title: Fråga om utformningen av ett beslut om rätt till korttidsvistelse enligt 9 § 6 LSS

text: Vid en inspektion av Vård- och omsorgsnämnden i Sala kommun den 13–15 november 2001 (JO:s dnr 4089-2001) uppmärksammades ett beslut (delegationsbeslut) daterat den 19 februari 2001 angående insats enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). I beslutet anfördes bl.a. följande.

text: Vård- och omsorgsförvaltningen beslutar att bevilja AA korttidsvistelse utanför hemmet i form av stödfamilj enl. §§ 7 och 9.6 Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) – då AA tillhör personkretsen enl. § 1.1 LSS och – då behov av sökt insats anses föreligga. Beslutet gäller fr.o.m. 2001-02-15 och omprövas inom två år senast 2003-02-15.

text: JO konstaterade i protokollet från inspektionen att beslutet hade fått en sådan utformning att det rådde oklarhet om dess närmare innebörd och att yttrande skulle inhämtas från nämnden i frågan.

text: Vård- och omsorgsnämnden i Sala kommun anmodades att inkomma med utredning och yttrande när det gällde frågan om innebörden och utformningen av beslutet den 19 februari 2001 rörande AA. Remissvaret skulle även belysa frågan om i vilken utsträckning AA hade rätt att utnyttja den beviljade insatsen.

text: Nämnden lämnade som sitt remissvar en av utredaren BB upprättad tjänsteskrivelse. I skrivelsen anfördes bl.a. följande.

text: Utredning

text: /– – –-/ I utredningen som ligger till grund för beslutet daterat 2001-02-19 finns inte uttryckt i vilken utsträckning AA:s mor önskade/ansökte om avlastning i form av stödfamilj. Information om i vilken utsträckning avlastningen sedermera har verkställts går endast att finna i ”undertext” vid en journalanteckning då modern önskar tätare avlastning ”än var tredje helg” över sommaren 2001. Beslutet i sig ger inte heller någon information om frekvensen för den beviljade insatsen. CC har vid handläggarens sjukskrivning fått information direkt från handläggaren om att beslutet gäller avlastning i form av stödfamilj med 4 dygn per månad.

text: I dokumentationen tillhörande ärendet kan man se att handläggaren och modern haft samtal om hur insatsen fungerar. De har talat om sommaren 2001 då modern ansett att hon haft behov av tätare avlösning än var tredje helg då fritids stänger för sommaren. Handläggaren ”ger klartecken till att de kan använda icke utnyttjade dygn för en mera sammanhängande vistelse i stödfamiljen i sommar”. Vidare kan man i detta beslut inte se om någon del gått den enskilde emot. Information om att ev överklagandehänvisning medföljt beslutet går inte heller att finna i dokumentationen. Det framkommer inte heller om beslutet kommunicerats enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Beslutet har en giltighetsperiod på två år och skall omprövas senast 2003-02-15.

text: Yttrande

text: Vård- och omsorgsnämnden anser att problemet i detta ärende är att det inte framgår av utredningen vad som ansökts, dvs. hur ofta AA:s mor önskade denna avlastning. Beslutet överensstämmer visserligen med ansökan så som den framställs i början av utredningen, men då ansökan är så pass otydlig gällande omfattning av insats etc. blir också beslutet mycket otydligt. Det här pekar på vikten av att handläggaren förvissar sig om vad det är ansökan faktiskt gäller och då inte enbart i allmänna ordalag utan vad den konkret innefattar i form av insatsernas omfattning. Hur ofta, hur många dygn åt gången? Enligt ovan kan man inte i detta beslut, eller i övrig dokumentation i ärendet, utläsa om någon del gått den enskilde emot, inte heller om någon kommunicering enligt

text: 17 § förvaltningslagen

text: eller överklagandehänvisning enligt

text: 21 § förvaltningslagen

text: varit aktuell. Härav får man dra slutsatsen att beslutet inte gick den enskilde emot. Beslutet har ett förbehåll om omprövning vilket gör det möjligt att anpassa framtida insatser efter behov.

text: I ett beslut den 23 december 2003 anförde JO André följande.

text: Det finns inga särskilda bestämmelser i LSS om hur beslut enligt lagen skall vara utformade. Vägledning får därför sökas i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: och allmänna rättsprinciper.

text: Förvaltningslagen

text: innehåller få regler om utformningen av förvaltningsmyndigheters beslut. Vad som i detta avseende föreskrivs inskränker sig i huvudsak till att myndigheterna skall uttrycka sig lättbegripligt (

text: 7 §

text: ) och att de i allmänhet skall motivera sina beslut (

text: 20 §

text: ). Härutöver är det viktigt att ett beslut är tydligt. Av beslutet bör därför framgå vad den enskilde har ansökt om, vad han eller hon har beviljats och om beslutet helt eller delvis har gått sökanden emot.

text: Att ett beslut är tydligt utformat har stor betydelse för att den enskilde skall kunna förstå vilken rätt till hjälp han har. Om beslutet inte är tydligt kan det leda till problem vid verkställigheten av beslutet, problem för en domstol som skall pröva ett överklagande av beslutet och svårigheter vid tillsyn (se bl.a. Socialstyrelsens rapport Rättssäkerhet inom äldreomsorgen, februari 2001, och JO:s beslut den 6 april 2000, dnr

text: När det gäller beslut om t.ex. korttidsvistelse utanför hemmet enligt LSS ligger det i sakens natur att insatsen inte alltid kan anges så specificerat som krävs i andra fall eftersom det måste finnas möjlighet till viss flexibilitet i den praktiska verkställigheten av beslutet. Ett grundläggande krav är dock att det av beslutet i huvudsak går att utläsa omfattningen av en insats, inte minst för att den enskilde själv av beslutet skall kunna utläsa vilken hjälp som har beviljats.

text: AA:s moder hade ansökt om att AA skulle beviljas korttidsvistelse utanför hemmet. Av ansökan eller den utredning som gjordes framgår inte i vilken omfattning det förelåg behov av insatsen. Inte heller angavs i beslutet i vilken utsträckning som AA beviljades korttidsvistelse. Nämnden har inte heller genom den utredning som har företagits helt kunna klarlägga vad ansökan avsåg eller i vilken omfattning nämnden beviljade insatsen.

text: Såsom beslutet om korttidsvistelse för AA utformats har det inte varit möjligt för modern att med utgångspunkt i själva beslutet avgöra vilken hjälp de fått och om den beviljade insatsen tillgodosåg hennes önskemål. En domstol skulle ha haft svårt att i sak pröva ett eventuellt överklagande av beslutet. Nämndens beslut i det aktuella ärendet var sammanfattningsvis inte tillräckligt tydligt utformat.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: En elev hade i skolan delat ut inbjudningskort till ett födelsedagskalas; fråga bl.a. om den rättsliga grunden för skolpersonalens åtgärd att samla in korten från elever som fått dem

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Munspelets skola i Lunds kommun. Klagomålen gällde skolpersonalens agerande då hans dotter BB och son CC, födda 1999, hade delat ut inbjudningskort till sina respektive födelsedagskalas. AA anförde bl.a. följande. Den 5 maj 2008 delade BB och CC ut inbjudningskort till sina klasskamrater. Korten delades ut på skolans område men innan lektionerna hade börjat. CC bjöd inte två av pojkarna i sin klass. Sedan skolpersonal hade fått kännedom om detta samlade de in korten från eleverna och gav tillbaka dem till CC. När CC:s mor hämtade CC vid skoldagens slut fick hon skriftlig information i anledning av vad som hade inträffat. I informationen stod följande. Hej! Vi har en regel här i skolan när det gäller utdelning av bjudningskort till kalas. Om man ska dela ut kort i skolan, så ska hela klassen, eller alla flickor eller alla pojkar bli bjudna. Därför får BB:s kort delas ut men inte CC:s. AA var missnöjd med att skolan inte hade informerat honom om den aktuella regeln. Han ifrågasatte vidare lärarnas rätt att samla in inbjudningskorten och ansåg att åtgärden kunde räknas som ett beslagtagande för vilket det inte fanns stöd i lag.

type: stycke

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Barn- och skolnämnd Lunds stad i Lunds kommun för utredning och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan.

text: Nämnden antog som sitt remissvar en tjänsteskrivelse som var undertecknad av förvaltningschefen DD och utvecklingsledaren EE. I skrivelsen fanns en hänvisning till en redogörelse som skolans rektor FF hade lämnat. I tjänsteskrivelsen anfördes följande.

text: Ärendet

text: Av anmälan framgår att inbjudningskort till födelsedagskalas delats ut till klasskamrater på en skola, dock ej till samtliga kamrater. Skolpersonalen

text: uppmärksammade situationen och samlade in inbjudningskorten med moti- veringen att en förutsättning för att dela ut inbjudningskort i klassen är att alla är inbjudna. Denna vedertagna praxis praktiseras genomgående på förskolor och skolor inom nämndens verksamhetsområde och motiveras med hänvisning till föreliggande likabehandlingsplaners syfte att förhindra uppkomsten av bland annat utanförskap och kränkande behandling. Information om ordningsregler, handlingsplaner och praxis sker också kontinuerligt genomgående på föräldramöten i förskole- och skolverksamheten. Rektor framhåller i sitt yttrande att: Föräldern vid kontakt med rektorn dagen för händelsen informerats om principen att inbjudningskort endast får delas ut i skolan om alla pojkar eller flickor bjuds in. Denna princip tillämpas redan i förskolan. Inbjudningskorten hade dock då redan delats ut. Då inte alla barnen inbjudits tog arbetslaget upp en diskussion med barnen om hur situationen skulle lösas. Man kom fram till att korten skulle återlämnas och barnen hämtade själv sina kort. Korten med följebrev med förklaring överlämnades till mamman vid skoldagens slut.

text: Likabehandlingsplan

text: Likabehandlingsplan (bilaga har här utelämnats; JO:s anm.) föreligger på skolan och är senast reviderad september 2007. Planen är utlagd på skolans hemsida och är kontinuerligt uppe på skolkonferens, föräldramöten och elevråd. Likabehandlingsplanen finns tillgänglig i klassrummen.

text: Ordningsregler

text: Skolans ordningsregler (bilaga har här utelämnats; JO:s anm.) reviderades oktober 2007 och är fastställda i skolkonferensen. Reglerna är utlagda på skolans hemsida och tas regelbundet upp på föräldramöten. Ordningsreglerna finns uppsatta i klassrummen.

text: Skolans åtgärder efter incidenten

text: Skolans ordningsregler kommer att ses över inför hösten och fastställas i skolkonferensen och återkommande tas upp som information på föräldramöten, elevråd och vid utvecklingssamtal. Rektor påpekar också i sitt yttrande att skolan arbetar vidare med sitt förebyggande arbete enligt föreliggande likabehandlingsplan.

text: Rektorn FF anförde i sin redogörelse som var fogad till remissvaret följande.

text: Händelseförlopp den 5 maj

text: På måndagar har den pedagogiska personalen husmöte mellan 8 och 9. Fritids har öppet mellan 7 och 9 med personal enligt ett rullande schema. – – –

text: Senare på förmiddagen kommer arbetslaget till mig och berättar vad som hände när de kom tillbaka efter husmötet. Barnen var upprörda och berättade att CC och BB skulle ha kalas och delat ut inbjudningskort men att två av kamraterna inte hade fått något. Arbetslaget pratade med barnen hur man skulle lösa situationen. Man kom fram till att korten skulle lämnas tillbaka, varpå barnen själva hämtade sina kort som var i deras väskor och arbetslaget samlade in korten som fanns i klädkorgarna i kapprummet. Arbetslaget skrev ett brev och förklarade hur det hela gått till. Brevet och korten överlämnades till mamman när hon hämtade barnen på eftermiddagen. Jag anser att arbetslagets agerande var rätt. AA hade möjlighet att ta tillbaka korten själv efter vårt samtal på morgonen. – – –

text: Vi arbetar dagligen med relationer mellan barnen för att komma tillrätta med mobbning och trakasserier. Våra ordningsregler (finns på vår hemsida) är väl kända av barn och föräldrar. Lärarna pratar dagligen med barnen om kompisskap och att vara en god kamrat. I vår likabehandlingsplan (finns på vår hemsida) står att barnen ska känna sig trygga i skolan och vi tillåter inte att någon blir illa behandlad. Det är en oskriven regel/praxis på många skolor och förskolor att om inbjudningskort delas ut i skolan, ska alla i klassen bli bjudna eller alla flickor respektive alla pojkar. Detta är en regel som tas upp på föräldramöten på vår skola, från förskoleklass och uppåt i åldrarna. Föräldrarna är väl informerade om detta. Redan på förskolan kommer föräldrarna i kontakt med denna regel. Pojken som nämns i anmälan för att han ej bjudit CC, delade inte ut korten i skolan utan detta skedde privat. Jag ska nu inför hösten revidera våra ordningsregler och frågan om utdelning av inbjudningskort kommer att tas upp i det sammanhanget.

text: Barn- och skolnämnden anförde för egen del följande.

text: I både ärendet och den åtföljande debatten hänvisas till ett antal motstridiga lagar, bl.a. några grundlagar (rätten att uttrycka sig i tal och skrift, förbudet mot att beslagta egendom, brytande av post- och telehemlighet), som kan stå i motsatsförhållande mot likabehandlingslagens (elevskyddslagens) krav på att personalen ska ingripa mot varje form av kränkande behandling. Med den redogörelse för händelseförloppet vi har fått anser nämnden dock att personalens ingripande varit välgrundat, proportionerligt och professionellt. Nämnden inser dock att det finns ett motsatsförhållande och en gråzon mellan lagarna och ser fram emot JO:s bedömning av det inträffade. Det är en brist att regeln kring kalasinbjudningar har varit ”oskriven”. Man kan inte förvänta sig att alla ska känna till oskrivna regler. Å andra sidan kan inte alla situationer detaljregleras utan måste anses innefattas av generella förbud mot mobbning, utfrysning m.m. Kränkande behandling förekommer i många subtila former, där bl.a. utfrysning är en. Ordningsreglerna kommer att ses över så att de är tydliga, heltäckande, nedskrivna och välkända, men ska inte behöva detaljreglera alla upptänkliga situationer. Det är en brist att skolan inte dokumenterat incidenten/ingripandet på det sätt som föreskrivs i den egna likabehandlingsplanen. Å andra sidan måste det finnas ett gränsland för när en mindre incident kan redas upp direkt genom ett samtal med barnen/eleverna och när ett dokumentationskrav uppstår. (Att ett barn på en förskola t.ex. knuffar ett annat barn händer flera gånger dagligen, och det är knappast rimligt att personalen ska föra loggbok över alla sådana händelser.) Även om nämnden i det aktuella fallet – med facit i hand – kan konstatera att incidenten/ingripandet borde ha dokumenterats, så måste den flytande gränsen för dokumentationskrav få finnas. Gränsen bör dock göras mindre flytande i det fortsatta arbetet med likabehandlingsplanerna. Det är en brist att personalen inte kopierat och aktiverat det följebrev som bifogades när inbjudningskorten återlämnades till modern. Personalen ska, i fall som detta, ta kopior på korrespondens med vårdnadshavare m.fl. All personal kommer att erinras om denna skyldighet.

text: En minoritet i nämnden anförde att det nu återgivna tillägget skulle utgå.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 13 november 2008 anförde JO André följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Verksamheten i skolan ska enligt

text: 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen (1985:1100)

text: utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar.

text: Särskilt ska den som verkar inom skolan bl.a. aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning. Detta utvecklas ytterligare i 1994 års läroplan för det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet (Lpo 94).

text: Enligt

text: 7 § lagen (2006:67)

text: om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever ska huvudmannen för verksamheten eller den som huvudmannen bestämmer vidta åtgärder för att förebygga och förhindra att barn och elever utsätts för trakasserier och annan kränkande behandling. Om det kommer fram att en elev anser sig ha blivit utsatt för trakasserier eller annan kränkande behandling ska, enligt 8 §, omständigheterna utredas och i förekommande fall vidtas de åtgärder som skäligen kan krävas för att förhindra fortsatta trakasserier eller annan kränkande behandling. (Motsvarande bestämmelser, såvitt gäller ”annan kränkande behandling”, kommer att återfinnas i

text: 14 a kap.

text: skollagen

text: från och med den 1 januari 2009.)

text: Enligt

text: 6 kap. 8 b § grundskoleförordningen (1994:1194)

text: ansvarar rektorn för att det finns ordningsregler. Ordningsreglerna ska utarbetas och följas upp under medverkan av lärare och övrig personal samt företrädare för eleverna och deras vårdnadshavare. Ändamålet med ordningsreglerna är att de ska bidra till ökad trivsel och trygghet i skolan. Det ligger i sakens natur att det i sådana ordningsregler inte går att i detalj behandla alla de situationer som uppkommer i det dagliga arbetet i skolan. Ordningsreglerna kan därför behöva utformas på ett mer allmänt sätt och måste anpassas till förhållandena i den enskilda skolan. Jag kan i detta sammanhang rent allmänt hänvisa till Skolverkets folder Ordningsregler för en trygg och lärande skolmiljö som gavs ut 2006. Ordningsreglerna ska bl.a. ge vägledning för elever, alla vuxna i skolan samt föräldrar om förhållanden eller situationer som rör miljön i skolan. Som exempel nämns i Skolverkets folder vilka regler som ska gälla i umgänget mellan barn, ungdomar och vuxna i skolan (s. 4).

text: Om en elev uppträder olämpligt eller gör sig skyldig till en mindre förseelse, ska läraren uppmana eleven att ändra sitt beteende. Om detta inte hjälper ska läraren kontakta vårdnadshavaren (

text: 6 kap. 9 § grundskoleförordningen

text: Av intresse i det nu aktuella fallet är vidare bestämmelserna i

text: 1 kap.

text: 22 §§

text: skollagen

text: om omhändertagande av föremål. Av de bestämmelserna framgår bl.a. att rektorn eller en lärare från en elev får omhänderta föremål som används på ett sätt som är störande för skolverksamheten eller som kan utgöra en fara för säkerheten i denna (20 §).

text: Bedömning

text: Vid Munspelets skola fanns en oskriven regel som innebar att om elever i skolan delade ut inbjudningar till kalas måste man bjuda alla klasskamrater eller alla flickor eller pojkar. Regeln syftade till att förebygga att elever skulle

text: bli kränkta genom att inte bli inbjudna till ett kalas dit alla andra i klassen hade bjudits.

text: Jag vill först framhålla att det självklart står envar fritt att inbjuda vem man vill till sitt eget kalas. Denna grundläggande princip gäller givetvis även för elever i skolan, och skolan kan inte kräva att alla barn eller en viss grupp av barn ska bli inbjudna. Den aktuella regeln ställer inte heller upp något sådant krav utan rör enbart utdelandet av inbjudningskort på skolans område, och regeln ska ses mot bakgrund av det ansvar som åvilar skolan enligt den lagstiftning som i övrigt gäller för skolans verksamhet, t.ex. 7 § i den ovan nämnda lagen om förbud mot diskriminering och annan kränkande behandling av barn och elever. Jag finner inte anledning att för egen del kommentera innehållet i regeln. Det kan här också noteras att AA inte har ifrågasatt regeln som sådan, när han väl fått kännedom om den.

text: Vad ärendet handlar om är i stället frågan om vilken rättslig grund som skulle kunna åberopas till stöd för skolpersonalens agerande när den samlade in inbjudningskorten från de elever som fått dem, dvs. den händelse som i anmälan har betecknats som beslagtagande utan stöd i lag.

text: Av remissvaret framgår att skolpersonalen, när den fått kännedom om att CC hade delat ut inbjudningskorten i strid med den regel som fanns vid skolan, diskuterade med barnen i klassen om hur man skulle hantera situationen. Det bestämdes att inbjudningskorten skulle lämnas tillbaka till CC. Lärarna samlade därför in korten och gav dem till CC:s mor när hon efter skoldagens slut hämtade CC. Skolans rektor och nämnden har härvid hänvisat till den praxis som tillämpades vid skolan och skolans skyldighet att motverka trakasserier och annan kränkande behandling.

text: Det kan först konstateras att någon rätt för lärarna att mot elevernas vilja samla in inbjudningskorten inte har förelegat. De ovan angivna bestämmelserna i

text: 1 kap.

text: 22 §§

text: skollagen

text: har uppenbart inte varit tillämpliga i detta fall. Det finns inte heller i annan lagstiftning bestämmelser som tillerkänner skolpersonal sådan rätt. Enligt remissvaret lämnade emellertid barnen, efter diskussionen, frivilligt in inbjudningskorten. Det ligger i sakens natur att lärarledda samtal med elever i anledning av en särskild händelse ofta förs på ett sådant sätt att det kan vara tveksamt om elevernas handlande blir frivilligt i egentlig mening. Jag finner dock inte skäl att i detta fall närmare utreda vad som förevar vid diskussionen utan nöjer mig med att rent allmänt understryka att skolan måste vara uppmärksam på att dess agerande inte riskerar att komma i konflikt med regelverket för hur tvångsåtgärder får tillgripas.

text: Jag vill avslutningsvis betona vikten av att skolledningen på ett tydligt sätt informerar vårdnadshavare och elever om de regler och den praxis som finns i skolan.

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande från min sida.

type: avgorande


title: Kritik mot en kommun som kränkt en anställds yttrandefrihet genom en erinran mot henne för att hon uttalat sig inför utomstående om förhållanden på arbetsplatsen

text: Bakgrund

text: Kommunstyrelsen i Uppsala kommun antog den 11 december 1996 följande kriterier som grund för lönesättningen inom kommunen:  flexibilitet  teamförmåga  självständighet  solidaritet/lojalitet  initiativförmåga  förmåga att nå uppställda mål

text: Anmälan från AA (dnr 2522-1998)

text: AA gav den 8 juni 1998 in till JO en anmälan mot Uppsala kommun. Han begärde att JO skulle pröva lagligheten i ”lojalitetsklausulen”, om dess införande kan innefatta brottslig gärning och om en straffbar handling begåtts för den händelse enskilda personer drabbats av repressalier p.g.a. denna klausul. Han begärde också att JO skulle kräva en lagändring för det fall en sådan kränkning inte skulle anses straffbar.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Kommunstyrelsen i Uppsala kommun för yttrande. I remissvaret anfördes följande.

text: Kommunstyrelsen har 1998-08-12 beslutat att lojalitet som begrepp utgår som lönekriterium vid kommande löneöversynsförhandlingar. Kommunstyrelsens ärende bilägges detta svar. Av föredragningen framgår att de framtagna lönesättningskriterierna utgjorde en helhet och avsåg att stödja en utveckling av eget ansvarstagande och medarbetarskap. Kommunen har anslagit medel för projekt som bl a syftar till att mobilisera synpunkter från de anställda. Kommunens informationspolicy fastslår tydligt den anställdes yttrandefrihet: ”Såväl anställda som förtroendevalda har fullständig yttrandefrihet angående egen och annan kommunal verksamhet.”

text: ”Informationen syftar till ... att uppmuntra de kommunanställda till att delta i debatt och dialog om kommunens verksamhet ... att ge de anställda möjlighet att ta tillvara sina förmåner som anställda och påverka verksamheten.” Kommunstyrelsens inställning kan sägas uttryckas väl av anmälaren när han skriver ”Vad angår ”lojaliteten” mot fattade beslut är det självklart att de anställda inte får i handling öppet trotsa besluten och därmed omintetgöra dess verkställighet. Däremot är det lika självklart att vederbörande – liksom alla andra medborgare – skall ha sin fulla frihet att utan några som helst repressalier öppet och offentligt kritisera dem.” Någon inskränkning i yttrandefriheten var aldrig avsedd. Med då begreppet riskerade att misstolkas valde kommunstyrelsen att låta begreppet utgå. Till yttrandet fogades en föredragningspromemoria, daterad den 10 augusti 1998, i vilken kommunstyrelsen föreslogs besluta att lojalitet som begrepp utgår som lönekriterium vid kommande löneöversynsförhandlingar.

text: AA kommenterade remissvaret. Han uppgav därvid att kriteriet solidaritet/lojalitet i vart fall tillämpats vid löneförhandlingar rörande läraren BB samt att denna även tilldelats en erinran då hon inför utomstående uttalat sig på visst sätt om sina kollegor och sin arbetsplats.

text: Anmälan från BB (dnr 4738-1999)

text: BB gav den 14 december 1999 in till JO en egen anmälan mot Uppsala kommun, i vilken hon klagade på att hon diskriminerats vid tre löneförhandlingar - den 1 augusti 1996, den 1 januari 1997 och den 1 augusti 1997 - bl.a. på grund av att hon som facklig förtroendeman använt sig av sin rätt till yttrandefrihet. BB gjorde i anmälan gällande att kommunen trots att kriteriet ”lojalitet” tagits bort ändå inte rättat till den tidigare diskrimineringen genom att korrigera hennes lön. Av anmälan framgick att BB tilldelats en varning, vilken dock omförhandlats till en erinran.

text: BB begärde i sin anmälan att JO skulle ålägga Uppsala kommun att tillerkänna henne lönepåslag fr.o.m. den 1 augusti 1996 i nivå med jämförbara speciallärarkollegor i kommunen vad gäller utbildning och erfarenhet. Hon yrkade också ränta enligt

text: 6 § räntelagen

text: BB hänvisade i sin anmälan till AA:s anmälan med bilagor. Denne hade till sina skrivelser till JO bl.a. fogat en kopia av den erinran som BB nämnde i sin anmälan. Den är upprättad av Uppsala kommun, Tiundaskolan, Luthagens kommundelsförvaltning, och ställd till BB. Skrivelsen är rubricerad ”ERINRAN” och lyder:

text: I ett anställningsavtal har båda parter rättigheter och skyldigheter gentemot varandra. För att anställningsavtalet ska fungera i praktiken förutsätts att båda parter fullgör sina skyldigheter. I arbetstagarens skyldigheter ingår bl a att samarbeta och att vara lojal. Vi har noterat, att Du har brutit mot Dina skyldigheter i anställningsavtalet genom att inför utomstående uttala Dig nedsättande om kollegor och arbetsplats samt genom ett illojalt beteende mot Din arbetsgivare. Denna erinran är inte någon disciplinär åtgärd utan enbart ett klarläggande av vissa skyldigheter i anställningsavtalet.

text: Vi vill i detta sammanhang även erinra om, att ett brott mot anställningsavtalet ytterst kan leda till uppsägning eller avskedande enligt lagen om anställningsskydd.

text: Skrivelsen är daterad den 9 januari 1997 och undertecknad av CC, rektor, och DD, kommundelschef.

text: Ny remiss

text: Med anledning av BB:s anmälan beslutade JO Berggren den 17 mars 2000 om en ny remiss till Kommunstyrelsen i Uppsala kommun. Kommunstyrelsen anmodades att yttra sig över vad som anförts om att kriteriet ”solidaritet/ lojalitet” använts vid lönesättning av BB och, om så varit fallet, vad som därefter skett i ärendet. Kommunstyrelsen skulle vidare yttra sig över anledningen till att BB tilldelats en erinran.

text: Den 20 juni 2000 inkom remissvaret från Uppsala kommun. Följande anfördes.

text: 1. Användningen av kriteriet ”solidaritet/lojalitet” vid lönesättningen i ärendet

text: Lönekriteriet ”solidaritet/lojalitet” har tillämpats i kommunen från januari 1997 till oktober samma år då det togs bort. I det nu aktuella fallet har det alltså gällt vid två lönetillsättningstillfällen, nämligen 1997-01-01, som var en revisionsförhandling och 1997-08-01, som var en särskild löneöversyn. Det kan konstateras att arbetsgivaren vid det första tillfället inte höjde lönen alls, vilket sammanhänger med den erinran som kommenteras nedan i punkt 3. Höstterminen 1997 fick BB ett vikariat vid en annan skola, i en annan kommundel och lönen fastställdes till 20.000 kr, vilket var en ökning med 528 kr.

text: 2. Senare händelseförlopp

text: BB är fortfarande anställd i kommunen men med placering på en annan skola. Den skolan sorterar under en annan kommundelsförvaltning. Beträffande hennes löneutveckling kan konstateras att hon för närvarande har 21.750 kr (före årets revisionsförhandling som ännu inte avslutats). Hennes nuvarande lön ligger därmed över såväl medelnivån för speciallärare i Uppsala kommun, 21.062 kr, som medianlön för samma grupp, 21.560 kr.

text: 3. Erinran

text: Erinran meddelades 1997-01-09. Av protokoll från överläggning med LR 1996-12- 19 framgår att arbetsgivaren hänvisar till fem händelser under senhösten 1996. Händelserna preciserades vid förhandlingen men återges inte i protokollet. I detta sägs vidare: ”Vid dessa tillfällen har BB enligt skolledningens och kommundelschefens bedömning brutit mot sina skyldigheter enligt anställningsavtalet. Detta genom att inför utomstående uttala sig nedsättande om kollegor och arbetsplats samt genom ett illojalt beteende mot arbetsgivaren i sådan grad att det inte kan accepteras då det inverkar alltför negativt på Tiundaskolan och dess verksamhet.” – – – De personer som företrätt arbetsgivaren vid förhandlingen finns inte längre kvar på sina befattningar och har därför inte anmodats att yttra sig.

text: Avslutande synpunkter

text: De uppgifter som finns i kommunens lönesystem ger inte underlag för antagandet att BB på någon grund skulle vara diskriminerad i lönehänseende.

text: AA och BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 8 december 2000 anförde JO Berggren följande.

text: I

text: 2 kap. 1 § första stycket 1. regeringsformen

text: (RF) sägs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 §

text: RF ske genom lag. Någon sådan begränsning är dock inte aktuell i förevarande fall.

text: Yttrandefriheten utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten av myndigheternas handlande och möjliggör därmed också en granskning av hur offentliga tjänstemän sköter sina åligganden.

text: Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som andra medborgare. En offentligt anställd kan således som alla andra ge uttryck för sin uppfattning även rörande den egna myndighetens verksamhet. I

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns dock regler som begränsar den offentligt anställdes rätt att yttra sig om vad han fått veta i samband med sin tjänst.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en tjänsteman hos myndigheten för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter och kan således inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall söka påverka arbetstagaren när det gäller dennes bruk av sin yttrandefrihet. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har således rätt att, utan repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra från arbetsgivarens uppfattning avvikande synpunkter på myndighetens organisation och verksamhet. Detta gäller givetvis såväl före som efter det ett beslut fattats hos myndigheten. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar honom eller henne självfallet inte från skyldigheten att i sin verksamhet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas, oavsett vilken uppfattning han eller hon kan ha om dessa.

text: BB har gjort gällande att hon utsatts för repressalier från kommunens sida för att hon utnyttjat sin grundlagsskyddade rätt till yttrandefrihet. Repressalierna har bestått i dels att hon tilldelats en varning som senare omvandlats till en erinran, dels att hon vid flera tillfällen diskriminerats i lönehänseende.

text: Kommunstyrelsen har anmodats att yttra sig bl.a. över anledningen till att BB tilldelats en erinran. Styrelsen har i denna del hänvisat till protokoll från överläggning med BB:s fackförbund den 19 december 1996 i vilket det antecknats att BB brutit mot sina anställningsskyldigheter ”genom att inför utomstående uttala sig nedsättande om kollegor och arbetsplats samt genom ett illojalt beteende mot arbetsgivaren i sådan grad att det inte kan accepteras då det inverkar alltför negativt på Tiundaskolan och dess verksamhet.” Hänvisningen till protokollet uppfyller inte

text: de önskemål om fullständigt underlag för min bedömning som föranlett remissen. Kommunstyrelsen har emellertid inte gjort gällande att BB skulle ha vägrat att verkställa beslut som fattats av arbetsgivaren eller på annat sätt brutit mot direktiv rörande verksamheten. I avsaknad av annan upplysning från kommunstyrelsen måste jag utgå från att anledningen till erinran varit att BB uttalat sig inför utomstående om förhållanden rörande arbetsplatsen. Utredningen ger inte på något sätt underlag för att hennes uttalanden skulle stå i strid med den grundlagsskyddade yttrandefriheten. Utfärdandet av erinran har därför inneburit en kränkning av BB:s rätt att ge till känna sin uppfattning och kommunen förtjänar allvarlig kritik för detta.

text: BB:s påstående om lönediskriminering har tillbakavisats av kommunstyrelsen med hänvisning till median- och medellöner i kommunen för denna yrkeskategori. Samtidigt har dock medgetts att utebliven lönehöjning vid ett tillfälle berott på den erinran som lämnats. Av vad jag nyss har sagt om det oriktiga i att erinran utfärdades följer att jag också är kritisk till att den lagts till grund för kommunens beslut i lönefrågan.

text: JO har inte möjlighet att, som BB önskat, ålägga en myndighet att vidta en viss åtgärd.

text: Den aktuella klausulen är numera borttagen. Jag finner därför inte skäl att gå vidare i saken eller besvara de frågor som ställts av AA, utan avslutar ärendet med den allvarliga kritik som uttalats.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Långsam handläggning
Väsentlig försening

title: Arbetsförmedlingen får allvarlig kritik för flera brister i ett ärende om stöd till start av näringsverksamhet och för att den felaktiga handläggningen fortsatte långt efter att myndigheten insett och medgett bristerna

sammanfattning: JO anser att Arbetsförmedlingen har brustit i flera avseenden vid handläggningen av ett ärende om stöd till start av näringsverksamhet. Handläggningstiden var oacceptabelt lång och myndigheten underrättade inte den enskilde någon gång under handläggningen om att hennes ärende bedömdes bli väsentligt försenat. Den dokumentation och registrering av handlingar som hade gjorts i ärendet var dessutom mycket bristfällig. Därutöver uppmanade Arbetsförmedlingen den enskilde vid flera tillfällen att komplettera ärendet på ett visst sätt, trots att det saknades rättsligt stöd för ett sådant krav. JO ser särskilt allvarligt på att Arbetsförmedlingens handläggning fortsatte på samma sätt även efter att myndigheten hade yttrat sig till JO och medgett bristerna i ärendet. JO förväntar sig att en myndighet, efter att ha medgett brister i handläggningen, ser till att den fortsatta handläggningen inte präglas av samma brister och anser att det är mycket anmärkningsvärt att det som Arbetsförmedlingen medgav i sitt yttrande inte ledde till en mer korrekt handläggning. JO ser också allvarligt på bristerna i ärendet mot bakgrund av att Arbetsförmedlingen tidigare har fått kritik för liknande brister, såsom långsam handläggning och att inte ha iakttagit legalitetsprincipen. Sammantaget förtjänar Arbetsförmedlingen allvarlig kritik för bristerna i ärendet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 19 mars 2024 klagade AA på Arbetsförmedlingen och framförde att handläggningen av hennes ärende om stöd till start av näringsverksamhet hade varit långsam och att myndigheten inte hade underrättat henne om väsentlig försening. Hon framförde även att Arbetsförmedlingen hade lämnat motstridig information om på vilket sätt hon skulle komplettera ärendet.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i AA:s ärende. Därefter begärde JO att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan.

text: Myndigheten skulle särskilt beröra frågan om handläggningstid och underrättelse om väsentlig försening.

text: I ett yttrande den 17 juni 2024 uppgav Arbetsförmedlingen att AA:s ärende inte hade handlagts så snabbt och effektivt som kan förväntas. Myndigheten hade inte heller underrättat henne om att ärendet hade blivit väsentligt försenat. Dessutom uppgav Arbetsförmedlingen att myndigheten har haft som rutin att kräva att den som ansöker om stöd till start av näringsverksamhet ska ge in en affärsplan som har upprättats i en särskild mall. Trots att ett sådant krav saknar stöd i rättsordningen ombads AA att använda mallen.

text: AA kommenterade yttrandet och uppgav att Arbetsförmedlingen hade varit passiv även efter sitt yttrande till JO. Myndigheten hade dessutom upprepat kravet på att hon skulle ge in affärsplanen i en särskild mall.

text: JO hämtade på nytt in handlingar i AA:s ärende och begärde därefter att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över vad som hade hänt i ärendet efter myndighetens yttrande den 17 juni 2024.

text: I ett yttrande den 20 januari 2025 uppgav Arbetsförmedlingen att rutinen att begära in affärsplanen i en särskild mall upphävdes i juni 2024. Trots det angav myndigheten, i en begäran om komplettering i oktober 2024, att det var nödvändigt att använda mallen för att ärendet skulle kunna handläggas. Arbetsförmedlingen medgav även att myndigheten hade fortsatt att vara passiv efter sitt tidigare yttrande. Myndigheten hade inte heller underrättat AA om väsentlig försening.

text: AA kommenterade även detta yttrande.

text: Bedömning

text: Kort beskrivning av ärendet Av utredningen framgår att AA gav in en ansökan om stöd till start av näringsverksamhet och en affärsplan i början av september 2023. I oktober överlämnades ärendet till den enhet inom myndigheten som skulle utreda och fatta beslut. Efter fyra månader, i februari 2024, uppmanades AA att ge in en ny affärsplan. Under våren 2024 förekom vissa kontakter mellan Arbetsförmedlingen och AA, bl.a. uppmanades hon ånyo i maj att komplettera ärendet, och i september hölls ett uppföljningsmöte varefter AA skickade in sin affärsplan på nytt. Även i oktober deltog AA i ett uppföljningsmöte. Efter mötet uppmanade Arbetsförmedlingen henne att komplettera affärsplanen på visst sätt. En ny begäran om komplettering skickades till AA i början av december och den 23 december 2024 avslutades ärendet. Legalitetsprincipen Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket regeringsformen

text: framgår att den offentliga makten ska utövas under lagarna. Bestämmelsen ger uttryck för den s.k. legalitetsprincipen och innebär att all maktutövning ska vara grundad på lag

text: eller annan föreskrift. Avsikten är att förvaltningen ska vara normenlig och inte godtycklig. Legalitetsprincipen kommer även till uttryck i

text: 5 § första stycket

text: FL där det anges att en myndighet endast får vidta åtgärder som har stöd i rättsordningen.

text: AA har vid minst fyra tillfällen uppmanats att lämna in en affärsplan upprättad i en särskild mall trots att det saknats rättsligt stöd för ett sådant krav. Jag noterar att AA uppmanades att använda mallen både i oktober och december 2024, dvs. efter det att Arbetsförmedlingen i sitt yttrande till JO uppgett att rutinen hade upphävts eftersom det inte fanns något lagligt stöd för den. Dessutom avslutade Arbetsförmedlingen AA:s ärende eftersom hon inte gav in en affärsplan ”med rätt mall” efter att hon uppmanats till det. Det är anmärkningsvärt att Arbetsförmedlingen synes ha baserat sitt beslut på att AA inte gav in sin affärsplan på visst sätt trots att det saknades laglig grund för att kräva det. Handläggningstid I

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, anges att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Handläggningstiden i AA:s ärende uppgick till 15 månader och var tidvis påfallande passiv. En så lång handläggningstid är helt oacceptabel. Det framgår av utredningen att den handläggande enheten inom Arbetsförmedlingen ansåg att beslut i ärendet inte kunde ha fattats tidigare eftersom AA inte medverkade i utredningen. Det är dock ingen ursäkt för den utdragna handläggningstiden. Det är myndighetens ansvar att aktivt driva handläggningen framåt mot ett beslut. Om myndigheten t.ex. anser att ett ärende behöver kompletteras kan den förelägga den enskilde att komma in med uppgifter inom en viss tid och samtidigt informera om att ärendet kommer att avgöras på befintligt underlag om det inte sker.

text: Efter närmare 15 månaders handläggning uppmanade Arbetsförmedlingen AA att komplettera ärendet med en affärsplan upprättad i en särskild mall inom en angiven tid, men nämnde ingenting om att ärendet skulle avslutas om den begärda kompletteringen inte gavs in. I stället uppgav myndigheten att det skulle göras en ny planering om AA inte kompletterade ärendet i tid. Om det hade funnits rättsligt stöd för det aktuella kravet, borde Arbetsförmedlingen betydligt tidigare under handläggningen ha förelagt AA att komplettera ärendet inom viss tid och samtidigt informerat henne om att det annars skulle komma att avgöras på det underlag som redan fanns hos myndigheten. Underrättelse om väsentlig försening Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten enligt

text: 11 §

text: FL underrätta parten om det. I en sådan underrättelse ska myndigheten också redovisa anledningen till förseningen.

text: AA underrättades inte någon gång under handläggningen om att avgörandet i hennes ärende bedömdes bli väsentligt försenat, trots den passiva handläggningen. Det borde ha gjorts. Någon underrättelse lämnades inte ens efter att Arbetsförmedlingen i ett yttrande till JO medgett att denna skyldighet inte hade uppfyllts, vilket är anmärkningsvärt. Dokumentation m.m. Allmänna handlingar ska som huvudregel registreras så snart de har kommit in till eller upprättats hos en myndighet (

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Arbetsförmedlingen är undantagen från registreringsskyldigheten i vissa fall (se

text: 5 kap. 3 §

text: OSL och 2 § offentlighetsoch sekretessförordningen [2009:641]). Även i de fallen måste dock allmänna handlingar hållas ordnade på ett sådant sätt att det utan svårighet kan fastställas om och när de kommit in till eller upprättats av myndigheten. En ordnad dokumenthantering är en förutsättning för att det ska vara möjlighet att överblicka vad som förevarit under handläggningen av ett ärende (se JO 2014/15 s. 330, dnr

text: En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling ska dessutom, enligt

text: 27 §

text: FL, snarast dokumentera dem om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem.

text: Jag kan konstatera att det är svårt att få överblick över Arbetsförmedlingens handläggning av AA:s ärende. Myndigheten har lagt upp ett särskilt ärende där handlingar har registrerats och samtidigt dokumenterat ärendet löpande genom daganteckningar. Det är inte möjligt att få en fullständig bild av handläggningen utan att samtidigt ha tillgång till handlingarna i ärendet och daganteckningarna. Dessutom har en del handlingar varken registrerats i ärendet eller lagts in i daganteckningarna, utan enbart beskrivits i kortfattade daganteckningar. Detsamma gäller de uppföljningsmöten som har hållits, och som endast har dokumenterats mycket kortfattat genom daganteckningar. Arbetsförmedlingen uppger i sitt yttrande till JO att den affärsplan som AA hade lämnat in saknade väsentliga delar, såsom uppgift om företagsform och finansiering. Det går dock inte att utläsa av handlingarna i ärendet att en sådan bedömning gjordes och att den också förmedlades till AA. Den dokumentation och registrering av handlingar som har gjorts är mycket bristfällig. Avslutande synpunkter Arbetsförmedlingen har i flera avseenden brustit i handläggningen av AA:s ärende. Jag ser särskilt allvarligt på att handläggningen har fortsatt på samma sätt även efter Arbetsförmedlingens första yttrande till JO den 17 juni 2024, då myndigheten medgav att flera brister hade förekommit. Handläggningen har efter det pågått under ytterligare sex månader. Inte heller under den tiden har myndigheten lämnat någon underrättelse om väsentlig försening och AA har vid ytterligare tillfällen uppmanats att komplettera ärendet genom att använda en

text: särskild mall, trots att det saknats rättsligt stöd för ett sådant krav. Det är mycket anmärkningsvärt att det som Arbetsförmedlingen medgav i sitt yttrande i juni 2024 inte ledde till en mer korrekt handläggning. Jag förväntar mig att en myndighet, efter att ha medgett brister i handläggningen av ett ärende, ser till att den fortsatta handläggningen av ärendet inte präglas av samma brister.

text: Arbetsförmedlingen har tidigare fått kritik för liknande brister som de som förekommit i AA:s ärende, både för långsam handläggning i ärenden om stöd till start av näringsverksamhet (se t.ex. JO:s beslut den 16 november 2023, dnr

text: ) och för att inte ha iakttagit legalitetsprincipen (se t.ex. JO 2023 s. 39, dnr 7766-2022 och 9432-2022). Även detta gör att jag ser allvarligt på det som kommit fram i det här ärendet. Mitt intryck är dessutom att bristerna till stor del beror på otillräckliga kunskaper om såväl regelverk som myndighetens egna rutiner. Det är i så fall bekymmersamt. Jag förutsätter att Arbetsförmedlingen vidtar de åtgärder som krävs för att samtliga handläggare ska ha tillräckliga kunskaper om förvaltningsrättsliga krav och regler.

text: Sammantaget förtjänar Arbetsförmedlingen allvarlig kritik för de brister som har konstaterats i AA:s ärende.

text: Det som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sara Uhrbom har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


nyckelord: Avgift Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Skatteverket för att det inte är möjligt att i Blekinge betala en ansökningsavgift för id-kort med kontanter

sammanfattning: Skatteverket accepterar kontant betalning av en ansökningsavgift för id-kort vid myndighetens verksamhetsställen i Stockholm, Göteborg och Malmö. Enligt chefsJO är huvudregeln i 4 kap. 12 § riksbankslagen tillämplig när det gäller betalning av avgiften. Det innebär att Skatteverket har en skyldighet att ta emot kontanter vid betalning av en sådan avgift. Eftersom möjligheten att betala med kontanter endast finns i de tre storstäderna konstaterar chefsJO att det för de allra flesta inte är praktiskt möjligt att betala en avgift för id-kort kontant. Enligt chefsJO kan det därför ifrågasättas om den servicenivå som Skatteverket erbjuder kan anses godtagbar. ChefsJO anser dock att det är mycket svårt för en myndighet att avgöra vad som krävs i form av service för att leva upp till riksbankslagens krav och finner mot bakgrund av detta inte skäl att rikta någon kritik mot Skatteverket. Två utredningar har på senare tid lämnat förslag vad gäller skyldigheten för bl.a. myndigheter att acceptera kontanter som betalningsmedel för offentligrättsliga avgifter. Mot bakgrund av detta, och då ärendet belyser att det kan finnas ett behov av att öka servicenivån när det gäller möjligheten att betala sådana avgifter med kontanter, lämnar chefsJO över en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Skatteverket. Han anförde bl.a. följande. När han skulle boka tid för beställning av Skatteverkets id-kort vid ett av Statens servicecenter i Blekinge län i mars 2023 fick han besked om att det inte var möjligt att betala avgiften för id-kortet med kontanter. I kontakt med Skatteverket i mars 2024 fick han information om att myndigheten inte tar emot kontant betalning för avgiften inom Blekinge län. Han hänvisades i stället till någon av de tre största städerna i Sverige för att betala avgiften med kontanter.

text: Utredning

text: JO begärde att Skatteverket skulle yttra sig över det som förts fram i anmälan om möjligheten att betala med kontanter. Yttrandet skulle särskilt beröra frågan hur myndigheten ser på skyldigheten att acceptera kontant betalning för den aktuella avgiften och vilken möjlighet enskilda har att betala avgifter till

text: myndigheten med kontanter. Myndigheten skulle även redogöra för hur den ser på frågan om en godtagbar servicenivå för kontant betalning.

text: I sitt remissvar anförde Skatteverket bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: - - - Skatteverket har tagit fram en rutin för att privatpersoner ska kunna betala avgifter kontant. Sedan den 1 januari 2024 finns nu möjlighet att betala diverse avgifter till Skatteverket kontant på tre orter i Sverige. Det är Skatteverkets receptioner i Göteborg, Malmö och Stockholm som erbjuder denna möjlighet. Anledningen till att möjligheten inte finns på fler orter är att Skatteverket inte har receptioner på övriga orter som möjliggör ett fysiskt kundmöte. Vidare är det beslutat att det fysiska kundmötet ska ske hos Statens servicecenter. Sedan 2019 ansvarar Statens servicecenter, SSC, för en samlad organisation kring lokal statlig service och utför vissa uppgifter enligt lagen (

text: ) om viss gemensam offentlig service. Tjänsterna som utförs på servicekontoren regleras genom det serviceavtal och de överenskommelser som är upprättade mellan Skatteverket och Statens servicecenter. Både av serviceavtalet och av överenskommelsen kring id-kortsverksamheten på ett servicekontor (dnr

text: 210 242679-19/131

text: ) framgår att Statens servicecenter har i uppdrag att utfärda id-kort för Skatteverkets räkning. Statens servicecenter ska i samband med ansökan om id-kort kontrollera att betalning är gjord. I Statens servicecenters nuvarande uppdrag ingår inte att ta emot betalningar för Skatteverkets räkning. Betalningen kan ske via bankgiro eller i Skatteverkets receptioner i Göteborg, Malmö och Stockholm. På dessa orter finns resurser som kan hantera kontanterna. Dessutom finns kassaskåp och väktare vilket även minskar risken att bli utsatt för rånförsök, allt för att trygga kundens och personalens säkerhet. - - -

text: Skatteverkets svar på JO:s frågor

text: Hur ser Skatteverket på skyldigheten att acceptera kontant betalning av den aktuella avgiften? Skatteverket känner till skyldigheten att acceptera kontant betalning för avgifter. JO har i beslut från den 21 mars 2023, dnr 8524-2022, riktat kritik mot Skatteverket för avsaknad av möjlighet till kontant betalning av avgift. Skatteverket har därför bedrivit ett arbete för att möjliggöra kontant betalning för diverse avgifter. Skatteverket har från och med den 1 januari 2024 förbättrat sina möjligheter att ta emot kontant betalning genom att erbjuda betalning av diverse avgifter kontant på tre orter i Sverige. Det är Skatteverkets receptioner i Göteborg, Malmö och Stockholm som erbjuder denna möjlighet. Skatteverket har inte receptioner på andra orter i landet, utan det fysiska kundmötet sker på Statens servicecenter som har kontor i större delen av landet. Vilken möjlighet har enskilda att betala avgifter till Skatteverket med kontanter? Hur ser myndigheten på frågan om en godtagbar servicenivå f ör kontant betalning? Enskilda kan idag erlägga kontant betalning för diverse avgifter på tre större orter i Sverige, Göteborg, Malmö och Stockholm. Att betalning kontant inte kan ske på andra orter beror på att Skatteverket inte har receptioner på andra orter.

text: Det fysiska kundmötet sker idag ute på Statens servicecenter. Statens servicecenter kan idag inte ta emot kontanta betalningar på sina kontor. Det serviceavtal som idag gäller mellan parterna möjliggör inte hantering av kontanter. Hantering av kontanter ställer helt andra krav i form av kassaskåp, lokalanpassning, transport av kontanter och säkerhet.

text: Skatteverkets bedömning

text: Mot bakgrund av gällande bestämmelser i riksbankslagen är Skatteverket skyldigt att ta emot kontant betalning för sina avgifter. I dagsläget är det möjligt att betala kontant hos Skatteverket på tre orter; Göteborg, Malmö och Stockholm. Av utredningen i ärendet har inte kommit fram annat än att AA fått korrekt information om nuvarande möjligheter till kontant betalning av aktuell avgift. - - - AA yttrade sig över remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Skatteverkets identitetskort Den som har fyllt 13 år och är folkbokförd i Sverige kan ansöka om ett id-kort enligt lagen (

text: ) om identitetskort för folkbokförda i Sverige. Skatteverket är utfärdande myndighet för id-kort enligt nu nämnda lag (se

text: 2 §

text: förordningen [2015:904] om identitetskort för folkbokförda i Sverige). En sökande ska betala en ansökningsavgift för prövning av en sådan ansökan (se

text: 16 §

text: nyss nämnda förordning). Skyldigheten att ta emot kontanter som betalning Enligt

text: 4 kap. 12 § lagen (2022:1568)

text: om Sveriges riksbank är kontanter och beredskapspengar lagliga betalningsmedel. Bestämmelsen motsvarar

text: 5 kap. 1 § andra stycket

text: i 1988 års riksbankslag med den enda skillnaden att numera är även beredskapspengar lagliga betalningsmedel. Av förarbetena till den äldre bestämmelsen framgår att innebörden av att sedlar och mynt är lagliga betalningsmedel är att var och en är skyldig att ta emot sedlar och mynt som betalning (se

text: prop. 1986/87:143 s. 64

text: ). Bestämmelsen i

text: 4 kap. 12 §

text: i den nya riksbankslagen innebär ingen förändring i det avseendet (se

text: prop. 2021/22:41 s. 122

text: Aktuell reglering i riksbankslagen innebär följaktligen att en borgenär i princip är skyldig att ta emot betalning i kontanter. Undantag från denna skyldighet kan finnas i annan lag, t.ex.

text: 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen (2011:1244)

text: där det framgår att skatter och avgifter ska betalas in till skattekontot. Vidare kan skyldigheten avtalas bort i civilrättsliga förhållanden.

text: I rättspraxis har dessutom i vissa fall rättsförhållanden, eller en del av rättsförhållanden, även på offentligrättsligt reglerade områden ansetts ha sådan civilrättslig karaktär att de har bedömts enligt civilrättsliga regler (jfr RÅ 1982 2:62,

text: NJA 1998 s. 656

text: I och

text: NJA 2008 s. 642

text: I

text: HFD 2015 ref. 49

text: behandlade Högsta förvaltningsdomstolen frågan om ett landstings skyldighet att ta emot kontanter vid betalning av patientavgifter. Enligt domstolen var det aktuella rättsförhållandet mellan landstinget, i dess egenskap av vårdgivare, och vårdtagaren inte ett offentligrättsligt förhållande av civilrättslig karaktär. Vidare konstaterades att frågan om hur och var vårdavgifter ska betalas inte har reglerats särskilt i lag. Riksbankslagen var således tillämplig i målet, vilket innebar att landstinget hade en skyldighet att ta emot kontanter. Enligt domstolen var landstingsstyrelsens beslut, som innebar att vårdtagare var hänvisade till två av landstingets vårdinrättningar vid kontant betalning, inte förenligt med riksbankslagens krav.

text: Bedömning

text: Som framgår ovan är en myndighet som utgångspunkt skyldig att ta emot kontant betalning för offentligrättsliga avgifter om inte annat följer av lag eller av att ett visst rättsförhållande är av sådan karaktär att det bör bedömas enligt civilrättsliga regler.

text: I JO 2022/23 s. 510, dnr

text: , som handlade om Bolagsverkets vägran att ta emot kontant betalning vid utlämnande av kopior av allmänna handlingar, bedömde jag att rättsförhållandet mellan en utlämnande myndighet och en enskild som önskar betala en avgift för kopior av allmänna handlingar inte är av sådan karaktär att det bör bedömas enligt civilrättsliga regler. Jag gjorde samma bedömning i JO 2023 s. 334, dnr 8524-2022, som gällde Skatteverkets skyldighet att ta emot kontant betalning för ansökningsavgift för en ansökan om byte av förnamn.

text: Vad gäller den nu aktuella avgiften för id-kort kan jag inledningsvis konstatera att avgiften inte omfattas av ovan nämnd reglering i

text: 62 kap. 2 § skatteförfarandelagen

text: (jfr

text: 2 kap. 2 § samma lag

text: ). Frågan om hur och var en sådan avgift ska betalas har inte heller reglerats särskilt i någon annan författning. Rättsförhållandet mellan Skatteverket och en enskild som ansöker om ett id-kort kan inte heller anses ha en sådan civilrättslig karaktär att det bör bedömas enligt civilrättsliga regler (jfr beträffande nationella id-kort

text: SOU 2023:16 s. 670

text: ). Detta innebär att riksbankslagen är tillämplig på förhållandet och att Skatteverket har en skyldighet att acceptera kontanter som betalning för den aktuella avgiften.

text: Som framgår har jag tidigare kritiserat Skatteverket för att en enskild inte hade möjlighet att använda kontanter som betalningsmedel för en ansökningsavgift gällande namnbyte. Skatteverket har i sitt remissvar redogjort för att myndigheten som en följd av mitt tidigare beslut numera accepterar kontant betalning för vissa avgifter där myndigheten har receptioner, dvs. i Stockholm, Göteborg och Malmö. Det är positivt att Skatteverket har vidtagit konkreta åtgärder för att möjliggöra för enskilda att betala med kontanter. Det kan dock vara både svårt och kostsamt för en enskild att ta sig till någon av dessa tre

text: orter. Möjligheten för en enskild att betala en avgift för id-kort med kontanter framstår därmed som mycket begränsad.

text: Skatteverket har i sitt remissvar inte närmare utvecklat hur myndigheten ser på frågan om en godtagbar servicenivå för kontant betalning. Även om Skatteverket har vidtagit åtgärder för att förbättra möjligheten att betala med kontanter kan jag konstatera att den nuvarande lösningen innebär att det för de allra flesta inte är praktiskt möjligt att betala en avgift för id-kort kontant. Det kan därför ifrågasättas om den servicenivå som Skatteverket erbjuder kan anses godtagbar.

text: I mitt yttrande över betänkandet Staten och betalningarna (

text: SOU 2023:16

text: ) framhöll jag att det är mycket svårt för en myndighet att avgöra vad som krävs i form av service för att leva upp till riksbankslagens krav (se JO:s ärende med dnr R 47-2023). Jag framhöll också att det inte framstår som lämpligt att lämna över till rättstillämpningen att avgöra vad som är en godtagbar servicenivå när det gäller möjligheten för enskilda att betala med kontanter och att frågan bör övervägas inom ramen för det fortsatta lagstiftningsarbetet med anledning av utredningens förslag. I enlighet med dessa överväganden anser jag mig inte ha skäl att rikta någon kritik mot Skatteverket.

text: Avslutningsvis vill jag lägga till följande.

text: Skatteverket har i sitt remissvar redogjort för att det fysiska kundmötet vid utfärdande av myndighetens id-kort sker på Statens servicecenter. Det framstår i många fall som lämpligt och ändamålsenligt att en myndighet organiserar sin verksamhet på ett sådant sätt att bl.a. kundmöten kan genomföras vid något av de servicekontor som finns i varje län. Det är också den väg som lagstiftaren har ansett lämplig för att möjliggöra en väl utvecklad lokal närvaro och service (se t.ex.

text: prop. 2018/19:47 s. 11

text: ). Som framgår av Skatteverkets yttrande kan Statens servicecenter inte ta emot kontant betalning på sina kontor. Ett sätt att öka servicenivån hos de myndigheter som anlitar Statens servicecenter skulle därför kunna vara att göra det möjligt för servicekontoren att ta emot kontanta betalningar. Överväganden i denna riktning har även gjorts i det ovan nämnda betänkandet Staten och betalningarna (se s. 963 f.).

text: Frågan om möjligheten för enskilda att kunna betala bl.a. offentligrättsliga avgifter med kontanter har under senare år varit föremål för utredning. Utöver det tidigare nämnda betänkandet har frågan även belysts i Kontantutredningen (Fi2024/00068). Där föreslås bl.a. att det ska fastställas i lag att offentligrättsliga avgifter ska kunna betalas kontant. Riksbanken har i sin betalningsrapport för 2025 också berört angränsande frågor (se Betalningsrapport 2025, Sveriges riksbank, s. 55, publicerad den 10 mars 2025).

text: Mot bakgrund av de utredningsförslag som lämnats på området, och då detta ärende belyser att det kan finnas ett behov av att öka servicenivån när det gäller

text: möjligheten att betala offentligrättsliga avgifter med kontanter, lämnar jag över en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom. Ärendet avslutas. Beslutet har fattats av chefsJO Erik Nymansson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift. Rättssakkunniga Emma Johnsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


nyckelord: Dokumentation Förhör Förundersökning

title: Fråga om tillämpningen av 23 kap. 21 § andra stycket rättegångsbalken angående skyldigheten att, innan ett förhör avslutas, låta den som hörs granska utsagan m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO kritiserade AA åklagare vid Åklagarmyndigheten i Malmö och Polismyndigheten i Skåne för handläggningen av en förundersökning (K101762- 02).

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet granskades. Av dessa framgick bl.a. att kriminalinspektören BB hade hållit fem förhör, som enligt förhörsprotokollen avslutades enligt följande.

text: I ett protokoll över ett förhör den 7 september 2002 antecknades att förhöret avslutades kl. 13.55 och att förhöret var intalat på band i dialogform och utskrivet i referatform.

text: I ett protokoll över ett förhör den 20 september 2002 antecknades att förhöret avslutades kl. 11.58 och att förhöret var intalat på band i dialogform och utskrivet i referatform.

text: I ett protokoll över ett förhör den 30 januari 2003 antecknades att förhöret avslutades kl. 10.35 och att förhöret var intalat på band i dialogform och utskrivet i referatform. Enligt en tjänsteanteckning på förhörsprotokollet faxades protokollet den 10 februari 2003 till den hörde för genomläsning och godkännande. Den hörde godkände därefter utsagan per telefon.

text: I ett protokoll över ett förhör den 5 februari 2003 antecknades att förhöret avslutades kl. 15.32 och att förhöret var intalat på band i dialogform och utskrivet i referatform. Den hörde läste igenom och godkände utsagan i arresten kl. 21.25 - 21.40 samma dag.

text: I ett protokoll över ett förhör den 7 april 2003 antecknades att förhöret avslutades kl. 15.57 och att förhöret var intalat på band i dialogform och utskrivet i referat-

text: form. Efter överenskommelse med den hörde sändes förhörsutskriften till en advokat för genomläsning.

text: Av två tjänsteanteckningar framgick bl.a. följande.

text: Den 9 september 2002 hade BB ett telefonsamtal med CC, som vid den tidpunkten var antecknad som skäligen misstänkt i RAR-systemet. Vid samtalet, som redovisades i en tjänsteanteckning, fick CC redovisa sin syn på den aktuella händelsen och svara på frågor från BB i saken.

text: Den 16 september 2002 hade BB ett telefonsamtal med AA. Också detta samtal dokumenterades i en tjänsteanteckning. Enligt denna fick AA redogöra för sin syn på den aktuella händelsen.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om

text: 1. Hur tillämpades

text: (RB) vid förhören den 7 september 2002, den 20 september 2002, den 30 januari 2003, den 5 februari 2003 och den 7 april 2003?

text: 2. Den 9 september 2002 hade BB ett telefonsamtal med CC som vid den tidpunkten var antecknad som skäligen misstänkt i RAR-systemet, och detta ”samtal” dokumenterades i en tjänsteanteckning. Vilken var anledningen till att CC fick berätta sin syn på den aktuella händelsen utan att han dessförinnan vid förhör hade delgetts misstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB och varför dokumenterades ”samtalet” i en tjänsteanteckning och inte som ett förhör?

text: 3. Av en tjänsteanteckning daterad den 16 september 2002 framgår att kriminalinspektören BB haft ett telefonsamtal med AA. Varför dokumenterades detta ”samtal” i en tjänsteanteckning och inte som ett förhör?

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar i vilket anfördes bl.a. följande. Justitieombudsmannen har i sin begäran om upplysningar och yttrande ställt tre frågor till polisen: 1. Hur tillämpades

text: 23 kap. 21 § 2 st.

text: RB vid förhören den 7 september 2002, 20 september 2002, 30 januari 2003, 5 februari 2003 och 7 april 2003. Vid genomgång av de aktuella förhören, i vilka inspektören BB har varit förhörsledare framkommer att dessa förhör hållits i dialogform och upptagits på ljudband. Därefter har förhörsledare gjort en utskrift i referatform. Inte vid något tillfälle, bortsett från förhören den 5 februari 2003 med AA och den 7 april 2003 med CC, har någon påteckning gjort om att utsagan lästs upp eller tillfälle på annat sätt getts den som har hörts att granska uppteckningen. Reglerna i

text: 23 kap. 21 § 2 st.

text: RB är på denna punkt mycket klara. Den hörde har inte bara rätt att ta del av utsagan utan han skall även tillfrågas om han har några invändningar mot innehållet. Inspektören BB har beretts möjlighet att yttra sig i saken. Han uppger: Vid de förhör som undertecknad höll med AA bandades samtalen i sin helhet – s.k. dialogförhör. AA informerades om – i anslutning till respektive förhör – att banden kom att arkiveras. Genom detta förfaringssätt godtog AA uttryckligen dels att förhören

text: dokumenterades i referatform dels att förhörsutskriften sändes till honom i kopieform per post. Resterande förhör med AA behandlades på samma sätt – bortsett från att något förhör faxades till honom för genomläsning och godkännande. Vad gäller förhöret den 5 februari 2003 med AA framgår det av förhörets sista sida att den hörde samma dag, i polisens arrestavdelning, genomläst och godkänt utsagan. Vid förhöret den 7 april 2003 med CC har förhörsledaren noterat att efter överenskommelse med den hörde och dennes advokat har utsagan sänts per post till advokaten för genomläsning. JO har i uttalande (JO 1998/99 s. 103) uppgivit ”Att det som har framkommit vid förhöret omedelbart under förhöret dikterats in på bandspelare får åtminstone i flertalet fall anses göra en uppläsning och särskild granskning onödig. Den som har hörts skall i nu angivna fall under alla omständigheter tillfrågas om han eller hon har något att invända mot innehållet i uppteckningen.”

text: I de nu aktuella förhören, vilka hållits i dialogform och därefter redovisats i referatform, kan det i direkt anknytning till förhörstillfället vara svårt för den hörde att uttala sig om huruvida han godkänner utsagan. BB har uppgivit att han, då referatet av förhöret utskrivits, översänt dessa till de hörda som godkänt desamma. I Rikspolisstyrelsens författningssamling (

text: RPSFS 2000:62

text: ) FAP 400-1 under avsnitt 2, Utskrift av förhör, 4 st. framgår ”Den hörde bör underrättas om under vilka förutsättning förhöret kommer att redovisa skriftligt. Möjligheten att enligt undantagsregeln i

text: låta uppteckning och granskning ske förs efter det att förhöret har avslutats, bör användas med återhållsamhet”.

text: Förhörsledaren har använt sig av undantagsregeln i

text: 23 kap. 21 § 2 st.

text: RB men hävdar att detta skett i samråd och med samtycke av de hörda. Så vitt känt har ingen av de hörda framfört missnöje med att förhörsutskrifterna inte ger en rättvisande bild av händelseförloppet. Polismyndigheten får dock konstatera att förhörsledaren, BB, brustit i dokumentation. 2. Den 9 september 2002 hade kriminalinspektören BB ett telefonsamtal med CC som vid tidpunkten var antecknad som skäligen misstänkt i RAR-systemet, och detta ”samtal” dokumenterades i en tjänsteanteckning. Vilken var anledningen till att CC fick berätta sin syn på den aktuella händelsen utan att han dessförinnan vid förhör hade delgetts misstanke enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket rättegångsbalken

text: och varför dokumenterades ”samtalet” i en tjänsteanteckning och inte som förhör?

text: Inspektören BB har beretts möjlighet att yttra sig i saken. Han uppger: Den 9 september 2002 blev jag kontaktad av den misstänkte CC. Denne ringde oanmäld och lämnade spontant sin syn på saken. Genom att utredningen var i sin linda och att målsägandeförhör med AA hållits den 7 september 2002 – två dagar tidigare – gjorde jag bedömningen att ett förhör med CC inte var att tänka på vid tillfället av en mängd olika skäl. Telefonsamtalet innehöll en del omständigheter som kunde äga betydelse för den fortsatta utredningen – enligt min bedömning – närmast tillhands. Vid genomgång av den aktuella tjänsteanteckningen kan konstateras att BB inte bara, som han uppger, låtit CC spontant lämna sin syn på saken. BB ställer själv ett antal frågor till CC som denne besvarar. Det är polismyndighetens bedömning, att såsom tjänsteanteckningen är utformad, är detta ett förhör. Härvid skulle BB, då CC var antecknad som skäligen misstänkt i RAR-systemet, iakttagit reglerna i 23 kap. 18 § 1 st. och 23 kap.

text: 21 § 2 st.

text: RB. Ett av skälen till att den som är misstänkt för brott skall underrättas är att han skall ha möjlighet att tillvarata sina intressen. I Fingers

text: Rättegångsbalken

text: 1 del 2 Sid 23:62, 5 st. uppges det ”Syftet med underrättelsen är enligt Processlagberedningen bl. a att den misstänkte skall kunna begagna sin rätt att vid förundersökningen anlita försvarare och i övrigt tillvarata sina intressen”.

text: I det aktuella fallet hade CC redan kontaktat advokat till vilken han hänvisade vid förnyad kontakt med honom.

text: Av en tjänsteanteckning daterad den 16 september 2002 framgår att kriminalinspektören BB haft ett telefonsamtal med AA. Varför dokumenterades detta ”samtal” i en tjänsteanteckning och inte som förhör? Inspektören BB har beretts möjlighet att yttra sig. Han uppger: Den 16 september 2002 blev jag uppringd av AA. Precis som med CC hörde AA av sig utan förvarning. Det fanns vid denna tidpunkt – enligt min bedömning – inga förutsättningar för att hålla ett förhör. Samtalet genererade därför en minnesanteckning. AA var vid detta tillfälle ej uppförd som misstänkt. BB ställer inga frågor till AA förutom om hans personnummer, samt adress. AA uppger att han saknar fast adress i Sverige och om han skulle bli föremål för polisutredning skall ev. kallelse till förhör sändas till hans advokat. Polismyndigheten kan i sistnämnda fall, med viss tvekan, dela BB:s uppfattning att samtalet med AA inte utgjorde förhör utan kunde dokumenteras som tjänsteanteckning.

text: Bedömning

text: Protokollering av förhör Av utredningen framgår att de fem aktuella förhören (punkten 1 i remissen) protokollerades som sammanfattningar av dialogförhör som spelades in vid respektive förhörstillfälle. Utredningen ger vidare vid handen att förhörsprotokollen inte godkändes innan förhören avslutades och att i några fall kopior av förhörsprotokollen i efterhand skickades eller överlämnades till förhörspersonen för godkännande.

text: I

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB föreskrivs följande. Sedan en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats skall utsagan läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han skall också tillfrågas om han har något att invända mot innehållet. Uppteckning och granskning skall ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, så snart som möjligt därefter. En invändning som inte medför någon ändring skall antecknas. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i protokollet, skall uppteckningen biläggas handlingarna.

text: Uttrycken särskilt omfattande och komplicerade sakförhållanden i bestämmelsen har valts för att markera att det är fråga om en undantagsregel. Som exempel på ärenden där undantagsregeln kan användas nämns i förarbetena ekonomisk brottslighet av större omfattning (se

text: prop. 1997/98:181 s. 47

text: I Rikspolisstyrelsens allmänna råd om förhör som spelats in på ljudband eller videoband (FAP 400-1) sägs följande under punkt 2.

text: Bestämmelserna om redovisning av förhör i

text: 23 kap. 21 § rättegångsbalken

text: och

text: 22 § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: bör tillämpas även i fråga om ljud- och videoupptagningar av förhörsutsagor. Av sistnämnda bestämmelse framgår att ett förhör, i de delar det bör tas in i protokollet, skall återges antingen i sammanfattning eller ordagrant. En ljud- eller videoupptagning av ett förhör bör därför skrivas ut, antingen i sammanfattning eller i sin helhet.

text: Om ett förhör bedöms vara utan betydelse för utredningen, bör det i protokollet antecknas att förhöret har ägt rum och i korthet anges varför det inte skrivits ut. Den hörde bör underrättas om under vilka förutsättningar förhöret kommer att redovisas skriftligt. Möjligheten att enligt undantagsregeln i

text: låta uppteckning och granskning ske först efter det att förhöret har avslutats, bör användas med återhållsamhet Det är angeläget att förhörsledaren, innan förhöret påbörjas, gör klart för sig själv och den hörde efter vilken princip förhörsprotokollet skall avfattas. Om avsikten, trots att förhöret tas upp på band, inte är att detta skall skrivas ut i sin helhet utan att förhörsutsagan skall återges i form av en sammanfattning, måste den hörde i enlighet med vad som föreskrivs i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB ges tillfälle att innan förhöret avslutas granska en skriftlig uppteckning av den sammanfattning som är avsedd att ingå i förundersökningsprotokollet. Undantag härifrån gäller endast i fråga om det fåtal fall som avses med den särskilda regeln om uppteckning och granskning av förhör som är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade frågor. Att först efter det att förhöret avslutats besluta att detta skall skrivas ut i form av en sammanfattning står inte i överensstämmelse med gällande regler.

text: Enligt vad som framgår av polismyndighetens yttrande har BB hävdat att undantagsregeln använts i samråd med och med samtycke av de hörda. Jag vill med anledning härav understryka att det inte finns någon annan laglig möjlighet att frångå huvudregeln i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB än vad som följer av bestämmelsen om förhör som är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade frågor. Det förhållandet att förhörspersonerna godkänt förfarandet saknar således betydelse i sammanhanget.

text: Enligt min mening var de aktuella förhören inte av den arten att undantagsregeln i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB var tillämplig. BB borde därför ha låtit förhörspersonerna granska uppteckningarna innan förhören avslutades. Tjänsteanteckningarna När en förundersökning har kommit så långt att någon skäligen kan misstänkas för brottet, skall han enligt

text: 23 kap. 18 § första stycket

text: RB underrättas om misstanken när han hörs.

text: Enligt

text: rättegångsbalken

text: får förhör hållas med envar, som kan antas lämna upplysning av betydelse för utredningen (

text: 23 kap. 6 §

text: RB). JO har tidigare uttalat att

text: rättegångsbalkens

text: och

text: förundersökningskungörelsens

text: bestämmelser inte avser några andra former av samtal med misstänkta än förhör. Om ett samtal enligt planläggningen rör den sak som förundersökningen avser, är det att betrakta som förhör. Den misstänkte bör få vetskap om att förhör inleds, så att han kan bevaka sina rättigheter vid ett sådant, t.ex. göra framställning om att försvarare skall närvara (JO 1975 bilaga s. 67 f.). Var och en som hörs har vidare rätt att få besked om anledningen till förhöret. Det bör självfallet inte förekomma att någon utan närmare förklaring hörs om sina förehavanden (se JO 1982/83 s. 56).

text: Som framgår av utredningen var CC vid tidpunkten för ”samtalet” den 9 september 2002 skäligen misstänkt i utredningen. Det saknades därmed lagliga möjligheter att höra honom annat än som misstänkt. Följaktligen borde ”samtalet” också ha

text: dokumenterats som ett förhör och CC borde givetvis ha underrättats om anledningen till förhöret.

text: När det sedan gäller tjänsteanteckningen den 16 september 2002 kan det konstateras att AA vid ”samtalet” med BB lämnade upplysningar av betydelse för utredningen. ”Samtalet” borde därför ha dokumenterats som ett förhör. Med anledning av vad som enligt tjänsteanteckningen framkom vid ”samtalet” vill jag vidare rent allmänt framhålla att den som håller ett förhör med någon som dittills inte ansetts som skäligen misstänkt för brott måste vara beredd att avbryta detta, om det vid förhöret skulle komma fram uppgifter som innebär att förhörspersonen bör betraktas som skäligen misstänkt. Det kan i sammanhanget nämnas att AA ett par månader senare hördes som misstänkt.

text: Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


title: Fråga om en socialnämnd i ett biståndsärende, när sökanden har att förete läkarintyg, kan kräva att intyget skall vara utfärdat av läkare vid en vårdcentral

text: I en anmälan till JO klagade AA på hur Kista stadsdelsnämnd i Stockholms kommun har handlagt hennes och hennes make BB:s ansökan om bistånd under sommaren 1999. Hon anförde bl.a. att stadsdelsnämnden i biståndsärendet inte godtagit att en läkare CC hade sjukskrivit henne utan krävde intyg från läkare vid vårdcentralen i Kista. AA klagade även på det bemötande hon fått vid vårdcentralen i Kista.

text: AA fogade till sin anmälan bl.a. en skrivelse daterad den 10 juni 1999 till henne och hennes make från socialsekreteraren DD, Kista stadsdelsförvaltning. I skrivelsen anförde DD bl.a. följande.

text: Du har 10/6 lämnat in en ansökan om socialbidrag som är ofullständigt ifylld. 1. Var vänlig besvara de markerade uppgifterna. 2. Bifoga kopior av originalhandlingar som styrker uppgifterna om

text: 1. AA. måste lämna läkarintyg från Vårdcentralen. Vi godkänner inte andra läkarintyg. 2. BB måste också lämna läkarintyg från läkare på Vårdcentralen. I annat fall måste ni söka arbete genom att anmäla er på Arbetsförmedlingen. – – – Senast 990623 vill jag ha Dina kompletterande uppgifter. Efter detta datum kommer Din ansökan att avslås om du ej inkommit med begärda uppgifter. Anmälan remitterades till Kista stadsdelsnämnd i Stockholms kommun för utredning och yttrande. Stadsdelsnämnden anförde i ett remissvar bl.a. följande.

text: Bakgrund till anmälan

text: AA har varit sjukskriven av en privatpraktiserande CC sedan 1998-12-04 pga ryggbesvär. BB sjukskrevs av samma läkare 1999-04-22, även han pga ryggbesvär. Den 12 maj 1999 inkom ansökan om ekonomiskt bistånd för juni. Båda makarna hade då läkarintyg utfärdade av doktor CC. AA var sjukskriven tom 31 maj och BB tom 19 maj. Handläggaren drog ärendet i arbetsgruppen och man enades om följande förfarande: Den 21 maj skickade handläggaren ett brev till makarna och uppmanade dem att vända sig till husläkarmottagningen för fortsatt sjukskrivning. I samma brev informerades makarna om att förutsättningen för att ekonomiskt bistånd

text: skulle utgå för juni var att de kunde uppvisa besökstider på husläkarmottagningen. Anledningen till att makarna uppmanades att vända sig till husläkarmottagningen i Kista var dels att socialtjänsten har ett välfungerande samarbete med dem och kan vid behov snabbt ordna trepartssamtal där man diskuterar patientens behov av rehabilitering och dylikt. Dels berodde kravet på att dr. CC inte skrivit rehabiliteringsförslag på läkarintygen trots AA.:s långa sjukskrivningsperiod och BB:s återkommande besvär. Ovannämnda skäl till kravet på läkarbyte presenterades för AA per telefon. Den 26 maj inkom makarna med uppgifter om bokade tider på husläkarmottagningen hos dr. EE. AA. hade fått en tid den 31 maj och BB den 16 juni. Ekonomiskt bistånd för juni utbetalades den 27 maj. Ansökan om ekonomiskt bistånd för juli inkom den 10 juni. AA hade till ansökan bifogat kopior på läkarintyg utfärdade av dr. CC. Enligt intygen var båda sjukskrivna för perioderna 990519-990831 respektive 990601-990831. Samma dag skickade handläggaren ett brev till makarna och påminde om att eventuella läkarintyg skulle vara utfärdade av läkaren på husläkarmottagningen. Den 22 juni faxade dr. FF från husläkarmottagningen ett läkarintyg för AA. Dr. FF hade sjukskrivit AA. för samma period som dr. CC. BB kom inte in med ett nytt läkarintyg och ansökan om bistånd för juli avslogs den 28 juni. Makarna kände sig anklagade för fusk med läkarintygen och AA gjorde en anmälan till JO.

text: Vidtagna åtgärder efter anmälan

text: Ansökan om ekonomiskt bistånd för augusti inkom den 22 juli 1999. Makarna kallades till ett besök den 29/7 men de kom inte och hörde inte av sig. De erbjöds en ny tid den 3/8 men kom inte. Den 5/8 och den 12/8 begärde handläggaren kompletterande uppgifter per brev. Eftersom makarna inte besvarade breven avslogs ansökan om bistånd för augusti den 20/8. Efter avslagsbeslutet fick socialtjänsten meddelanden om obetalda hyror respektive elräkningar. Makarna erbjöds återigen en besökstid den 26/8 och båda kom. Under besöket diskuterades makarnas situation samt varför man från socialtjänstens sida hade ställt kravet att makarna skulle vända sig till husläkarmottagningen. Orsaken till detta var inte att ifrågasätta makarnas sjukdom och besvär utan att få till stånd ett samarbete med läkaren och diskutera eventuella rehabiliteringsåtgärder. Under besöket informerades makarna om att de har rätt att välja läkare och att socialtjänsten i första hand borde ha fått till stånd ett trepartssamtal med dr. CC och makarna. Makarna gav ett medgivande till att kontakta dr. CC och socialtjänsten väntar nu på svar på rehabiliteringsförfrågningar. Under besöket diskuterades också hur olyckligt det var att kravet presenterades per brev och telefon. Det hade varit bättre att kalla makarna till ett besök och diskutera deras situation mer ingående för att undvika missförstånd. Detta skedde dock inte pga hög arbetsbelastning och tidsbrist. Enligt överenskommelse med makarna ska de nu komma på regelbundna besök innan ansökningar handläggs. Efter besöket har makarna beviljats bistånd både för juli och augusti.

text: Förvaltningens kommentarer

text: Socialtjänsten har delansvaret för att personer med långa eller täta sjukskrivningsperioder rehabiliteras och på sikt kommer ut på arbetsmarknaden alternativt kan erhålla sjukbidrag/pension. Detta är speciellt viktigt med personer som inte har rätt till sjukpenning. Hade makarna haft rätt till sjukpenning skulle försäkringskassan ha väckt frågan om rehabilitering och eventuellt begärt förtroendeläkaren att granska läkarintygen. Eftersom makarna är O-klassade har socialtjänsten trätt in istället för försäkringskassan. Det är viktigt att respektera den enskildes självbestämmanderätt så långt det går. Vad gäller val av läkare har den enskilde rätt att välja och vid behov kan handläggaren inom socialtjänsten begära klientens medgivande att kontakta läkaren eller medverka vid trepartssamtal. I det aktuella fallet hade det varit bäst om makarna hade kallats på besök där man hade kunnat klargöra varför man önskade att makarna ska byta läkare eller be om medgivande att få medverka vid ett trepartssamtal med dr. CC. Detta skedde dock inte pga handläggarens höga

text: arbetsbelastning. Presenteras liknande krav per brev eller telefon kan det lätt uppstå missförstånd som kan leda till en konflikt mellan klienten och handläggaren. Om handläggaren och klienten träffas regelbundet är det lättare att bygga upp en samarbetsrelation och arbeta mer långsiktigt. Det blir också tydligare för klienten vilka krav som kommer att ställas på honom/henne inför nästkommande utbetalning. Vad gäller AA:s anmärkning på sena utbetalningar så har det hänt vid några tillfällen att beslutet har fattats omkring den 28 och utbetalningen har varit familjen tillhanda omkring den första eller den andra i månaden. Detta har berott på att man väntat på kompletterande uppgifter. När uppgifterna har inkommit har beslutet fattats samma dag eller senast dagen efter. Det är tidskrävande att samverka med eventuella andra inblandade såsom läkare och andra myndigheter och man vill därför gärna använda sig av dem som man redan har etablerat en kontakt med. Vi måste dock vara uppmärksamma på att detta inte leder till integritetskränkningar och styr klientens självbestämmanderätt. Kista stadsdelsnämnd har beslutat att from 1999 anställa fler personal som kan jobba med färre ärenden och får därmed en möjlighet till tätare träffar med klienter, snabbare handläggning samt förbättrad samverkan med andra aktörer. Under september har man uppnått full bemanning och t.ex i det aktuella ärendet är det möjligt att erbjuda regelbundna tider och jobba mer långsiktigt och i samverkan med sjukvården. AA gavs tillfälle att yttra sig över nämndens remissvar.

text: JO inhämtade från stadsdelsförvaltningen vissa handlingar som belyste handläggningen av biståndsärendet under tiden juli–augusti 1999. Vidare inlånades från Vårdcentralen i Kista journalen beträffande AA.

text: I ett beslut den 30 november 2000 anförde JO André följande.

text: Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har enligt

text: 6 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: , SoL, rätt till bistånd av socialnämnden för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (annat bistånd) på de villkor som anges i 6 b–6 f §§ SoL. Försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för livsmedel, boende m.m. Rätten till försörjningsstöd är inte kravlös utan förutsätter att den som t.ex. saknar arbete står till arbetsmarknadens förfogande. Om någon på grund av sjukdom anser sig vara förhindrad att söka ett arbete för att bli självförsörjande har nämnden naturligtvis rätt att begära att den enskilde förebringar läkarintyg eller annan utredning som visar att han saknar förmåga att arbeta.

text: I förevarande fall hade AA varit sjukskriven under en lång period. Hon företedde ett läkarintyg om sjukskrivning. Omständigheterna var i och för sig sådana att det fanns skäl för nämnden att väcka frågan om möjlighet att genom olika åtgärder hjälpa henne ut på arbetsmarknaden så att hon inte behövde vara beroende av socialbidrag för sin försörjning. Jag kan därför inte se något hinder mot att handläggaren önskade utreda om det var möjligt med någon form av rehabilitering. Motsvarande resonemang äger tillämpning på BB:s fall. Däremot ställer jag mig frågande till utformningen av det brev som sändes till makarna. Enligt brevet godkänner inte nämnden intyg av läkare som inte är verksam vid vårdcentralen. Brevet syftade enligt nämndens remissvar till att få till stånd någon form av rehabilitering. I sitt yttrande har nämnden anfört bl.a. att det hade varit bättre om förvaltningens förslag hade kunnat framföras vid ett möte med makarna i stället för

text: i ett brev eftersom det senare alternativet innebär påtagliga risker för missförstånd. Nämnden har förklarat sig väl införstådd med att den enskilde har rätt att välja den läkare som skall behandla honom. Kravet på ett intyg från vårdcentralen kan dock inte enbart göras till en fråga om en olycklig formulering i brevet. Jag vill därvid särskilt peka på att makarna AA:s och BB:s ansökan om bistånd för juli månad avslogs i ett beslut den 28 juni 1999. Som skäl för beslutet anfördes följande. Hemställan om försörjningsstöd §6b SOL samt läkarvård 6g§ SOL för juli avslås då sökande inte kan anses medverka till utredningen genom att BB ej inkommit med läkarintyg från Vårdcentralen och han inte är för närvarande arbetssökande. Enligt intentionerna i

text: Socialtjänstlagen

text: /SOL/ skall man aktivt medverka till att förändra sin situation så att familjen på sikt blir självförsörjande. Det har inte skett i detta fall och därför avslås ansökan om socialbidrag. I och för sig kan det förhålla sig så att förvaltningen har ett väl fungerande samarbete med vårdcentralen rörande rehabilitering m.m. Detta får dock inte medföra att förvaltningen inte är lyhörd för klientens önskemål om vilken läkare han eller hon önskar bli behandlad av. Det naturliga hade därför varit att handläggaren efter samtycke från makarna L. vänt sig till deras läkare CC för att diskutera vilka rehabiliteringsåtgärder som kunde bli aktuella. Det ankommer på förvaltningen att utarbeta sådana rutiner att den har möjlighet att samarbeta med olika läkare.

text: I ett beslut den 30 augusti 1999 omprövade nämnden enligt

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: avslagsbeslutet den 28 juni 1999 och beviljade makarna visst ekonomiskt bistånd. Mot den bakgrunden finns det inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid själva beslutet i sak.

text: Stadsdelsnämndens handläggning i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida. Vad som kommit fram föranleder mig inte heller anta att det är påkallat med något ingripande från min sida när det gäller vårdcentralens bemötande av AA.