avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Kritik mot Socialnämnden i Haninge kommun för att en socialsekreterare upprättat och lämnat in ett yttrande till tingsrätten i ett ärende om verkställighet enligt 21 kap. föräldrabalken

sammanfattning: Under ett pågående ärende om verkställighet enligt 21 kap. föräldrabalken, FB, lämnade en socialsekreterare ett yttrande till tingsrätten. JO uttalar att det inte finns något lagligt stöd för en socialnämnd att på eget initiativ yttra sig till domstolen i ett ärende om verkställighet enligt 21 kap. FB. Varken nämnden eller en enskild tjänsteman bör därför på eget initiativ yttra sig till domstolen i ett sådant ärende. När ett yttrande, trots avsaknad av lagligt stöd, ändå lämnas in till domstolen av någon från socialtjänsten finns det enligt JO också en stor risk för att nämnden kan uppfattas som partisk redan genom att yttrandet upprättas. Utrymmet för en enskild tjänsteman att skriva ett yttrande i ett ärende om verkställighet, utan att nämnden uppfattas som partisk, är därför ytterst begränsat. Enligt JO är det aktuella yttrandet inte heller begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan det innehåller åsikter och framstår i delar närmast som en partsinlaga. I beslutet konstaterar JO att handläggningen inte har skett i enlighet med de krav på opartiskhet och saklighet som uppställs i 1 kap. 9 § regeringsformen, RF, och nämnden kritiseras både för att yttrandet över huvud taget upprättades och för att det lämnades in till tingsrätten.

text: Bakgrund

text: A.A. och B.B. har tillsammans tre barn. I juni 2018 beslutade Södertörns tingsrätt att B.B. skulle ha ensam vårdnad om barnen och att två av barnen skulle ha rätt till visst umgänge med A.A.

text: I augusti 2018 ansökte A.A. om verkställighet av vad tingsrätten hade beslutat om umgänge. Under handläggningen av ärendet lämnade Haninge kommun in ett yttrande där det bl.a. angavs följande:

text: C.C. och D.D. är sedan 180823 föremål för anmälan och därefter utredning om sexuella övergrepp förekommit i hemmet hos fadern.

text: Barnen har varit i förhör, fadern likaså. Utredningen pågår.

text: Det kan utifrån den aktuella situationen inte vara lämpligt att lämna barnen för umgänge hos den förälder de uppgett sig utsatta av.

text: Det kan heller inte, med hänvisning till den förundersökning som pågår vara lämpligt att lämna barnen till fadern, som då kan påverka utredningen. Oavsett tingsrättens eller faderns inställning till barnens situation och moderns inverkan har socialtjänsten inte gjort bedömningen att modern hindrat faderns umgänge med barnen för att sabotera deras kontakt. Modern har agerat till skydd för barnen utifrån den historik av våld som finns i familjens historik samt det uppförande fadern haft/har gentemot såväl modern som barnen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade A.A. på socialförvaltningen i Haninge kommun. Han var bl.a. kritisk mot att det aktuella yttrandet hade lämnats in till tingsrätten.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från socialförvaltningen i Haninge kommun och från Södertörns tingsrätt (mål nr Ä 11699-18) och Svea hovrätt (mål nr ÖÄ 9600- 18). Därefter begärde JO att Socialnämnden i Haninge kommun skulle yttra sig över anmälan. I yttrandet skulle nämnden särskilt belysa ett antal frågeställningar.

text: Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: Aktuellt intyg upprättades utifrån den utredning som föranleddes av förskolans anmälan till socialtjänsten. Detta intyg syftade inte på något som helst sätt att utgöra yttrande i själva tvisten om umgänge. Utan snarare utgöra rimlig förklaring till socialtjänstens bedömning samt agerande. På så sätt har socialtjänsten inte givit uttryck för ställningstagande i föräldrarnas konflikt och vårdnadstvist utan agerat i enlighet med det uppdrag som ankommer på socialtjänsten i

text: socialtjänstlagen

text: l kap

text: 2 §

text: , l st SoL, om barnets bästa. Därmed brister inte socialtjänsten i varken saklighet och opartiskhet och kan därför bedömas inte ha agerat i strid med l kap.

text: 9 § regeringsformen

text: . Vid ärende i domstol som rör verkställighet, vårdnad, boende och umgänge med barn är rutinen att familjerätten avger yttranden, efter rättens begäran. Dock utgör nämnda intyg ej sådant yttrande. Aktuellt intyg avser en skyddsbedömning och ett förtydligande av och denna därmed ej ett yttrande gällande vårdnad, boende eller umgänge.

text: Sedan JO tagit del av remissvaret begärde JO att nämnden skulle besvara frågan om varför det aktuella yttrandet hade lämnats till tingsrätten.

text: Nämnden kom in med ett remissvar och uppgav följande:

text: Den 23 augusti 2018 inkom anmälan från förskolan där barnet C.C. berättat om sexuella övergrepp som pappan utsatt henne och hennes bror för. C.C. och D.D. hade ett inplanerat umgänge med pappan kommande helg. Socialtjänstens skyddsbedömning resulterade bl.a. i att modern uppmanades att skydda barnen från umgänge med pappan. En polisanmälan upprättades samma datum. Barnen förhördes av polisen i närvaro av särskild ställföreträdare för barn den 31 augusti 2018 och pappan delgavs misstanke om våldtäkt mot barn och anhölls av åklagare den 6 september 2018. Den 12 september 2018 inkom ytterligare en anmälan, detta sedan C.C. berättat för modern om ytterligare sexuella övergrepp från fadern. Denna information överlämnades till polisen. Modern uppmanades

text: än en gång att skydda barnen från fadern p.g.a. de inkomna anmälningarna som utreddes av polis. Om modern inte hade skyddat barnen så hade socialtjänsten fått träda in och skydda barnen. Socialtjänsten bedömde ett intyg som nödvändigt för att motivera socialtjänstens bedömning/ställningstagande då kravet på skyddande av barnen kom från myndigheten och hade verkställts genom ett omedelbart omhändertagande enligt

text: 6 §

text: LVU om modern inte agerat till skydd för barnen. Skyddsbedömningen kring att kvarhålla barnen kom alltså från socialtjänsten men kunde likväl ekonomiskt skada modern då hon tidigare ådragit sig viteskrav då hon behövt skydda barnen. Intyget visade då på att kvarhållandet inte var på moderns initiativ och detta var av vikt för tingsrätten att informeras om. I socialtjänstens uppdrag ingår att skydda barn från att fara illa där skyddsbedömningar inte alltid delas av föräldrarna. Dock bedömer socialtjänsten att barnperspektivet och barnets bästa hade företräde denna gång varför myndigheten står fast vid sin bedömning. A.A. kommenterade nämndens remissvar.

text: Bedömning

text: Objektivitetsprincipen Enligt

text: 1 kap. 9 §

text: RF ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Kravet på saklighet och opartiskhet brukar benämnas objektivitetsprincipen.

text: Bestämmelsen i

text: 1 kap. 9 §

text: RF omfattar inte enbart hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Även hur myndighetens agerande har uppfattats är av betydelse. Redan risken för att andra kan uppfatta att saklighet och opartiskhet inte iakttas är tillräckligt för att handlandet ska kunna anses strida mot

text: 1 kap. 9 §

text: RF (Se JO:s beslut den 18 juni 2019 i ärende med dnr 1671-2019 och däri gjorda hänvisningar).

text: Socialnämndens möjlighet att yttra sig till domstolen i ett ärende om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB Enligt

text: 6 kap. 19 §

text: FB ska en domstol som handlägger ett mål eller ärende om vårdnad, boende och umgänge se till att dessa frågor blir tillbörligt utredda. I domstolens utredningsskyldighet ingår bl.a. att ge socialnämnden tillfälle att lämna upplysningar eller att, vid behov, ge nämnden i uppdrag att utse någon att verkställa en vårdnads-, umgänges- eller boendeutredning.

text: Bestämmelsen i

text: 6 kap. 19 §

text: FB är inte tillämplig när domstolen prövar frågor om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB. När det gäller den typen av ärenden har domstolen i stället, enligt

text: 21 kap. 2 §

text: FB, möjlighet att ge en ledamot eller suppleant i socialnämnden eller en tjänsteman inom socialtjänsten i uppdrag att verka för att den som har hand om barnet frivilligt ska fullgöra vad som åligger honom eller henne. Ett sådant uppdrag får även lämnas åt någon annan lämplig person. Den som har fått ett sådant uppdrag ska inom den tid som domstolen bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits och vad som i övrigt har kommit fram. Någon annan bestämmelse som ger nämnden rätt att lämna upplysningar till domstolen finns inte i

text: 21 kap.

text: FB.

text: Om socialnämnden får veta att någon åtgärd behöver vidtas i fråga om vårdnad, umgänge eller förmyndarskap för ett barn ska nämnden göra en framställning eller ansökan om det hos den domstol till vilket ärendet hör (5 kap. 2 § socialtjänstförordningen [2001:937]). JO har tidigare ansett att det med stöd av den bestämmelsen är möjligt för nämnden att självmant lämna synpunkter till domstolen i ett mål om vårdnad och umgänge (se JO:s beslut den 21 oktober 1997 i ärende med dnr 3825-1996). Bestämmelsens ordalydelse ger dock inte stöd för att nämnden på samma sätt skulle kunna lämna synpunkter till domstolen i ett ärende om verkställighet (se JO:s beslut den 30 januari 2013 i ärende med dnr 5612-2011).

text: Det kan inte uteslutas att det kan finnas fall då domstolen med hänsyn till sin utredningsskyldighet enligt

text: 12 § lagen (1996:242)

text: om domstolsärenden (jfr

text: 21 kap. 16 §

text: FB) skulle kunna begära någon form av yttrande eller redogörelse från socialnämnden i ett ärende om verkställighet. Bestämmelsen ger dock inte nämnden rätt att på eget initiativ lämna ett yttrande till domstolen.

text: Sammanfattningsvis finns det inte någon bestämmelse som ger en socialnämnd rätt att på eget initiativ lämna synpunkter till domstolen i ett ärende om verkställighet. Nämnden kan därför inte självmant yttra sig eller lämna någon form av redogörelse för parternas förhållande till domstolen. Detsamma gäller givetvis även för enskilda tjänstemän vid nämndens förvaltning.

text: Bedömningen i det här fallet Hösten 2018 pågick det ett ärende om verkställighet av umgänge enligt

text: 21 kap.

text: FB mellan A.A. och B.B. vid Södertörns tingsrätt. Av tingsrättens dagboksblad framgår att det under handläggningen kom in ett yttrande från Haninge kommun. Yttrandet är benämnt intyg och undertecknat av en socialsekreterare. Syftet med yttrandet var, enligt Socialnämnden i Haninge kommun, att informera tingsrätten om bakgrunden till att B.B. inte hade överlämnat barnen till A.A.

text: Som redogjorts för finns det inte något lagligt stöd för en socialnämnd att på eget initiativ yttra sig till domstolen i ett ärende om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB. Varken nämnden eller en enskild tjänsteman bör därför på eget initiativ yttra sig till domstolen i ett sådant ärende. När ett yttrande, trots avsaknad av lagligt stöd, ändå lämnas in till domstolen av någon från socialtjänsten finns det också en stor risk för att nämnden kan uppfattas som partisk redan genom att yttrandet upprättas. Utrymmet för en enskild tjänsteman att skriva ett yttrande i ett ärende om verkställighet, utan att nämnden uppfattas som partisk, är därför ytterst begränsat (jfr JO:s beslut den 21 december 2018 i ärende med dnr 1258- 2017).

text: När det gäller yttrandets innehåll kan jag konstatera att det inte är begränsat till en redogörelse för faktiska omständigheter, utan att det innehåller åsikter och i delar närmast framstår som en partsinlaga. Det anges bl.a. att det inte är

text: lämpligt att barnen har umgänge med A.A. samt att B.B. inte har agerat för att sabotera umgänget mellan barnen och A.A.

text: Det är svårt att uppfatta yttrandet på annat sätt än som ett ställningstagande för B.B., och jag har stor förståelse för att det gav A.A. skäl att ifrågasätta inte bara socialförvaltningens utan även nämndens objektivitet. Handläggningen har inte skett i enlighet med de krav på opartiskhet och saklighet som uppställs i

text: 1 kap. 9 §

text: RF, och nämnden förtjänar kritik både för att yttrandet över huvud taget upprättades och för att det lämnades in till tingsrätten.

text: Vad A.A. i övrigt har uppgett ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Information
Verkställighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en rådman vid Norrköpings tingsrätt för avfattningen av ett interimistiskt beslut om vårdnad

org: jo

sammanfattning: I ett interimistiskt beslut, i vilket förordnades att vårdnaden om ett barn skulle anförtros fadern ensam, angavs att det ankom på fadern att hos socialnämnd söka bistånd för hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen av barnet. Personal vid bl.a. socialförvaltningen medverkade sedan vid hämtningen av barnet. Av utredningen i ärendet har framkommit att formuleringen varken var ett beslut om verkställighet eller avsett som ett åläggande för socialnämnd att medverka vid verkställighet utan istället avsett som en upplysning till bl.a. fadern att det fanns möjlighet för honom att söka bistånd hos socialtjänsten i form av hjälp och stöd i hans föräldraroll. Jag är kritisk till hur upplysningen utformades och att den togs in i avgörandets slut.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: AA och BB har tillsammans dottern CC, född år 2001. Rådmannen DD vid Norrköpings tingsrätt beslutade den 6 november 2009 att vårdnaden om CC intermistiskt skulle tillerkännas AA. I avgörandets slut angavs också att det ankom på AA att hos socialnämnden i Smedjebackens kommun i samarbete med socialnämnden i Finspångs kommun söka bistånd för hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen av CC. Vidare angavs att beslutet tillställdes nämnda socialnämnder för kännedom om det genom beslutet uppkomna behovet av bistånd.

type: stycke

text: AA vände sig till socialförvaltningen i Finspångs kommun för att få bistånd av förvaltningen när han skulle hämta CC. Den 10 november 2009 hämtade han CC på Storängsskolan. Personal vid förvaltningen och skolan medverkade vid hämtningen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde EE, som ombud för BB, klagomål mot socialnämnden i Finspångs kommun och Storängsskolan. Klagomålen avsåg att befattningshavare vid socialnämnden och skolan bistod AA när han hämtade CC vid skolan mot både CC:s och BB:s vilja. EE refererade till det ovan nämnda beslutet och uppgav bl.a. att socialnämnden hade tolkat tingsrättens interimistiska beslut i nu aktuellt avseende som ett uppdrag till nämnden att hjälpa till vid verkställigheten av beslutet om överflyttning av vårdnad och hänvisade härvid till

text: journalanteckningar som fogats till anmälan. Hon påtalade även att tingsrätten inte kunde ge socialnämnden ett sådant uppdrag.

text: Klagomålen mot socialnämnden och skolan är föremål för justitieombudsmannen Lilian Wiklunds prövning i JO:s ärende dnr 6419-2009 medan tingsrättens handläggning prövas i detta ärende.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål T 2359-09 begärdes in och granskades.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar och yttrande om vilka rättsliga överväganden tingsrätten gjorde beträffande beslutets lydelse i aktuellt avseende. Tingsrätten (lagmannen FF) kom in med ett remissvar till vilket fogats ett yttrande från DD.

text: DD hänvisade till att AA vid ett sammanträde för muntlig förberedelse i oktober

text: 2009 uppgett bl.a. att han var medveten om att det skulle innebära en stor omställning för CC att flytta till honom och att han var beredd att ta emot hjälp av socialförvaltningen för att övergången skulle bli så lindrig som möjlig. DD uppgav därutöver bl.a. följande.

text: Tingsrätten har vid fattande av det interimistiska beslutet haft att pröva fråga om vårdnad och boende beträffande barnet CC. Fråga har inte uppkommit om att i samband med det interimistiska beslutet meddela något beslut om vitesförläggande. Inte heller har fråga uppkommit om att meddela annat beslut om verkställighet av det interimistiska beslutet om vårdnad med tillämpning av bestämmelserna i 21 kapitlet

text: föräldrabalken

text: . Ett interimistiskt beslut får verkställas på samma sätt som en dom som har vunnit laga kraft. Något särskilt förordnande om omedelbar verkställighet behövs därför inte meddelas. Rättar sig en förälder inte efter domstolens beslut kan den andra föräldern begära verkställighet genom ansökan hos tingsrätt. (Se

text: 6 kap 20 § föräldrabalken

text: jämfört med bestämmelserna i

text: 21 kap

text: föräldrabalken

text: samt Mats Sjösten, ”Boende och umgänge samt verkställigheten av sådana avgöranden och överenskommelser”, tredje upplagan, sidan 180 f.) Genom det av tingsrätten meddelade beslutet – att vårdnaden om CC för tiden till dess dom meddelas eller annat avtalas eller beslutas skulle anförtros fadern AA – förelåg alltså ett verkställbart beslut om överflyttning av vårdnaden. Tingsrätten hade därmed att utgå från att beslutet genast kunde verkställas av föräldrarna. Av den hittillsvarande utredningen i målet framgick att CC genom Socialnämnden i Finspångs kommun var beviljad bistånd vid sitt boende hos BB. Som angetts ovan var AA ”medveten om att det skulle innebära en stor omställning för CC att flytta till honom” och var ”beredd att ta emot hjälp av socialförvaltningen för att övergången skall bli så lindrig som möjligt.” Utifrån barnkonsekvensanalys enligt Barnkonventionen och vad AA uppgett, fanns anledning uppmärksamma AA på att det ankom på honom själv att söka bistånd för hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen av CC. Med uttrycket bistånd avsågs bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: eller så kallat frivilligt bistånd utöver lag. Då CC var beviljad bistånd vid boende hos BB, fanns anledning uppmärksamma socialnämnderna på det genom beslutet uppkomna behovet av bistånd. Tingsrätten har inte meddelat något beslut om verkställighet enligt

text: 21 kap

text: föräldrabalken

text: Tingsrätten har inte kunnat eller avsett att ålägga resp. socialnämnd att besluta om visst bistånd, utan har beslutat att tillställa socialnämnderna beslutet för kännedom om behovet. Måhända finns anledning framta genomarbetad bilaga till interimistiska beslut med upplysningar om beslutens innebörd och deras verkställbarhet samt verkställighetsärenden.

text: FF anförde följande.

text: Enligt min mening skall i domslut och i beslut endast framställda yrkanden besvaras. Jag bortser härvid från sådana fall där det direkt av lagtext framgår att domslut (beslut) även skall omfatta annan information, t ex

text: 6 kap 3 § andra stycket föräldrabalken

text: . En annan sak är att det i många fall kan finnas anledning att i domskäl eller i skälen för ett beslut informera part om ett visst förhållande som inte är direkt hänförligt till yrkandena i målet. Tvistar parterna exempelvis om umgänge med barn, bör rätten kunna erinra om att de kan få bistånd från socialnämnd med att träffa en överenskommelse i frågan. När det gäller expediering av handlingar från tingsrätten, är min uppfattning den att sådan endast bör ske på särskild begäran eller då detta är särskilt föreskrivet. Eftersom det aktuella beslutet innebar en ändring i fråga om vårdnaden, skulle beslutet under alla förhållanden ha expedierats till socialnämnden i barnets hemkommun. Innehållet i tingsrättens beslut den 6 november 2009 bör kunna ses som just en sådan tilläggsinformation som jag berört ovan. Beslutet har dock uppenbarligen fått en olycklig utformning, särskilt mot bakgrund av texten ”ankommer på AA”, vilket onekligen ger intryck av ett åliggande för honom att påkalla åtgärd från Smedjebackens kommuns sida. Å andra sidan kan texten svårligen tolkas som ett förordnande om verkställighet, det vill säga ett åliggande för Smedjebackens kommun att enligt reglerna i

text: 21 kap

text: föräldrabalken

text: medverka vid en överflyttning av vårdnad.

text: DD inkom därefter med kompletterande upplysningar och uppgav bl.a. följande.

text: Vid överläggningar mellan domare i Norrköpings respektive Örebro tingsrätt och företrädare för socialtjänst i kommuner ingående i respektive domsaga, har framhållits att det vid exempelvis expediering av beslut innefattande beslut om kontaktperson vid umgänge är av vikt att domen utöver expediering till socialtjänstens familjerättsenhet även expedieras till socialtjänstens biståndsenhet. Detta då beslut om insatser fattas av biståndshandläggare. Någon uttrycklig bestämmelse om socialnämndens skyldighet att utse en kontaktperson vid umgänge finns inte, vare sig i

text: föräldrabalken

text: eller i

text: socialtjänstlagen

text: och inte heller i någon annan lagstiftning. Gällande rätt innebär emellertid att domstolen kan föreskriva att umgänge skall ske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd person. Allmän domstol kan emellertid inte ålägga socialnämnden att utse en kontaktperson vid utövande av umgänge. Domstolens förordnande om att umgänge skall ske i närvaro av en av socialnämnden förordnad kontaktperson är närmast att se som en begäran om nämndens medverkan. Tingsrättens beslut i punkten 2 ”Det ankommer på AA att hos Socialnämnden i Smedjebackens kommun i samarbete med Socialnämnden i Finspångs kommun söka bistånd för hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen av CC. Detta beslut tillställs nämnds socialnämnder för kännedom om det genom beslutet uppkomna behovet av bistånd.” har avfattats utifrån de ställningstaganden som gäller beträffande kontaktperson. Det har inte varit fråga om ett åläggande utan om en upplysning om föreliggande behov. I likhet med expediering av avgöranden med föreskrivande att umgänge skall ske i närvaro av t.ex. en av socialnämnden utsedd kontaktperson till socialtjänstens

text: biståndsenhet, har beslut fattats att avgörandet skall expedieras till socialnämnden på angivet sätt. Ett beslut om att umgänge skall ske i närvaro av en kontaktperson innebär ej handräckning. Inte heller har rättens beslut under punkten 2 innefattat uttryck innebärande handräckning. Vid särskild förfrågan per telefon, har tingsrätten upplyst företrädare för socialtjänsten om möjligheten för AA att hos tingsrätten ansöka om verkställighet av beslutet. I JO:s ärende dnr 6419-2009, som enligt vad som ovan angetts avser socialnämndens och skolans ageranden vid AA:s hämtning av CC, har Finspångs kommun i ett remissvar bl.a. angett att tingsrättens skrivning i beslutet om att AA kunde söka bistånd om hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen, skapade en osäkerhet hos socialtjänsten och att det är möjligt att beslutet uppfattades som likställt med en dom om verkställighet.

text: EE yttrade sig över tingsrättens remissvar.

text: Rättslig reglering

text: Ett interimistiskt beslut om vårdnad gäller till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Beslutet går i verkställighet på samma sätt som en lagakraftägande dom men kan när som helst ändras av rätten (

text: 6 kap.

text: 20 § första

text: och

text: tredje stycket

text: föräldrabalken

text: , förkortad FB).

text: I

text: 6 kap. 21 §

text: FB ges en befogenhet för rätten att meddela vitesföreläggande i samband med ett interimistiskt beslut. Härutöver finns inte möjlighet att redan inom ramen för det pågående vårdnadsmålet ta upp frågan om verkställigheten av ett interimistiskt beslut.

text: Bestämmelser om verkställighet av bl.a. beslut om vårdnad finns i

text: 21 kap.

text: FB. Enligt dessa bestämmelser prövar rätten verkställighetsfrågan efter ansökan härom. Denna prövning sker i ett särskilt ärende och handläggs således skilt från prövningen av sakfrågan. När verkställighet begärs för överlämnande av ett barn ska rätten i första hand försöka få den som barnet vistas hos att frivilligt överlämna barnet till den som rätteligen ska ha hand om det. Domstolen kan därför innan den förordnar om verkställighet, uppdra åt t.ex. en tjänsteman inom socialtjänsten att verka för att den som har hand om barnet frivilligt fullgör vad som åligger honom eller henne (2 §). När överflyttning inte sker frivilligt får tvångsmedel tillgripas. I 3 § stadgas att rätten, om den förordnar om verkställighet, får förelägga vite eller besluta att barnet ska hämtas genom polismyndighetens försorg.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att DD den 6 november 2009 beslutade att vårdnaden om barnet CC interimistiskt skulle anförtros AA ensam. I avgörandets slut angavs också att det ankom på AA att hos socialnämnden i Smedjebackens kommun i samarbete med socialnämnden i Finspångs kommun söka bistånd för hjälp inför och vid vårdnadsöverflyttningen av CC. Vidare angavs att beslutet tillställdes

text: DD har uppgett att den aktuella formuleringen i beslutet inte var ett beslut om verkställighet enligt

text: 21 kap.

text: FB. Någon sådan talan var inte heller anhängiggjord. Han har även uppgett att han inte avsett att meddela ett åläggande för respektive socialnämnd att medverka vid den rent faktiska vårdnadsöverflyttningen, dvs. vid verkställigheten av beslutet om vårdnad. Ett sådant åläggande saknar laglig grund och hade således, som även DD uppgett, inte kunnat meddelas av tingsrätten.

text: Enligt DD var den aktuella formuleringen föranledd av att AA under målets handläggning hade uppgett att han var medveten om att det skulle innebära en stor omställning för CC att flytta till honom och att han var beredd att ta emot hjälp från socialförvaltningen för att övergången skulle bli så lindrig som möjlig. Det bistånd som avsågs i beslutet var således sådant stöd och hjälp till AA i hans föräldraroll som kan lämnas av socialtjänsten. Den aktuella formuleringen var, enligt DD, avsedd som en upplysning dels till AA om att det ankom på honom själv att söka sådant bistånd, dels till socialnämnderna om behovet av bistånd.

text: Såvitt framkommit synes emellertid såväl AA som socialförvaltningen i Finspångs kommun ha tolkat tingsrättens beslut på så sätt att detta innebar att förvaltningen hade att hjälpa AA vid en hämtning av CC. Jag hyser för egen del viss förståelse för att en sådan misstolkning kunnat ske. Detta särskilt mot bakgrund av hur DD uttryckt sig samt att den aktuella upplysningen var införd i beslutet som en del av avgörandets slut. Som FF berört ska en sådan upplysning, om den är behövlig, utformas på ett sådant sätt att den inte ger intryck av att vara ett åliggande och den ska heller inte ingå i avgörandets slut.

text: Vad som i övrigt framkommit föranleder inte någon ytterligare åtgärd från min sida.

text: Med den kritik som ligger i vad jag nu har uttalat avslutas ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Dokumentation Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Diskrimineringsombudsmannen (DO) angående underlåtenhet att besvara frågor, m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 21 december 2009, anförde AA i huvudsak följande. Hans mor skickade i mars 2009 en anmälan till DO. I april 2009 fick hans mor ett bekräftelsebrev från DO att anmälan hade inkommit. Av bekräftelsebrevet framgick att handläggare hos DO var BB. Under sju månader har han utan framgång försökt att komma i kontakt BB. Han har ringt BB tre till fyra gånger per vecka men inte vid något tillfälle har BB svarat i telefon. Vid minst fem tillfällen lämnade han meddelanden i BB:s röstbrevlåda varvid han bad handläggaren att återkomma till honom. Han har vid två tillfällen, den 17 och 18 november 2009, skickat e-postmeddelanden till DO i vilka han bett myndigheten att höra av sig. Den 19 november 2009 fick han ett e-postmeddelande från DO i vilket han fick beskedet att DO:s handläggningstider är ganska långa. Samma dag skickade han ett e-postmeddelande till DO i vilket han frågade om handläggningstiden skulle uppgå till veckor, månader eller tio år. Han fick inget svar på e-postmeddelandet.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till DO för yttrande. DO CC anförde i remissvar bl.a. följande. – – –

text: Bakgrund

text: Den 24 mars 2009 gör AA:s mor en anmälan till DO. Den 20 april 2009 skickar DO ett bekräftelsebrev där också handläggare anges. Handläggaren har därefter utrett ärendet och kommit fram till att anmälan inte omfattas av

text: diskrimineringslagen

text: . I slutet av juni föredrog handläggaren ärendet. Det bestämdes då att ärendet inte skulle avslutas direkt utan att, i ett samlat grepp, analysera ärendet tillsammans med samtliga de ärenden som faller utanför

text: diskrimineringslagen

text: . Den 17 november 2009 mejlar AA till DO och påtalar sina svårigheter med att komma i kontakt med DO. Särskilt gäller det de svårigheter han upplevt, under de senaste veckorna, att komma i kontakt med handläggaren. Detta mejl vidarebefordrades direkt till berörd enhetschef.

text: Den 18 november 2009 mejlar AA igen till DO. Även i det mejlet beskrivs svårigheterna med att komma i kontakt med handläggaren samt att telefonmeddelanden har lämnats vid tre tillfällen på handläggarens telefonsvarare. Den 19 november 2009 besvarar den handläggare som övertagit ärendet AA:s mejl. Senare samma dag, den 19 november 2009, återkommer AA via mejl.

text: DO:s handläggning

text: AA beskriver i sina mejl att det varit svårt att komma i kontakt med DO och berörd handläggare under hösten. Den 25 september 2009 noterade handläggaren ett telefonmeddelande som han sedermera kunde härleda till AA. AA hade dock varken lämnat namn eller ärendenummer när han lämnat sitt meddelande utan endast ett telefonnummer. Det var därför svårt att härleda samtalet till det aktuella ärendet. På det angivna numret sökte handläggaren vid några tillfällen AA men utan att få svar. Några andra telefonmeddelanden har inte noterats av handläggaren eller någon annan på myndigheten. Det förekommer dock ofta att anmälare lämnar telefonmeddelanden utan att ange sitt namn, ärendenummer eller telefonnummer. Den 19 november 2009 besvarades AA:s mejl från den 17 och 18 november. Hans kompletterande fråga har inte besvarats. DO har svårt att besvara den då återstående handläggningstid alltid styrs av de prioriteringar som måste göras beträffande nya inkommande ärenden.

text: DO:s bedömning

text: DO beklagar att AA haft svårigheter att komma i kontakt med DO och att DO:s rutiner brustit vid något tillfälle. DO har sedan detta inträffade fastställt en telefonpolicy som ställer tydliga krav på bemötande och tillgänglighet. DO har också under sitt första verksamhetsår arbetat mycket med att utveckla rutiner för såväl individanmälningar som rådgivningsfrågor. Utvecklingsarbetet är inte avslutat utan DO kommer att fortsätta utveckla såväl rutiner som stödsystem för att minimera eventuella brister i vår handläggning.

text: AA gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Därefter inhämtades och granskades DO:s akt i ärendet. Därvid framkom bl.a. att DO den 26 februari 2010 meddelat beslut i AA:s mors ärende.

text: Bedömning

text: Serviceskyldigheten I

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet gentemot enskilda.

text: Av

text: 4 § förvaltningslagen

text: framgår att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Frågor från enskilda ska besvaras så snart som möjligt.

text: Enligt

text: 5 § förvaltningslagen

text: ska myndigheterna ta emot besök och telefonsamtal från enskilda. Myndigheterna ska också se till att det är möjligt för enskilda att kontakta dem med hjälp av telefax och elektronisk post och att svar kan lämnas på samma sätt.

text: Serviceskyldigheten i

text: och

text: 5 §§

text: förvaltningslagen

text: är vidsträckt men inte obegränsad. Myndigheten avgör själv i vilken utsträckning det kan vara lämpligt att ge hjälp, i vilken form svar på frågor ska ges, etc. Det kommer alltså an på myndigheten att avgöra t.ex. om frågor ska besvaras skriftligen eller muntligen. Enbart det förhållandet att en enskild inte är nöjd med innehållet i ett visst lämnat svar innebär inte att serviceskyldigheten har åsidosatts. Någon form av svar bör dock utgå och svaret får inte dröja längre än nödvändigt.

text: Av utredningen framgår att AA den 19 november 2009 i ett e-postmeddelande till sin handläggare hos DO frågade hur lång handläggningstiden i hans mors ärende beräknades bli. Handläggaren hos DO besvarade inte AA:s fråga. DO har i sitt remissvar uppgett att svårigheter fanns att besvara frågan. Jag konstaterar att DO under sådana förhållanden borde ha underrättat AA om att något svar på hans fråga inte kunde lämnas. Att DO underlåtit att återkomma till AA över huvud taget sedan han ställt en fråga till myndigheten är inte acceptabelt. DO förtjänar kritik för sin underlåtenhet.

text: En enskild ska inom rimlig tid kunna komma i kontakt med sin handläggare vid en myndighet eller, i dennes frånvaro, bli hänvisad till en annan. Av utredningen framgår att AA har haft svårigheter att komma i kontakt med sin handläggare hos DO. DO, som har beklagat det inträffade, förtjänar kritik för den bristande tillgängligheten. Min förhoppning är att de åtgärder DO vidtagit, såsom att införa en telefonpolicy vid myndigheten, bidrar till att en godtagbar servicenivå upprätthålls framledes. Bristande dokumentation, m.m. Enligt

text: 15 § förvaltningslagen

text: ska uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Även uppgifter som inte tillför ärendet sakuppgifter, utan endast rör ärendets yttre gång, t.ex. kontakter med parter, måste i stor utsträckning dokumenteras (se t.ex. JO:s beslut den 3 mars 2005, dnr

text: Kravet på dokumentation har betydelse på flera sätt. Bl.a. är dokumentationen viktig vid JO:s granskning av hur myndigheterna handlägger sina ärenden. Den möjliggör över huvud taget en kontroll i efterhand av vad som hänt i ett ärende (se härom bl.a. Trygve Hellners och Bo Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2007, s. 167).

text: DO har i remissvaret anfört att AA:s mors ärende föredrogs i slutet av juni 2009 och att det då bestämdes att ärendet inte skulle avslutas direkt utan att det, i samlat grepp, skulle analyseras tillsammans med övriga ärenden som faller utanför

text: diskrimineringslagen (2008:567)

text: . Några handläggningsåtgärder med anledning av det anförda har emellertid inte dokumenterats i AA:s mors ärende. DO förtjänar kritik för den bristande dokumentationen.

text: Jag noterar också att innebörden i DO:s yttrande är att ärendet hade kunnat avgöras redan i juni 2009. Nu kom beslut att fattas först i februari 2010 och handläggnings-

text: tiden uppgick sammanlagt till elva månader. Detta är naturligtvis oacceptabelt. DO förtjänar kritik även i detta avseende. För övrigt finner jag det anmärkningsvärt att det inte heller av DO:s beslut framgår att ärendet analyserats tillsammans med övriga ärenden som faller utanför

text: diskrimineringslagen

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Barn/ungdom
Interimistiskt beslut
Långsam handläggning
Umgänge

title: Kritik mot Kalmar tingsrätt och mot två av tingsrättens domare för handläggningen av ett mål om vårdnad om barn m.m.

sammanfattning: Ett mål om vårdnad om barn m.m. i tingsrätten rörde tre barn som var 11, 9 respektive 3 år gamla när målet inleddes. Tingsrätten utsåg en medlare som skulle försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning. Medlaren lyckades emellertid inte med det. När domen slutligen föll två år och nio månader efter det att målet hade inletts var barnen 14, 12 respektive 6 år gamla. I JO:s beslut konstateras att det måste anses vara ett misslyckande att ett mål om barn tagit så lång tid som två år och nio månader att handlägga. De viktigaste orsakerna till den långa handläggningstiden är avsaknaden av tidsplan och den bristfälliga uppföljningen av medlarens insatser. Tingsrätten kritiseras för detta. Vid sidan av handläggningstiden har tre ytterligare saker uppmärksammats vid JO:s granskning. 1. Tingsrätten uppdrog åt två olika personer att hålla samtal med parternas två äldsta barn. Det är emellertid inte möjligt för en domstol att utan stöd av lag bestämma att någon utomstående person ska samtala med ett barn, och den domare som fattade besluten får kritik. 2. Tingsrätten beslutade hur en vårdinrättning skulle prioritera en remiss som avsåg barnen. Det finns inget stöd i lagen för ett sådant beslut, och den domare som fattade beslutet får kritik. 3. I tre beslut om umgänge mellan en av föräldrarna och ett av barnen gav tingsrätten utomstående personer – medlarens biträde och en ännu inte utsedd person som skulle vara umgängesstöd – rätt att i vissa situationer bestämma om umgänget. Lagen ger emellertid inte möjlighet till denna typ av delegerat beslutsfattande, och den domare som fattade besluten får kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kalmar tingsrätt med anledning av handläggningen av ett mål om vårdnad om barn m.m. Hon uppgav bl.a. följande:

text: Hon lämnade in en ansökan om stämning till tingsrätten i september 2011. Sedan tingsrätten hade förordnat en medlare pågick medlingen under allt för lång tid utan att någon samförståndslösning nåddes. Tingsrätten upprättade aldrig någon tidsplan för handläggningen av målet. Vidare fattade tingsrätten ett

text: antal beslut under handläggningen som inte hade stöd i lagen. Först i juni 2014 avgjorde tingsrätten målet.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål T 3267-11 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: AA och BB hade tidigare varit gifta med varandra. De hade gemensamt vårdnaden om sina tre barn som när målet inleddes var 11, 9 respektive 3 år gamla. Barnen skulle enligt en tidigare dom från Kalmar tingsrätt bo tillsammans med AA. Målet, som gällde vårdnaden om barnen, barnens boende och barnens rätt till umgänge med föräldrarna, inleddes vid tingsrätten genom AA:s ansökan om stämning den 8 september 2011. Sedan parterna hade enats om att de ville ha medling utsåg tingsrätten den 14 december 2011 en medlare, CC, som skulle försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning. Enligt beslutet skulle medlaren ge in ett yttrande till tingsrätten senast den 11 januari 2012. Den 13 januari 2012 begärde och fick medlaren anstånd med att redovisa uppdraget till den 7 februari 2012. Den 9 februari 2012 begärde och fick medlaren anstånd med att redovisa uppdraget till den 9 mars 2012 och den 15 mars 2012 begärde och fick han anstånd till den 16 april 2012. Den 20 augusti 2012 begärde medlaren anstånd till den 30 september 2012. Denna begäran synes inte ha besvarats av tingsrätten. Därefter fortsatte medlingen utan att tingsrätten fattade några fler beslut om anstånd. I ett beslut den 22 oktober 2013 entledigade tingsrätten medlaren från uppdraget. Medlaruppdraget hade då pågått under cirka ett år och nio månader.

text: I ett beslut den 3 maj 2013 förordnade tingsrätten att en psykiater, DD, i egenskap av biträde till medlaren skulle hålla barnsamtal med parternas två äldsta barn inom ramen för medlingen. AA hade motsatt sig detta. I ett beslut den 19 juni 2013 förordnade tingsrätten att en person som medlaren utsett skulle hålla samtal med de två äldsta barnen.

text: Den 5 juli 2013 beslutade tingsrätten att tingsrättens interimistiska beslut om visst umgänge och om att en person som medlaren utsett skulle hålla barnsamtal skulle äga företräde framför åtgärder med anledning av en remiss som en läkare hade skickat till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Kalmar.

text: Den 19 juni och den 8 augusti 2013 beslutade tingsrätten interimistiskt om visst umgänge och förordnade att alternativt umgänge i nära anslutning till det beslutade umgänget skulle bestämmas av medlarens biträde EE i samråd med parterna om hinder skulle uppstå för umgänge den aktuella tiden.

text: Tingsrätten beslutade den 22 oktober 2013 interimistiskt om visst umgänge varannan vecka med början vecka 45. Tid och plats för umgänget skulle enligt beslutet bestämmas av en umgängesstödjare i samråd med parterna.

text: Tingsrätten meddelade dom i målet den 23 juni 2014, dvs. cirka två år och nio månader efter att det hade inletts. Någon tidsplan hade inte upprättats i målet.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten, som uppmanades att lämna upplysningar om och yttra sig över följande:

text: 1. Handläggningens förenlighet med bestämmelsen i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , RB.

text: 2. Skälen till att tingsrätten inte upprättade någon tidsplan för målets handläggning (

text: 42 kap. 6 § fjärde stycket

text: RB).

text: 3. Hur tingsrätten tillämpade

text: 6 kap. 18 a § andra stycket föräldrabalken

text: , FB, i målet.

text: 4. Vilket lagligt stöd tingsrätten hade för besluten den 3 maj 2013 och den 19 juni 2013 att förordna att DD, i egenskap av biträde till medlaren, och en person som medlaren utsett skulle hålla samtal med två av de barn som tvisten rörde.

text: 5. Vilket lagligt stöd tingsrätten hade för att i beslutet den 5 juli 2013 förordna att det som tingsrätten hade beslutat om i punkterna 2 och 3 i tingsrättens beslut den 19 juni 2013 skulle äga företräde framför åtgärder med anledning av den remiss som en läkare hade skickat till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Kalmar.

text: 6. Vilket lagligt stöd tingsrätten hade för besluten den 19 juni 2013 och den 8 augusti 2013 att överlämna åt medlarens biträde EE att bestämma alternativt umgänge i samråd med parterna för det fall det skulle uppstå hinder för det umgänge tingsrätten beslutat samt för beslutet den 22 oktober 2013 att överlämna åt en umgängesstödjare att bestämma tid och plats för visst umgänge.

text: Tingsrätten (lagmannen FF) lämnade ett remissvar tillsammans med ett yttrande från rådmannen GG.

text: FF uppgav följande:

text: Tingsrätten har blivit anmodad att yttra sig över handläggningen i målet T 3267-11. Jag har inhämtat underyttrande från rådmannen GG, som är den som handlagt målet under större delen av tiden. När GG gick på föräldraledighet kom målet att avgöras av f.d. chefsrådmannen HH. GG:s yttrande bifogas och jag hänvisar för en redogörelse för hanteringen i sak till vad som där anförs. Jag delar GG:s uppfattning om tillämpningen av gällande rätt. Jag vill inleda med att säga att GG visserligen är en relativt ung domare men att hon är mycket mogen och omdömesgill och att hon därför är sällsynt väl lämpad för handläggningen av vårdnadsmål med de särskilda krav som dessa mål ställer på handläggningen.

text: Vårdnadsmål är mycket speciella därigenom att individuell hänsyn måste tas till förhållandena i varje enskilt fall. Det är varken möjligt eller önskvärt att lägga någon särskild mall för handläggningen. Det bästa resultatet nås ofta genom ett flexibelt hänsynstagande till de stridande föräldrarna, allt för att försöka nå en samförståndslösning till gagn för de barn som drabbas av föräldrarnas konflikt i varje vårdnadsmål. Kalmar tingsrätt har en domsaga som innehåller tolv kommuner av lite olika storlek. De flesta kommuner är små och har därmed begränsade resurser för att biträda tingsrätten med program av typen ”Konflikt och Försoning” som erbjuds parter i bl.a. Nacka, Södertälje och Södertörns tingsrätter för att stärka barnperspektivet i mål som rör vårdnad, boende och umgänge. Det programmet bygger på ett nära samarbete mellan tingsrätten och familjerätten inom socialtjänsten. De flesta av kommunerna inom Kalmar län har inte resurser att ingå i ett program av detta slag. Kalmar tingsrätt har därför i ett antal mer komplicerade vårdnadsmål arbetat med medlaren CC som en möjlighet att biträda parterna med professionell hjälp och med tillgång till utbildad barnpedagog och specialist i barnpsykiatri. Metoden har varit mycket framgångsrik. Ett stort antal mål har kunnat lösas genom en samförståndslösning. En utvärdering av de insatser som förekommit pågår inom ramen för en doktorsavhandling. I den typ av mål som väljs ut för en sådan medling är tidsbedömningen mycket osäker. I de flesta sådana fall är det därför inte möjligt att göra någon tidsplan. I många fall behövs tid för att få parterna att acceptera en samförståndslösning och att känna sig trygga i att den kan hålla för framtiden. I sådana fall är en tidplan t.o.m. kontraproduktiv. Hänsynen till barnets bästa är ett överordnat intresse och krav på tidplan i

text: rättegångsbalken

text: måste därmed vika när en press att snabbt få målet avgjort står i strid med barnets eller barnens bästa. Det bör beträffande det här aktuella målet påpekas att de flesta beslut som fattades skedde efter det att parterna hade enats om innehållet i beslutet. Undertecknad har fattat beslut i målet under sommaren 2013 då ordinarie handläggare hade semester. Det gäller bl.a. det beslut som efterfrågas under punkt 5. Bakgrunden var att tingsrätten genom rådman GG hade fattat ett beslut den 19 juni 2013 om visst umgänge för ett av barnen under medverkan av medlarens biträde EE samt att av medlaren utsedd person – som blev överläkaren DD – skulle hålla barnsamtal med två av barnen. I samma beslut uppdrog tingsrätten åt socialnämnden att inkomma med utredning och utlåtande i fråga om vårdnad, boende och umgänge beträffande de tre barnen. Till bilden hör att modern under tiden inkom med anmälningar mot fadern för olika former av övergrepp mot barnen. En av dessa anmälningar resulterade i remissen till BUP. Det var redan vid den här tiden tämligen uppenbart att vissa av anmälningarna saknade fog eftersom EE och DD hade varit närvarande vid två av de tillfällen som omfattades av anmälningarna. Tingsrätten fann sedermera i sin dom att anmälningarna var ogrundade. Barnen hade under en följd av år utsatts för olika samtal och utredningar. Eftersom tingsrätten redan hade fattat ett beslut om barnsamtal och därvid försäkrat sig om att barnpsykiatrisk expertis fanns tillgänglig för barnen i form av överläkaren DD samt att inte för många olika experter borde hålla samtal med barnen samtidigt fann tingsrätten lämpligt att förordna – för barnens bästa – om att de av rätten redan beslutade samtalen skulle avslutas innan BUP-samtalen inleddes. Något hinder i lag för att förordna på detta sätt har jag inte kunnat finna. Tvärtom har rätten en skyldighet att skydda barnen i största möjliga utsträckning från att dras in i föräldrarnas konflikt. Syftet var ju inte att förhindra en BUP-utredning, endast att den av rätten redan beslutade utredningen fick företräde. Det kan i efterhand konstateras att de av rätten beslutade samtalen mellan barnen och DD aldrig kom till stånd.

text: Fram till den 13 augusti 2013 pågick medlingen med AA:s uttryckta goda minne. Hade AA dessförinnan antytt att hon ansåg att medlingen borde upphöra hade rätten med all säkerhet fattat beslut om detta. För en meningsfull medling är det av största vikt att medlaren har parternas fulla förtroende. Först den 13 augusti 2013 yrkade AA att medlingen skulle avslutas. I praktiken upphörde, såvitt jag har kunnat finna, därefter alla medlingsförsök. Sett i efterhand kan man möjligen konstatera att AA deltog i medlingen och försöken att få umgänge till stånd endast för att därigenom framstå i en bättre dager och jäva de påståenden om umgängessabotage som framfördes av motparten. Kanske borde medlingen ha avslutats tidigare men så länge den pågick och AA förklarade sig beredd att medverka fanns en förhoppning om att allt kunde lösa sig för i vart fall sonens bästa. Så blev nu inte fallet och en dom meddelades sedermera där fadern fick ensam vårdnad om sonen, en dom som efter överklagande inte prövades vare sig av Göta hovrätt eller av Högsta domstolen. Nu pågår ett ärende om verkställighet av domen i den delen.

text: GG uppgav följande:

text: Fråga 1

text: Rätten skall driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Så snart det lämpligen kan ske bör rätten höra parterna angående målets handläggning. Vid en inledande muntlig förberedelse i målet begärde parterna gemensamt att en medlare skulle utses och föreslog CC. Efter begäran från AA enades parterna under våren 2012 om paus i medlingen till den 15 september 2012 på grund av att barnen tidigare varit föremål för olika utredningar och samtal. Medlaren arbetade därefter intensivt med sitt uppdrag, under våren 2013 höll tingsrätten dessutom fyra muntliga förberedelser. I juni 2013 beslutade tingsrätten på AA:s begäran om vårdnads-, boende och umgängesrättsutredningar. Utredningarna var efter att anstånd beviljats klara först i januari 2014. När kompletta bevisuppgifter kommit in i april, i AA:s fall efter att hon ett par gånger fått anstånd, kallades till huvudförhandling med början den 16 maj 2014. Det är för lång tid med två år och nio månader från ingivande av stämningsansökan till dom. I förevarande fall hade parterna nyligen avslutat en tidigare tvist och konflikterna mellan parterna var särskilt djupgående. Parternas begäran om medlare sågs därför positivt och en medlare tillsattes. Parterna hade båda inledningsvis förtroende för medlaren. Det framkom vid kontakter med medlaren att denne arbetade intensivt varför medlarens uppdrag förlängdes i hopp om att nå en varaktig lösning. När det framgick att medlaren inte skulle kunna ena parterna entledigades denne. Därefter avvaktades begärd utredning och målet sattes ut kort efter ingivna bevisuppgifter. Utan den inledande pausen i medlarens arbete skulle målets handläggning ha förkortats avsevärt. Som framgår ovan är det fråga om beslut och insatser som beslutats efter begäran från parterna. Kalmar tingsrätt har vid många tillfällen upplevt att ett arbetssätt där tingsrätten och medlare arbetar ingående under en längre tid med parterna bidrar till att nå en överenskommelse mellan parterna, vilket enligt tingsrätten är ett mer varaktigt resultat än en dom.

text: Fråga 2

text: Rätten skall upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller något annat särskilt skäl är obehövligt. Skälen till att tingsrätten inte upprättade någon tidsplan är att den i stor utsträckning var beroende av resultatet av arbete från utomstående, i detta fall medlare och de som utförde utredningen. Särskilt medlingen måste med nödvändighet vara flexibel och anpassad efter parterna och är svår att

text: tidsuppskatta på förhand. Enligt min uppfattning har tingsrätten haft uppsikt över att arbetet med målet drivits framåt.

text: Fråga 3

text: Medlaren skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor. Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning. Tingsrätten hade omfattande kontakter med medlaren under målets handläggning under vilka det framkom att medlaren arbetade intensivt med sitt uppdrag. Enligt tingsrättens bedömning fanns det anledning att förlänga medlarens uppdrag. Av förbiseende har formella beslut om förlängning efter april 2012 inte fattats.

text: Fråga 4

text: Enligt

text: 6 kap. 18 a § första stycket föräldrabalken

text: kan rätten lämna medlaren närmare anvisningar om vad han eller hon skall iaktta när uppdraget fullgörs. Barn har en rätt att höras och enligt min uppfattning kan en anvisning om att en person knuten till medlaren ska hålla barnsamtal lämnas med stöd av denna bestämmelse.

text: Fråga 5

text: Beslutet är fattat av lagmannen varför jag avstår från kommentarer.

text: Fråga 6

text: Enligt 6 kap. 15 a § får rätten besluta om umgänge. Besluten den 19 juni 2013 och den 8 augusti 2013 avser umgänge under sommaren 2013. Under semestertider uppstår oftare behov av mindre justeringar av reglerat umgänge. Vid tiden för beslutet den 22 oktober 2013 var parterna ense om omfattningen av umgänget med ett kortare inledande umgänge och upptrappning därefter och nödvändigheten av umgängesstöd. Vid kontakt med handläggare på socialnämnden framkom att resurser inom socialtjänsten endast fanns för att medverka vid ett begränsat umgänge. Vid beslut med umgängesstöd är det inte ovanligt att en tingsrätt överlämnar bestämmande av tid och plats för att underlätta för socialnämnden att kunna ordna umgängesstöd och därmed att umgänget kan genomföras på avsett sätt. I förevarande fall där socialnämnden har angett resursbrist har detta förfarande bedömts lämpligt. En detaljreglering från tingsrättens sida skulle sannolikt innebära att fler beslut skulle behöva fattas, möjligen inför varje umgänge. Enligt tingsrätten ger Mats Sjösten i sin bok Vårdnad, boende och umgänge, fjärde uppl., s. 138, stöd för att överlämna vissa detaljer till umgängesstödet. Under rubriken förslag till beslutsformulering anges t.ex. följande. Umgängesstödet och umgängesföräldern bestämmer var umgänge ska äga rum. Vid oenighet bestämmer handläggaren på [socialnämnden/familjerätten i x kommun].

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Rättslig reglering och kommentarer till relevanta bestämmelser

text: Regler om handläggningstiden i domstol I

text: regeringsformen

text: , RF, finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: Vidare anges i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB att rätten ska driva förberedelsen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande. Denna förpliktelse ska rätten fullgöra genom formell och materiell processledning. Rätten ska alltså dels styra upp processens yttre ramar, dels verka för att tvistefrågorna blir

text: klarlagda. Det är viktigt att rätten agerar med fasthet i båda dessa avseenden och hela tiden är aktiv under förberedelsen. Rätten ska också upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl (

text: 42 kap. 6 § fjärde stycket

text: RB). En omsorgsfullt upprättad tidsplan medför en uppstramning och effektivisering av förberedelsen och ger såväl parterna som rätten en god överblick över processen och vilka åtgärder som återstår att vidta för att få målet till ett avgörande. Det skapar vidare förutsättningar för en snabbare handläggning (

text: prop. 2004/05:131 s. 132

text: f.). Regler om samförståndslösningar Utöver kravet på ett snabbt avgörande ska rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning (

text: 42 kap. 17 § första stycket

text: RB). Denna regel fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring 2011 som innebar en skärpning av rättens skyldighet att verka för en förlikning (

text: prop. 2010/11:128

text: ; SFS 2011:861).

text: I mål om vårdnad, boende och umgänge är det barnets bästa som ska vara avgörande för alla beslut. Vid bedömningen av vad som är barnets bästa ska särskilt barnets behov av en nära och god relation till båda sina föräldrar beaktas (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB). Lagstiftaren har ansett att en samförståndslösning mellan föräldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge normalt är till barnets bästa. Det beror bl.a. på att det normalt är bra för barnet att den konflikt som finns mellan föräldrarna får en så hållbar lösning som möjligt. Om en samförståndslösning nås, är förutsättningarna för att den ska hålla på sikt betydligt större än i andra fall (

text: prop. 2005/2006:99 s. 62

text: f.). År 2006 gjordes därför bestämmelserna i

text: 42 kap. 17 § första stycket

text: RB även tillämpliga för samförståndslösningar i s.k. indispositiva tvistemål (

text: prop. 2005/06:99

text: ; SFS 2006:459). En sådan samförståndslösning måste dock vara till barnets bästa för att den ska kunna godtas av rätten (

text: prop. 2005/06:99 s. 104

text: Regler om medling Enligt

text: 6 kap. 18 §

text: FB kan föräldrar få hjälp att nå en samförståndslösning genom samarbetssamtal enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Rätten kan ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att anordna sådana samarbetssamtal. Rätten kan också ge en medlare i uppdrag att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa (

text: 6 kap. 18 a §

text: FB). Möjligheten att utse en medlare är framför allt tänkt att användas i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte lyckats nå en överenskommelse och det enligt en bedömning ändå finns möjligheter att nå en samförståndslösning. Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor, men rätten får förlänga tiden om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning (

text: 6 kap. 18 a § andra stycket

text: FB). När bestämmelsen i

text: 6 kap. 18 a §

text: infördes angavs att när det gäller möjligheten

text: att förlänga tiden för medlarens uppdrag bör domstolen kunna medge en kortare förlängning av tiden, t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående (

text: prop. 2005/06:99 s. 64

text: och

text: Bedömning

text: Skyldigheten att driva förberedelsen framåt En tvistemålsrättegång i en domstol leder normalt till att tingsrätten avgör målet genom en dom. Innan tingsrätten kan döma i målet ska i regel en förberedelse äga rum. Bestämmelserna om förberedelsen gäller för alla tvistemål, alltså både tvister om exempelvis penningfordringar och, som i det aktuella fallet, tvister mellan två föräldrar om deras gemensamma barn. Den fråga som aktualiseras genom tingsrättens yttrande till JO är om det just i tvister av det sistnämnda slaget kan finnas särskilda skäl att lägga ned tid på att nå en samförståndslösning även om det sker på bekostnad av önskemålet om att målet avgörs snabbt. Som tingsrätten har varit inne på i sitt yttrande till JO kan det av hänsyn till barnet vara särskilt angeläget att åstadkomma en samförståndslösning.

text: I alla typer av tvistemål är rätten emellertid skyldig att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Den skyldigheten är enligt lagen undantagslös. Samtidigt är det rättens skyldighet att verka för en samförståndslösning. Den sistnämnda skyldigheten är däremot förenad med ett undantag: rätten ska inte verka för en samförståndslösning om det är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Detta innebär att rättens grundläggande skyldighet måste vara att driva förberedelsen med inriktning på att målet avgörs snabbt och att det är inom ramen för den skyldigheten som domstolen ska verka för en samförståndslösning (se mitt beslut den 3 april 2013 i JO:s dnr 1814-2012).

text: Det är domstolen och inte parterna som bestämmer hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. Och just i mål om bl.a. vårdnad om barn är domstolens ansvar särskilt påtagligt. I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn, som ju inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ.

text: I familjemål kan rätten, som nämnts, t.ex. ge socialnämnden i uppdrag att anordna samarbetssamtal eller utse en medlare som hjälper föräldrarna att komma överens. Både samarbetssamtalen och medlingen äger rum under målets förberedelseskede. Det innebär att tillämpningen av dessa institut begränsas av rättens skyldighet att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet.

text: Eftersom lagstiftarens utgångspunkt är att en samförståndslösning mellan föräldrarna normalt är till barnets bästa gör nog de flesta domare ofta långtgående försök att få föräldrarna att komma överens. I det här målet höll tingsrätten fyra sammanträden för muntlig förberedelse och meddelade ett

text: flertal interimistiska beslut i syfte att nå enighet mellan föräldrarna. I samma syfte anlitade tingsrätten även en medlare.

text: Tingsrätten avgjorde målet först den 23 juni 2014, dvs. cirka två år och nio månader efter det att målet hade anhängiggjorts. Barnen, som när målet inleddes var 11, 9 respektive 3 år gamla, hade då hunnit bli 14, 12 respektive 6 år. För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning på det sätt som gjordes i detta mål, måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta för barnet eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. Det ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rättegång som det är svårt att se något slut på. Framför allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam.

text: GG har i sitt yttrande till JO skrivit att det är för lång tid med två år och nio månader från stämningsansökan till dom. Jag har ingen annan uppfattning. Det måste anses vara ett misslyckande att ett mål om barn tagit så lång tid som två år och nio månader att handlägga. Det är svårt att peka på något enskilt misstag från tingsrättens sida som lett till denna utdragna handläggning. Men de viktigaste orsakerna är som jag ser det avsaknaden av en tidsplan och den bristfälliga uppföljningen av medlarens insatser. Jag går in närmare på dessa saker i det följande.

text: Tidsplan För att främja snabbheten under förberedelsen av ett tvistemål är rätten skyldig att upprätta en tidsplan för målets handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl. Tingsrätten har i sitt svar till JO skrivit att det i de flesta mål som väljs ut för medling inte är möjligt att upprätta någon tidsplan. Tingsrätten har också hävdat att hänsynen till barnets bästa är ett överordnat intresse och att

text: rättegångsbalkens

text: krav på tidsplan därför måste vika när en press att snabbt avgöra målet står i strid med barnets bästa.

text: Det är emellertid omöjligt att veta vilken handläggningsform som är bäst för barnet förrän möjligen när målet är avgjort och man har facit i hand. Att som tingsrätten är inne på i sitt yttrande låta bli att upprätta en tidsplan med hänvisning till barnets bästa är enligt min mening inte förenligt med hur lagstiftaren har tänkt sig att det ska gå till.

text: AA har i sin JO-anmälan skrivit att hon tycker att tingsrätten borde ha gjort en plan för hur målet kunde handläggas eftersom det då inte hade tagit så lång tid och inte kostat så mycket pengar. Jag håller med henne. Just i detta mål, där processen i stor utsträckning var beroende av insatser av medlaren och hans medhjälpare, borde det ha varit särskilt angeläget för tingsrätten att ta kontroll över handläggningen genom att upprätta en tidsplan och kontinuerligt följa upp den.

text: Det var alltså inte obehövligt att upprätta en tidsplan och jag anser att tingsrätten borde ha gjort det senast i anslutning till det första sammanträdet för muntlig förberedelse, den 7 december 2011. Medlingen Under våren 2012 förlängde tingsrätten vid några tillfällen tiden inom vilken medlaren skulle redovisa sitt uppdrag. Det framgår inte av någon av medlarens framställningar om anstånd att det fanns klara indikationer på att en samförståndslösning låg inom nära räckhåll. Det sista beslutet om förlängning som tingsrätten meddelade innebar att medlaren skulle redovisa sitt uppdrag senast den 16 april 2012. Medlaren fortsatte ändå sitt arbete fram till mitten av augusti 2013 utan att ha fått ytterligare förlängning av tiden. Till slut entledigades han av tingsrätten den 22 oktober 2013.

text: När rätten överväger att anlita en medlare måste den alltid beakta att den grundläggande regeln för förberedelsearbetet i tvistemål är att inriktningen ska vara att målet avgörs snabbt. Kravet på snabbhet har också lett till att huvudregeln i lagen är att medlarens uppdrag ska slutföras inom fyra veckor. Det är mot den bakgrunden av stor vikt att domstolen noggrant bestämmer inom vilken tid ett medlaruppdrag ska redovisas. Självklart måste domstolen sedan bevaka att medlaren verkligen redovisar i tid och att han eller hon annars ansöker om förlängning av tiden. När domstolen tar ställning till en begäran om förlängning måste den kontrollera om en samförståndslösning är nära förestående.

text: Tingsrätten har i detta fall misslyckats med att följa upp medlarens insatser.

text: Besluten om samtal med barnen Den 30 april 2013 höll tingsrätten (GG) ett sammanträde för muntlig förberedelse. CC och dennes medarbetare psykiatern DD var närvarande. CC hade föreslagit att tingsrätten skulle förordna att de två äldsta barnen skulle genomgå samtal med DD. BB yrkade att tingsrätten skulle förordna i enlighet med detta förslag. AA uppgav att hon inte önskade samtal med DD men att en annan psykiater kunde accepteras. Hon invände också att tingsrätten inte kunde förordna om samtal med psykiater eftersom laglig grund saknades. I sitt beslut den 3 maj 2013 förordnade tingsrätten DD att inom ramen för medlingen hålla barnsamtal med de två äldsta barnen på tid och plats som bestämdes av DD. Som skäl för sitt beslut angav tingsrätten att samtal med barnen inom ramen för medlingen bedömdes vara till barnens bästa.

text: Den 12 juni 2013 höll tingsrätten (GG) ytterligare ett sammanträde för muntlig förberedelse. Även denna gång var CC och DD närvarande. BB uppgav att han yrkade att de två äldsta barnen skulle genomföra fyra barnsamtal med en person som medlargruppen utsåg. AA uppgav att hon inte hade någon erinran mot barnsamtal under förutsättning att det blev med någon annan än DD. I sitt beslut den 19 juni 2013 förordnade tingsrätten att en person som medlaren utsett skulle hålla fyra barnsamtal med de två äldsta barnen på tid och plats som bestämdes

text: av den som skulle hålla samtalen. Som skäl för beslutet angav tingsrätten att barnsamtalen var förenliga med barnens bästa och därför skulle förordnas att hållas av en person som medlaren utsett.

text: I sin JO-anmälan har AA ställt frågan om tingsrätten verkligen får fatta den här typen av beslut. Jag ska försöka besvara hennes fråga.

text: Barnen stod under båda föräldrarnas vårdnad. Vårdnadshavarna har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavarna ska därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (

text: 6 kap. 11 §

text: FB). Det är inte möjligt för en domstol att utan stöd av lag bestämma t.ex. att någon utomstående person ska samtala med barnet. Tingsrättens beslut den 3 maj och den 19 juni 2013 kan inte tolkas på annat sätt än att tingsrätten bestämt att utomstående personer inom ramen för medlingen ska tala med barnen oberoende av om vårdnadshavarna samtycker till det. Den bestämmelse som GG har hänvisat till i sitt remissyttrande,

text: 6 kap. 18 a §

text: FB, är inget lagstöd för ett sådant beslut. Något annat lagstöd finns inte, och som jag ser det var det därför fel av tingsrätten att bestämma om barnsamtal på det sätt som gjordes. Det var också fel av tingsrätten att i beslutet den 3 maj 2013 inte redovisa sitt ställningstagande till AA:s invändning att det saknades laglig grund att förordna om samtal med psykiater (se

text: 17 kap. 13 § första stycket

text: RB).

text: Beslutet om arbetet på en vårdinrättning Den 19 juni 2013 beslutade tingsrätten interimistiskt om det yngsta barnets umgänge med BB (punkten 2 i beslutet) och om barnsamtal i enlighet med det som jag redovisat i det föregående (punkten 3). Den 2 juli 2013 gav medlaren in en begäran om att tingsrätten skulle fatta beslut om godkännande av att barnsamtal och umgänge i enlighet med vad tingsrätten beslutat den 19 juni 2013 skulle äga företräde framför eventuella åtgärder med anledning av en remiss som hade skickats till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Kalmar (BUP). Den 5 juli fattade tingsrätten (FF) följande beslut: ”Tingsrättens beslut den 19 juni 2013 punkten 2 och 3 äger företräde framför åtgärder med anledning av den remiss som skickats till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Kalmar (BUP).”

text: Tingsrätten har i sitt yttrande förklarat skälen för sitt beslut och tillagt att den inte kunnat finna något hinder i lag för att förordna på detta sätt. Men den offentliga makten ska enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: RF utövas under lagarna och tingsrätten borde i stället ha letat efter en regel i lagen som gav möjlighet för rätten att besluta om hur arbetet på en vårdinrättning ska bedrivas. Då skulle tingsrätten ha upptäckt att det inte finns någon sådan regel. Beslutet den 5 juli 2013 saknar stöd i lagen, och enligt min mening är det anmärkningsvärt att tingsrätten trott sig ha rätt att besluta på det sätt som gjorts.

text: Beslut om umgänge Den 19 juni 2013 fattade tingsrätten (GG) ett interimistiskt beslut om umgänge med följande lydelse: ”[Det yngsta barnet] ska ha rätt till umgänge med BB enligt följande. [---]. För det fall hinder uppstår för umgänge den aktuella tiden ska alternativt umgänge i nära anslutning till det ovan beslutade bestämmas av [medlarens biträde] i samråd med parterna.”

text: Den 8 augusti 2013 fattade tingsrätten (GG) ett interimistiskt beslut om umgänge med följande lydelse: ”[Det yngsta barnet] ska ha rätt till umgänge med BB enligt följande. [---] För det fall hinder uppstår för umgänge den aktuella tiden ska alternativt umgänge i nära anslutning till det ovan beslutade bestämmas av [medlarens biträde] i samråd med parterna.”

text: Den 22 oktober 2013 fattade tingsrätten (GG) ett beslut om umgänge med följande lydelse:

text: För tiden till dess att frågan har avgjorts genom dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, parterna har träffat ett avtal om frågan som har godkänts av socialnämnden eller annat bestäms förordnas att [det yngsta barnet] ska ha rätt till umgänge med BB varannan vecka med början vecka 45 enligt följande. - två timmar vid första tillfället i närvaro av umgängesstöd - fyra timmar vid andra tillfället i närvaro av umgängesstöd - sex timmar vid tredje tillfället i närvaro av umgängesstöd - åtta timmar vid fjärde och därefter följande tillfällen med umgängesstöd närvarande vid hämtning och lämning Tid och plats bestäms av umgängesstödet i samråd med BB och AA. Det lagliga stödet för tingsrättens förordnanden är

text: 6 kap. 15 a §

text: FB där det anges att rätten på talan av en förälder som vill umgås med sitt barn får besluta om umgänge mellan barnet och den föräldern. Vidare gäller enligt

text: 6 kap. 20 §

text: FB att rätten om det behövs får besluta om umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden.

text: Utgångspunkten i regleringen av umgängesrätten i en situation som den här aktuella är att det är föräldrarna som ska komma överens om när barnet ska umgås med den förälder som barnet inte bor tillsammans med. Om det inte går kan den förälder som vill ha umgänge med barnet vända sig till domstolen. Och domstolens uppgift är alltså att besluta om eventuellt umgänge i föräldrarnas ställe.

text: Att bestämma om umgänge är att lösa en rättstvist mellan två föräldrar. Sådana rättstvister får enligt

text: 11 kap. 5 §

text: RF inte utan stöd av lag avgöras av andra myndigheter än domstolar. Jag inser att det, som GG har varit inne på i sitt yttrande till JO, ibland kan uppstå behov av mindre justeringar av reglerat umgänge. Det finns emellertid inga lagregler som gör det möjligt för tingsrätten att delegera domstolens beslutsfattande om umgänge till någon annan. Och

text: enligt min mening ger gällande rätt inte möjlighet för domstolen att ge fullmakt till exempelvis en medlare eller dennes biträde att bestämma om ett annat umgänge än det som domstolen har beslutat om ens om det är fråga om en mindre justering som förutsätts ske i samråd med föräldrarna. Om det uppstår behov av en justering kan föräldrarna själva komma överens om det. Och om de inte kan enas återstår bara för den som vill ha tingsrättens beslut justerat att återigen vända sig till tingsrätten. Enligt min mening var besluten den 19 juni och den 8 augusti 2013 inte lagligen grundade i de delar som jag nu har berört.

text: I beslutet den 22 oktober 2013 tillämpade tingsrätten en ännu mera långtgående delegering av beslutanderätten. Tingsrätten lämnade öppet under vilka dagar och på vilka platser umgänget skulle äga rum och beslutade att detta skulle bestämmas i samråd med föräldrarna av en ännu inte utsedd person som skulle vara umgängesstöd. Enligt min mening har inte heller detta förordnande stöd i RF eller FB (se

text: RH 1984:110

text: ) och beslutet var alltså inte lagligen grundat.

text: Sammanfattning Tingsrätten ska kritiseras för den långsamma handläggningen, avsaknaden av tidsplan och den bristfälliga uppföljningen av medlarens arbete.

text: GG ska kritiseras för besluten den 3 maj och den 19 juni 2013 om samtal med barnen samt besluten den 19 juni, den 8 augusti och den 22 oktober 2013 om umgänge.

text: FF ska kritiseras för beslutet den 5 juli 2013 om arbetet på en vårdinrättning.

text: Vad AA i övrigt har anfört om Kalmar tingsrätt ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. AA:s klagomål gentemot socialtjänsten i Nybro kommun har handlagts i JO:s ärende med dnr 1692-2015, varvid beslut fattades den 8 april 2015.

text: Detta ärende avslutas.


nyckelord: Besök Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Skatteverket och två tjänstemän där, för agerandet vid ett besök på en fastighet i samband med en revision

sammanfattning: I samband med en revision av ett bolag gjorde två revisorer från Skatteverket ett besök på en fastighet. Syftet med besöket var att träffa bolagets företrädare och fråga efter bolagets räkenskaper. När revisorerna anlände till fastigheten fanns inte någon bolagsföreträdare där. I den aktuella byggnaden befann sig två andra personer, som inte kände till vare sig bolaget eller dess företrädare. Trots detta gick skatterevisorerna in i byggnaden och fotograferade där. En revison ska genomföras i samverkan med den reviderade och på ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten hos denne. Enligt JO borde de båda skatterevisorerna inte ha gått in i byggnaden utan medverkan av bolagets företrädare. Kravet på samverkan med den reviderade kan inte anses ha varit uppfyllt eftersom tjänstemännen vid tillfället över huvud taget inte hade fått något besked från någon av bolagets företrädare. Någon rätt för Skatteverket att vidta tvångsåtgärder i form av bevissäkring fanns inte heller vid den aktuella tidpunkten. Skatteverket och de båda skatterevisorerna kritiseras därför för agerandet vid det aktuella besöket. JO förutsätter avslutningsvis att Skatteverket förvissar sig om att de anställda är väl införstådda med de begränsningar i verksamheten som följer av det lagreglerade skyddet för enskildas grundläggande fri- och rättigheter.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 november 2016 framförde AA klagomål mot Skatteverket och två anställda där. Hon anförde bl.a. följande:

text: Den 28 april 2016 gjorde två tjänstemän från Skatteverket, BB och CC, ett besök på en fastighet i Tyresö. När de två tjänstemännen knackade på befann sig två personer i bostaden, båda två vänner till hyresgästerna. Trots att tjänstemännen från Skatteverket blev nekade att komma in trängde de sig in i bostaden där de bl.a. fotograferade.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar hämtades in från Skatteverket. Därefter remitterades anmälan till Skatteverket för yttrande. I sitt remissvar anförde Skatteverket bl.a. följande:

text: Utredning

text: AA har i anmälan framfört bl.a. följande. Den 28 april, runt kl. 13.00, knackade de två tjänstemännen på bostaden på en adress i Tyresö. Två vänner till hyresgästerna befann sig då i bostaden, men inte hyresgästerna. De två tjänstemännen trängde sig in i bostaden, trots att de blev nekade inträde. Sedan gick tjänstemännen runt i hela bostaden och fotograferade med mobiltelefon. Det skedde i samtliga rum. De försökte även ta sig in i ett garage som hör till fastigheten. De personer som befann sig på platsen blev oerhört förnärmade av det inträffade och kände att en av tjänstemännen använde sin auktoritet som om han haft samma behörighet att tränga sig in i någons bostad som Polisen eller Kronofogden. De har, utan framgång, försökt få fram beslut av det som skett. Hon anser att det är fråga om olaga intrång. Det är oerhört kränkande att en anställd på Skatteverket går in och tar foton i ens garderob bland ens privata tillhörigheter. De anställda på Skatteverket har missbrukat sin ställning som tjänstemän. Dessutom har inget beslut visats. Om det skulle finnas ett beslut måste en sådan handling ske i samverkan med andra instanser. Det är endast två skatterevisorer på Skatteverket som gjort detta. Justitieombudsmannen har efter telefonsamtal med berörda personer på Skatteverket den 31 januari 2017 antecknat bl.a. följande i en s.k. tjänsteanteckning. Skatteverket inledde revision efter att ha fattat beslut om förvarstagande och betalningssäkring av egendom i det aktuella bolaget. Inom ramen för revisionen hade granskningsledaren BB och dennes kollega CC på Skatteverket bestämt möte med bolagets företrädare i verksamhetslokalen på en adress i Tyresö den 28 april 2016. Kort innan mötet blev mötesplatsen ändrad till Skatteverkets kontor i Solna. På kvällen den 27 april 2016 skickade en av bolagets företrädare, DD, ett mejl till Skatteverket vari han uppgav att mötet måste flyttas. Han kunde inte hitta bolagets bokföring och bolagets ombud, EE, var sjuk. Skatteverket svarade DD på morgonen den 28 april 2016 och frågade om de inte kunde ses ändå, men DD svarade inte. Samma morgon kontaktade ombudet EE Skatteverket och meddelade att han var sjuk. Under förmiddagen den 28 april 2016 befann sig BB och CC på skattekontoret i Solna och avvaktade om någon från bolaget skulle dyka upp. De begav sig till adressen i Tyresö vid 13-tiden. När de kom dit möttes de av två kvinnor. BB och CC presenterade sig för kvinnorna och berättade varför de var där. När BB och CC frågade kvinnorna om de kände till bolaget och dess företrädare svarade de nej, att de inget visste och bara var där för att städa. När BB och CC frågade om de fick komma in svarade kvinnorna att det gick bra. BB och CC gick därefter runt i byggnaden, som i princip var tom. I en del av huset fanns dock ett kontorsutrymme, som de fotograferade. De hittade inget bokföringsmaterial. De fotograferade inte i någon garderob. Innan BB och CC gick tackade de och sa hej då till kvinnorna som städade. De uppfattade stämningen som god. När de kom ut gick de en sväng utanför huset. De kan ha känt på dörren till garaget, men var inte inne i garaget. De tog även några foton utvändigt. BB och CC understryker att de inte tog sig in i huset mot någons nekande och de omhändertog inte några handlingar. Revisionspromemoria i ärendet skickades till bolagets nya ombud, FF, den 13 september 2016. Några synpunkter på promemorian kom inte in och omprövningsbeslut meddelades den 11 oktober 2016. Beslutet skickades också till bolagets ombud. BB och CC känner inte till att någon begärt att få del av något beslut. Däremot har en begäran om att få del av e-post kommit in. Den begäran är handlagd och besvarad i ett särskilt utlämnandeärende.

text: Skatteverket har utrett ärendet, varvid berörda medarbetare har blivit kontaktade, och bl.a. följande kommit fram. Skatteverket fattade beslut om förvarstagande den 4 och 5 april 2016. Skatteverket fattade beslut om att inleda revision av bolagen den 6 april 2016 och aktuellt besök genomfördes som en del av denna revision. Beslut om revision skickades till bolaget. Skatteverket lämnade en ansökan om betalningssäkring till Förvaltningsrätten i Stockholm den 8 april 2016. Rätten biföll ansökan den 14 april 2016. Bolaget överklagade och begärde hävning av betalningssäkringen. Förvaltningsrätten avslog överklagandet den 18 augusti 2016. Kammarrätten i Stockholm avslog överklagandet den 26 september 2016. Bolagets ombud kontaktade Skatteverket den 11 och den 15 april 2016 och de kom överens om ett möte i bolagets verksamhetslokal den 28 april 2016. Bolagets vd kontaktade Skatteverket den 26 april 2016 och meddelade att bolaget inte lyckats få fram all bokföring. Skatteverket föreslog då att mötet skulle ske i Skatteverkets lokaler i Solna. Dagen därpå meddelade bolagets vd, genom e-post, att ombudet hade insjuknat och att mötet därför behövde flyttas. Eftersom Skatteverkets revisorer då var på väg till Solna, såg och läste de e-meddelandet först nästa dag den 28 april 2016. Revisorerna besvarade då vd:ns meddelande och föreslog att mötet kunde genomföras även om bokföringen inte var komplett. De fick inget svar. Under förmiddagen ringde dock ombudet och meddelade att han insjuknat och ville att mötet skulle flyttas. Skatteverkets revisorer väntade i Skatteverkets lokaler i Solna för att se om någon av bolagets företrädare skulle komma till det avtalade mötet. Eftersom ingen företrädare dök upp beslutade granskningsledaren att göra ett besök i bolagets verksamhetslokal i Tyresö. Granskningsledaren bedömde att samverkan med det reviderade bolaget inte hade brutits, utan att besöket föll inom ramen för revisionen. När revisorerna anlände till verksamhetslokalen knackade de på, identifierade sig för de två personerna som fanns i lokalen och informerade om varför de kommit dit. Granskningsledaren frågade de två personerna om de kände till bolaget och dess företrädare men fick nekande svar. Personerna berättade att de höll på med flyttstädning och att huset i stort sett var tomt. Granskningsledaren frågade om de fick komma in och göra en kontroll av om det kunde finnas räkenskaper i lokalen. Revisorerna visades då till ett rum med kontorsutrustning där det bl.a. fanns flera datorskärmar, skrivbord, datorer och en skrivare/kopiator av större modell. Några räkenskaper syntes inte till och granskningsledaren frågade på nytt om de fick se sig om efter möjliga räkenskaper. De informerades åter om att lokalen var tom men att det gick bra att göra en rundvandring i lokalerna. Lokalen var emellertid tom förutom ovan angiven kontorsutrustning. Det fanns inga räkenskaper i lokalen. Det fanns inte heller några indikationer på att fastigheten skulle varit inrättad som bostad för någon och vid besöket hade ingen av bolagets representanter varit folkbokförd på adressen. Vid besöket fotograferades kontorsutrymmet, däremot fotograferades det inte i någon garderob. Det togs även några fotografier utvändigt av fastigheten. Revisorerna var inte inne i garaget. Innan revisorerna lämnade verksamhetslokalen frågade granskningsledaren på vems uppdrag de båda personerna städade, men de ville inte uppge det eller sina fullständiga namn. Skatteverkets revisorer blev inte nekade tillträde till verksamhetslokalen. Vid tidpunkten för besöket var ingen av bolagets företrädare folkbokförd på adressen och det fanns inget i byggnaden som tydde på att den skulle vara inrättad som bostad. Vid besöket fotograferade Skatteverket kontorsutrymmet och fastigheten utvändigt. Revisorerna tog inga fotografier i någon garderob och de var inte inne i garaget.

text: Lagar m.m.

text: En revison ska genomföras i samverkan med den reviderade och på ett sådant sätt att den inte onödigt hindrar verksamheten hos denne. Kravet på samverkan gäller inte om tvångsåtgärden bevissäkring har beslutats på grund av att det finns en påtaglig risk för sabotage enligt 45 kap. 2 §, se

text: 41 kap. 6 § skatteförfarandelagen (2011:1229)

text: , nedan förkortad SFL.

text: Vid en revision får revisorn, enligt

text: 41 kap. 7 §

text: SFL, 1. granska räkenskapsmaterial och andra handlingar som rör verksamheten, 2. inventera kassan, 3. granska lager, maskiner och inventarier, 4. besiktiga verksamhetslokaler, 5. ta prov på varor som används, säljs eller tillhandahålls på annat sätt i verksamheten, och 6. prova teknisk utrustning som används i verksamheten.

text: Den reviderade ska, enligt

text: 41 kap. 8 §

text: SFL, lämna tillträde till verksamhetslokalerna för 1. granskning av handlingar enligt 7 § 1 om granskningen inte utan svårighet kan genomföras på någon annan plats, och 2. sådana åtgärder som avses i 7 § 2-6. I andra fall än som avses i första stycket 1 får en revision genomföras i verksamhetslokalerna om den reviderade medger det. Revisionen ska genomföras i verksamhetslokalerna om den reviderade begär det och revisionen kan genomföras där utan betydande svårighet. I de fall en revision genomförs i verksamhetslokalerna ska den reviderade, om det är möjligt, ställa en ändamålsenlig arbetsplats till revisorns förfogande.

text: Skatteverkets bedömning

text: Syftet med aktuellt besök var att träffa bolagets företrädare och fråga efter bolagets räkenskaper. Skatteverket har, trots flera försök, inte fått träffa någon företrädare för bolaget. Några räkenskapshandlingar har varken påträffats eller granskats vid det aktuella besöket. Eftersom aktuellt besök genomfördes som en del av pågående revision, vilken bolaget fått besked om, och inte avsåg någon tvångsåtgärd förelåg inget krav på särskilt beslut eller myndighetssamverkan. Anmälarens beskrivning av vad som har hänt vid det aktuella besöket överensstämmer inte med vad Skatteverkets medarbetare uppgett. Även om ord står mot ord i det avseendet anser Skatteverket att det av utredningen inte har kommit fram att Skatteverkets handläggare har agerat på ett sådant sätt som anses strida mot reglerna i 41 kap. 6-8 §§ SFL.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Skatteverket har i sitt remissvar redogjort för vissa av de bestämmelser som har betydelse i ärendet. Jag vill bl.a. tillägga att även bestämmelser i

text: regeringsformen

text: (RF) och Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) är av intresse i ärendet.

text: Enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF är varje medborgare, i förhållande till det allmänna, skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. De angivna fri- och rättigheterna får begränsas genom lag i den utsträckning som framgår av 2 kap. 20 och 21 §§ RF.

text: Enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. En offentlig myndighet får inte inskränka denna rättighet annat än med stöd av lag, om det i ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd eller till förebyggande av oordning eller brott eller till skydd för hälsa eller moral eller för andra personers fri- och rättigheter.

text: Av proportionalitetsprincipen följer att beslut enligt

text: skatteförfarandelagen

text: får fattas bara om skälen för beslutet uppväger det intrång eller men i övrigt som beslutet innebär för den som beslutet gäller eller för något annat motstående intresse (

text: 2 kap. 5 § skatteförfarandelagen

text: Som Skatteverket framhållit är utgångspunkten att en revision ska genomföras i samverkan med den reviderade, se

text: 41 kap. 6 § skatteförfarandelagen

text: . I

text: 45 kap.

text: samma lag regleras förutsättningarna för vissa tvångsåtgärder i Skatteverkets revisionsverksamhet.

text: Av 45 kap. 2 § framgår att bevissäkring är en tvångsåtgärd som bl.a. omfattar revision i den reviderades verksamhetslokaler samt eftersökande och omhändertagande av handlingar. De närmare förutsättningarna för sådana åtgärder anges i 3–11 §§ samma kapitel. Enligt 13 § fattar förvaltningsrätten beslut om bevissäkring i den reviderades verksamhetslokaler, på ansökan av granskningsledaren. Av samma bestämmelse framgår att när en revision genomförs i den reviderades verksamhetslokaler får granskningsledaren besluta om att handlingar som behövs för revisionen ska eftersökas och tas om hand för granskning. Granskningsledaren får enligt 14 § även besluta om bevissäkring bl.a. i den reviderades verksamhetslokaler om det finns en påtaglig risk för sabotage innan förvaltningsrätten kan fatta beslut.

text: I detta fall hade det inte fattats något beslut om bevissäkring. Skatteverket har uppgett att syftet med besöket den 28 april 2016 var att träffa bolagets företrädare och fråga efter bolagets räkenskaper. Besöket var således en del av den revision som hade beslutats den 6 april, vilken bolaget fått besked om, och

text: avsåg enligt Skatteverket inte någon tvångsåtgärd. Av remissvaret framgår att granskningsledaren BB bedömde att samverkan med bolaget inte hade brutits.

text: AA och Skatteverket har olika uppfattningar om vad som hände vid besöket, liksom i frågan om bolaget hade verksamhetslokaler på den besökta fastigheten. AA har bl.a. uppgett att de två tjänstemännen från Skatteverket trängde sig in i bostaden trots att de blev nekade inträde och att de väl inne i bostaden fotograferade i alla rum. Skatteverket menar att det inte handlade om någon bostad utan ett bolags verksamhetslokal och att tjänstemännen inte blev nekade att komma in i lokalen. Enligt Skatteverket fotograferades kontorsutrymmet och fastighetens utsida.

text: Det är dock ostridigt att tjänstemännen från Skatteverket fick ett nekande svar när de frågade de två kvinnorna på platsen om de kände till bolaget eller dess företrädare.

text: Genom utredningen har det således klarlagts att det inte fanns någon företrädare för bolaget på plats vid tidpunkten för Skatteverkets besök samt att de personer som befann sig i byggnaden uppgav att de inte kände till något om bolaget. Mot denna bakgrund borde de båda skatterevisorerna, enligt min mening, inte ha gått in i byggnaden utan medverkan av bolagets företrädare. Kravet på samverkan med den reviderade kan inte anses ha varit uppfyllt eftersom tjänstemännen vid tillfället över huvud taget inte hade fått något besked från någon av bolagets företrädare. Någon rätt för Skatteverket att vidta tvångsåtgärder i form av bevissäkring fanns inte heller vid den aktuella tidpunkten.

text: Det måste i första hand anses ha ålegat granskningsledaren BB att förvissa sig om att de åtgärder som vidtogs var lagliga och proportionerliga. Han förtjänar således kritik för sitt agerande vid det aktuella besöket. Även hans kollega CC gick in i byggnaden och fotograferade där, utan medgivande från den reviderade, för vilket hon inte kan undgå kritik.

text: Enligt Skatteverkets remissvar har det inte kommit fram i utredningen att myndighetens handläggare har agerat på ett sätt som kan anses strida mot reglerna i

text: 41 kap.

text: 8 §§

text: skatteförfarandelagen

text: . Som framgått ovan delar jag inte denna uppfattning. Jag är kritisk till Skatteverkets förhållningssätt och förutsätter att myndigheten förvissar sig om att de anställda är väl införstådda med de begränsningar i verksamheten som följer av det lagreglerade skyddet för enskildas grundläggande fri- och rättigheter.

text: Det som AA i övrigt har anfört ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.