avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Behörighet Rättidsprövning Överklagande

title: Kritik mot Byggnadsnämnden i Mora kommun och Länsstyrelsen i Dalarnas län för handläggningen av ett överklagande av ett bygglovsärende

sammanfattning: Kritik bl.a. mot en länsstyrelse för att den i egenskap av överinstans har överskridit sin behörighet i fråga om rättidsprövning.

text: Anmälan

text: AA har i en anmälan framfört klagomål mot Byggnadsnämnden i Mora kommun och Länsstyrelsen i Dalarnas län. Hon har uppgett bl.a. följande.

text: I oktober 2010 överklagade hon byggnadsnämndens beslut meddelat den 8 november 2007 om bygglov för vindkraftverk på Kyrkberget i Venjan. Nämnden beslutade den 4 november 2010 att avvisa överklagandet med motiveringen att det var för sent inkommet. Hon överklagade avvisningsbeslutet till länsstyrelsen som den 22 december 2010 avslog överklagandet. Som fastighetsägare i området var hon drabbad av vindkraftsplanerna. Hon hade dock inte fått någon information eller möjlighet att yttra sig över de aktuella åtgärderna. Hon hade inte heller fått del av bygglovsbeslutet. Det var först under hösten 2010, när hon såg att vindkraftverken började sättas upp på berget, som hon hade möjlighet att reagera.

text: Utredning

text: Byggnadsnämndens beslut den 4 november 2010 i ärende dnr BYGG 2007/0533 begärdes in. Efter en redogörelse för innehållet i

text: och

text: 24 §§

text: förvaltningslagen

text: (1986:223, FL) angavs följande som motiv för beslutet. Underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftsverken hade varit införd i lokaltidningar och skriftliga synpunkter över ansökan skulle ha inkommit senast den 20 september 2007. Vid samtal med en jurist på länsstyrelsens rättsenhet hade framkommit att eftersom AA ägde en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så ansågs hon vara hörd som sakägare enligt

text: 8 kap. 22 § plan- och bygglagen

text: . Överklagandet hade således kommit in för sent och skulle avvisas.

text: Ärendet remitterades till byggnadsnämnden och länsstyrelsen. Myndigheterna anmodades att lämna upplysningar om vilka överväganden som skett i samband med rättidsprövningen av överklagandet av bygglov (nämndens dnr BYGG

text: 2007/0533) respektive överprövningen av det avvisade överklagandet av bygglov (länsstyrelsens dnr 403-7500-10) och då särskilt tillämpningen av 13 kap. 3 § planoch bygglagen (1987:10, ÄPBL) samt

text: 23 § andra stycket

text: och

text: 24 §

text: förvaltningslagen

text: Byggnadsnämnden i Mora kommun inkom med remissvar, beslutat den 2 februari 2012, och yttrade i huvudsak följande.

text: Byggnadsnämnden beviljar den 8 november 2007, § 359, bygglov för uppförande av elva vindkraftverk och transformatorbyggnader vid Kyrkberget i Venjan. Protokollet anslås den 8 november 2007 på kommunens anslagstavla och anslaget tas ner från anslagstavlan den 4 december 2007. Beslutet överklagas den 5 oktober 2010 hos Länsstyrelsen Dalarnas län av ägaren av fastigheten […]. Byggnadsnämnden avvisar i beslut den 4 november 2010, § 393, inlämnat överklagande då överklagandet bedöms ha kommit in för sent. Fastighetsägaren har i en anmälan hos JO framfört klagomål mot Byggnadsnämnden i Mora kommun och Länsstyrelsen i Dalarnas län över handläggningen av ett vindkraftsärende och därtill hörande bygglov. JO ger i remiss den 13 januari 2012 byggnadsnämnden tillfälle att yttra sig över inlämnat klagomål. JO har även begärt upplysningar och yttrande från Länsstyrelsen i Dalarnas län. Underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftverken har varit införd i Dalabygden, Falu Kuriren, Dala Demokraten och Mora Tidning den 17 augusti 2007. Skriftliga synpunkter över ansökan skulle ha inkommit senast den 20 september 2007. Vid handläggningen av överklagandet kontaktades en jurist på länsstyrelsens rättsenhet som påpekade att eftersom klaganden äger en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så ska hon anses vara hörd som sakägare enligt

text: 8 kap 22 § plan- och bygglagen

text: . Vid byggnadsnämndens ställningstagande i § 393/10 beaktades lämnade uppgifter från länsstyrelsens rättsenhet och byggnadsnämnden avvisade överklagandet. Länsstyrelsen avslår i beslut den 22 december 2010 inlämnat överklagande. Klaganden har som grund för sitt överklagande åberopat att hon, boendes i Stockholm, inte har tillgång till anslagstavlor i Mora eller lokala tidningar och av den anledningen inte haft en skälig möjlighet att bl.a. ta del av information kring bygglovet. Länsstyrelsen anser att vad som anförts i överklagandet inte ger skäl att ändra byggnadsnämndens beslut. Byggnadsnämnden vidhåller sitt ställningstagande i § 393/10 då överklagandet bedöms ha kommit in för sent och nämnden delar i övrigt länsstyrelsens bedömning i ärendet.

text: Länsstyrelsen i Dalarnas län inkom med yttrande beslutat den 23 februari 2012 av länsrådet BB. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: Bakgrund

text: Byggnadsnämnden i Mora kommun beslutade den 8 november 2007 att bevilja bygglov för 11 vindkraftverk och tillhörande transformatorbyggnader. AA har i ett överklagande som inkom till stadsarkitektkontoret vid Mora kommun den 5 oktober 2010 klagat på såväl beslutet i sig som handläggningen av ärendet. Byggnadsnämnden överlämnar överklagandet till länsstyrelsen med ett följebrev vari bl.a. meddelas att klagandeskriften får anses ha kommit in till kommunen i rätt tid. Den 7

text: oktober 2010 återsänder CC överklagandet till byggnadsnämnden för ny rättidsprövning och beslutar att ärendet avslutas hos länsstyrelsen. Den 4 november 2010 beslutar byggnadsnämnden att avvisa AA:s överklagande såsom för sent inkommet. Beslutet motiveras med att underrättelse/kungörelse om ansökan om bygglov för vindkraftverken har varit införd i ett antal olika lokala dagstidningar den 17 augusti 2007. Skriftliga synpunkter över ansökan skulle ha inkommit senast den 20 september 2007. Eftersom AA äger en fastighet inom länet och inom tidningarnas spridningsområde så får hon anses vara hörd som sakägare enligt

text: 8 kap. 22 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: , ÄPBL (den äldre plan- och bygglagen). Överklagandet har således kommit in för sent och ska avvisas. I beslutet hänvisas till telefonsamtal med CC. AA överklagar i rätt tid byggnadsnämndens avvisningsbeslut. Länsstyrelsen beslutade den 22 december 2010 att avslå AA:s överklagande. Föredragande var CC och beslutande var DD. Länsstyrelsens beslut motiverades, som det får förstås, på följande sätt. Eftersom alla kända sakägare (m.fl. enligt 5 kap. 25 § ÄPBL) som berörts av beslutet underättats ansökan om bygglov genom kungörelsedelgivning i lokala dagstidningar så får även AA anses vara underrättad. Överklagandet ska därför avslås.

text: Synpunkter på länsstyrelsens beslut den 7 oktober 2010

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, framgår att det är byggnadsnämndens uppgift att pröva om överklagandet har skett i rätt tid. Vid rättidsprövningen har byggnadsnämnden att ta ställning till frågan när AA fick del av beslutet. Först efter delgivningen börjar ju besvärstiden att löpa. Av byggnadsnämndens beslut den 6 oktober 2010 framgår att AA:s överklagande får anses ha kommit in i rätt tid varefter överklagandet överlämnades till länsstyrelsen. I egenskap av överprövningsinstans är länsstyrelsen bunden av byggnadsnämndens rättidsbeslut. En telefonkontakt togs trots detta mellan CC och tjänsteman vid byggnadsnämnden. Efter telefonsamtalet återsändes överklagandet till byggnadsnämnden för ny rättidsprövning. Länsstyrelsen framhåller i efterhand att såväl byggnadsnämnden som länsstyrelsen varit bunden av rättidsprövningen varför beslutet att återsända handlingarna till byggnadsnämnden var felaktigt.

text: Synpunkter på länsstyrelsens beslut den 22 december 2010

text: Ett överklagande av ett beslut ska ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Det ska ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet (

text: 23 § andra stycket

text: FL). Besvärsfristen vid överklagande av beslut om lov beräknas alltså från den dag då klaganden fick del av beslutet. Underrättelse om innehållet i det beslut varigenom ett ärende om lov avgörs ska sändas till sökanden. Även sådana i 8 kap. 22 § första stycket ÄPBL omnämnda personer, organisationer eller föreningar som yttrat sig i ärendet, ska underrättas om innehållet i beslutet om det inte är uppenbart obehövligt (8 kap. 27 § ÄPBL). Vilka som yttrar sig i ett ärende om lov beror ofta på vilka byggnadsnämnden har berett tillfälle att yttra sig enligt de nämnda i 8 kap. 22 § angivna reglerna. De som inkommer med yttrande är alltså byggnadsnämnden skyldig att underrätta om innehållet i beslutet. Däremot framgår det inte av ÄPBL hur de personer som byggnadsnämnden inte är skyldig att underrätta, ska få del av ett bygglovsbeslut. Underrättelse om beslut om lov får ske genom delgivning (8 kap. 27 § andra stycket ÄPBL). Här är att märka att uttrycket "fått del av" inte nödvändigtvis innebär krav på delgivning enligt

text: delgivningslagen

text: . Även på andra sätt än genom formell delgivning kan alltså beslutet komma till klagandens kännedom. Av handlingar i det nu aktuella ärendet framgår att ansökan om bygglov publicerades i lokala dagstidningar. Det framgår däremot inte att bygglovsbeslutet kungjorts i dagstidningar.

text: Vid beslut om bygglov eller förhandsbesked finns alltid en viss risk för att andra än de närmaste grannarna (de som hörts i ärendet) kan komma att överklaga och att beslutet därmed kan upphävas trots att lång tid gått sedan lov eller förhandsbesked beviljats. AA ingår inte i den krets av personer som byggnadsnämnden är skyldig att underrätta enligt 8 kap. 22 § ÄPBL eftersom hon inte är en för byggnadsnämnden känd sakägare. Av handlingarna i det prövade ärendet framgår inte att AA på något sätt fått del av innehållet i det överklagade beslutet. Det kan därför inte fastställas att besvärstiden har börjat löpa för AA:s del. Hennes överklagande som inkom till Mora kommun den 5 oktober 2010 får därför anses inkommit i rätt tid. Den omständligheten att kända sakägare ska anses vara underrättade ansökan om bygglov genom publiceringen i lokala ortstidningar förändrar inte detta. Länsstyrelsens beslut den 22 december 2010 att avslå AA:s överklagande var således felaktigt. Länsstyrelsen har inte prövat frågan om talerätt som därför inte omfattas av detta yttrande. AA yttrade sig över remissvaren.

text: Ärendeblad i Byggnadsnämndens i Mora kommun ärende dnr BYGG 2007/0533 begärdes in. Av handlingen framgick bl.a. att skrivelse kom in från AA den 5 oktober 2010 och att det den 6 oktober 2010 avsändes ett meddelande med information till Länsstyrelsen i Dalarnas län. Den 8 oktober 2010 inkom skrivelse från Länsstyrelsen i Dalarnas län. Den 8 december 2010 inkom ett överklagande från AA och den 23 december 2010 erhöll nämnden beslut från länsstyrelsen.

text: Rättslig reglering

text: Den 2 maj 2011 trädde den nya plan- och

text: bygglagen (2010:900)

text: i kraft. Av övergångsbestämmelserna (punkten 2) framgår att äldre föreskrifter fortfarande ska gälla för mål och ärenden som påbörjats före den 2 maj 2011. Aktuellt ärende påbörjades före lagändringen. Det är således den äldre plan- och

text: bygglagen

text: , ÄPBL, som är tillämplig för handläggningen i ärendet.

text: Av 13 kap. 2 och 3 §§ ÄPBL framgår att beslut om bygglov överklagas hos länsstyrelsen. Bestämmelser om överklagande finns i 23–25 §§ FL.

text: Enligt

text: 23 §

text: FL ska ett beslut överklagas skriftligt. I skrivelsen ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han begär. Skrivelsen ges in till den myndighet som har meddelat beslutet. Den ska ha kommit in dit inom tre veckor från den dag då klaganden fick del av beslutet.

text: Av

text: 24 § första stycket

text: FL framgår att den myndighet som har meddelat det överklagade beslutet prövar om skrivelsen med överklagandet har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in för sent, ska myndigheten avvisa den, om inte annat följer av andra och tredje stycket.

text: I

text: 25 §

text: FL anges att om skrivelsen inte avvisas enligt 24 §, ska den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet.

text: Bedömning

text: Det framgår av utredningen att byggnadsnämnden gjorde en rättidsprövning av AA:s överklagande den 6 oktober 2010 och fann att överklagandet hade kommit in i rätt tid. Handlingarna översändes samma dag till länsstyrelsen. Länsstyrelsen beslutade den 7 oktober 2010 att avsluta ärendet och skicka tillbaka handlingarna till nämnden för ny rättidsprövning. Länsstyrelsen uppger i remissvaret att en jurist vid myndigheten hade varit i kontakt med tjänsteman vid byggnadsnämnden innan beslutet den 7 oktober 2010. Vid samtalet diskuterades frågan om överklagandet hade kommit in i rätt tid.

text: Av

text: 24 §

text: FL följer att det är beslutsmyndigheten som ska rättidspröva ett överklagande. Om myndigheten finner att skrivelsen har kommit in inom klagotiden behövs det i allmänhet inte något formligt beslut om detta. Det är emellertid lämpligt att det någonstans, t.ex. på skrivelsen antecknas att den kommit in i rätt tid. Genom att myndigheten sedan överlämnar skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den högre instansen görs det klart för denna att en rättidsprövning har gjorts. Avvisar beslutsmyndigheten skrivelsen ska myndigheten fatta ett formligt beslut om detta på vanligt sätt.

text: Lagstiftaren har förutsatt att sedan beslutsmyndigheten överlämnat handlingarna till den högre instansen ska överklagandet anses ha skett i rätt tid. Överlämnandet ska regelmässigt anses innefatta ett ställningstagande av innebörd att klagandens skrivelse har kommit in i rätt tid, ett ställningstagande som också binder den högre instansen (

text: prop. 1985/86:80 s. 74

text: Det är klarlagt att byggnadsnämnden den 6 oktober 2010 gjorde bedömningen att AA:s överklagande hade kommit in i rätt tid. Länsstyrelsen var i egenskap av överprövningsinstans därmed bunden av byggnadsnämndens beslut och den skulle inte, på så sätt som skedde, ha lagt sig i nämndens ställningstagande. Genom sitt agerande har länsstyrelsen överskridit sin behörighet och handläggningen förtjänar kritik.

text: Efter att länsstyrelsen återförvisat ärendet till byggnadsnämnden beslutade nämnden den 4 november 2010 att avvisa överklagandet med motiveringen att det kommit in för sent. Nämnden hänvisade i sitt beslut till den kontakt som förevarit med juristen på länsstyrelsens rättsenhet. Efter att AA överklagat avvisningsbeslutet beslutade länsstyrelsen den 22 december 2010 att det inte fanns skäl att ändra byggnadsnämndens beslut.

text: Jag instämmer i vad länsstyrelsen anfört i sitt yttrande om att det vid tidpunkten för prövningen inte framgick när AA fått del av innehållet i det överklagade beslutet och att det inte kunde fastställas att besvärsfristen löpt ut för hennes del. Såväl nämnden som länsstyrelsen gjorde enligt min mening därför en felaktig bedömning när de fann att AA:s överklagande hade kommit in för sent.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inga ytterligare uttalanden eller åtgärder från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

publisher: Justitieombudsmannen

title: Efter separation hade föräldrarna gemensam vårdnad barnen. De bodde hos sin mor som hade skyddade personuppgifter. Fråga om socialnämnden kunnat underlåta att informera barnens far om att nämnden hade beslutat att inleda en s.k. barnavårdsutredning

org: jo

text: Efter en separation hade föräldrarna gemensam vårdnad om sina två barn. Barnen bodde hos sin mor som hade s.k. skyddade personuppgifter. Fråga om socialnämnden i kvinnans vistelsekommun har kunnat underlåta att informera barnens far om att nämnden hade beslutat att inleda en s.k. barnavårdsutredning

type: rubrik

text: AA och BB har tillsammans två barn, CC född 1991, och DD, född 1993. Vid den tid som är aktuell i det förevarande ärendet bodde AA i Spanien och BB bodde tillsammans med barnen i Sverige. BB hade s.k. skyddade personuppgifter. Detta innebar att AA inte kände till var barnen vistades.

type: stycke

text: I ett mål vid Ystads tingsrätt yrkade BB bl.a. att hon ensam skulle tillerkännas vårdnaden om barnen. Tingsrätten beslutade att enligt

text: 6 kap. 20 § andra stycket föräldrabalken

text: inhämta upplysningar från Socialnämnden i Tomelilla kommun. De begärda upplysningarna kom in till tingsrätten den 17 oktober 2002. I skrivelsen anfördes följande.

text: Mål T 1305-02

text: Ystads tingsrätt har av den kommun som BB vistas i begärt upplysningar enligt

text: gällande BB [personnummer och adressuppgifter]. Socialtjänsten kan inte lämna upplysningar om AA [personnummer], eftersom han inte bor i kommunen.

text: Utdrag ur socialregister

text: BB förekommer i socialregistret. Utredning gällande

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: inleddes 2002-02-15 på initiativ av BB, och syftet med utredningen var att höra barnens inställning efter flytten till Sverige. 2002-02-15 inkom anmälan från Hyllie stadsdelsförvaltning i Malmö om att fadern anmält att han befarar att barnen far illa i moderns vård. Utredningen avslutades utan åtgärder 2002-06-07, då inget framkommit som tyder på att CC eller DD skulle fara illa hos modern BB. I tjänsten

text: [oläslig signatur]

text: I den kommun där BB har sitt boende.

text: Auktoriserad socionom/Familjeterapeut

text: I en anmälan som kom in till JO den 22 november 2002 klagade AA på bl.a. de ”sociala myndigheterna i Skåne”. Han ifrågasatte handläggningen av anmälningar rörande barn som far illa. Av hans anmälan till JO framgick emellertid inte vilken eller vilka myndigheter inom socialtjänsten som AA var missnöjd med. Hans anmälan var därför inte så preciserad att den kunde ligga till grund för någon åtgärd från JO:s sida (JO:s beslut den 3 december 2002; dnr 4161-2002).

text: AA kom den 7 januari 2003 in med en ny anmälan till JO. Han anförde i den bl.a. följande. Anledningen till att det är svårt att precisera anmälan mot sociala myndigheterna är att dom vill vara anonyma. /– – –/ Som framgår av bilaga A (upplysningarna som återges ovan; JO:s anmärkning) så bekräftar anonym socionom att jag har gjort en anmälan. Ngt osannolikt menar man att min fd hustru tog initiativ till en utredning samma dag!! Jag gjorde mina anmälningar till socialjouren i Malmö men erh aldrig ngt svar på ngn. 10 mån senare fick jag dock indirekt svar via handl från Tingsr i Ystad. Mot bakgrund av vad AA anförde i sin anmälan inhämtades de handlingar rörande barnen som stadsdelsförvaltningen Hyllie i Malmö kommun hade tillgång till. Av de handlingarna framgick att socialjouren i Malmö hade tagit emot två anmälningar. Stadsdelsförvaltningen hade tagit reda på att BB och barnen bodde i Tomelilla kommun och handlingarna hade därför översänts till den kommunen.

text: Akten beträffande den utförda barnavårdsutredningen inhämtades från socialförvaltningen i Tomelilla kommun. Av akten framgick bl.a. följande.

text: Den 16 januari 2002 ringde BB till socialförvaltningen. Hon förklarade att hon eventuellt behövde hjälp från familjerättens sida med anledning av att hon hade ansökt om äktenskapsskillnad. Under en kontakt som hon hade med en tjänsteman vid socialförvaltningen en tid senare förklarade BB att hon önskade att nämnden skulle inleda en utredning rörande barnens situation. Den 18 februari 2002 erhöll förvaltningen de två anmälningar som stadsdelsförvaltningen Hyllie i Malmö hade tagit emot. Den 25 februari fattade barn- och utbildningsnämnden ett beslut (delegationsbeslut) om ”att efter inkommen anmälan, öppna utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL”. Under utredningsarbetet gjorde handläggaren bl.a. hembesök hos BB. Utredningen avslutades den 7 juni 2002. Under rubriken Sammanfattning och bedömning anfördes avslutningsvis att det inte hade kommit fram något som tydde på att barnen for illa i sin miljö.

text: JO beslutade att inhämta utredning och yttrande från Barn- och utbildningsnämnden i Tomelilla kommun vad avsåg frågan om nämnden hade kunnat underlåta att upplysa fadern om den utredning som inleddes den 25 februari 2002.

text: I ett yttrande anförde nämnden, arbetsutskottet, följande.

text: Efter att ha tagit del av moderns berättelse den 22 januari 2002 och efter rekommendation av länsstyrelsens sociala enhet den 11 februari och 20 februari, öppnas utredning på barnen CC och DD. Den huvudsakliga anledningen till utredningen var att höra barnens inställning i frågan om flykten till Sverige och undersöka om de har behov av någon form av bistånd från socialtjänstens sida. Modern och barnen hade sekretesskyddad adress. Hon var under hela kontakten med socialtjänsten, rädd för att adressen skulle röjas. Skyldigheten att informera den andra vårdnadshavaren diskuterades på samrådsgruppen. Inledningsvis gjordes bedömningen att barnens behov av skydd var större än skyldigheten att informera fadern om utredningens inledande. Efterhand framkommer mer information om att pappan lägger ned mycket arbete på, både via sitt ombud och på egen hand, att ta reda på vilken adress flickorna befinner sig på. Flickorna pressades i sina kontakter med fadern. Utredaren får också vetskap om omfattningen av konflikten mellan föräldrarna och på vilket sätt barnen än indragna i denna. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 4 november 2004 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, skall socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Vid en utredning av om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd skall den som berörs av en sådan utredning underrättas om att en utredning inleds (

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL).

text: Inom socialtjänsten gäller en sträng sekretess för uppgifter rörande enskilda personer. Enligt huvudregeln gäller inom socialtjänsten sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men (7 kap. 4 § sekretesslagen, 1980:100, SekrL). Sekretess till skydd för enskild gäller enligt

text: 14 kap. 4 §

text: SekrL inte i förhållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom. Sekretess för uppgift till skydd för en underårig gäller även i förhållande till vårdnadshavaren och får inte efterges av denne, om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavaren.

text: Enligt

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL hindrar sekretess inte att sökande, klagande eller annan part i mål eller ärende hos domstol eller annan myndighet tar del av handling eller annat material i målet eller ärendet. Handling eller annat material får dock inte lämnas ut, i den mån det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretessbelagd uppgift i materialet inte röjs. I sådant fall skall myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller, i den mån det behövs för att han skall kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen skall skydda.

text: Bedömning

text: Bestämmelsen i

text: 11 kap. 2 § tredje stycket

text: SoL om skyldighet att informera den som berörs av en s.k. barnavårdsutredning om att en sådan utredning har inletts motsvaras av

text: 50 a § i socialtjänstlagen (1980:620)

text: . Vid införandet av bestämmelsen i den förutvarande

text: socialtjänstlagen

text: anfördes att det hade riktats kritik mot socialtjänsten för att bedriva utredningsarbete bakom ryggen på den enskilde (

text: prop. 1996/97:124 s. 109

text: f.). I propositionen konstaterades att många familjer inte förstått vad kontakten med socialtjänsten innebar och vad den kunde resultera i. Vidare uttalades att det inte får råda några tvivel om att en utredning pågår och att familjen alltid skall informeras om nämndens beslut och avsikter i fråga om utredningens bedrivande.

text: Information om att en utredning inleds skall som regel lämnas utan dröjsmål. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet men inte bor tillsammans skall nämnden se till att båda vårdnadshavarna får information om beslutet.

text: Såsom bestämmelsen har utformats medger den inte att nämnden under åberopande av sekretess underlåter att informera en vårdnadshavare om att en utredning har inletts.

text: Frågan om sekretess för ett beslut att inleda en utredning aktualiserades för en tid sedan i flera motioner till riksdagen. Därvid begärdes att det skulle vara möjligt för socialnämnden att bedriva en utredning i fråga om ingripande till ett barns skydd eller stöd utan att informera vårdnadshavaren härom. Utskottet konstaterade dock att den aktuella bestämmelsen hade tillkommit med anledning av kritik mot att socialtjänsten bedrev utredningar bakom ryggen på enskilda. Enligt utskottet borde det av rättssäkerhetsskäl inte göras något avsteg från principen att familjen alltid skall informeras om att en utredning pågår (socialutskottets betänkande 2002/03:SoU15 s. 58 f.).

text: Syftet med den i detta ärende aktuella utredningen synes ha varit att klarlägga barnens synpunkter på flyttningen från Spanien till Sverige och om barnen hade något behov av insatser från nämndens sida. När utredningen avslutades angavs bl.a. att det inte hade kommit fram något som tydde på att barnen for illa i sin miljö. Det får anses stå klart att utredningen avsåg att klarlägga om det fanns skäl för nämnden att ingripa till barnens skydd eller stöd och att utredningen således har fallit in under bestämmelsen i

text: 11 kap. 2 §

text: SoL. Som framgår av det ovan anförda har nämnden därför varit skyldig att informera dem som berördes av utredningen, dvs. även AA.

text: Det ankommer inte på mig att avgöra om det förelåg något hot från AA mot BB och barnen. Oavsett hur det förhöll sig med detta har det inte varit tillåtet för nämnden att underlåta att informera AA om beslutet att inleda en utredning beträffande barnen. En annan sak är att det med stöd av

text: 14 kap. 5 §

text: SekrL eventuellt hade varit möjligt att för AA hemlighålla vissa uppgifter rörande vad som kom fram under utredningsarbetet.

text: Nämnden synes ha gjort en bedömning av den hotbild som den ansåg förelåg. Den bedömningen ledde till att AA inte informerades om att en utredning hade inletts eftersom nämnden därigenom skulle ha röjt i vilken kommun som BB vistades. Den situation som uppkom framstår som ovanlig, och nämnden har haft att ta ställning till en inte helt okomplicerad juridisk fråga som innefattat en konflikt mellan två viktiga intressen. Även om jag anser att nämnden gjorde fel när den inte underrättade AA om att utredningen inleddes, finner jag mot bakgrund av det anförda inte skäl att gå vidare i saken utan nöjer mig med de gjorda uttalandena.

text: Jag har funnit anledning att sända en kopia av detta beslut till Socialdepartementet för kännedom.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Statens institutionsstyrelse för att ha brustit i tillsynen av en man som vårdades enligt lagen om vård av missbrukare i vissa fall

sammanfattning: En man som vårdades vid ett LVM-hem misstänktes ha tagit droger. Hemmet beslutade att mannen skulle ha tillsyn var trettionde minut efter det att han hade gått och lagt sig för att sova. Under natten utövade personalen vid hemmet tillsyn av mannen i enlighet med angivet intervall. Vid tillsynstillfällena noterade personalen att mannen sov djupt och snarkade. Mannen avled under natten. Frågan i ärendet är om Statens institutionsstyrelse (SiS) brustit i tillsynen av mannen. SiS har en rutin för tillsyn och kontroll av en intagen som misstänkts vara drogpåverkad. Rutinen innebär bl.a. att den intagnes medvetandegrad ska kontrolleras vid tillsynstillfällena. Personalen som tjänstgjorde under natten hade inte tillräcklig kännedom om rutinen, och den intagnes medvetandegrad kontrollerades inte. JO uttalar att tillsynen av en intagen som misstänks vara drogpåverkad måste ske på ett sådant sätt att personalen lägger märke till om hans eller hennes hälsotillstånd förändras på ett sådant sätt att det finns anledning att tillkalla sjukvårdspersonal. Den personal som utövar tillsynen måste därför vara uppmärksam på tecken som kan tyda på ett allvarligt tillstånd, t.ex. snarkningar. Det innebär också att personalen måste kontrollera den intagnes medvetandegrad vid tillsynen. Det gjorde inte personalen vid hemmet. Tillsynen av mannen uppfyllde därför inte de krav på noggrannhet och omsorg som gäller för tillsyn av den som är intagen för tvångsvård på ett LVM-hem och som misstänks vara drogpåverkad. SiS får kritik för att ha brustit i sin tillsyn av mannen och för att inte ha säkerställt att personalen haft den kompetens som krävs för att den ska kunna utföra den viktiga tillsynsuppgift som följer med tjänsten.

text: Bakgrund

text: Efter en ansökan av Sociala områdesnämnden öster i Jönköpings kommun om att AA skulle ges vård med stöd av 4 § första stycket 1, 2, 3 a och c lagen (

text: ) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), beslutade Förvaltningsrätten i Jönköping i en dom i juli 2017 att AA skulle ges sådan vård.

text: AA kom till Statens institutionsstyrelses (SiS) LVM-hem Rällsögården i augusti

text: 2017 och avled där den 14 januari 2018.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO ifrågasatte BB, bror till AA, om hemmet hade brustit i tillsynen av AA.

text: Utredning

text: JO tog del av vissa journalanteckningar från hemmet som gällde AA. Av dessa kom bl.a. följande fram:

text: AA kom till LVM-hemmet Rällsögården i augusti 2017. Han vistades där, med undantag för ett kort uppehåll i november 2017, till dess att han avled den 14 januari 2018. Under kvällen den 13 januari 2018 misstänkte personalen att AA hade tagit någon form av drog. AA hade ett förändrat beteende, sökte kontakt med personal och talade osammanhängande. Hemmet beslutade att personalen på AA:s avdelning skulle vara med AA när han vistades där för att observera hans beteende och se till att han inte tog någon ytterligare drog. Personalen skulle vidare ha tillsyn över AA med trettio minuters mellanrum efter det att han hade gått och lagt sig för att sova.

text: AA gick och la sig för att sova kl. 02.00 den 14 januari 2018. Av anteckningarna framgår att AA somnade fort och snarkade. Personalen lämnade dörren på glänt och hade sedan tillsyn över AA var trettionde minut. Vid tillsyn ca kl. 02.30 sov AA och snarkade. Vid tillsyn kl. 03.00, 03.30, 04.00 och 04.30 antecknades att AA sov djupt och snarkade. Kl. 04.55 gick en ur personalen in till AA och upptäckte att han var livlös. Personalen påbörjade hjärt- och lungräddning och tillkallade ambulans. Ambulanspersonalen kom till platsen kl. 05.15 och konstaterade att AA hade avlidit.

text: JO begärde att SiS skulle yttra sig över det som AA:s bror hade anfört i sin anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde SiS bl.a. följande (de omnämnda bilagorna har utelämnats): SiS har gett institutionschefen vid Rällsögården och verksamhetsutvecklaren för hälso- och sjukvård vid SiS verksamhetskontor missbruksvård tillfälle att yttra sig. Institutionschefen vid Rällsögården har dessutom lämnat svar på kompletterande frågor. Ytterligare underlag har utgjorts av dokumentet Beslut om underlag för tillsyn/kontroll vid olika somatiska och psykiatriska tillstånd, bilaga l, och av AA:s journal. Utredningen i dess helhet finns tillgänglig i ärendets akt.

text: SiS yttrande

text: Pågående utredning rörande aktuell händelse Den 15 januari 2018 mottog SiS en lex Sarah-rapport enligt

text: 14 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, från institutionschefen vid Rällsögården gällande den aktuella händelsen, se bilaga 2. SiS verksamhetskontor missbruk gjorde bedömningen att missförhållandet var allvarligt och anmälde händelsen till Inspektionen för vård och omsorg (IVO) den 4 april 2018, se bilaga 3. Anmälan

text: till IVO kommer att kompletteras med en utredning inom två månader från tidpunkten för anmälan (dvs. senast den 4 juni 2018).

text: Rättslig reglering Av

text: 3 kap. 3 §

text: SoL framgår att insatser inom socialtjänsten ska vara av god kvalitet.

text: Dokumentet för tillsyn/kontroll vid olika somatiska och psykiatriska tillstånd (bilaga 1). Verksamhetsdirektören för SiS missbruksvård fattade den 20 maj 2016 beslut om underlag som ska användas som vägledning för de personalgrupper som fattar beslut om tillsyn/kontroll vid olika somatiska och psykiatriska tillstånd. Dokumentet reviderades den 30 augusti 2017. När det gäller tillsyn/kontroll vid misstanke om drogpåverkan framgår att en individuell bedömning måste göras om vilka kontroller som ska ske och med vilka intervaller. Vidare framgår att följande alltid ska kontrolleras vid misstänkt drogpåverkan.  Vakenhet: onormal trötthet eller att klienten inte går att väcka, snarkningar.  Medvetandegrad: Det kan kontrolleras genom de tre första stegen i RLS-85 som graderar en patients medvetande från full vakenhet till djup medvetslöshet. 1. Kontaktbar utan latens/fördröjning, orienterad 2. Slö/oklar, kontakt vid tilltal, tillrop och beröring 3. Mycket slö/oklar, kontakt vid upprepade tillrop, ruskningar och smärtstimulering Om sjuksköterska inte tjänstgör ska ambulans tillkallas vid RLS-85, punkt 2. Om sjuksköterska är i tjänst eller det finns sjuksköterska i beredskap ska hen tillkallas eller kontaktas vid denna nivå. Utifrån sjuksköterskans bedömning görs ett ställningstagande till ambulans och även till eventuell administrering av ordinerade läkemedel.

text: Redogörelse för tillsynen av AA m.m. Av AA:s journal framgår bl.a. följande. Av journalanteckningar från den 13 januari 2018 framgår att personalen kontaktade beredskapshavande institutionschef (nedan kallad beredskapshavande) vid två tillfällen under kvällen den 13 januari 2018, kl. 21.47 och kl. 23.34. Vid det första tillfället kontaktade personal beredskapshavande då de uppmärksammade att AA hade ett förändrat beteende, han talade osammanhängande och de misstänkte att han var påverkad av någon form av drog. Beredskapshavande gav instruktion till personalen att vara med AA när han var på avdelningen och fortsätta att observera hans beteende. När personalen kontaktade beredskapshavande senare samma kväll hade personalens misstankar om drogpåverkan stärkts. Personalen instruerades åter att vara med AA när han var på avdelningen och för det fall han skulle gå och lägga sig för att sova, ha tillsyn på honom med 30 minuters intervall. Av sammanställd rapport i journalen avseende tillsynen under kvällen och natten den 13-14 januari 2018 framgår att AA somnade kl. 02.00 och att han efter det hade tillsyn var 30:e minut samt att han vid denna återkommande tillsyn sov djupt och snarkade. Vid det sista tillsynstillfället kl. 04.55 ser personalen att AA är livlös och påbörjar hjärt- och lungräddning. Personal larmar och ringer 112. Ambulanspersonal anländer och konstaterar att AA är död.

text: Av institutionschefens yttrande framgår bl.a. följande. Kvällen den 13 januari 2018 får beredskapshavande vid Rällsögården telefonsamtal från personal vid avdelningen där AA vårdades. Personalen misstänkte att AA kunde vara påverkad av någon drog. Beredskapshavande gav instruktioner till personalen om att fortsätta att observera eventuella förändringar i AA:s beteende och se om hans påverkansgrad ökar. Inga tidsramar gavs för dessa observationer. Senare på kvällen ringde personalen igen och meddelade att misstanken om drogpåverkan stärkts. Personalen var nu säker att AA var påverkad av någonting. Han var dock vaken och med personal på avdelningen. Beredskapshavande instruerade personalen att fortsätta vara nära AA och för det fall han gick till sängs, ha tillsyn var 30:e minut. Inga ytterligare instruktioner gavs. Beredskapshavande gav inte personalen instruktioner om att väcka AA för det fall han skulle somna då hans påverkan inte var av somnolent art. AA hade visat påverkan genom att vara mycket ”på” och pratig. Den gemensamma erfarenheten var att sömn kunde vara till nytta om personer är nära psykosgenombrott och i den stunden var man inte säker på vad det var man såg påverkan av. I efterhand har det kommit fram att det fanns två olika substanser på avdelningen. Beslut fattades inte om vård i enskildhet då denna plats var upptagen av annan klient. Vid det aktuella tillfället fanns det misstankar om att även andra klienter var påverkade på den låsta behandlingsavdelning där AA vårdades. Rällsögården har ingen lokal rutin gällande tillsyn vid misstänkt drogpåverkan utan den rutin som SiS verksamhetskontor missbruk tagit fram används (bilaga 1). Rutinen var dock inte ordentligt implementerad till alla medarbetare vid tidpunkten för dödsfallet. Rutinen fanns i en pärm på sjuksköterskemottagningen. Beredskapshavande den aktuella kvällen/natten hade inte heller i detalj kännedom om rutinen. Det fanns en sjuksköterska som hade beredskap men hen kontaktades inte. Efter händelsen är rutinen implementerad till all personal i första hand på intagningsavdelningen samt till alla chefer. Det finns även en implementeringsplan där en sjuksköterska kommer att finnas tillgänglig för att utbilda personalen även i andra medicinska rutiner två timmar varje vecka. Institutionen har bestämt att det är beredskapshavande som ska ta kontakt med den sjuksköterska som har beredskap. Av verksamhetsutvecklaren för hälso- och sjukvårds yttrande framgår bl.a. följande. Det framgår av institutionschefens yttrande att den aktuella rutinen inte var implementerad på Rällsögården. Av rutinen framgår bl.a. att när det gäller tillsyn av en klient där det finns misstanke om drogpåverkan ska medvetandegraden hos klienten följas. Det framgår även vilka åtgärder som ska vidtas om medvetandegraden sänks. Eftersom rutinen inte var implementerad fick den personal som skulle kontrollera AA inte några sådana direktiv vilket medförde att AA tilläts att sova djupt. Något som försvårade bedömningen i detta fall var att personalen inte var säkra på vad man såg påverkan av. AA:s beteende kunde även tolkas som ett psykosgenombrott. Klienter inom SiS informerar inte gärna personalen om de intagit droger som på något sätt kommit in på institutionen. Genom bestämmelsen i

text: 32 a §

text: LVM kan beslut om drogtest fattas om det kan misstänkas att den intagne är påverkad av t.ex. narkotika. Det framgår inte av AA:s journal att något sådant beslut fattades. Eftersom de drogtest som finns på marknaden inte är 100 procent säkra går det inte alltid att fastställa ett drogintag med ett sådant test. Det innebär att personalen måste göra en bedömning helt utifrån den intagnes beteende. Det går så här i efterhand att konstatera att den åtgärd som vidtogs, det vill säga tillsyn var 30:e minut utan vidare detaljerade instruktioner, inte var tillräcklig vilket är oerhört sorgligt och bara kan beklagas.

text: SiS bedömning SiS uppgift är att ge vård och behandling av god kvalitet. Den enskilde ska vara garanterad en god omvårdnad i en drogfri miljö under den tid han eller hon vårdas vid SiS. SiS verksamhetskontor missbruk gjorde bedömningen att det inträffade var allvarligt och anmälde händelsen till IVO. En utredning av händelsen och dess orsaker pågår för närvarande vid verksamhetskontoret. Av anmälan till JO framgår bl. a. att anmälaren har ifrågasatt den tillsyn AA haft vid tillfället. Den bedömning av tillsyn och kontroll som ska göras när någon misstänks vara drogpåverkad framgår av dokumentet för tillsyn/kontroll vid olika somatiska och psykiatriska tillstånd som SiS verksamhetskontor missbruk har beslutat om. Av detta framgår att när någon misstänks vara påverkad av droger ska en individuell bedömning göras om vilka kontroller som ska göras och med vilka intervaller. Vidare framgår att något som alltid ska kontrolleras vid misstänkt drogpåverkan är klientens medvetandegrad och att klienten går att väcka. Det framgår även vilka åtgärder som ska vidtas om medvetandegraden sänks. Av utredningen framgår att händelseförloppet inleddes med att personalen märkte att AA hade ett förändrat beteende. Det framgår av vad institutionschefen har uppgett att personalen inledningsvis var osäker på om det var fråga om ett begynnande psykosgenombrott eller drogpåverkan. Personalen tog kontakt med beredskapshavande under kvällen och var då mera säker på att det var fråga om någon form av drogpåverkan. Personalen följde de instruktioner som gavs. Senare under natten lade sig AA att sova och somnade. Personalen utövade tillsyn var 30:e minut. Det har sedermera visat sig att droger hade kommit in på institutionen och således att personalens misstankar om drogpåverkan kunde bekräftas i efterhand. Det har vidare framkommit att det ovan nämnda dokumentet inte till fullo var genomfört på institutionen vid tillfället i fråga. Detta medförde i sin tur att personalen inte fick instruktion att utföra de kontroller som där rekommenderas vid bl.a. misstanke om drogpåverkan. En av dessa består av att kontrollera att klienten går att väcka. Det går emellertid inte att med säkerhet fastställa att den bristande implementeringen var en avgörande orsak till att dödsfallet inträffade. Det kan dock med stor sannolikhet antas att åtgärder hade kunnat vidtas tidigare än vad som skedde om de kontroller som anges i dokumentet hade utförts och indikerat ett behov av sådana åtgärder. Av utredningen framgår vidare att Rällsögården vidtagit flera åtgärder efter händelsen, bl.a. är det nämnda dokumentet nu implementerat.

text: BB fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Socialnämnden ska aktivt sörja för att en missbrukare får den hjälp och vård som han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket (

text: 5 kap. 9 § socialtjänstlagen

text: [2001:453], SoL). Vård inom socialtjänsten ska ges en missbrukare i samförstånd med honom eller henne enligt bestämmelserna i SoL. Under vissa förutsättningar ska dock en missbrukare ges vård oberoende av eget samtycke (tvångsvård). Bestämmelser om sådan tvångsvård finns i LVM.

text: LVM-vård lämnas genom hem som är särskilt avsedda för det enligt lagen, s.k. LVM-hem (

text: 22 §

text: LVM). För missbrukare som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn finns det LVM-hem som är anpassade för en sådan tillsyn (

text: 23 §

text: LVM). Statens institutionsstyrelse är huvudman för LVM-hemmen.

text: Tvångsvården ska syfta till att motivera missbrukaren så att han eller hon kan medverka frivilligt till fortsatt behandling och ta emot stöd för att komma ifrån sitt missbruk. Tillsyn vid misstanke om drogpåverkan hos en intagen vid ett LVM-hem När det t.ex. finns en misstanke om att den som vårdas vid ett LVM-hem har tagit något berusningsmedel kan hemmet besluta att han eller hon ska ha extra tillsyn. Tillsynen syftar då till att hemmet ska kunna vidta åtgärder för att säkra den intagnes liv eller hälsa. Det kan innebära att tillsyn av den intagne ska ske med vissa mellanrum. Hur tillsynen närmare ska utföras avgörs utifrån en bedömning i det enskilda fallet där anledningen till att extra tillsyn behövs spelar en stor roll. Varje tillsynstillfälle och vilka kontroller som har gjorts dokumenteras särskilt.

text: Av SiS centrala rutin Tillsyn/kontroll vid misstanke om drogpåverkan framgår att en sjuksköterska, avdelningsföreståndare, beredskapsjour och i förekommande fall en samordnare fattar beslut om tillsyn och kontroll när det finns en misstanke om drogpåverkan hos en intagen. Hur ofta, dvs. med vilka intervaller, som tillsynen ska göras avgörs efter en individuell bedömning. I rutinen anges följande om det som alltid ska kontrolleras eller observeras vid drogpåverkan:  Vakenhet; onormal trötthet eller att klienten/patienten inte går att väcka (se nedan), snarkningar  medvetandegrad. Det kan kontrolleras genom de tre första stegen i RLS-85 som graderar en patients medvetandegrad från full vakenhet till djup medvetslöshet. 1. Kontaktbar utan latens/fördröjning, orienterad 2. Slö/oklar, kontakt vid tilltal, tillrop och beröring 3. Mycket slö/oklar, kontakt vid upprepade tillrop, ruskningar och smärtstimulering Om den intagne uppvisar en medvetandegrad enligt punkten 2 ska en sjuksköterska kontaktas. Sjuksköterskan avgör i sin tur om en ambulans behöver tillkallas. Om en sjuksköterska inte finns i tjänst ska en ambulans tillkallas vid ett sådant tillstånd. Varje tillsynstillfälle ska signeras av behandlingspersonalen på en särskild signeringslista där det framgår vilka kontroller som ska göras och med vilka intervaller.

text: Innan jag går över till min bedömning av frågan om SiS brustit i tillsynen av AA kan jag konstatera att SiS har en rutin i fråga om vad personalen vid hemmet ska kontrollera vid misstänkt drogpåverkan hos en intagen. Jag noterar dock att det inte med tydlighet framgår hur personalen ska göra de olika kontrollerna. T.ex. framgår det att personalen särskilt ska observera om den intagne snarkar, men inte vad det kan innebära eller hur personalen ska agera om snarkningar observeras.

text: I sammanhanget kan nämnas att det finns bestämmelser om hur tillsynen av en omhändertagen person enligt lagen (

text: ) om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) ska utföras. Dessa bestämmelser finns i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om omhändertagande av berusade personer (

text: RPSFS 2000:57

text: , FAP 023-1). Enligt

text: 5 kap. 1 §

text: i föreskrifterna ska tillsynen av en omhändertagen vara noggrann. Den som är kraftigt berusad ska ses till med högst 15 minuters mellanrum. Om det inte bedöms vara obehövligt, ska den som utövar tillsynen gå in i arresten och kontrollera den omhändertagnes tillstånd. I ett allmänt råd till bestämmelsen anges att en omhändertagen som snarkar bör väckas eftersom snarkning kan vara ett tecken på ett allvarligt tillstånd.

text: Mot bakgrund av det som har kommit fram finns det enligt min mening anledning för SiS att överväga om rutinen behöver revideras i berört avseende. Tillsynen av AA SiS hade ansvaret för att AA fick tillräcklig tillsyn och omsorg under tiden som han vårdades vid LVM-hemmet Rällsögården. Frågan nu gäller om SiS, sedan det uppstod en misstanke om att AA hade tagit droger under kvällen den 13 januari 2018, brustit i tillsynen över honom.

text: Av utredningen framgår att AA somnade omkring kl. 02.00. Under natten hade AA tillsyn var trettionde minut. Vid sin tillsyn noterade personalen vid ett antal tillfällen att AA sov djupt och snarkade. Såvitt dokumentationen visar gick dock inte den personal som utövade tillsynen av AA in till honom för att kontrollera hans tillstånd eller medvetandegrad förrän kl. 04.55. Då konstaterade man att AA var livlös.

text: JO har i ett beslut (JO 2018/19 s. 374, dnr

text: ) uttalat att tillsynen av en berusad person som är omhändertagen enligt LOB och intagen i en arrest måste göras på ett noggrant och omsorgsfullt sätt så att personalen kan iaktta och bedöma den omhändertagnes tillstånd och uppmärksamma om hälsotillståndet är sådant att det finns anledning att tillkalla en läkare eller föra honom eller henne till ett sjukhus.

text: I linje med vad JO i det ärendet uttalat om tillsynen av en omhändertagen person måste utgångspunkten vara att även en intagen vid ett LVM-hem som misstänks vara påverkad av något berusningsmedel ska ha en noggrann och tät tillsyn. Tillsynen måste alltså ske på ett sådant sätt att personalen lägger märke till om den intagnes hälsotillstånd förändras på ett sådant sätt att det finns anledning att tillkalla sjukvårdspersonal. Den personal som utövar tillsynen måste därför vara uppmärksam på tecken som kan tyda på ett allvarligt tillstånd, t.ex. snarkningar. Det innebär också att den intagnes medvetandegrad måste kontrolleras vid tillsynen.

text: SiS har en rutin för hur tillsyn av en intagen som misstänks vara påverkad av någon drog ska göras. Rutinen innebär bl.a. att den intagnes medvetandegrad

text: ska kontrolleras vid tillsynen. Personalen ska särskilt observera om det inte går att väcka den intagne eller om han eller hon snarkar. Av det som har kommit fram av utredningen i ärendet kontrollerades inte AA:s medvetandegrad under natten. Mot bakgrund av den rutin som finns vid SiS och med hänsyn till de observationer som personalen gjorde vid tillsynstillfällena under natten framstår det som självklart att det borde ha gjorts, och att AA skulle ha väckts när han snarkade.

text: SiS rutin för tillsyn och kontroll av en intagen som misstänks vara drogpåverkad har inte följts i det aktuella fallet. Jag vill framhålla att den prövning som jag gör i ärendet som nämnts gäller frågan om SiS brustit i tillsynen av AA. Det innebär att jag inte tar ställning till om den tragiska händelsen hade kunnat undvikas om tillsynen hade utförts i enlighet med den rutin som fanns. Eftersom personalen vid hemmet inte kontrollerade AA:s medvetandegrad under natten uppfyllde tillsynen dock inte de krav på noggrannhet och omsorg som gäller för tillsyn av den som är intagen för tvångsvård på ett LVM-hem och som misstänks vara påverkad av något berusningsmedel.

text: SiS har i sitt yttrande till JO redogjort för att personalen som tjänstgjorde under natten inte hade tillräcklig kännedom om rutinen vid den aktuella tidpunkten. Det är givetvis oacceptabelt att personal som har i uppgift att utöva tillsyn av en drogpåverkad person inte har den kompetens som krävs för att utföra uppgiften.

text: SiS får kritik för att ha brustit i sin tillsyn av AA och för att SiS inte har säkerställt att personalen har haft den kompetens som krävs för att den ska kunna utföra den viktiga tillsynsuppgift som följer med tjänsten.

text: SiS har som huvudman för LVM-hemmen ett omfattande ansvar för att vården vid hemmen är god och utförs på ett tryggt och säkert sätt. Jag vill dock understryka att varje enskild tjänsteman har ett ansvar för att ta del av och tillämpa riktlinjer och rutiner som är centrala för verksamheten. Det är angeläget att SiS säkerställer att något liknande inte ska inträffa igen. Jag utgår från att SiS vidtar åtgärder för att förvissa sig om att personalen vid SiS LVMhem har den kompetens som krävs för att den ska klara av att utöva tillsyn av en intagen som är drogpåverkad. Detta förutsätter bl.a. att de rutiner som SiS har fastställt är kända av personalen såväl till sitt innehåll som till sin innebörd. I annat fall är risken stor att rutinerna varken används eller tillämpas på ett korrekt sätt.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning
Omprövning

title: Kritik mot åklagare vid Ekobrottsmyndigheten och Skatteverket för långsam handläggning av en förundersökning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 14 december 2005 framförde AA klagomål mot åklagares vid Ekobrottsmyndigheten Stockholm handläggning av en förundersökning.

text: AA framförde i sin anmälan även klagomål mot Kronofogdemyndigheten i Stockholm. Det klagomålet har handlagts i JO:s ärende 5502-2005, i vilket justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt meddelade beslut den 9 januari 2007.

text: Utredningen

text: Handlingar i Ekobrottsmyndighetens ärende 920-1133-01 infordrades och granskades. Av dessa framgick bl.a. följande.

text: Den 2 november 2001 inkom en anmälan till Ekobrottsmyndigheten från dåvarande Skattemyndigheten, revisionssektionen, om misstänkt skattebrott m.m. Kammaråklagaren BB beslutade den 10 januari 2002 att inleda förundersökning rörande grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott och näringsförbud. CC angavs vara misstänkt för brotten. Samma dag inleddes även en förundersökning angående bokföringsbrott med DD som misstänkt. Den 29 augusti 2003 lade BB ned dessa förundersökningar med motiveringen att ”Det kan antas att åtal för brottsligheten inte skulle komma att ske då den misstänkte har begått annat brott och det krävs utöver påföljden för detta brott inte någon påföljd för den föreliggande brottsligheten. Något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts inte.”

text: Därefter återupptog BB den 29 september 2003 förundersökningen rörande de brott för vilka CC var misstänkt och utvidgade den samtidigt till att även omfatta grovt försvårande av skattekontroll. Han beslutade också att inleda en förundersökning beträffande medhjälp till grovt skattebrott. För detta brott angavs DD vara misstänkt. Den 1 februari 2005 lade BB åter ned förundersökningarna beträffande de ovan nämnda brotten. Denna gång med

text: motiveringen: ”Brott kan inte styrkas, då förfarandet ej kan förväntas utredas inom sådan tid att för ärendet i domstol nödvändig bevisning kan säkras.”

text: Sedan AA i en skrivelse som kom in till Ekobrottsmyndigheten den 14 februari

text: 2005 begärt överprövning av de nyss nämnda besluten att lägga ned förundersökningarna beslutade överåklagaren EE den 4 januari 2006 att förundersökningarna skulle återupptas.

text: Ärendet remitterades till Ekobrottsmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Ekobrottsmyndigheten (generaldirektören FF) kom in med ett yttrande i vilket i huvudsak följande anfördes.

text: Ärendet

text: Skattemyndigheten beslutade den 25 januari 2001 om revision av TAP för tiden den 1 november 1997 - den 31 augusti 2000. [.] Skattemyndigheten ansåg att bolagets utgående mervärdesskatt borde höjas med totalt 3 448 295 kr. Skattemyndigheten menade vidare att underlaget för arbetsgivaravgifter borde höjas med totalt 14 599 852 kr. – – –

text: Skattemyndigheten har den 31 oktober 2001 gjort en brottsanmälan till Ekobrottsmyndigheten mot GG avseende skattebrott och bokföringsbrott. Brottsanmälan inkom till Ekobrottsmyndigheten den 2 november 2001. Den 5 november 2001 upprättade ekorevisorn HH en promemoria i vilken hon gick igenom anmälan. Hon konstaterade att utredningen till stor del var gjord vad avser TAP. Hon gjorde vidare bedömningen att ärendet borde ges viss prioritering med tanke på att ett fåtal utredningsåtgärder kvarstod. Den 10 januari 2002 beslutade kammaråklagaren BB att inleda förunder-sökning mot TA avseende grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott och närings-förbud. Den 23 januari 2002 infordrades utdrag från postgirokontot för TAP. TAP försattes i konkurs den 31 januari 2002. Den 1 augusti 2002 inkom en underrättelse om misstanke om brott från konkursförvaltaren AA. Underrättelsen avsåg bokföringsbrott och näringsförbud. Till underrättelsen fanns fogat ett brev från DD dagtecknat den 19 juni 2002 i vilket denne uppgav att han på uppdrag av CC och JJ ”hämtat ut pengar och enligt deras direktiv lämnat allt till JJ utan ersättning”. Den 31 oktober 2002 inkom en komplettering till den tidigare underrättelsen. Kompletteringen avsåg misstanke om grovt skattebrott. Den 29 augusti 2003 beslutade kammaråklagaren BB att lägga ned förundersökningen angående skattebrott, bokföringsbrott och näringsförbud ”jämlikt 23 kap. 4 a § 1 st. 2 p. jämfört med 20 kap. 7 § 1 st. 3 p.”. Av diariebladet framgår vidare att förundersökningen lades ned med följande motivering: ”Det kan antas att åtal för brottsligheten inte skulle komma att ske då den misstänkte har begått annat brott och det krävs utöver påföljden för detta brott inte någon påföljd för den föreliggande brottsligheten. Något väsentligt allmänt eller enskilt intresse åsidosätts inte.” Det bör i detta sammanhang noteras att CC den 20 december 1999 dömdes för bl.a. narkotikabrott begånget i oktober samma år till fängelse ett år två månader. Han dömdes senast den 2 juli 2002 för grovt narkotikabrott begånget i maj samma år till fängelse fyra år sex månader. – – –

text: Någon anteckning i belastningsregistret av intresse för förevarande förundersökning föreligger inte avseende DD.

text: Av AA:s anmälan till JO framgår att han den 9 september 2003 haft ett telefonsamtal med BB. På ett utkast till ansökan om stämning dagtecknad den 9 september 2003 finns en anteckning om att ”förundersökning inleds enligt nedan”. Förundersökningen avseende CC angavs omfatta grovt bokföringsbrott, grovt försvårande av skattekontroll, grova skattebrott och näringsförbud. Denna åtgärd torde innefatta ett återupptagande av förundersökningen mot CC, vilket även framgår av det senare särskilt uppsatta beslutet dagtecknat den 29 september 2003. Förundersökning inleddes även mot DD för medhjälp till grova skattebrott. Den 29 september 2003 fattade BB följande beslut vilket sattes upp i en särskild handling rubricerad ”Beslut”: ”Förundersökning ang. grova skattebrott och grova bokföringsbrott mot CC (CC) återupptas och utvidgas till att omfatta även grovt försvårande av skattekontroll och näringsförbud. Förundersökning ang. medhjälp till grova skattebrott inleds mot DD (DD)”. Den 3 februari 2004 hemställde BB om skattebrottsenhetens biträde med förundersökningen. Den 10 november 2004 höll skattebrottsenheten ett förhör med den person som utfört viss bokföring åt TAP. Den 26 november 2004 höll skattebrottsenheten slutligen ett förhör med CC vid vilket han delgavs misstanke om brott. Den 1 februari 2005 beslutade BB att förundersökningarna mot CC och DD angående ”grova skattebrott och grova bokföringsbrott, näringsförbud och medhjälp till skattebrott nedläggs, då förfarandet ej förväntas kunna utredas inom sådan tid att för ärendet i domstol nödvändig bevisning kan säkras, varför brott ej kan styrkas”.

text: Den 14 februari 2005 inkom från AA en begäran om överprövning av beslutet att lägga ned förundersökningen. Den 4 januari 2006 beslutade överåklagaren EE ”att återuppta förundersökningen i de delar som lades ned”. Som skäl för beslutet angav EE att han inte delade BB:s bedömning att förfarandet ej kan förväntas utredas inom sådan tid att brott inte kan styrkas. På diariebladet angavs även att nya omständigheter motiverade att förundersökningen återupptogs. I det särskilt uppsatta beslutet beslutade EE vidare att chefs-åklagaren KK eller den han utser skulle vara förundersökningsledare och vidta de åtgärder som kunde bli aktuella. KK har därefter beslutat att vice chefs-åklagaren LL skall vara förundersökningsledare. LL har låtit upplysa att utredningsåtgärder nu har inletts.

text: Min bedömning

text: Ekobrottsmyndigheten har under år 2005 genomfört en organisationsförändring som syftar till en rättssäker lagföring med kortare genomströmningstider. Vanligt förekommande ärendetyper som lämpar sig för ett standardiserat utredningssätt – mängdbrotten – handläggs med sikte på en snabb, hög och rättssäker lagföring. Till mängdärendena hänförs bl.a. de flesta bokföringsbrotten och de enklare skattebrotten. Den snabba och resurseffektiva hanteringen av mängdärendena frigör resurser för handläggningen av projektärendena. Därigenom kan myndigheten fokusera på utredning av allvarlig ekonomisk brottslighet. Övriga ärenden handläggs som projektärenden. För varje sådant ärende upprättas en projektplan som innebär att förundersökningen begränsas i enlighet med reglerna om förundersökningsbegränsning och inriktas på en koncentrerad och sammanhållen förhandling i domstolen. Detta bidrar till en förbättrad kvalitet såväl i brottsutredningsverksamheten som i processföringen samtidigt som genomströmningstiderna minskar. De genomförda förändringarna har hittills lett till att antalet lagförda ärenden har ökat betydligt både när det gäller den mindre allvarliga brottsligheten och den grova brottsligheten samtidigt som de genomsnittliga genomströmningstiderna har förkortats. Det ärende som yttrandet gäller rör allvarlig ekonomisk brottslighet och tillhör kategorin projektmål. Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: skall en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. När brottsanmälan kom in gjordes den initiala bedömningen att endast ett fåtal utredningsåtgärder kvarstod. Även om arbetssituationen vid Ekobrottsmyndigheten under flera år har varit ansträngd anser jag att utredningsåtgärder i detta fall borde ha vidtagits

text: på ett tidigare stadium än som har skett. Det är också enligt min mening tveksamt om det med hänsyn till straffvärdet och de stora värden som brottsmisstanken gäller fanns anledning att lägga ned förundersökningen med tillämpning av bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 a § rättegångsbalken

text: . När det gäller det senaste beslutet om att lägga ned förundersökningen delar jag EE:s bedömning.

text: BB inkom därefter med en skrivelse av vilken det framgick att han tagit del av Ekobrottsmyndighetens yttrande och att han inte hade något att anföra med anledning av den.

text: Med anledning av att Ekobrottsmyndighetens yttrande inte omfattade handläggningen av ärendet såvitt avsåg begäran om överprövning infordrades från Ekobrottsmyndigheten ett kompletterande yttrande i vilket i huvudsak följande anfördes.

text: Rättslig reglering

text: Vad gäller det s.k. överprövningsinstitutet framgår av

text: 7 kap. 2 § rättegångsbalken

text: att överåklagarna under riksåklagaren har ansvar för och tillsyn över åklagarverksamheten inom sina ansvarsområden. Vidare framgår av

text: 7 kap. 5 § rättegångsbalken

text: att riksåklagaren, överåklagare och vice överåklagare får överta uppgifter som skall utföras av lägre åklagare. Dessa bestämmelser utgör den rättsliga grunden för överprövningsverksamheten.

text: Ekobrottsmyndighetens bedömning

text: Som framgår av det tidigare yttrandet är myndighetens uppfattning den att förundersökningen borde ha bedrivits mer skyndsamt och att utredningsåtgärder borde ha vidtagits på ett tidigare stadium. När det gäller AA:s begäran om överprövning framgår att denna inkommit till myndigheten den 14 februari 2005. EE fattade den 4 januari 2006 beslut om att återuppta förundersökningen, d.v.s. närmare ett år efter att begäran inkommit. En förutsättning för att överprövningsinstitutet skall kunna fylla sin kontrollfunktion är att prövningen sker tämligen skyndsamt. Särskilt när det gäller ekonomiska brottmål är dock utredningsmaterialet ofta omfattande och komplext och erfordrar därmed inte sällan en betydande tidsåtgång för prövningen. Detta torde innebära att tidsåtgången sannolikt generellt är större för prövningen av enskilda överprövningsärenden vid Ekobrottsmyndigheten än vid Åklagarmyndigheten. Inledningsvis kan konstateras att den tid om närmare ett år som hann förflyta innan beslut meddelades i överprövningsärendet förefaller vara väl lång, särskilt med hänsyn till att utredningsmaterialet inte varit särskilt omfattande eller synnerligen komplext. I ärendet inkom brottsanmälan till Ekobrottsmyndigheten redan mer än tre år innan tidpunkten för begäran om överprövning. Detta är en omständighet som också talar för att överprövningen borde ha handlagts mer skyndsamt. Å andra sidan bör noteras att det inte på grund av tidsutdräkten med överprövningen torde föreligga någon överhängande risk för att preskription skall hinna inträda innan beslut kan fattas i åtalsfrågan. Dåvarande Östra avdelningen hade under 2005 ett stort antal överprövningsärenden som endast en åklagare, dåvarande avdelningschefen EE, var behörig att handlägga. EE har uppgivit att den ansträngda arbets-situationen varit orsak till att handläggningen av överprövningsärendet dragit ut på tiden. Jag anser i likhet med EE att överprövningsärendet borde ha avgjorts tidigare än vad som kom att bli fallet. Ekobrottsmyndighetens organisation ändrades från den 1 oktober 2005 varvid tre åklagartjänster på över- eller vice överåklagarnivå inrättades knutna till myndighetens stab. Därmed har det skapats en större flexibilitet att handlägga överprövningar mer skyndsamt oberoende av regionala skillnader i antalet överprövningsärenden vid en viss tidpunkt. Ekobrottsmyndighetens uppfattning är också att överprövningarna efter organisationsförändringen handläggs på ett snabbare och mer effektivt sätt.

text: Ärendet remitterades därefter till Skatteverket för upplysningar och yttrande över handläggningen av Ekobrottsmyndighetens begäran om biträde.

text: Skatteverket (genom skattedirektören MM) kom in med ett yttrande och angav i detta bl.a. följande.

text: Utredning

text: Skatteverkets huvudkontor har hämtat in yttrande från Stockholmsregionens rättsenhet. I yttrande anförs följande. – – –

text: En begäran om biträde i förundersökning inkom från Ekobrottsmyndigheten den 11 februari 2004. Av en tjänsteanteckning daterad 20 augusti 2004 framgår att NN (utredningsledare) varit i kontakt med kriminalvårdsstyrelsen/fångvårdsanstalten Hall och fått uppgift om att den miss-tänkte CC ”kommer att sitta i fängsligt förvar till den 9/2 2005”.

text: Brottsutredaren OO fick ärendet den 8 oktober 2004 och den 10 november hölls första förhöret i ärendet. Den 26 november hölls förhör med den misstänkte vid vilket han delgavs misstanke om brott. Enligt utredardagboken har brottsutredaren vidtagit ett flertal utredningsåtgärder innan åklagaren den 2 februari 2005 beslutade att utredningen ska läggas ned. En förklaring till att ärendet inte högprioriterades och att det först lämnades ut till en brottsutredare i oktober 2004 kan vara att den misstänkte i juni 2002 dömdes till fängelse i fyra år och sex månader samt informationen från kriminalvårdsstyrelsen att den misstänkte ”kommer att sitta i fängsligt förvar fram till februari 2005”. – – –

text: Bedömning

text: Det framgår av utredningen i ärendet att skattebrottsenhetens utredningsledare mottog Ekobrottsmyndighetens begäran om biträde den 11 februari 2004 och att det sedan dröjde åtta månader innan ärendet fördelades på en brottsutredare för handläggning. Det har inte varit möjligt att utreda varför ärendet inte lämnats till en utredare tidigare. Som regionen anfört kan en förklaring vara att utredningsledaren, efter att ha fått kännedom om att den misstänkte skulle sitta i fängelse fram till februari 2005, inte ansett att ärendet hade hög prioritet. Om underhandskontakter tagits mellan myndigheterna under väntetiden är okänt. Det kunde förväntas att skattebrottsenhetens utredningsledare och ansvarig handläggare hos Ekobrottsmyndigheten efter samråd om ärendets prioritet och hänsynstagande till rådande arbets- och resurssituation hade kommit överens om tidsramarna. Ärenden ska handläggas skyndsamt och utan onödig tidsutdräkt. Det kan enligt Skatteverkets mening inte anses acceptabelt och svarar inte mot skyndsamhetskravet att, som i detta fall, låta en begäran om biträde bli liggande i åtta månader utan åtgärd. Efter att ärendet tilldelats en utredare har handläggningen skett i enlighet med gällande rutiner. Som framgår av regionens yttrande är skattebrottsenhetens ambition att inkomna ärenden så snart som möjligt ska delas ut till brottsutredare för handläggning. Det är Skatteverkets uppfattning att skattebrottsenheten efter numera genomförd organisationsändring ska kunna leva upp till den ambitionen trots fortsatt hög arbetsbelastning.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Därefter inhämtades från vice chefsåklagaren LL att beslut i åtalsfrågan beträffande DD förväntades kunna fattas under första kvartalet 2007 och att förundersökningen mot CC hade lagts ned den 29 december 2006 med stöd av

text: 23 kap. 4 a § 2 p. rättegångsbalken

text: (RB) och med följande motivering. ”CC har dömts eller strafförelagts för annan brottslighet. Den påföljd (straff) som då bestämdes är tillräcklig för att omfatta också den nya brottsligheten. Samhällets eller enskildas intressen hindrar inte en åtalsunderlåtelse.”

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han eller hon skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen [1947:948]). När en förundersökning leds av en åklagare får denne, enligt

text: 2 § lagen (1997:1024)

text: om Skatteverkets medverkan i brottsutredningar, vid undersökningens verkställande anlita biträde av Skatteverket.

text: Av utredningen framgår följande. Förundersökning beträffande grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott och näringsförbud (med CC som misstänkt) och beträffande bokföringsbrott (med DD som misstänkt) inleddes den 10 januari 2002. Därefter lades, utan att några dokumenterade utredningsåtgärder förutom inhämtande av ett postgiroutdrag hade vidtagits, nämnda förundersökningar ned i slutet av augusti 2003. Besluten motiverades, såväl när det gällde CC som DD, med att den misstänkte hade begått annat brott och att det utöver påföljden för detta brott inte krävdes någon påföljd för den föreliggande brottsligheten, 23 kap. 4 a § 2 p. och 20 kap. 7 § 3 p. RB. CC hade i december 1999 dömts för bl.a. narkotikabrott till fängelse i ett år och två månader och därefter i juli 2002 för grovt narkotikabrott till fängelse i fyra år och sex månader. Beträffande DD fanns emellertid inte någon anteckning av intresse i belastningsregistret.

text: Vidare framgår att samma åklagare omkring en månad senare beslutade att återuppta förundersökningen rörande de brott för vilka CC var misstänkt och att utvidga den till att omfatta även grovt försvårande av skattekontroll. Samma dag beslutade han också att inleda förundersökning beträffande medhjälp till grovt skattebrott, med DD som misstänkt. Omkring ett år och fyra månader senare lades förundersökningarna åter ned. Under del av denna tid hade skattebrottsenheten biträtt med utredningen. I januari 2006 återupptogs förundersökningen igen efter en begäran om överprövning som kommit in knappt elva månader tidigare. Ytterligare ett knappt år senare, och nästan fem år efter det att förundersökningen inleddes, lades förundersökningen beträffande de brott för vilka CC var misstänkt ned för tredje gången, nu med samma motivering som vid det första beslutet. Förundersökningen beträffande medhjälp till grovt skattebrott pågår alltjämt.

text: Förundersökningen rörande de brott som CC misstänktes för pågick således under knappt fem års tid medan förundersökningen angående brott för vilka DD är

text: misstänkt nu har pågått i drygt fem år. Jag har förståelse för att en utredning beträffande brott av aktuellt slag kan vara tidskrävande. I detta ärende verkar det emellertid som om tidsutdräkten till klart övervägande del beror på att det under olika perioder, såväl hos Ekobrottsmyndigheten som hos skattebrottsenheten, inte har vidtagits några åtgärder över huvud taget.

text: Av remissvaren framgår att arbetssituationen är och har varit ansträngd såväl vid Ekobrottsmyndigheten som vid skattebrottsenheten. Det är emellertid likväl oacceptabelt att ett ärende blir liggande under så lång tid som i förevarande fall utan att åtgärder vidtas och det står alldeles klart att handläggningen inte uppfyller det krav på skyndsamhet som föreskrivs i

text: rättegångsbalken

text: . Huruvida det förekommit några kontakter i ärendet mellan Ekobrottsmyndigheten och skattebrottsenheten framgår inte av utredningen, men som anges i Skatteverkets yttrande är det naturligtvis en lämplig ordning att sådant samråd sker när biträde med utredningen begärs. Om sådant samråd sker är det vidare av stor vikt att resultatet av samrådet dokumenteras. Detta är – som jag tidigare angett i ett stort antal beslut – av betydelse inte bara för att en granskning i efterhand skall kunna göras, utan även t.ex. för att en undersökningsledare som övertar ansvaret för ärendet lättare skall kunna bilda sig en uppfattning om den föregående handläggningen.

text: Det förhållandet att BB beslutade att återuppta förundersökningen rörande grovt bokföringsbrott, grovt skattebrott och näringsförbud kan inte uppfattas på annat sätt än att han därigenom omprövade sitt tidigare beslut att lägga ned samma förundersökning. Med anledning av det vill jag erinra om följande. Reglerna om omprövning i

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: är inte tillämpliga i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet (se

text: 32 § nämnda lag

text: ). Ett åklagarbeslut anses emellertid enligt etablerad praxis kunna omprövas av den åklagare som har fattat det ursprungliga beslutet eller av någon annan åklagare på samma nivå.

text: Hänsynen till inblandade parter och till stabiliteten i rättslivet kräver dock att ett beslut får omprövas på detta sätt endast om det har tillkommit nya omständigheter. En sådan omständighet kan vara att nya fakta, t.ex. ny skriftlig bevisning eller uppgifter från ett tidigare okänt vittne, kommer i dagen. Att beslutsfattaren själv eller en med denne sidoordnad åklagare, t.ex. efter en förnyad rättslig analys, kommer till en annan ståndpunkt än den som har lagts till grund för det tidigare beslutet anses däremot inte utgöra en sådan ny omständighet att grund för omprövning av det tidigare beslutet föreligger. Detta kan i ett sådant fall i princip inte ändras annat än inom ramen för ett överprövningsförfarande (se

text: JO 2002/03 s. 107

text: med där gjorda hänvisningar).

text: Vad som skett i tiden mellan att BB beslutade att lägga ned förundersökningen och hans beslut att återuppta förundersökningen framgår inte av utredningen i ärendet, förutom att det under nämnda period förekommit en telefonkontakt mellan honom och AA. Eftersom beslutet att lägga ned förundersökningen motiverades med att den misstänkte hade begått andra brott och det inte utöver påföljden för dessa brott krävdes någon påföljd för den föreliggande brottsligheten, har jag emellertid svårt att se att det vid denna kontakt kan ha tillkommit sådana nya omständigheter som

text: möjliggjort för BB att ompröva sitt beslut. Det kan således ifrågasättas om han inte i stället borde ha hänvisat AA till möjligheterna att begära överprövning.

text: Huruvida beslutet den 29 augusti 2003 att med stöd av bestämmelsen i

text: 23 kap. 4 a § 2 p.

text: RB lägga ned den förundersökning som rörde brott för vilka CC var miss-tänkt var riktigt eller inte är ytterst en bedömningsfråga i vilken man kan ha olika uppfattning utan att någon av dem behöver vara felaktig. I sådana frågor brukar jag som regel inte uttala mig, men jag noterar att Ekobrottsmyndigheten i sitt yttrande har ansett det vara tveksamt om det, med hänsyn till straffvärdet och de stora värden som brottsmisstanken gällde, fanns anledning att lägga ned förunder-sökningen med tillämpning av den bestämmelsen.

text: Det kan möjligen synas anmärkningsvärt att LL därefter beslutade att lägga ned förundersökningen med stöd av samma bestämmelse. Jag har emellertid förståelse för att förutsättningarna för att tillämpa bestämmelsen då kan ha för-ändrats, inte minst för att det då hade förflutit mellan drygt sex och knappt nio år från det att den påstådda brottsligheten hade avslutats.

text: Vad slutligen gäller beslutet den 29 augusti 2003 att med tillämpning av 23 kap. 4 a 2 p. RB lägga ned förundersökningen beträffande bokföringsbrott, för vilket DD var misstänkt, bör följande anmärkas. Såvitt framgår av utredningen fanns det inte någon anteckning av intresse för förundersökningen avseende DD i belastnings-registret. Det var således direkt felaktigt att på den grunden lägga ned förunder-sökningen.

text: Av vad jag ovan har anfört följer att BB förtjänar kritik för sin hand-läggning av ärendet. Beträffande ärendets handläggningstid kan heller inte skatte-brottsenheten och överåklagaren undgå kritik.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

sammanfattning: Försäkringskassans handläggningstider i ärenden med utlandsanknytning blir ofta orimligt långa. Det beror till stor del på myndighetens svårigheter att få in nödvändigt material från berörda utländska myndigheter. För att fästa uppmärksamhet vid dessa problem och väcka tankar runt möjliga lösningar inledde JO detta initiativärende. Efter en beskrivning av gällande bestämmelser och vidtagna åtgärder konstateras i beslutet att det finns en stor medvetenhet hos Försäkringskassan om de aktuella problemen. Myndigheten har både sett över sina interna rutiner och lyft större frågor till regeringen. Även om Försäkringskassans möjligheter att påverka situationen ytterligare är begränsade anser JO att det är möjligt att, i väntan på ett utbyggt it-system, åstadkomma fler förbättringar med relativt små medel som t.ex. fortsatt översyn av påminnelsetidpunkter och bevakningssystem.

text: Initiativet

text: I samband med min tillsynsverksamhet har jag lagt märke till att Försäkringskassan i sina utlandsanknutna ärenden har svårt att inom rimlig tid få in information från berörda utländska myndigheter, vilket leder till att handläggningstiderna i dessa ärenden ofta blir orimligt långa. Med anledning av detta beslutade jag att utreda saken inom ramen för ett initiativärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till Försäkringskassan som uppmanades att redogöra för de svårigheter som myndigheten har med att få nödvändig information från utländska myndigheter. Försäkringskassan ombads även att redogöra för de riktlinjer och rutiner som gäller på området samt att redovisa i vilken utsträckning möjligheten att fatta interimistiska beslut används för att minska de problem som kan drabba den enskilde till följd av en lång handläggningstid. I ett remissvar den 26 februari 2014 anförde Försäkringskassan följande.

text: Utredning

text: Försäkringskassan kan behöva uppgifter från andra länder, framförallt EU- och EES-länder vid handläggning av följande socialförsäkringsförmåner som omfattas av och hanteras utifrån

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 883/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen samt Europarlamentets och

text: rådets förordning (EG) nr 987/2009

text: om tillämpningsbestämmelser till förordning (EG) nr

text: 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen: internationell vård, förmåner vid sjukdom och moderskap och likvärdiga faderskapsförmåner, sjuk- och aktivitetsersättning samt familjeförmåner. Aktivitetsstöd och underhållsstöd faller inte under tillämpningsområdet för EU:s samordningsbestämmelser även om det ibland behövs information från utländska myndigheter. Även när en persons försäkringstillhörighet utreds, det vill säga när tillämplig lagstiftning fastställs, kan uppgifter från andra länder behövas. Försäkringskassan begär i dessa ärenden uppgifter från berörd myndighet eller instans i det aktuella landet. För begäran och svar mellan olika EU- och EES-länder har EU tagit fram gemensamma blanketter som är likadana för alla medlemsstater. Dessa underlättar arbetet med att tolka både begäran om uppgifter och lämnade svar. Institutionerna i de olika medlemsstaterna har en skyldighet enligt artikel 2 i förordning 987/2009 att utan dröjsmål tillhandahålla eller utbyta alla uppgifter som är nödvändiga för att kunna fastställa rättigheter och skyldigheter för de personer som omfattas av grundförordningen. Det kan ta lång tid att få svar från flera länder och Försäkringskassan behöver ofta skicka en påminnelse. Sedan svar kommit kan Försäkringskassan även behöva begära kompletteringar av aktuella handlingar och uppgifter eftersom de inskickade blanketterna kan vara felaktigt ifyllda eller handlingarna svårtolkade. Det förekommer även att Försäkringskassan får handskrivna svar, vilka kan vara svåra att läsa och tolka. Det händer även att Försäkringskassan får svar i brevform och inte på den för ändamålet avsedda blanketten, vilket kan innebära att handlingen behöver översättas.

text: Rutiner för påminnelsetidpunkter Utbytet av information ska ske på ett sådant effektivt och snabbt sätt som föreskrivs i artikel 76 i förordning 883/2004 och artikel 2 i förordning 987/2009. Dessa artiklar tillämpas inte på aktivitetsstöd och underhållsstöd. De flesta förmåner har påminnelsetidpunkter som beskrivs i den process som används vid handläggning. En kort redogörelse för vilka dessa är följer nedan. Inom EU-familjeförmåner och internationell vård skickas första påminnelsen tre månader efter att förfrågan har skickats om svar inte har inkommit inom den tiden. Inom internationell vård skickas ytterligare en påminnelse efter sex månader om svar på en förfrågan om upplysningar om vård inte har kommit in. Om något svar inte inkommer inom ett år tas ärendet upp med det andra landet av Sveriges ledamöter i Revisionskommittén. Ibland tas direkt kontakt med det aktuella lokalkontoret för att försöka få ett snabbare svar. Inom försäkringstillhörighet skickas första påminnelsen två månader efter att förfrågan har skickats. Tidpunkten för påminnelse har valts eftersom den genomsnittliga svarstiden är två månader. Att skicka påminnelse efter två månader istället för efter tre månader har visat sig förkorta handläggningstiden. Försäkringskassans erfarenhet är att påminnelser många gånger är nödvändiga, eftersom det ofta inte kommer in något svar alls om inte påminnelse har skickats. Vad gäller aktivitetsstöd och underhållsstöd används olika påminnelsetidpunkter och bevakningstider för de olika länderna. Även erfarenhet av tidigare svarsfrekvens från de olika utländska organen har betydelse vid avvägningen av behovet av påminnelser.

text: Möjlighet att fatta provisoriska och interimistiska beslut För att den enskilde inte ska behöva vänta på att få sitt ärende avgjort finns i samordningsbestämmelserna skyldigheter för institutionerna att i vissa fall fastställa lagval provisoriskt och att utbetala förmån provisoriskt. Av artikel 6 i förordning 987/2009 följer att om två eller flera medlemsstaters institutioner eller myndigheter har olika åsikter om fastställandet av vilken lagstiftning som ska tillämpas när en person som har ansökt om en förmån ska

text: personen provisoriskt omfattas av lagstiftningen i någon av medlemsstaterna om inget annat föreskrivs i tillämpningsförordningen. Inom EU-familjeförmåner är det möjligt att fatta interimistiskt beslut när det finns en rätt till förmåner enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: , det vill säga när barnet bor i Sverige. När det kommer in en impuls om att förordning 883/2004 kan vara tillämplig och att Sverige troligtvis inte har prioritet, men en förmån tidigare beviljats enligt nationell lagstiftning, fortsätter Försäkringskassan att betala ut ersättningen i avvaktan på att EU-familjeförmånsutredningen ska bli klar. När kunden skickar in en begäran om en förmån under tiden utredning om förordningens tillämplighet pågår kan Försäkringskassan fatta ett interimistiskt beslut om att bevilja förmånen, även om kunden inte tidigare har beviljats den aktuella förmånen. Inom sjuk- och aktivitetsersättning fattas alltid ett interimistiskt beslut enligt

text: socialförsäkringsbalken

text: om tillräckliga uppgifter finns för att utbetalning ska kunna göras. Beslut om utbetalning av ersättning ska enligt artikel 50 i förordning 987/2009 betraktas som provisoriskt om det beviljade beloppet skulle kunna påverkas av utgången av handläggningen av ansökan. Ersättningen ska utbetalas utan dröjsmål. Detta sker främst när det saknas kompletta uppgifter om försäkringsperioder från ett eller flera länder. Alla utländska perioder används då vid beräkning vilket innebär att minsta möjliga belopp utbetalas och när begärd handling kommer in, fattas definitivt beslut efter omräkning och en retroaktiv tilläggsutbetalning görs till kund eller myndighet. Om det skulle ha betalats ut för mycket ersättning till en kund kan det endast bli fråga om en återkravssituation om kunden har bidragit till den felaktiga utbetalningen, vilket oftast inte bedöms vara fallet.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Av utredningen som föregått detta yttrande framgår det att det tar lång tid att få svar av de flesta länderna och att det ofta behövs påminnelser för att överhuvudtaget få svar. För att påskynda handläggningen och för att uppfylla kraven enligt artikel 76 i förordning 883/2004 och artikel 2 i förordning 987/2009 tillämpas påminnelsetidpunkter vid handläggning. Försäkringskassan kommer att se över rutinerna, framför allt när det gäller hur lång tid handläggaren ska avvakta svar innan han eller hon kan skicka en påminnelse om begäran. En annan viktig åtgärd för att motverka att den enskilde får vänta på besked är att tillämpa förordningarnas bestämmelser om provisoriska beslut, fastställande och utbetalningar av förmåner. Även de nationella bestämmelserna om interimistiska beslut bör beaktas när samordningsbestämmelserna inte tillämpas. Detta görs i regel alltid när det finns tillräckliga uppgifter för att utbetalning ska kunna göras. Försäkringskassan verkar i rollen som förbindelseorgan för att vara en god och utvecklande kraft i EU-samarbetet i socialförsäkringsfrågor. IT-systemet EESSI, som är under uppbyggnad, ska hjälpa socialförsäkringsorgan i hela EU att snabbare och säkrare utbyta information i enlighet med EU-reglerna om samordning av de sociala trygghetssystemen. EESSI beräknas vara i drift 2018. Samarbetsfrågorna inom EU/EES behöver fortfarande utvecklas och det är viktigt med bilaterala kontakter. Försäkringskassan deltar även aktivt i seminarier och andra aktiviteter som ordnas av Europeiska kommissionen på detta område. Informationsutbytet genom EESSI kommer att effektivisera informationsutbytet länderna emellan. Trots att det alltså finns ett flertal möjligheter för Försäkringskassan att bidra till att hanteringen av dessa ärenden snabbas på måste i detta sammanhang beaktas att en del av problemen ligger utanför Försäkringskassans kontroll. Försäkringskassan saknar möjligheter att tvinga fram bättre organisatoriska strukturer och processer hos de utländska myndigheter som vi samarbetar med i dessa ärenden.

text: Bedömning

text: I

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen finns bl.a. lagvalsbestämmelser och allmänna bestämmelser om tillämpningen av förordningen samt om samarbetet mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter. Vidare innehåller förordningen särskilda bestämmelser om de förmåner som omfattas. Rätten till en förmån i enlighet med förordningen är emellertid inte tillräcklig. Det är den nationella lagstiftningen som avgör om det finns en faktisk rätt till en viss förmån, detta under förutsättning att den nationella lagstiftningen inte är diskriminerande ur ett EU-rättsligt perspektiv (jfr Försäkringskassans Vägledning 2004:8, Version 8, s. 31).

text: När det gäller samarbete medlemsstaterna emellan uttalas i

text: artikel 76.4 i förordning (EG) nr 883/2004

text: att de institutioner och personer som omfattas av förordningen ska vara skyldiga att informera varandra och att samarbeta för att säkerställa en korrekt tillämpning. Vidare sägs att institutionerna, enligt principen om god förvaltning, ska svara på alla förfrågningar inom rimlig tid.

text: Av

text: artikel 2.2 i Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009

text: om tillämpning av förordning

text: (EG) nr 833/2004

text: om samordning av de sociala trygghetssystemen framgår att all information som behövs för att fastställa och bestämma rättigheter och skyldigheter för personer som omfattas av förordningen ska utbytas mellan medlemsländerna, antingen direkt mellan institutionerna eller indirekt via förbindelseorganen. Informationsutbytet ska ske utan dröjsmål.

text: Förbindelseorgan är det nationella organ som utsetts att representera ett system för social trygghet i ett medlemsland gentemot andra medlemsländer. I Sverige är Försäkringskassan förbindelseorgan för de flesta förmåner. För arbetslöshetsförmåner är Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) förbindelseorgan, och för pensionsförmåner är Pensionsmyndigheten förbindelseorgan. Försäkringskassan är dock förbindelseorgan för sjukersättning och aktivitetsersättning. I länder som har flera skilda system för social trygghet kan det finnas flera förbindelseorgan (Försäkringskassans Vägledning 2004:11, Version 4, s. 47).

text: De nationella reglerna i

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, gäller självfallet även ärenden med utlandsanknytning. Till de allmänna kraven på myndigheters ärendehandläggning, som regleras i

text: 7 §

text: FL, hör bl.a. att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vid handläggningen ska myndigheten beakta möjligheten att själv hämta in upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs.

text: I sitt remissvar redogör Försäkringskassan för de aktuella EU-förordningarnas regler om provisoriska beslut . Om det inte går att fatta ett provisoriskt beslut med stöd av dem kan det i stället vara möjligt att fatta ett interimistiskt beslut med stöd av

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB. Enligt

text: 112 kap. 2 §

text: SFB får Försäkringskassan fatta ett interimistiskt beslut om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger, det är sannolikt att sådan rätt föreligger och det är av väsentlig betydelse för den som begär ersättningen. Ett interimistiskt beslut får meddelas även när det står klart att rätt till ersättning föreligger men ersättningens belopp inte kan bestämmas utan betydande dröjsmål.

text: Sett till Försäkringskassans totala volym utgör de utlandsanknutna ärendena en liten del. De är dock betydande till antalet, och det är rimligt att anta att de kommer att bli fler i takt med den ökande rörligheten inom EU. De många gånger orimligt långa handläggningstiderna i dessa ärenden drabbar självfallet främst enskilda försäkrade som väntar på besked om ersättning. Svårigheterna att få in nödvändigt utredningsmaterial medför emellertid också resurskrävande administration hos Försäkringskassan och leder till frustration hos myndighetens personal. Mitt syfte med att inleda detta initiativ var i första hand att fästa uppmärksamhet vid dessa problem och att väcka tankar runt möjliga sätt att underlätta för Försäkringskassan att efterleva kraven på en rimlig handläggningstid.

text: Av remissvaret framgår att Försäkringskassan med gott resultat redan har ändrat vissa rutiner i fråga om när påminnelser ska skickas. Jag har vid min tillsyn noterat att det också förekommer brister i bevakningen av begärda kompletteringar (se bl.a. dnr 1574-2013). Det finns sannolikt ytterligare åtgärder att vidta i fråga om sådant som påminnelser och bevakningar. När det gäller möjligheten att fatta interimistiska beslut vill jag framhålla att såväl den enskilde som Försäkringskassan kan ta initiativ till att ett sådant beslut fattas. Myndigheten bör enligt min uppfattning utnyttja denna möjlighet så långt det går för att minska skadeverkningarna vid långa handläggningstider. I den mån det inte redan finns bör Försäkringskassan överväga att införa rutiner för i vilket skede en prövning av förutsättningarna för att fatta interimistiska beslut ska ske. Jag välkomnar således den fortsatta rutinöversyn som Försäkringskassan aviserar.

text: Den 25 april 2013 gav regeringen Försäkringskassan i uppdrag att bl.a. redovisa hur det egna arbetet med internationella ärenden förhåller sig till myndighetens uppgift att samarbeta med berörda myndigheter i Sverige och andra länder både i

text: Bestämmelser om tillfälliga beslut som fattas i avvaktan på slutliga beslut finns i såväl förordning 883/2004 och dess tillämpningsförordning som i SFB. I förordningarna kallas sådana beslut provisoriska, och i SFB benämns de interimistiska beslut.

text: generella frågor och i individuella ärenden (S2011/4671/SF, S2013/3286/SF). Jag har tagit del av den rapport som Försäkringskassan den 13 december 2013 lämnade som svar på uppdraget. I rapporten framhåller Försäkringskassan att det behövs ett effektivare samarbete med myndigheter i andra länder för att minska handläggningstiderna i enskilda ärenden. En förutsättning för att så ska ske är, enligt myndigheten, ett förbättrat it-stöd för de internationella ärendena både internt och externt mellan myndigheter i Sverige och andra länder. Som framgår av remissvaret är it-systemet EESSI under uppbyggnad och beräknas vara i drift 2018. Försäkringskassan lyfter även fram de särskilda problemen med långa svarstider när förfrågningar ställts till institutionerna i andra EU-länder. Myndigheten redogör i detta sammanhang för hur man har försökt påverka institutionerna i andra medlemsländer bl.a. genom att i enskilda ärenden kontakta förbindelseorganet i det andra landet. I några fall har ärenden lämnats över till representanter i Administrativa kommissionen (AK) . Försäkringskassan poängterar att problemet med långa svarstider kvarstår och uttalar att Sverige bör stödja initiativ till fortsatta diskussioner om detta inom AK (se Försäkringskassans rapport med dnr 023734-2013, s. 26 och 38). Jag ställer mig bakom de synpunkter som Försäkringskassan framför i dessa delar.

text: Sammanfattningsvis kan jag konstatera att det finns en stor medvetenhet hos Försäkringskassan om problemen med långa handläggningstider i ärenden med utlandsanknytning. Myndigheten har både sett över sina interna rutiner och lyft större frågor till regeringen. Även om Försäkringskassans möjligheter att påverka situationen ytterligare är begränsade tror jag att det är möjligt att, i väntan på ett utbyggt it-system, åstadkomma fler förbättringar med relativt små medel som t.ex. fortsatt översyn av påminnelsetidpunkter och bevakningssystem.

text: Ärendet avslutas.

text: AK är knuten till EU-kommissionen och består av regeringsföreträdare från medlemsländerna. AK ska bl.a. främja och utveckla samarbetet mellan medlemsstaterna och deras institutioner i frågor som rör social trygghet (artikel 71 och 72 i förordning 883/2004).