnat godtagits ett jävsförhållande i det aktuella ärendet – – – med hänvisning till 6 kap. 25 § 4 . KL för att inte onödigt riskera förtroendet till det aktuella beslutet”.

text: Det förekommer att en ledamot i en socialnämnd har ett uppdrag som t.ex. kontaktperson enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen

text: . Som regel torde förhållandet inte medföra några problem ur jävssynpunkt. Det kan dock uppkomma situationer då nämndledamotens uppdrag som kontaktperson kan vara ägnat att rubba förtroendet för hans opartiskhet i ett ärende. Om nämnden ansett t.ex. att det funnits skäl att entlediga DD från uppdraget som kontaktperson hade denne på grund av jäv knappast kunnat delta i nämndens handläggning av frågan. AA:s brev innefattade dock inte någon egentlig framställning om åtgärder från nämnden utan hon ville i princip endast att nämnden skulle redovisa sin syn på olika frågor. Frågorna rörde endast delvis och indirekt DD:s agerande. Jag finner därför inte skäl att rikta någon kritik mot DD eller socialnämnden för att DD deltog i nämndens beslut om svar på AA:s brev.