text: Tågresenär har ansetts ha rätt till ersättning för ersättningstransport vid inställd tågresa. Fråga om skäligheten av artikel 9.4 och 9.4 c i Normalvillkor i järnvägstrafik. Kontrollansvar. Avgörande 2003-04-24; 2002-5221

text: Resenären köpte en biljett avseende en tågresa med ett tågföretag. Tågresan ställdes in på grund av tågurspårning. Eftersom resenären inte ville missa sitt flyg till Berlin kontaktade han en kamrat som mot ersättning körde resenären till flygplatsen i bil. Resenären yrkade ersättning med 885 kr, varav 800 kr för ersättning för bilresa, 25 kr för avgift till posten avseende lösen av tågbiljett samt 60 kr för postavgift avseende rekommenderat brev till tågföretaget.

text: Tågföretaget har medgett att betala 60 kr för postavgift men har i övrigt bestritt yrkandet. Som grund för bestridandet har tågföretaget åberopat artiklarna 9.4 och 9.4 c i Normalvillkor i järnvägstrafik. Enligt artikel 9.4 har resenären endast rätt till ersättning för kostnader till följd av störningar i tågdriften, om omständigheterna är sådana att tågföretaget rimligen hade kunnat förhindra störningarna. Enligt artikel 9.4 c utgår ersättning för kostnader för transport med annat transportmedel än tåg endast om transporten är en följd av tågförsening eller tåginställelse inträffad under en för den resande pågående tågresa, men inte om den resande inte påbörjat sin resa.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: Tvisten i ärendet gäller frågan om tågföretaget är skyldig att ersätta resenären den skada han har lidit genom att tågföretaget inte i tid har kunnat tillhandahålla den tågresa mellan Avesta och Arlanda som parterna har avtalat om.

text: Av utredningen i ärendet framgår att den tågresa från Avesta Krylbo som resenären hade biljett till ställdes in på grund av att en av Banverkets järnvägsfordon spårat ut, vilket hade till följd att tågtrafiken mellan Hedemora och Avesta blockerades, att någon järnvägspersonal inte fanns på plats för information om följderna och att resenären för att hinna med sitt flyg till Berlin anlitade en kamrat för bilskjuts till Arlanda till en kostnad om 800 kr.

text: Tågföretaget har som grund för sitt bestridande åberopat artikel 9.4 och 9.4 c i normalvillkor i järnvägstrafik, vilka är en del av avtalet mellan parterna.

text: Enligt artiklar 9.4 har den resande rätt till ersättning för vissa kostnader till följd av störningar i tågdriften, om omständigheterna är sådana att järnvägen (trafikföretaget) rimligen hade kunnat förhindra störningarna.

text: Enligt artikel 9.4 c ersätts merkostnaden för vidare transport med annat transportmedel, om en pågående tågresa (eventuellt med byten) blir väsentligt försenad och den resande genom förseningen riskerar att inte kunna delta i ett sammanhang som är av väsentlig betydelse för honom eller henne personligen (dvs. järnvägen ersätter inte förlust i näringsverksamhet och ren förmögenhetsskada). Innan den resande avbryter tågresan för annan transport skall samråd ske med järnvägspersonalen och av denna föreslagen eller erbjuden transport om möjligt väljas.

text: Normalvillkoren kompletterar bestämmelserna i

text: järnvägslagen (1985:192)

text: , som inte behandlar rätten till ersättning i ett fall som det aktuella.

text: Nämnden konstaterar att tågföretagets skadeståndsansvar enligt normalvillkoren i flera avseenden avviker från vad som enligt lag annars gäller i konsumentförhållanden. Det gäller såväl förutsättningarna för skadeståndsskyldighet (eller befrielse från en sådan skyldighet) och vilken skada som ersätts.

text: Näringsidkares skadeståndsskyldighet vid fel eller vid dröjsmål med tillhandhållande av en vara och en tjänst i annan lagstiftning, t.ex.

text: 14 § konsumentköplagen (1990:932)

text: 31 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: 16 § paketreselagen (1992:1672)

text: och

text: 9 kap. 20 § luftfartslagen (1957:297)

text: , är konstruerad som ett s.k. kontrollansvar.

text: För befrielse från skadeståndsansvar krävs vid kontrollansvar att samtliga följande fyra villkor är uppfyllda: 1. dröjsmålet skall bero på omständigheter som utgör hinder för fullgörelse i rätt tid, 2. dröjsmålet skall bero på ett hinder som ligger utanför säljarens kontroll, 3. hindret skall vara sådant att säljaren inte skäligen kunde förväntas ha räknat med det vid avtalsslutet, 4. säljaren kunde inte skäligen ha undvikit eller övervunnit hindrets följder. Bevisbördan för att omständigheterna har förelegat vilar på näringsidkaren.

text: Enligt

text: 36 § avtalslagen

text: kan ett avtalsvillkor jämkas eller lämnas utan avseende, om villkoret är oskäligt med hänsyn till avtalets innehåll, omständigheterna vid avtalets tillkomst, senare inträffade förhållanden och omständigheterna i övrigt. Vid denna prövning skall särskild hänsyn tas till behovet av skydd för den som i egenskap av konsument eller annars intar en underlägsen ställning i avtalsförhållandet.

text: Från konsumentsynpunkt företer en tågresa stora likheter med sådana tjänster som regleras i

text: konsumenttjänstlagen

text: och

text: paketreselagen

text: . De konsumentskyddsaspekter som ligger till grund för dessa lagar gör sig också gällande i fråga om tågresor. Av intresse för bedömningen av skäligheten av de av tågföretaget åberopade villkoren är därför motsvarande bestämmelser i de aktuella lagarna, eller i vart fall grunderna för dessa.

text: Enligt artikel 9.4 i Normalvillkor i järnvägstrafik har den resande rätt till ersättning för merkostnader för vidare transport med annat transportmedel bara om omständigheterna är sådana att järnvägen rimligen hade kunnat förhindra störningarna. Skadeståndsskyldigheten är därutöver enligt artikel 9.4 c begränsad till de fall då en pågående tågresa (eventuellt med byten) blir väsentligt försenad och då resenären riskerar att inte kunna delta i ett sammanhang som är av väsentlig betydelse för honom eller henne personligen. Vidare krävs att samråd först sker med järnvägspersonalen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att omständigheterna har varit sådana tågföretaget rimligen inte hade kunnat förhindra störningarna, dvs. tågurspårningen och dess följder för tågtrafiken. En strikt tillämpning av normalvillkoren på det nu aktuella fallet skulle därför leda till att tågföretaget var befriad från varje skadeståndsskyldighet. Enligt nämndens mening är detta oskäligt. För befrielse från skadeståndsskyldighet bör därutöver i vart fall krävas att tågföretaget inte skäligen hade kunnat undvika eller övervinna hindrets följder.

text: Tågföretaget har i denna del åberopat att man var tvungen att prioritera passagerarutväxling mellan Hedemora och Avesta och omvänt och att anskaffade bussar inte kunde sättas in för resande söderut från Avesta och norrut från Hedemora. Tågresan från Avesta till Arlanda hade kunnat ske först kl. 17.26 i stället för rätteligen kl. 15.25. Enligt tågföretaget kan det inte

text: läggas bolaget till last i ärendet att bolaget inte dessförinnan förmådde anskaffa bussar som tog resenärerna söderut från Avesta eller att bolaget inte anskaffade taxibilar.

text: Det är uppenbart att den uppkomna situationen vållade stora problem och att den med nödvändighet krävt vissa prioriteringar. Av tågföretagets egna uppgifter framgår att bolaget inte vidtog någon som helst åtgärd för att undvika eller övervinna hindrets följder för de resenärer som skulle resa söderut från Avesta och som i likhet med resenären skulle till Arlanda för vidare resa med flyg. Enligt nämndens mening hade detta skäligen kunnat krävas av tågföretaget. Tågföretaget kan därför inte undgå skadeståndsskyldighet på denna grund.

text: Enligt artikel 9.4 c i normalvillkoren betalas ersättning bara i de fall då en pågående tågresa blir väsentligt försenad eller när en tågförbindelse som ingår i en pågående tågresa ställs in. Ersättning betalas således enligt det aktuella villkoret inte ut när en ännu inte påbörjad tågresa ställs in. Nämnden konstaterar i denna del att det reseavtal som resenären har träffat med tågföretaget innefattade en tågresa mellan Avesta och Arlanda med avgång från Avesta den 21 mars 2002 kl. 15.25. Den inställda resan har inneburit ett kontraktsbrott. En befrielse från skadeståndsskyldighet för kontraktsbrottet på den grunden att tågresan inte hade påbörjats är enligt nämndens mening oskäligt. Villkoret i denna del bör därför åsidosättas.

text: Tågföretaget har i ärendet invänt att artikel 9.4 c i normalvillkoren inte innefattar någon garanti för att den resande inte på grund av trafikstörning kan förfela sitt individuella ändamål med resan och att tågföretaget inte har iklätt sig ett ansvar som för med sig att den resande har rätt att på tågföretagets bekostnad skaffa sig alternativ transport från avgångsstationen till bestämmelseorten i fall av inträffad tåginställelse på avgångsstationen.

text: Nämnden kan för sin del emellertid konstatera att det av den nyss nämnda artikeln i normalvillkoren följer att ersättning betalas för merkostnader för transport med annat transportmedel, om den resande genom förseningen riskerar att inte kunna delta i ett sammanhang som är av väsentlig betydelse för honom personligen. Tågföretaget har i ärendet inte ens påstått att detta villkor inte skulle vara uppfyllt. Nämnden utgår därför från att villkoret är uppfyllt.

text: Som ett ytterligare krav ställs i samma artikel upp att resenären skall samråda med järnvägspersonalen innan han avbryter tågresan och att han om möjligt skall välja den transport som föreslås eller erbjuds av personalen. Av resenärens obemötta uppgifter framgår att den enda personal som fanns tillgänglig var resgodsperonal, som inte visste någonting. Eftersom det på plats inte fanns någon annan järnvägspersonal med vilken samråd kunde ske, får resenären anses ha fullgjort sin samrådsskyldighet.

text: Med hänvisning till det anförda finner nämnden att resenären är berättigad till ersättning för de merkostnader för alternativ transport som han har haft till följd av att den avtalade tågresan ställts in.

text: Resenären har i denna del yrkat ersättning med 825 kr, varav 800 kr för den alternativa transporten och 25 kr för avgift till Posten för lösen av tågbiljett. Av utredningen i ärendet framgår att tågföretaget återbetalat kostnaden för biljetten, 130 kr. Detta belopp hade resenären haft att betala, om tågresan hade kunnat fullföljas enligt avtalet. Det gäller även avgiften till Posten. Den merkostnad han har haft för transporten till Arlanda uppgår således till 670 kr, vilket belopp tågföretaget bör rekommenderas att betala.

text: Resenären har därutöver yrkat ersättning med 60 kr för porto. Tågföretaget har medgett yrkandet. Det skall därför bifallas.


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Rättsskyddsmoment i hemförsäkring har ansetts omfatta en tvist om tidsdelat boende (time-share), trots att rättsskydd begärts först 8 år efter det att tvisten uppkom. Avgörande 2003-04-04; 2002-6218

type: rubrik

text: I oktober 1993 ingick V.B. och C.H. avtal med ett företag på Teneriffa om tidsdelat boende (en veckas andel). Därefter uppstod en tvist mellan köparna och företaget. En dansk advokatbyrå förbereder nu en kollektivprocess mot företaget. V.B. och C.H. begärde därför att de skulle beviljas rättsskydd i enlighet med rättsskyddsmomentet i sin hemförsäkring.

type: stycke

text: Försäkringsbolaget anförde att det har anammat nämndens praxis när det gäller att bevilja rättsskydd för tvister om tidsdelat boende och att det visserligen är praxis att förändringar av villkor som är till den försäkrades fördel till stor del tillämpas retroaktivt. Bolaget bestred dock det aktuella yrkandet eftersom bolaget menade att det inte är skäligt att bevilja rättsskydd för en tvist som inleddes för över 8 år sedan.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Det är ostridigt i ärendet att grunden för anspråket har inträffat på Teneriffa. Det har inte ifrågasatts att grunden för anspråket har uppkommit under en resa.

text: Den fråga som nämnden har att pröva är således om tvisten när det gäller avtalet om tidsdelat boende har uppkommit i V.B:s och C.H:s egenskap av resenärer. Avgörande för denna fråga är om en tvist av nu aktuellt slag är av icke ovanligt slag eller av icke ovanlig omfattning för en resenär.

text: Numera anser nämnden (se beslut i änr 2000-6503 och 2001-2425) att tvister avseende avtal om tidsdelat boende får anses vara av inte ovanligt slag för en resenär och att sådana tvister därför får anses ha uppkommit i de försäkrades egenskap av resenärer. Nämnden anser att detta bör gälla även tidigare fall som det förevarande där en timeshareandel köptes den 2 oktober 1993 och det är fråga om en rättslig prövning i dag. Följaktligen skall talan bifallas.

type: avgorande


text: Felfria varor har efter leverans återlämnats av köparen och ett tillgodokvitto har utfärdats. Fråga om köparens rätt till kontant återbetalning och om säljarens rätt att göra avdrag för särskilda kostnader. (Avgörande 2003-04-24; 2002-6269)

text: F köpte den 6 juni 2002 två KONI stötdämpare för 7 311 kr av verkstadsbolaget. Efter det att F återsänt varorna har bolaget erbjudit honom återbetalning i form av ett tillgodokvitto, vilket F accepterat. När han erhöll tillgodokvittot hade bolaget emellertid gjort avdrag med 660 kr för expediering och returavgift.

text: F yrkade kontant återbetalning av den totala köpekillingen på den grunden att parterna inte träffat avtal om avdrag för säljarens kostnader.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att parterna träffat ett avtal om att återbetalning skulle ske genom att F erhöll ett tillgodokvitto. Någon grund för att avtalet inte skulle gälla mot F har inte visats föreligga. F är därför bunden av avtalet. Hans yrkande om kontant återbetalning i stället för ett tillgodokvitto kan därför inte bifallas.

text: Vad härefter gäller frågan om bolaget haft rätt att göra avdrag för expediering och returavgift gör nämnden följande bedömning. Av

text: och

text: 41 §§

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: framgår att säljaren, då köparen avbeställer en vara innan den har avlämnats, har rätt till ersättning för bl.a. särskilda kostnader som säljaren har haft för att ingå och fullgöra avtalet. Dessa lagregler gäller visserligen avbeställning som sker före leverans, men en säljare kan inte rimligen sättas i ett sämre läge vid avbeställning som sker efter det att leverans har skett. Om inte annat avtalats, bör säljaren därför enligt nämndens mening i ett sådant fall ha samma rätt att göra avdrag för nu angivna kostnader som säljaren skulle ha haft om avbeställning skett före leverans. F har inte visat att parterna gjort någon överenskommelse inför återbetalningen som inneburit att bolaget inte skulle ha rätt till avdrag för sina kostnader på det belopp som skulle återbetalas. Verkstadsbolaget har därför enligt nämndens mening haft rätt till avdrag för sådana kostnader som F avbeställning orsakat bolaget. Nämnden finner att det av bolaget gjorda avdraget är skäligt. Med hänsyn härtill skall F:s yrkande om full återbetalning avslås.


text: Ett bolag som enligt avtal vinterförvarat och vintertäckt en båt ansågs på grund av brister i omsorgsplikten skadeståndsskyldigt för de skador som uppkom på båten under förvaringstiden. Avgörande 2003-03-17; 2002-6320

text: C lämnade in sin båt till bolaget för vinterförvaring och vintertäckning. Under förvaringstiden uppkom skador på båten, för vilka C yrkade skadestånd.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att bolaget följt ingånget avtal, att skadorna uppkommit genom C:s bristfälliga tillsyn av båten och att vissa av skadorna uppkommit efter det att båten lämnade företaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Parterna har träffat avtal om att bolaget skulle vinterförvara samt vintertäcka C:s båt under vintern 2001/2002. Tvisten gäller om bolaget har något ansvar för de skador som uppkom på båten under förvaringstiden.

text: Tillämplig lag i ärendet är

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: . Denna lag gäller avtal om tjänster som näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet utför åt konsumenter huvudsakligen för enskilt ändamål i fall då tjänsten avser bl.a. förvaring av lösa saker. Av förarbetena till nämnda lag framgår att ett exempel på förvaringsavtal är vinterförvaring av båtar (

text: prop. 1984/85:110 s. 147

text: ). Av

text: och

text: 6 §§

text: konsumenttjänstlagen

text: framgår att en näringsidkare har en omsorgsplikt gentemot en konsument. Härmed avses att näringsidkaren måste ställa sin sakkunskap och yrkeserfarenhet till konsumentens förfogande. Enligt

text: 9 § första stycket samma lag

text: skall tjänsten anses felaktig om resultatet avviker från vad konsumenten med hänsyn till

text: 4 §

text: har rätt att kräva, även om avvikelsen beror på en olyckshändelse eller därmed jämförlig händelse. I

text: 31 § tredje stycket samma lag

text: anges vidare att näringsidkaren är skyldig att ersätta konsumenten för skada som denne tillfogas på grund av fel, om inte näringsidkaren visar att felet beror på ett hinder utanför näringsidkarens kontroll som denne inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vid avtalets ingående och vars följder näringsidkaren inte heller skäligen kunde ha undvikit eller övervunnit.

text: Bolaget har anfört att parterna överenskom om att båten skulle täckas med en lättviktspresenning. Bolaget har också hävdat att ett fullt serviceavtal med tillsyn och snöröjning skulle kosta cirka 20 000 kr.

text: Såvitt framkommer av utredningen har bolaget inte påtalat för C att det fanns en risk för att täckningen inte skulle vara tillräcklig för att skydda båten. Med hänsyn till de nämnda reglerna i

text: konsumenttjänstlagen

text: om en näringsidkares omsorgsplikt finner nämnden att bolaget borde ha informerat C om eventuella risker med den täckning som utfördes och därvid erbjudit honom ett annat, bättre alternativ. Då inte detta har skett finner nämnden att bolaget har brustit i sin omsorgsplikt. Enligt bestämmelserna i

text: 9 § konsumenttjänstlagen

text: föreligger därmed ett fel i den utförda tjänsten. Den skada som uppstått är enligt nämndens mening en följd av felet.

text: Nämnden finner att bolaget hade bort räkna med att en täckning av det slag som bolaget satte upp inte skulle komma att stå emot ett snötryck av sådan art som man på det aktuella stället hade anledning att räkna med. Att motsvarande täckning föregående år hade visat sig tillräcklig saknar därvid betydelse. Genom vad som framkommit i ärendet har bolaget därför enligt nämndens mening inte lyckats visa att felet berott på ett hinder utanför bolagets

text: kontroll som bolaget inte skäligen kunde förväntas ha räknat med vid avtalets ingående. Till följd härav är bolaget enligt

text: 31 § konsumenttjänstlagen

text: skyldigt att ersätta C för den uppkomna skadan.

text: Vid sådant förhållande saknar nämnden anledning att gå in på frågan om bolaget skulle kunna vara skadeståndsskyldigt mot C med stöd av även

text: 32 § konsumenttjänstlagen

text: Vad som nu återstår för nämnden är att bedöma skadans storlek. Av i ärendet ingivna handlingar framgår att C fått betala 4 750 kr för renovering av generator och startmotorer, 1 090 kr för nya batterier samt 2 500 kr för besiktning. För dessa kostnader är han berättigad till full ersättning av bolaget. Han är också berättigad till ersättning av bolaget för värdet av det gamla kapellet, som nämnden uppskattar till såsom skäligt ansedda 2000 kr, samt för värdet av skadade båtsnickerier och dynor, som nämnden uppskattar till såsom skäligt ansedda 5000 kr. Beträffande övriga skadeståndsyrkanden finner nämnden inte visat att de har samband med den aktuella skadehändelsen. De skall därför avslås.


text: När en konsument erhållit slutliga fakturor för elleveranser avseende viss period har elleverantören inte ansetts berättigad att därefter kräva tillkommande elskatt för samma period. Avgörande 2002-6359; 2003-02-04

text: O fick i september 2002 ett brev från G-bolaget där det påpekades att bolaget hade debiterat O en för låg energiskattesats. G-bolaget ville kräva O på retroaktiv betalning med 3 000 – 3 500 kr för två år. O yrkade hos nämnden befrielse från skyldigheten att betala ytterligare energiskatt retroaktivt under åberopande av god tro.

text: G-bolaget bestred yrkandet och anförde att O hade lagts felaktigt in med en reducerad energiskatt efter ett levarantörsbyte. G-bolaget har skyldighet att ta ut en energiskatt för varje levererad kWh och inbetala denna skatt till staten. Bolaget har inget egenintresse att ta ut denna skatt. Det spelar ingen roll huruvida O varit i god tro eller inte. Energiskatten hade inte sänkts under den aktuella tiden och G-bolagets fordran hade inte preskriberats.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden konstaterar att den felaktiga debiteringen av energiskatt berott på bolaget. Nämnden kan inte finna annat än att O har haft anledning att utgå från att de debiteringar som gjorts varit riktiga. Han får alltså anses ha varit i god tro. I den mån O fått fakturor som innebär en slutlig debitering för respektive år, har bolaget därför inte rätt att kräva honom retroaktivt på ytterligare betalning.

text: Nämnden rekommenderade G-bolaget att avstå från att retroaktivt debitera O ytterligare energiskatt för tiden från den 1 oktober 2000 i den mån han redan fått slutliga fakturor för denna tid.


text: Uppsägning av lån. Frågan gäller huruvida uppsägningen skett i rätt tid och till rätt bankkontor. Avgörande 2003-03-24; 2002-6742

text: Den 27 september 2002 kl. 18.04 skickade C ett fax till ett av bankens lokalkontor (inte ”hans bankkontor”) och sade upp ett lån (med bundna villkor) till betalning per villkorsändringsdagen den 7 oktober 2002. På den handling som C därvid använde fanns antecknat: ”Lämna in ändringsanmälan eller skicka den i rekommenderat brev så att den är Ert bankkontor tillhanda senast 2002-09-27. Efter detta datum kan vi tyvärr ej göra förändringar på Ert lån”. Kreditgivaren har dock inte ansett att giltig uppsägning har skett varvid en ny villkorsperiod motsvarande närmast föregående bindningstid fastställdes för lånet.

text: C yrkade ersättning av kreditgivaren med 18 300 kr. Som grund för yrkandet åberopade han att kreditgivaren bundit räntan på hans lån i stället för att förändra det till ett lån med rörlig ränta. Lånet bands till en ränta på 6,2 %. Om det varit rörligt skulle räntan varit 5,4 %. Differensen på 0,8 % gör en årskostnad på 3 660 kr för hans femåriga lån på 457 500 kr. Om han ville ändra villkoren för lånet skulle banken ha uppgift om det senast den 27 september 2002. Han faxade blanketten om ändring av villkoren till rörlig ränta den 27 september kl. 18.04. Eftersom banken mottog meddelandet före kl. 24.00 är banken aviserad i rätt tid om ändringen.

text: Kreditgivaren bestred yrkandet. Som grund för bestridandet åberopade kreditgivaren att meddelandet kommit banken tillhanda för sent d.v.s. efter arbetsdagens slut samt att det därtill skickats till fel bankkontor.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I sitt svar till nämnden har kreditgivaren uppgett att den i det praktiska arbetet accepterat uppsägningar genom faxmeddelande som kommit in till kreditgivaren eller lokal bank före arbetsdagens slut. Den omständigheten att C gjorde uppsägningen via fax utgör sålunda inte något hinder.

text: Banken har inte visat att den omständigheten att uppsägningen skickats till det aktuella bankkontoret innebär att uppsägningen skickats till fel kontor. Uttrycket ”Ert bankkontor” kan enligt nämndens sida tolkas så att varje bankens kontor är behörigt att motta uppsägningen. I varje fall har kreditgivaren inte visat att det var ett annat bankkontor som var att anse som C:s bankkontor.

text: Frågan är då om uppsägningen nödvändigtvis skulle ha kommit kreditgivaren eller banken till handa före arbetsdagens slut. Något i villkoren som anger detta finns inte. Tvärtom anges bara att efter det angivna datumet, dvs. efter den 27 september 2002, kan förändringar inte göras. För övrigt torde det för bankkunden vara svårt att avgöra när arbetsdagen på banken slutar. Rent allmänt anses en handling som kommer in till en myndighet före kl. 24 normalt ha kommit myndigheten till handa den dagen. Om en handling skickas med post är regelmässigt den avgörande tidpunkten när handlingen har avskilts för adressaten på postanstalten. På grund av det anförda finner nämnden att den uppsägning som C gjort inte har kommit in för sent.

text: Kreditgivaren borde enligt nämndens mening följaktligen ha godtagit den uppsägning av lånet som C gjort. Det får ankomma på parterna att lösa den situation som nu har uppstått.


text: Finansiell rådgivning. Banken har inte ansetts förfarit vårdslöst i sin rådgivning. Avgörande 2003-02-20; 2002-7704

text: I december 1999 köpte M fondandelar i en blandfond hos banken för 1 400 000 kr. Fondandelarna sjönk därefter kraftigt i värde. M anser att banken genom sin massiva och aggressiva marknadsföring förmått henne att göra en omplacering från ett bankkonto med bra ränta till en riskabel placering i värdepapper.

text: M yrkade ersättning av banken med ett belopp som utgjorde skillnaden mellan det placerade beloppet och det värde fondandelarna hade den 10 november 2002, dvs. 409 489:50 kr, samt räntekompensation med ett belopp som motsvarar den ränta hon skulle ha fått på 1 400 000 kr på sitt gamla inlåningskonto hos banken. Som grund för sina yrkanden åberopade M att banken genom vårdslös rådgivning orsakat henne skada uppgående till yrkat belopp.

text: Banken bestred M:s yrkanden. Som grund för bestridandet åberopade banken att den varken agerat felaktigt eller försumligt i något avseende samt att den inte har gett något löfte om en framtida avkastning om åtta procent.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att placeringen i värdepappersfonden föregicks av ett möte på banken med bankens rådgivare. Med på mötet var även M:s son.

text: Nämnden konstaterar att fonden är, enligt bankens fondinformation, en bred blandfond med medellåg risk. Fonden placerar sin förmögenhet i både aktier och räntebärande papper i Sverige och i utlandet beroende på marknadens förutsättningar. Fonden placerar normalt sett i 50 % aktier och 50 % räntebärande värdepapper.

text: Banken har uppgett att rådgivaren, som har varit anställd i banken i mer än 15 år och är licensierad, har inhämtat uppgifter om M:s ekonomiska situation, hennes erfarenhet av värdepappersmarknaden och syftet med de tjänster hon efterfrågat. Banken har vidare uppgett att rådgivaren noga gick igenom konsekvenserna av en placering i fonder respektive enskilda aktier och att M:s son hade goda insikter på detta område.

text: M, som inte har bemött dessa uppgifter, har uppgett att hon kände sig tvingad att köpa andelar i fonden på grund av den aggressiva marknadsföringen av denna som banken genomförde. Hon har även uppgett att rådgivaren avrådde henne från att placera en del av sin förmögenhet i aktier på O-listan, vilket hennes son hade föreslagit, och att det var bättre att placera förmögenheten i bankens blandfond, eftersom det var mycket tryggare. Enligt M uppgav rådgivaren även att hon kunde räkna med en avkastning på minst åtta procent om året i snitt och att hon skulle kunna bo var som helst i framtiden om hon placerade sina pengar i blandfonden. Rådgivaren har vid telefonsamtal lovat att fonden skulle gå upp på längre sikt och hon har hela tiden fått rådet att inte sälja fondandelarna.

text: Ersättning för ren förmögenhetsskada ersätts om det kan visas att banken förfarit vårdslöst i sin rådgivning eller annars vid handläggningen av ärendet. Den skadelidande måste också kunna visa att han eller hon drabbats av en verklig – realiserad – ekonomisk skada genom bankens agerande. Ostridigt i ärendet är att M inte har sålt fondandelarna.

text: Enligt nämndens mening har M inte visat att banken gjort sig skyldig till någon försummelse eller annat vårdslöst agerande i samband med hennes köp av fondandelarna eller vid de råd

text: som senare har lämnats avseende fonden. Hon har inte heller visat att banken gett henne ett löfte om en årlig framtida avkastning på cirka åtta procent. På grund härav, och eftersom någon realiserad ekonomisk skada inte föreligger, kan hennes yrkanden inte bifallas.


text: Utebliven försäljning av teckningsrätter. Värdepappersbolag har ansetts skadeståndsskyldigt mot kund då bolaget inte har förmått visa att det försökt att sälja teckningsrätterna. Avgörande 2003-02-17; 2002-7873.

text: E yrkade ersättning av bolaget med 1 958 kr. Som grund för yrkandet åberopades att bolaget genom fel eller försummelse inte har utfört en beordrad försäljning av teckningsrätter vilket orsakat henne ekonomisk skada.

text: Bolaget bestred yrkandet på den grunden att bolaget varken hade skyldighet eller hade åtagit sig att sälja teckningsrätterna.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av utredningen i ärendet framgår att bolaget inför nyemissionen skickat ett meddelande till kunden med detaljer om det specifika erbjudandet och med uppgifter om antalet tilldelade teckningsrätter samt om sista dag för teckning av aktier. Av informationen framgår vidare att kunden aktivt måste svara på erbjudandet genom att skicka in den bifogade svarstalongen och att bolaget, om kunden underlåter att svara eller önskar teckna ett mindre antal aktier än vad som medges, åtar sig att försöka sälja kundens överskjutande antal teckningsrätter på sista dagen för handel.

text: Ostridigt är att E på svarstalongen angett att hon ville utnyttja 500 teckningsrätter för nyteckning av 100 aktier och att hon på talongen tillagt att hon ville att de resterande 1 100 teckningsrätterna skulle säljas. Ostridigt är också att nyteckning har skett i enlighet med hennes beställning och att de resterande teckningsrätterna inte sålts av bolaget.

text: Bolaget har uppgett att bolaget har informerat E om att bolaget inte kan ta hänsyn till skriftliga meddelanden på teckningsanmälan. Bolaget har vidare uppgett att det normala ändå hade varit att bolaget hade sålt teckningsrätterna, men att man i detta fall inte vet varför teckningsrätterna inte blev sålda. Bolaget kan inte heller ange om någon säljorder har lagts. Bolaget har anfört att kostnaderna för att ta reda på detta överstiger det yrkade beloppet.

text: Genom att bolaget inte har visat att det ens har försökt att sälja de ifrågavarande teckningsrätterna finner nämnden att bolaget har brustit i sina åtaganden mot E. Detta alldeles oavsett att E har lämnat uppdraget på svarstalongen. Eftersom bolagets agerande har orsakat E skada skall bolaget svara för denna. Bolaget har inte invänt mot skäligheten av det yrkade beloppet.


text: En kavaj som enligt skötselrådet inte fick vattentvättas har tvättats enligt den s.k. Aqua Clean-metoden. Kavajen skadades och tvätteriet har ansetts skadeståndsskyldigt. Avgörande 2003-04-17; 2002-8108

text: B lämnade in en ullkavaj för kemtvätt till ett tvätteri. Tvätteriet förklarade att Aqua Cleanmetoden skulle användas och att det inte skulle medföra någon krympning eller någon annan negativ effekt för kavajen. Efter tvättbehandlingen hade kavajen krympt. B yrkade ersättning med 1 000 kr för kavajen som var omkring två år gammal och hade kostat ca 2 000 kr i inköp.

text: Tvätteriet bestred yrkande och anförde att kunden var införstådd med företagets metod och att kavajen blir renare och luftigare med den metoden.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har granskat kavajen. Enligt nämnden bedömning har kavajen krympt och förändrats vid tvättbehandlingen.

text: Enligt kavajens skötselråd får den inte vattentvättas. Av tvätteriets egna uppgifter framgår att kavajen har tvättats med Aqua Clean-metoden. Det har således skett i strid mot skötselrådet, vilket i sin tur har fört med sig att kavajen har krympt och förändrats. Eftersom tvättjänsten är felaktig är tvätteriet skyldigt att ersätta B för den förstörda kavajen.

text: Tvätteriet har inte ifrågasatt skäligheten av det yrkade beloppet i och för sig. Det bör därför rekommenderas att betala 1 000 kr till B.


title: Lägenhetshotell är att jämställa med ett vanligt hotell vid bedömningen av huruvida grov oaktsamhet förelegat vid förlust av konto jämte 34 § konsumentkreditlagen. En person har även befunnit sig i ett angränsande rum när stölden skett. Grov oaktsamhet har ändå ansetts föreligga.

text: 34 § konsumentkreditlagen

text: . En person har även befunnit sig i ett angränsande rum när stölden skett. Grov oaktsamhet har ändå ansetts föreligga. Avgörande 2003-03-10; ärende 2002-8212

text: C bodde den 21 juni 2002 på ett lägenhetshotell med sin dotter. Hon var själv ute på eftermiddagen men hennes plånbok i vilken hon förvarade sitt kontokort låg kvar i en väska på en säng innanför ytterdörren. Hennes dotter låg och läste i det andra av lägenhetens två rum. Någon öppnade den olåsta ytterdörren och tillgrep plånboken och kortet utan att dottern märkte detta. C yrkade betalningsbefrielse för de tre obehörig uttagen som hann göras med kortet innan det spärrades. Banken bestred yrkandet och anförde som grund för detta att C förlorat kortet genom grov oaktsamhet då hon lämnat kvar det på hotellrummet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Av

text: 34 § första stycket andra punkten konsumentkreditlagen (1992:830)

text: framgår att kontohavaren är betalningsskyldig för uttag som gjorts av någon obehörig person med hjälp av kortet, om kontohavaren eller någon annan som enligt kontoavtalet är behörig att använda kortet förlorat det genom grov oaktsamhet. Som exempel på när ett kontokort kan anses ha förlorats genom grov oaktsamhet anges i förarbetena till den aktuella bestämmelsen (

text: prop. 1976/77:123 s. 191

text: ) att kortet förlorats när det lämnats kvar i en ficka, en väska, ett fordon eller liknande som inte stått under uppsikt. Det aktuella kortet har stulits när det lämnats i ett hotellrum, låt vara att rummet legat i ett lägenhetshotell i vilket två rum förhyrts. Nämnden har i sin praxis uttalat att hotellrum typiskt sett är en plats där det föreligger en förhöjd stöldrisk. I förevarande fall har dörren varit olåst och kortet har förvarats i en väska precis innanför dörren ut till korridoren. Även om C:s dotter befann sig i det angränsande rummet, har det uppenbarligen funnits både tid och tillfälle för någon att stjäla kortet. Det hade vidare varit lätt för C att förhindra stölden genom att ta med sig kortet, låsa dörren eller förvara kortet på ett sådant sätt att hennes dotter hade uppsikt över det. Nämnden finner därmed att kortet måste anses ha förlorats genom grov oaktsamhet i nämnda bestämmelses mening. C:s yrkande kan därför inte bifallas.


text: Avtalad flygresa har inte tillhandahållits. Fråga om flygbolagets ansvar för ombokning är begränsat till platser i samma priskategori. Betalning med bonuspoäng. Avgörande 2003-10-30; 2002-8279

text: Resenären bokade i juni hos flygbolaget S en flygresa från Sverige till San José i USA. Han betalade resan med 80 000 intjänade bonuspoäng. I oktober meddelade S att den avtalade resan inte kunde tillhandahållas till följd av en tidtabelländring. Resenären fann dock att det, på samma avresedag, fanns en plats för honom på en annan flygning med S. Flygbolaget S uppgav att ombokning inte kunde ske eftersom den nya platsen inte var någon ”bonusplats”. Resenären bokade och betalade då med egna pengar en ny resa för 9 722 kr. Flygbolaget S återförde dragna 80 000 bonuspoäng. Resenären yrkade återbetalning av 9 722 kr samt att 80 000 bonuspoäng skulle dras i enlighet med den ursprungliga bokningen.

text: Flygbolaget S bestred yrkandet på den grunden att ombokning endast kan göras inom en och samma priskategori.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I ärendet är ostridigt att flygbolaget S inte har kunnat tillhandahålla den ursprungligen avtalade resan. Tvisten i ärendet gäller frågan om S fullgjort sina skyldigheter enligt avtalet vid ombokning av biljetten.

text: Nämnden konstaterar till att börja med att medlemsvillkoren för det aktuella bonusprogrammet inte reglerar frågan om flygbolagets skyldigheter eller rättigheter i situationer som den i ärendet aktuella, dvs. vid tidtabelländringar och inställda flyg. Detta regleras emellertid i ”General Conditions of Carriage”. S har i ärendet gjort gällande att bolagets ansvar att boka om resan är begränsat till platser i samma priskategori. Bolaget har dock inte åberopat något särskilt avtalsvillkor till stöd för sitt påstående i denna del. Nämnden har för sin del inte heller kunnat finna att den påstådda begränsningen av bolagets ansvar framgår av avtalsvillkoren. Hos bolaget har det funnits platser på resor med samma avgångstider som den ursprungligen bokade. Av villkoren framgår inte något annat än att det därvid hade ålegat bolaget att boka om resenären på dessa platser utan extra kostnad för honom. Genom att inte göra det har bolaget brutit sitt avtal med resenären. Bolaget är därför skyldigt att ersätta resenären den skada som avtalsbrottet har fört med sig.

text: S har inte invänt mot det yrkade skadeståndets storlek i och för sig. Nämnden, som finner att det yrkade skadeståndet är skäligt, anser därför att resenärens yrkande bör bifallas.


text: Kemtvätt av en jacka där alla delar i plagget inte har tålt tvätt enligt skötselrådet har medfört ansvar för säljaren av jackan. Avgörande 2003-04-17; 2002-8292

text: K köpte en jacka i augusti 2002 för 3 695 kr. Hon lämnade in jackan för kemtvätt under hösten 2002. Efter tvättbehandlingen var jackan helt förstörd. Varken säljaren eller tvätteriet ville ta ansvar för det inträffade. Hon yrkade ersättning motsvarande jackans pris.

text: Säljaren av jackan bestred yrkandet och anförde att jackan var feltvättad samt att skärpet som hade skadat jackan inte borde ha tvättats tillsammans med jackan.

text: Tvätteriet uppgav att man hade tvättat jackan enligt skötselrådet om att man därför inte var ansvarigt för det inträffade.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har granskat jackan och konstaterat att den har förstörts genom att jackans skärp har tvättats tillsammans med jackan. Skärpet i sig har också förstörts helt.

text: Av utredningen i ärendet framgår inte något annat än att tvätteriet har tvättat plagget enligt skötselrådet. Om inte något annat anges särskilt, skall samtliga delar i ett plagg tåla tvätt enligt skötselrådet. I det nu aktuella fallet har skärpet uppenbarligen inte tålt att tvättas i enlighet med skötselrådet. Skötselrådet är därför felaktigt, vilket i sin tur innebär att jackan är att betrakta som felaktig. Såsom säljare av jackan svarar företaget för felet gentemot K. Felet är sådant att K bör ha rätt att häva köpet av jackan.

text: Säljföretaget bör därför rekommenderas att betala tillbaka köpeskillingen till K, mot att företaget får tillbaka jackan. Yrkandet mot tvätteriet skall lämnas utan bifall.


text: Fråga om när risken för en vara som köpts på auktion skall anses ha övergått på köparen. De av auktionsfirman tillämpade avtalsvillkoren om riskövergången har ansetts vara till nackdel för köparen och därmed utan verkan. Avgörande 2003-06-05; 2002-8535

text: T ropade in en bergborrmaskin vid en auktion som anordnades av auktionsfirman A. Bergborrmaskinen har därefter förkommit innan T tagit den i sin besittning. T yrkade att han skulle erhålla den av honom inropade maskinen alternativt att auktionsfirman skulle frånfalla sitt krav på betalning för maskinen.

text: Auktionsfirman A bestred yrkandet på den grunden att köparen innan köpet hade informerats om tillämpliga avtalsvillkor som innebar att risken för varan övergick på köparen i och med klubbslaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I de fall en köpare påstår att ett avtal om köp ingåtts för enskilt bruk och näringsidkaren har en annan uppfattning, anses näringsidkaren ha bevisbördan för att det inte rör sig om ett konsumentköp.

text: Enligt nämndens mening framgår inte annat än att syftet med köpet av den aktuella bergborrmaskinen var att den skulle användas för enskilt bruk. Nämnden finner därför att

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: är tillämplig på avtalet.

text: Konsumentköplagen

text: är tvingande till konsumentens förmån, dvs. avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i lagen är till nackdel för köparen är utan verkan mot denne.

text: Av

text: 8 § andra stycket konsumentköplagen

text: framgår att risken för varan går över på köparen när varan avlämnas. Av

text: 6 § nämnda lag

text: framgår att varan anses avlämnad när den har kommit i köparens besittning, dvs. när den har tagits om hand av köparen.

text: Av utredningen i ärendet framgår att T vid en auktion ropat in en bergborrmaskin som därefter har visat sig saknas. Auktionsfirman A har anfört att T trots detta är betalningsskyldig eftersom risken för den inropade varan, enligt avtalsvillkoren, övergår på köparen i och med klubbslaget. Mot bakgrund av vad som ovan anförts är dock detta avtalsvillkor till nackdel för T och är därmed utan verkan mot honom. Eftersom T inte har fått borren i sin besittning har därför inte risken för att borren kommit bort övergått på honom. Hans yrkande om betalningsbefrielse skall därför bifallas.


text: I ett köpeavtal mellan ett bilföretag och en bilköpare har angetts att en bil skulle helförsäkras. Genom sin passivitet får konsumenten anses ha accepterat att bilen istället kommit att bli endast halvförsäkrad. Avgörande 2003-06-26; 2002-8547

text: S köpte en bil av ett företag. På köpeavtalet angavs att bilen var helförsäkrad. Ett halvt år efter köpet krockades bilen, varpå det visade det sig att bilen endast var halvförsäkrad. S yrkade skadestånd för reparationskostnaderna med avdrag för, vid helförsäkring gällande, självrisk.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde i huvudsak att S borde ha insett att bilen inte var helförsäkrad och att det ankom på honom att kontrollera försäkringens omfattning när försäkringsbreven senare skickades ut.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av handlingarna i ärendet framgår att S köpte den aktuella bilen den 11 april 2002. På köpeavtalet angavs att bilen skulle helförsäkras. Under hösten 2002 krockades bilen och det upptäcktes att bilen inte var helförsäkrad.

text: Det framgår av köpeavtalet att S haft för avsikt att helförsäkra bilen vid köpet. Enligt nämndens mening har S haft en skyldighet att kontrollera att han erhållit den försäkring som han beställt. Genom att inte reagera på de uppgifter som han erhållit genom bl.a. avierna anses han ha accepterat den omfattning på försäkringen som angivits. Vid denna bedömning saknar det betydelse vem som bär ansvaret för det ursprungliga misstaget. S yrkande kan därför inte bifallas.


text: En kamera har skadats under en flygresa. Flygbolagets skadeståndsskyldighet för skadat, inte inskrivet, handbagage skall bestämmas enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler Avgörande 2003-11-05; 2003-0325

text: Resenärerna förvarade kameran i sitt handbagage vilket de lade på bagagehyllan ovanför sätet. Flera personer utnyttjade hyllan, varför kameran blev illa klämd. Resenärerna yrkade att flygbolaget skulle ersätta dem för skadan.

text: Flygbolaget bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning

text: På den aktuella lufttransporten skall

text: luftfartslagen (1957:297)

text: tillämpas i sin lydelse före den 1 april 1989. Lagen i den nu nämnda lydelsen innehåller inte några bestämmelser om fraktförarens ansvar för skadat eller förkommet handresgods. De bestämmelser som finns avser endast inskrivet resgods och gods. Det innebär att frågan om flygbolagets skadeståndsskyldighet skall bestämmas enligt allmänna skadeståndsrättsliga regler, jfr betänkandet Förslag till lag om befordran med luftfartyg (

text: SOU 1936:54

text: ) s. 53.

text: Av sådana regler följer att en förutsättning för att skadeståndsskyldighet skall föreligga är att skadan har orsakats av vårdslöshet från flygbolagets sida. Bevisbördan för att så skulle vara fallet vilar på resenären. Nämnden kan för sin del inte finna att resenärerna har bevisat att skadan orsakats under den aktuella flygningen eller att skadan har vållats genom vårdslöshet från bolagets sida. Resenärernas yrkande kan därför inte bifallas.


title: Köparen av en kappa har upptäckt fläckar på kappan en tid efter köpet. Fläckarna har bedömts som ett ursprungligt fel enligt 20 a § konsumentköplagen.

text: 20 a § konsumentköplagen

text: . Avgörande 2003-06-05; 2003-0397

text: S köpte i december 2002 en kappa för 799 kr. Andra gången hon använde kappan upptäckte hon att det fanns fläckar på kappan. Hon menade att fläckarna kom från maskinolja och att de hade funnits redan vid köpet men att hon inte hade upptäckt dem då på grund av det artificiella ljuset i affären. Hon yrkade att få häva köpet av kappan.

text: Säljaren bestred yrkande och anförde att kunden själv hade orsakat fläckarna efter köpet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Nämnden har granskat kappan och konstaterat att det finns fläckar över en stor del av kappan. Fläckarna kan vid visst ljus vara svåra att upptäckta.

text: För att säljaren skall ansvara för ett fel hos en vara krävs enligt vad som framgår av

text: 20 § konsumentköplagen (1990:932)

text: att felet fanns redan vid avlämnandet, dvs. att det är ett ursprungligt fel.

text: Den 1 juli 2002 infördes i

text: konsumentköplagen

text: en ny bestämmelse,

text: 20 a §

text: , enligt vilken fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades skall anses ha funnits vid avlämnandet om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art.

text: Eftersom fläckarna har visat sig inom sex månader efter det att kappan köptes ankommer det – för att undgå köprättsligt ansvar – på säljaren att visa att felet inte har funnits vid avlämnandet eller att presumtionen för att felet fanns redan vid avlämnandet är oförenlig med varans eller felets art.

text: Utredningen i ärendet visar inte att felet inte fanns vid avlämnandet. Det har inte heller framkommit något som visar att presumtionen om ursprungligt fel är oförenlig med varans eller felets art. Således utgör fläckarna ett ursprungligt fel som säljaren ansvarar för. Felet är av väsentlig betydelse för S. Hon bör därför ha rätt att häva köpet.


text: En köpare av en begagnad bil ansågs med fog kunna förutsätta att en service enligt föreskrivna intervall hade utförts på bilen innan leveransen. Då en sådan inte hade utförts fann nämnden att det förelåg ett köprättsligt fel. Avgörande 2003-09-03; 2003- 1052

text: J köpte en bil av ett bilbolag. Bilen hade vid leveransen gått 6 900 mil. Han fick inte något besked om att den föreskrivna 6 000-milsservicen inte hade utförts. Han yrkade skadestånd med 5 847 kr för den service han lät utföra efter köpet.

text: Bilbolaget bestred yrkandet och anförde i huvudsak dels att J innan köpet inte framförde några synpunkter beträffande eventuell utförd service, dels att J inte gav bolaget möjlighet att vidta åtgärder innan denne lät utföra servicen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 16 § första stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: anses en vara felaktig bl.a. om den inte stämmer överens med vad som följer av avtalet. Enligt tredje stycket samma lagrum skall en vara anses felaktig bl.a. om den avviker från vad köparen med fog har kunnat förutsätta.

text: I förevarande fall är ostridigt att 6000-mila-service inte har utförts. Säljaren har i köpehandlingarna inte tagit med någon uppgift om det. Frågan om huruvida avsaknaden av service utgör ett köprättsligt fel får därför bedömas med utgångspunkt i vad köparen med fog har kunnat förutsätta i detta avseende. Därvid bör beaktas att bilhandeln för egen del normalt fäster stort avseende vid att service utförs vid föreskrivna intervall och att konsumentens eventuella brister i servicehänseende regelmässigt läggs denne till last, t.ex. vid fastställande av inbytespris eller när fråga uppstår om bilhandelns ansvar för garantiåtaganden och ursprungliga fel. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att J inte har uppmärksammats på att föreskriven service inte har utförts har han haft fog för att utgå från att servicen har utförts. Avsaknaden av service utgör därför ett köprättsligt fel som säljaren ansvarar för. Eftersom felet är av sådan art att det inte går att långt i efterhand avhjälpa finner nämnden att rättsföljden av felet bör vara prisavdrag. Vid sådant förhållande saknar det betydelse att J inte har kontaktat bolaget innan service utfördes. Vid fastställande av prisavdragets storlek kan emellertid viss ledning hämtas i kostnaden för den utförda servicen, varvid får beaktas att denna även omfattat åtgärder som inte ingår i normal service. Nämnden finner att prisavdraget kan bestämmas till skäliga 2 500 kr.


text: Ett bolag har åtagit sig att sälja en båt för ett dödsbos räkning. Genom att inte informera om att det varit nödvändigt att utföra vissa åtgärder för att båten skulle kunna säljas eller kostnaderna för dessa åtgärder har bolaget brustit i sin omsorgsplikt. Bolaget har därför inte ansetts haft rätt till ersättning utöver den avtalade försäljningsprovisionen. Avgörande 2003-08-26; 2003-1168

text: Dödsbodelägarna A och C gav bolaget i uppdrag att mot en provision på 10 % av försäljningssumman sälja en dödsboet tillhörig segelbåt. När A och C fick likvidavräkningen upptäckte de att bolaget hade debiterat ett högre belopp för uppdraget än överenskommet. De yrkade därför återbetalning av skillnaden mellan avtalat och debiterat pris.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att A hade beställt den utförda tjänsten och också godkänt kostnader för att göra båten försäljningsmässig.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Lagregler om avtalsförhållanden rörande tjänster som en näringsidkare utför åt en konsument finns i

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: . Den lagens tillämpningsområde anges i

text: 1 §

text: . Av bestämmelserna där framgår att

text: konsumenttjänstlagen

text: inte är tillämplig på sådana fall som det nu ifrågavarande fallet.

text: Bestämmelserna i

text: konsumenttjänstlagen

text: har emellertid kommit att i stor utsträckning tillämpas analogt på sådana fall som inte direkt omfattas av lagens tillämpningsområde. En orsak till det är att bestämmelserna i den lagen kan anses i viss omfattning bygga på allmänna obligationsrättsliga principer för avtalsförhållanden där en näringsidkare tillhandahåller en tjänst åt en konsument (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 39

text: f).

text: Enligt

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: skall en näringsidkare utföra en tjänst fackmässigt. Han skall med tillbörlig omsorg ta till vara konsumentens intressen och samråda med denne i den utsträckning som det behövs och är möjligt. Denna bestämmelse är ett uttryck för den omsorgsplikt som åligger näringsidkaren i förhållande till en konsument. I förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen

text: har omsorgsplikten framhållits som en allmän obligationsrättslig princip av särskild vikt i konsumentförhållanden (se

text: prop. 1984/85:110 s. 39

text: ). Det har där framhållits att i förhållandet mellan en näringsidkare och en konsument är näringsidkarens skyldigheter enligt omsorgsprincipen av särskild betydelse. Med hänvisning till vad som ovan anförts finner nämnden att bestämmelsen i

text: 4 § konsumenttjänstlagen

text: bör kunna tillämpas analogt i den nu ifrågavarande tvisten.

text: Nämnden konstaterar att det i det förevarande fallet saknas ett skriftligt avtal som reglerar parternas mellanhavanden. I näringsidkarens omsorgsplikt får normalt anses ingå att tillse att parternas mellanhavanden regleras på ett tillfredsställande sätt och att ett skriftligt avtal upprättas när det behövs för att klargöra vad som avtalats. Brister i detta avseende får i allmänhet läggas näringsidkaren till last. Då skriftligt avtal saknas mellan parterna bör således enligt nämndens mening konsumentens uppgifter, i den mån dessa inte har motbevisats, läggas till grund nämndens bedömning av tvisten.

text: I det nu föreliggande fallet saknas ett skriftligt avtal. A och C har uppgivit att parterna som en ersättning till bolaget för tjänsten muntligen avtalat om en försäljningsprovision på 10 % av försäljningssumman. Bolaget har också uppgivit att parterna muntligen avtalat om en försäljningsprovision om 10 %. Bolaget har dock tillagt att avtalet också innehållit en

text: minimiprovision om 10 000 kr. Bolaget har inte, mot de båda konsumenternas bestridande, kunnat styrka sitt påstående om minimiprovision. På grund härav finner nämnden, med hänvisning till vad nämnden ovan anfört, att A och C inte är skyldiga att betala högre provision till bolaget för försäljningen än 10 % av försäljningssumman.

text: Bolaget har också hävdat att det i avtalet ingick att bolaget skulle ha rätt till ersättning för kostnader för att iordningställa båten för försäljning. A och C har bestritt detta. Till stöd för sitt påstående har bolaget åberopat att det fortlöpande informerat de båda konsumenterna om vilka åtgärder som krävdes för att båten skulle kunna säljas. Däremot har bolaget enligt egna uppgifter aldrig fört på tal vad detta skulle kosta. A och C har bestritt bolagets uppgifter om att de informerats om vilka åtgärder som krävdes för att sätta båten i säljbart skick, dock med ett undantag. De har medgivit att bolaget informerat dem om att båten behövde tas upp och att de därvid medgivit att 5 000 kr som tidigare inbetalats för transport av båten i stället fick användas för detta ändamål.

text: Med hänsyn till vad som ovan anförts om omsorgsplikten konstaterar nämnden att bolaget haft ansvaret för att konsumenterna inte bara informerats om vilka åtgärder som krävdes för att iordningställa båten för försäljning utan också för att konsumenterna fått information om vilka kostnader åtgärderna kunde komma att medföra för att konsumenterna skulle få möjlighet att ta ställning till om de önskade ingå ett avtal på dessa villkor. Nämnden finner att bolaget, mot konsumenternas bestridande inte har lyckats visa att bolaget informerat dem om vilka åtgärder som krävdes och bolaget har dessutom medgivit att det inte klargjort för konsumenterna vilka kostnader dessa åtgärder skulle medföra. Det framstår för nämnden som föga sannolikt att konsumenterna skulle ha varit beredda att ingå ett avtal där det helt saknades uppgift om vilka kostnader som konsumenten skulle kunna komma att få betala, inte minst med tanke på båtens inte alltför höga värde. På grund härav och med beaktande av vad nämnden ovan anfört om omsorgsplikten och verkningarna av att den inte iakttas finner nämnden det inte övervägande sannolikt att det mellan parterna ingångna avtalet innehållit en rätt för bolaget att få ersättning av konsumenterna för kostnader för att ställa båten i ordning för försäljning. Bolaget får alltså anses inte ha visat att en sådan rätt förelåg enligt avtalet. Någon annan grund för rätt till sådan ersättning har inte ens angivits av bolaget.

text: Sammanfattningsvis finner nämnden således att det mellan parterna ingångna avtalet inte ger bolaget rätt till annan ersättning av de båda konsumenterna för den av bolaget utförda tjänsten än en försäljningsprovision på 10 % av försäljningssumman. Försäljningspriset var 79 000 kr. Provisionen skulle således rätteligen vara 7 900 kr. Bolaget borde således, efter avdrag för provisionen ha utbetalat 71 100 kr till A och C. Bolaget har emellertid hittills bara utbetalat 52 250 kr till dem. Bolaget skall således utbetala ytterligare 18 850 kr till A och C.


text: En fastighetsmäklare har ansetts skadeståndsskyldig för en felaktig uppgift om källarförråd i en objektsbeskrivning. Avgörande 2003-06-16; 2003-1538

text: R och C köpte i oktober 2002 en bostadsrättslägenhet på 65 kvadratmeter för 1 700 000 kr. I objektsbeskrivningen angavs att ett källarförråd ingick i köpet. Mäklaren kunde inte visa förrådet men uppgav på köparnas fråga att förrådets storlek var ungefär 10 kvadratmeter. Eftersom det skulle finnas ett källarförråd hade R och C tänkt använda ett mindre förråd i själva lägenheten på 3,5 kvadratmeter som arbetsrum.

text: Efter köpet stod det klart att något källarförråd inte tillhörde lägenheten. R och C yrkade skadestånd av mäklaren med 100 000 kr.

text: Mäklaren bestred yrkandet och uppgav att hon av misstag skrivit dit källarförråd i objektsbeskrivningen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 12 § fastighetsmäklarlagen (1995:400)

text: skall fastighetsmäklaren utföra sitt uppdrag omsorgsfullt med iakttagande av både säljarens och köparens intresse. Han skall i allt iakttaga god fastighetsmäklarsed. Enligt 16 § skall fastighetsmäklaren vidare i den mån god fastighetsmäklarsed kräver det, ge köpare och säljare de råd och upplysningar som de kan behöva om fastigheten och andra förhållanden som har samband med överlåtelsen. Mäklaren skall också verka för att säljaren före överlåtelsen lämnar de uppgifter om fastigheten som kan antas vara av betydelse för köparen, liksom att denne före förvärvet undersöker eller låter undersöka fastigheten. Enligt 18 § första stycket skall fastighetsmäklaren, när förmedlingen avser en fastighet som en konsument köper huvudsakligen för enskilt bruk, tillhandahålla köparen en skriftlig beskrivning av fastigheten. Denna beskrivning skall bl.a. innehålla uppgift om byggnadens storlek. Av 20 § framgår att om fastighetsmäklaren uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter enligt 11-19 §§ skall han ersätta skada som till följd härav drabbar köparen eller säljaren. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ned eller helt falla bort.

text: Mäklaren har uppgett att hon, när hon fått i uppdrag att sälja den aktuella lägenheten, sammanställt en objektsbeskrivning och av misstag skrivit dit källarförråd. Anledning till detta var att ett par andra hus på samma gata hade förråd. Ända till tillträdesdagen har hon trott att det fanns ett förråd.

text: Enligt praxis bör mäklaren kontrollera uppgifter från säljaren om det finns anledning att ifrågasätta riktigheten i dessa, om särskilda omständigheter ger anledning till det. Det kan vara fallet t.ex. om uppgiften framstår som osäker eller orimlig. I detta fall har uppgifterna inte lämnats av säljaren. Nämnden anser att mäklaren har brustit i hanteringen av denna fråga genom att inte bättre ha kontrollerat sitt antagande att förråd ingick. Hon är därför skyldig ersätta den skada som hennes försummelse har orsakat R och C.

text: Nämnden övergår därefter till att bedöma skadans omfattning och därmed skadeståndets storlek. Enligt nämndens mening bör skadan beräknas med utgångspunkt från hur en vid tiden för lägenhetens försäljning korrekt uppgift att förråd inte ingick skulle ha påverkat lägenhetens pris. Även om det givetvis är svårt att i efterhand fastställa i vilken mån en korrekt uppgift i detta avseende skulle ha påverkat lägenhetens pris framstår det enligt

text: nämndens mening som skäligt att uppskatta att en korrekt uppgift skulle ha föranlett en nedsättning av priset på lägenheten med 50 000 kr. Skadeståndet bör därför fastställas till detta belopp.


text: Bolag som ansvarar för bevakad garderob har inte ansetts skäligen kunna friskriva sig från ansvar för mössor och handskar som förvarats i fickorna på en inlämnad jacka. Avgörande 2003-11-04; 2003-2150

text: A lämnade vid besök i festlokal in sin jacka med däri förvarade tillhörigheter i en bevakad garderob. När han skulle hämta ut jackan var den försvunnen. M som ansvarade för garderoben ersatte A för enbart jackan. A yrkade i nämnden ersättning även för i jackfickan förvarade tillhörigheter.

text: M bestred yrkandet under åberopande av att det finns anslag i garderoben om att man inte ansvarar för halsdukar, handskar, mobiltelefoner eller övriga värdesaker.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Genom att ta emot jackan för förvaring har M iklätt sig ett vårdansvar. Frågan är om även föremål i jackfickorna omfattas av detta ansvar. Enligt vad som framkommit i ärendet finns anslag i den aktuella garderoben om att man inte ansvarar för halsdukar, handskar, mobiltelefoner eller övriga värdesaker. A kan därför inte anses berättigad till ersättning för busskortet och rikskupongerna.

text: Vad så gäller handskarna och mössan får sådana tillhörigheter anses som naturliga tillbehör till ett ytterplagg och låter sig normalt svårligen medföras inne i en festlokal. Nämnden anser därför att bolaget inte skäligen kan friskriva sig från ansvar för sådana tillhörigheter. A bör följaktligen få ersättning även för dessa.

text: När det slutligen gäller frågan om ersättning för taxikostnader anser nämnden att det vid rådande vinterkyla var rimligt att A i avsaknad av ytterkläder tog sig hem med detta färdmedel. Han bör därför få ersättning för kostnaden.

text: Sammantaget finner nämnden alltså att A har rätt till ersättning för jacka, handskar, mössa och taxikostnader med skäliga 2 000 kr för allt i ett. Bolaget bör således betala ytterligare 500 kr till A.


text: Säljaren av en soffgrupp har inte ansetts ansvarig för att den varken gick in i köparens hiss eller trapphus. Avgörande 2003-10-06; 2003-2399

text: S beställde en hörnsoffa och betalade handpenning. Soffan levererades i två sektioner. Endast en sektion gick in i hissen och trappan var för smal och svängd. Soffan gick alltså inte att få in. S ville byta till en mindre grupp, men det fick han inte. Säljaren ansåg att S hade avbeställt hörnsoffan och ville ha 20 % av priset i avbeställningsavgift. S var inte villig att betala något. Han yrkade i stället hävning av köpet.

text: Säljaren bestred sig yrkandet med motiveringen att soffan var specialbeställd i ett visst utförande till S och att man inte kände till hur S bodde.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det framgår av utredningen i ärendet att soffgruppen inte kunde levereras eftersom delar av den var för stora för att gå in i S hiss eller trapphus. Det är emellertid ingenting som säljbolaget ansvarar för. S yrkande kan således inte bifallas.


text: När en konsument i god tro betalat en avstämningsfaktura för en viss period har elleverantören inte ansetts berättigad att kräva ytterligare betalning för elförbrukning som hänför sig till samma period. Avgörande 2003-10-14; 2003-3020

text: I april 2002 fick K en avstämningsfaktura på 553 kr för perioden 1 april 2000 – 31 mars 2002, som han betalade. Nästan ett år senare fick han en ny avstämningsfaktura som delvis avsåg samma period som den tidigare avstämningsfakturan. Under åberopande av god tro yrkade K hos nämnden befrielse från skyldigheten att betala den senare avstämningsfakturan till den del den avsåg den period som fakturerats i den tidigare avstämningsfakturan.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att debiteringen varit för låg då bolaget på grund av tekniska problem inte fått in nätbolagets avläsningar och att K faktiskt förbrukat den debiterade elen.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att K den 16 april 2002 fick en avstämningsfaktura på 553 kr, avseende avstämning efter avläsning för perioden 1 april 2000 – 31 mars 2002. Därefter fick han nästan ett år senare, den 4 mars 2003, en ny avstämningsfaktura på 29 821 kr, avseende avstämning efter avläsning för perioden 1 april 2000 – 28 februari 2003. K har gjort gällande att bolaget inte har rätt att på nytt debitera honom för en period för vilket han tidigare slutdebiterats. Bolaget har invänt att den debiterade elen faktiskt har förbrukats.

text: Det är i ärendet ostridigt att K har fått två olika avstämningsfakturor som delvis avser samma period, 1 april 2000 – 31 mars 2002. Nämnden konstaterar inledningsvis att en utgångspunkt när det gäller debitering av el är att konsumenten är skyldig att betala för den el som han eller hon faktiskt har förbrukat, om bolagets fordran inte har preskriberats enligt den 3-åriga preskriptionsfristen i

text: preskriptionslagen (1981:130)

text: . Nämnden konstaterar dock att undantag från principen om att förbrukad el skall betalas inte är uteslutna, om vissa speciella omständigheter är för handen.

text: I det förevarande fallet fick K i april 2002 en specificerad avstämningsfaktura för perioden 1 april 2000 – 31 mars 2002. Då det uttryckligen anges att denna faktura avser avstämning efter avläsning är det enligt nämndens mening mest naturligt att tolka fakturan så att den avser slutlig reglering för den ifrågavarande perioden. Nämnden finner därmed att K haft fog för sin uppfattning att fakturan varit en slutlig avstämningsfaktura och det har inte funnits någon anledning för honom att misstänka att han i och med fakturan inte slutdebiterats för perioden 1 april 2000 – 31 mars 2002. Den omständigheten att det i fakturaspecifikationen efter mätarställningsvärdena angetts beteckningen ”Ber*” förändrar inte nämndens bedömning om K:s goda tro, då fakturan i allt väsentligt framstår som en slutgiltig avstämningsfaktura. Med hänsyn till det anförda är omständigheterna i det förevarande fallet enligt nämndens mening sådana att det inte är rimligt att kräva K på ytterligare betalning för perioden 1 april 2000 – 31 mars 2002. Bolaget bör därför sätta ned sitt krav med 20 903 kr.


text: Part har genom att kassera den reklamerade varan inte ansetts kunna fullgöra sin bevisbörda beträffande varans skick vid köpet Avgörande 2003-10-09; 2003-3178

text: S köpte en ishockeyklubba. En vecka efter köpet gick klubban rakt av när den användes för att ta emot en passning. S yrkade hävning av köpet.

text: Säljaren bestred yrkandet under åberopande av att det inte var något fabrikationsfel på klubban.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Enligt

text: 16 § konsumentköplagen (1990:932)

text: är en vara behäftad med fel bl.a. om den i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning inte stämmer överens med vad som följer av avtalet. En vara är vidare behäftad med fel om den inte är ägnad för de ändamål för vilka varor av samma slag i allmänhet används eller om den avviker från vad köparen med fog kunnat förutsätta.

text: Enligt

text: 20 § samma lag

text: skall frågan om varan är felaktig bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet när den avlämnas. Säljaren svarar för fel som funnits vid denna tidpunkt, även om felet visar sig först senare. I förevarande fall har hockeyklubban gått av efter ca en veckas användning. För att säljaren skall ansvara för detta fel – som har visat sig först efter leveransen – krävs enligt vad som framgår av nämnda paragraf att felet fanns redan vid avlämnandet (leveransen), d.v.s. att det är ett ursprungligt fel.

text: Enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: skall ett fel som visar sig inom sex månader efter det att varan avlämnades anses ha funnits vid avlämnandet om inte annat visas eller detta är oförenligt med varans eller felets art. Eftersom felet i förevarande fall har visat sig inom sex månader efter det att S köpte klubban ankommer det – för undgående av köprättsligt ansvar – på säljaren att visa att felet inte har funnits vid avlämnandet eller att presumtionen för att felet fanns redan vid avlämnandet är oförenlig med varans eller felets art.

text: Av utredningen i ärendet framgår att säljaren har kasserat klubban trots S:s önskemål om att få den tillbaka. Eftersom klubban inte längre finns och det därmed inte är möjligt är undersöka felets beskaffenhet anser nämnden att H inte har uppfyllt sin bevisskyldighet enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: . Då säljaren således inte har förmått visa att felet, som gjort att klubban gått av, inte har funnits vid köpetillfället får ishockeyklubban anses ha varit behäftad med ett ursprungligt fel för vilket säljaren ansvarar.

text: S har yrkat hävning. Hävning förutsätter emellertid att avhjälpande eller omleverans inte kommer i fråga. Enligt

text: konsumentköplagen

text: har en säljare rätt att i första hand företa avhjälpande eller omleverans, om han utan uppskov erbjuder sig att göra detta samt åtgärden kan ske inom skälig tid efter reklamationen och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen. H har, för att undvika hävning, således rätt att företa omleverans genom att utge en ny ishockeyklubba till S.


text: Skador har uppkommit på en hyrbil som hyrestagaren, i strid med hyresavtalet, hade lånat ut till en person som var under 24 år. Fråga bl.a. om hyrestagarens handlande typiskt sett medfört fara för den skada som uppstått. Avgörande 2004-01-09; 2003-3542

text: G hyrde en bil av ett bolag, C, under en månads tid. Under hyrestiden krockades bilen av en person som hade lånat bilen. C kom att kräva G på kostnaden för hela bilen samt omkostnader, sammanlagt 46 136 kr. G ansåg kravet orimligt och yrkade betalningsbefrielse med 45 136 kr.

text: C bestred yrkandet och anförde att G brutit mot ingånget avtal genom att låna ut bilen till en person som var under 24 år. På grund därav hävdade C att avtalet var brutet varför G i första hand var ansvarig för uppkomna skador på allmän skadeståndsrättslig grund. I andra hand hävdade C att G var ansvarig för skadorna på avtalsrättslig grund.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen framgår att G hyrt en bil under villkor bl.a. att bilen endast får köras av den som fyllt 24 år och som dessutom är hyrestagare eller extra chaufför som godkänts av uthyraren och specificerats i avtalet. Det framgår vidare att G i samband med avtalsslutandet betalat 900 kr extra för självriskreducering.

text: Det är ostridigt att G lånat ut bilen till en person som inte fyllt 24 år och inte godkänts av uthyraren samt att bilen blev krockad under den tid den var utlånad till denna person. Det är således klarlagt att G har brutit mot ovannämnda avtalsvillkor. Avtalet mellan parterna innehåller emellertid inte någon särskild sanktionsregel för ett sådant avtalsbrott.

text: C har yrkat ersättning av G för den skada som uppstått på bilen. I avtalet mellan parterna finns hyrestagarens skyldighet att ersätta den typ av skador på bilen som det nu är fråga om reglerad i punkt 3. Där framgår i första stycket att hyrestagaren är ersättningsskyldig för alla skador som uppstår under hyrestiden, även om skadan förorsakas av någon annan än hyrestagaren. Ansvaret är dock (såvitt nu är i fråga) med självriskreducering begränsat till 1 000 kr. Den begränsningen gäller dock enligt punkt 3 andra stycket endast under förutsättning att hyrestagaren/användaren av fordonet inte har uppvisat grov oaktsamhet. I de fall där grov oaktsamhet kan påvisas och uthyrarens försäkringsbolag p.g.a. detta ej täcker de skador som uppstått eller kräver regress, är det uthyraren som har motsvarande regresskrav gentemot hyrestagaren.

text: C har i första hand gjort gällande att punkt 3 i avtalet inte skall tillämpas utan att allmänna regler beträffande skadeståndsskyldighet på grund av avtalsbrott skall gälla. Dessa allmänna regler innebär att det måste finnas ett orsakssamband mellan å ena sidan den vårdslösa handling som C åberopat, nämligen att G lånat ut bilen till en obehörig förare som dessutom var under 24 år, och å andra sidan uppkomsten av skadan. Inom svensk skadeståndsrätt brukar man tala om att skadegörarens handlande skall vara en nödvändig betingelse för skadan, dvs. skadan skulle inte ha uppstått om den påstått ansvarige handlat på annat sätt. Även om ett sådant orsakssamband föreligger, kan enligt svensk skadeståndsrätt skadeståndsansvar saknas därför att skadan anses vara en alltför slumpmässig följd av det vårdslösa beteendet. Man brukar i sådana fall tala om att det saknas adekvat kausalitet. Den prövning som man brukar göra för att se om adekvat kausalitet föreligger eller ej består i att undersöka om de omständigheter som gjorde en persons handlande vårdslöst typiskt sett framkallar någon fara för att den ifrågavarande skadan skall uppstå.

text: Nämnden finner att den omständigheten att G lånat ut bilen till en obehörig person under 24 år med hänsyn till avtalets innehåll utgör grov vårdslöshet från hans sida. Nämnden finner emellertid att det inte är visat i ärendet att den handlingen i sig typiskt sett medfört fara för den skada som uppstått. Såvitt framkommit i ärendet finns det inte heller någonting som tyder på att den ifrågavarande skadan uppkommit just därför att föraren var obehörig eller därför att föraren var under 24 år. Det kan således ifrågasättas redan om det finns ett orsakssamband och i vart fall är det inte adekvat.

text: Mot denna bakgrund finner nämnden att allmänna ersättningsrättsliga regler inte medför att G blir skyldig att ersätta skadan.

text: C har emellertid i andra hand hävdat att om punkten 3 i avtalet skall tillämpas så medför andra stycket i den punkten att G blir skadeståndsskyldig för skadan i dess helhet. Som nämnden ovan anfört får G:s handlande i vad det avser att låna ut bilen till en obehörig person som ej fyllt 24 år anses grovt vårdlöst.

text: Nämnden kan dock konstatera att andra stycket i punkt 3 i avtalet är bristfälligt utformat. Det framgår inte av avtalsvillkoret vad den grova vårdslösheten skall avse. Självfallet kan inte vilken grov vårdslöshet som helst avses. Om hyrestagaren har varit grovt vårdslös utan att det har något samband med skadan, skall naturligtvis en sådan grov vårdslöshet inte ha någon betydelse för saken. I stället får, i avsaknad av särskilda bestämmelser i avtalet i detta avseende, allmänna skadeståndsrättsliga regler på för svensk skadeståndsrätt sedvanligt sätt fylla ut avtalsvillkoren. Dessa allmänna regler utgörs bl.a. av det nyss nämnda kravet på adekvat kausalitet. Vad som ovan anförts i detta avseende gäller därför även vid en tillämpning av punkt 3 i avtalet. Som nämnden ovan anfört saknas det i detta fall adekvat kausalitet. Till följd härav blir G inte heller skadeståndsskyldig fullt ut vid en tillämpning av punkt 3 i avtalet.

text: I stället skall G:s skadeståndsansvar bedömas med ledning av första stycket i punkt 3. Där framgår att G:s skadeståndsansvar i ifrågavarande fall är begränsat till 1 000 kr.

text: Till följd av vad som nu anförts finner nämnden att G inte är skyldig att betala mer för skadan på bilen än 1 000 kr. Hans yrkande om att det krav som C riktat mot honom skall sättas ned från 46 136 kr till 1 000 kr skall alltså bifallas. C bör alltså minska sin fordran mot G med 45 136 kr. G:s yrkande skall alltså bifallas.

text: En ledamot var skiljaktig och anförde följande: I biluthyrningsbranschens standardavtal är det praxis med en 24-årsgräns. Denna gräns tillämpas i de flesta avtal så att den som är under 24 år har begränsade möjligheter att teckna avtal om reducerad självrisk. Orsaken till denna gräns är att bilförare under 24 år, enligt tillgänglig olycksstatistik, vållar en proportionellt sett mycket högre andel trafikolyckor än äldre förare. Jag anser därför inte att det varit en slumpmässig följd av hyresmannens grova vårdslöshet att den aktuella skadan inträffat beroende på förarens ålder och vållande. Som skälig följd av att hyresmannen begått ett allvarligt kontraktsbrott anser jag med hänvisning till allmänna skadeståndsregler att den tecknade självriskreduceringen inte ska gälla. Punkten 3 andra stycket finner jag därför inte tillämplig i detta fall då bilen inte varit helförsäkrad. Hyresmannen ska därför betala 12 000 kr av det yrkade beloppet.


title: Finansiell rådgivning och kapitalförvaltning. Frågan om den särskilda preskriptionsbestämmelsen i 18 kap. 9 § handelsbalken är tillämplig på rådgivning som lämnas i anslutning till ett kommissionsuppdrag har besvarats nekande av nämnden. Nämnden har inte heller ansett att bankens rådgivning och kapitalförvaltning varit vårdslös.

text: 18 kap. 9 § handelsbalken

text: är tillämplig på rådgivning som lämnas i anslutning till ett kommissionsuppdrag har besvarats nekande av nämnden. Nämnden har inte heller ansett att bankens rådgivning och kapitalförvaltning varit vårdslös. Avgörande 2004-01-14; 2003-4189

text: R yrkade ersättning av banken med 700 000 kr och åberopade därvid att bankens finansiella rådgivning och kapitalförvaltning varit felaktig och vårdslös vilket orsakat honom ekonomisk skada sammanlagt uppgående till mer än 700 000 kr. Han åberopade även att banken brustit i sin informationsplikt gentemot honom när det gäller de risker som värdepappershandel för med sig och det förhållande att viss handel med finansiella instrument omfattas av särskilda regler och bestämmelser.

text: Banken bestred yrkandet och åberopade därvid att bankens rådgivning och kapitalförvaltning inte varit vårdslös samt att R varit medveten om att placeringar i finansiella instrument alltid är förenade med risk för värdeminskningar och att placeringsbesluten varit hans egna. Banken åberopade även att R:s anspråk var preskriberade enligt

text: 18 kap. 9 § handelsbalken

text: (HB).

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att R har tecknat ett depåavtal med banken enligt vilket banken bl.a. åtagit sig att förvara R:s värdepapper. Avtalet har inte inneburit s.k. diskretionär förvaltning, vilket i sin tur inneburit att köp och försäljningar har skett efter R:s egna beslut och anvisningar.

text: Nämnden har först att ta ställning till frågan om den särskilda preskriptionsbestämmelsen i

text: 18 kap. 9 §

text: HB är tillämplig på det skadeståndskrav som R har riktat mot banken i anledning av den förlust som har uppstått i hans depå. Om detta besvaras nekande, har nämnden att ta ställning till frågan om bankens rådgivning och hantering av uppdraget varit vårdslös.

text: Enligt

text: 18 kap. 9 §

text: HB gäller en ettårig preskriptionstid för den som vill klandra en sysslomans arbete. Utgångspunkten är att klander måste ske inom ett år från det att slutredovisningen har avgetts. Olika meningar har kommit till uttryck i doktrinen i fråga om förutsättningarna att tillämpa denna bestämmelse. Praxis är inte heller helt klar på området. Det är dock klart att bestämmelsen kan bli tillämplig, om sysslomannen på grund av sitt uppdrag innehaft annans pengar eller andra tillgångar med skyldighet att redovisa dessa för huvudmannen.

text: Bestämmelsen i

text: 18 kap. 9 §

text: HB är vidare tillämplig på värdepappersinstitutens kommissionsoch kapitalförvaltningsuppdrag – dvs. köp och försäljningar av finansiella instrument i eget namn men för annans räkning och uppdrag avseende förvaltning av annans finansiella instrument (se Stockholms TR:s dom 1992-10-21, DT 181 i mål T 9-192-91 och T 9-193-91 och Svea HovR:s dom 2001-10-02, DT 37 i mål T 501-00).

text: För att preskriptionsbestämmelsen i

text: 18 kap. 9 §

text: HB skall kunna tillämpas förutsätts att redovisning har avgetts. I de nyss nämnda domstolsavgörandena har domstolarna ansett att avräkningsnotorna har ett sådant innehåll att de måste anses uppfylla kravet på en sådan slutredovisning som avses i

text: 18 kap. 9 §

text: HB när det gäller köp och försäljning av finansiella

text: instrument i eget namn för annans räkning. När det däremot gäller ett diskretionärt kapitalförvaltningsuppdrag har Svea hovrätt i en dom den 19 november 1999, DT 39, i mål T 1397-98, inte ansett att avräkningsnotor uppfyllt kraven på slutredovisning enligt

text: 18 kap. 9 §

text: HB.

text: I samband med kommissionsuppdrag avseende köp- och försäljningar och förvaltning av finansiella instrument lämnas ofta finansiell rådgivning. Frågan är då om man ska se själva rådgivningen som en del av kommissionsuppdraget eller som en tjänst vid sidan av kommissionsuppdraget. Om det förstnämnda är fallet, blir

text: kommissionslagens

text: preskriptionsregel tillämplig. I det andra fallet gäller vanlig tio-årspreskription.

text: Inom doktrinen råder olika meningar när det gäller frågan huruvida ett uppdrag i preskriptionshänseende skall delas upp i en rådgivningsdel och en transaktions- eller förvaltardel, dvs. genomförandet av köpet eller försäljningen i kommission, eller om rådgivningen skall ses om en del av kommissionsuppdraget (se Göransson JT 2000-01 s. 157, Heidbrink JT 2001-02 s. 203, Hellner JT 2000-01 s. 733, Lindskog Preskription s. 167 f., Lycke JT 2001-02 s 205 f.). Praxis från Högsta domstolen saknas på området och är inte heller helt klar på angränsande områden (se

text: NJA 2000 s. 31

text: och

text: NJA 2000 s. 137

text: Enligt nämndens mening talar övervägande skäl för att inte se rådgivningen som en del av kommissionsuppdraget. En rådgivning kan leda till att konsumenten omedelbart vidtar en åtgärd i enlighet med rådet, men kan också leda till att konsumenten avvaktar med att handla till ett senare tillfälle eller att konsumenten väljer att inte handla alls. Det får anses stå klart att rådgivning i det sistnämnda fallet inte i något fall kan anses vara en del av ett kommissionsuppdrag, utan en självständig tjänst som har tillhandahållits konsumenten. Att anse att samma slags rådgivning utgör en del av ett kommissionsuppdrag, om rådgivningen förr eller senare leder till en transaktion framstår som varken möjligt eller rimligt. Nämnden anser mot den bakgrunden att en rådgivning som lämnas i anslutning till ett kommissionsuppdrag därför är att betrakta som en självständig tjänst på vilken reglerna i

text: 18 kap.

text: HB inte är tillämpliga. R:s skadeståndsyrkande är därmed inte heller preskriberade.

text: Med detta ställningstagande i preskriptionsfrågan återstår för nämnden att ta ställning till frågan om banken har underlåtit att informera R om de risker som är förenade med värdepappershandel, i synnerhet handel med optioner och warranter samt om bankens rådgivning har varit vårdslös.

text: Av R:s egna uppgifter framgår att han i vart fall sedan år 1998 har handlat med aktier och andra finansiella instrument och att förlusterna inträffade under åren 2000 och 2001. Det kan under dessa omständigheter inte antas att R har varit omedveten om de risker som värdepappershandel kan föra med sig. Vidare framgår att han redan i april 1998 skriftligen har fått del av bankens information om riskerna med derivatinstrument. R:s skadeståndsyrkande kan därför inte bifallas på den grunden att han inte har fått nödvändig information.

text: Frågan är då om bankens rådgivning och kapitalförvaltning har varit vårdslös. Som nämnden tidigare har konstaterat har avtalet mellan parterna inte inneburit en diskretionär förvaltning. Vad nämnden därför har att ta ställning till är rådgivningen.

text: R:s yrkande hänför sig till genomförda transaktioner som har skett i hans depå under åren 2001-2002. Under dessa två år har han gjort gällande att mäklarens råd och strategier för hans

text: aktiedepå har inneburit att nästan alla hans tillgångar i depån har försvunnit. Det är framförallt mäklarens köpråd via fax och rådgivning per telefon som har fått honom att ingå högriskplaceringar, bl.a. i form av warranter, då börsen varit mycket övervärderad. Detta har inneburit att han har förlorat mer än 700 000 kronor.

text: Såvitt framgår av utredningen har den rådgivning som ägt rum under dessa två år varit tämligen omfattande. Det förhållande att bankens köp- och säljrekommendationer inte blir vad huvudmannen förväntat sig innebär inte i sig att banken ådrar sig ersättningsskyldighet gentemot huvudmannen. Att ett råd inte leder till ett önskat ekonomiskt resultat behöver således inte betyda att rådgivningen har varit vårdslös. En finansiell rådgivare kan lika lite som någon annan med säkerhet förutsäga värdeutvecklingen av olika finansiella instrument. För att vårdslöshet skall anses föreligga krävs att den finansiella rådgivaren på något sätt har avvikit från den gängse normen i sitt arbetssätt eller i sina bedömningar.

text: Enligt allmänna regler ligger det på den skadelidande att bevisa att det har förelegat en skadeståndsgrundande vårdslöshet från bankens sida. R har i ärendet inte närmare preciserat i vilket avseende banken skulle ha varit vårdslös eller presenterat någon utredning som visar att banken i fråga om något särskilt köp- eller säljråd eller i övrigt agerat vårdslöst i sin rådgivning. Hans yrkande om skadestånd kan under dessa omständigheter inte bifallas.

text: I den del av beslutet som avser frågan om tillämpligheten av preskriptionsbestämmelsen i

text: 18 kap. 9 §

text: HB var två ledamöter skiljaktiga och anförde följande:

text: Av handlingarna i ärendet framgår att R ingått ett s.k. depå-/kontoavtal med banken. Banken får härvid anses ha åtagit sig att för R:s räkning utföra köp- och försäljningsuppdrag med redovisningsskyldighet. Enligt nyssnämnda avtal har banken haft en skyldighet att redovisa sina uppdrag genom att tillställa R avräkningsnota. I ärendet är inte visat annat än att den rådgivning som förekommit i samband med kommissionsuppdraget är av sådan karaktär att den är att betrakta som ett naturligt inslag i själva kommissionsuppdraget. Förevarande rådgivning torde således utgöra en del av det kommissionsuppdrag som banken utfört för R:s räkning (se förarbetena till lagen om finansiell rådgivning till konsumenter

text: prop. 2002/03:133 s. 36

text: ). Slutredovisning har vidare skett genom avräkningsnotor.

text: Kommissionslagens

text: preskriptionsregel bör således äga tillämpning.


title: Köparen av ett modem har krävt omleverans på grund av fel. Omständigheterna har varit sådana att säljaren inte har kunnat avvärja kravet genom att erbjuda avhjälpande. 27 § konsumentköplagen (1990:932)

text: 27 § konsumentköplagen (1990:932)

text: Avgörande 2003-12-16; 2003-4268

text: K köpte i maj 2003 ett modem för 990 kr av bolaget. I slutet av maj reklamerade hon på grund av att modemet var felaktigt. Hon begärde omleverans eller att få låna ett annat modem under reparationstiden, eftersom hon var beroende av modemet för att bl.a. betala räkningar via Internet. Bolaget avslog hennes krav och tog emot modemet för reparation. K köpte ett annat modem och yrkade hävning av köpet.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde i huvudsak att det var bolaget som valde vilken åtgärd som skulle utföras och att reparationen utfördes på mindre än 14 arbetsdagar och att K kunde hämta sitt reparerade modem hos bolaget.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Europaparlamentets och rådets s.k. konsumentköpsdirektiv (

text: ) har genomförts i svensk rätt genom ändringar i bl.a.

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Ändringarna trädde i kraft den 1 juli 2002. De primära påföljderna vid fel i en vara är avhjälpande av felet eller omleverans, vilket framgår av

text: och

text: 27 §§

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: . Den tidigare lagstiftningen gav i princip säljaren möjlighet av välja vilken åtgärd av dessa båda som skulle vidtas. Av

text: 27 § konsumentköplagen

text: , i dess nya lydelse, framgår att i det fall köparen kräver en annan påföljd än avhjälpande eller omleverans är säljaren berättigad att företa avhjälpande eller omleverans om det kan ske inom skälig tid efter reklamationen och utan kostnad eller väsentlig olägenhet för köparen. Om däremot köparen kräver omleverans eller avhjälpande som primär påföljd kan säljaren i regel inte avvärja ett krav på avhjälpande med erbjudande om omleverans eller ett krav på omleverans med ett erbjudande om avhjälpande (se

text: prop. 2001/2002:134 s. 86

text: ). För att säljaren skall kunna få välja påföljd krävs att säljaren visar att den påföljd som köparen valt innebär en oskälig kostnad för säljaren. Vid bedömningen av vilken påföljd som blir aktuell skall även hänsyn tas till vilken betydelse felet har, vilket värde varan skulle ha haft om den varit felfri och huruvida den andra påföljden skulle kunna fullgöras utan väsentlig olägenhet för köparen. Påföljden skall anses oproportionell om den ger säljaren kostnader som är orimliga i jämförelse med den alternativa påföljden.

text: Av utredningen framgår att K begärt att få omleverans av ett felaktigt modem, men att säljaren erbjudit henne avhjälpande. K har som skäl för sitt krav uppgivit att hon var i behov av modemet för att bl.a. kunna utföra bankärenden via Internet. Ingenting i utredningen ger vid handen att en omleverans av modemet skulle ha medfört oskäliga kostnader för säljaren. Avhjälpandet har dock medfört väsentliga olägenheter för K. På grund av det är hon berättigad att häva köpet.

text: Nämnden rekommenderade bolaget att, mot återfående av modemet, betala tillbaka 990 kr till K.


title: Tillämpning av 20 a § konsumentköplagen vid köp av begagnad bil; pleniavgörande.

text: Tillämpning av

text: 20 a § konsumentköplagen

text: vid köp av begagnad bil; pleniavgörande. Avgörande 2004-03-03; 2003-4343 (se även avgörandena 2003-4989, 2003-4991, 2003-

text: 5093 och 2003-5348).

text: A köpte i februari 2003 en begagnad bil, en BMW 318i från 1988, för 25 000 kr. Bilen hade vid köpet gått 19 670 mil. Säljaren uppgav att toppen var nyrenoverad.

text: Redan vid hemfärden efter köpet upptäckte A att förarstolen var nedsutten och att ryggstödet inte gick att reglera. Elbackspeglarna gick inte att manövrera. En kabel till tändstiften var lagad och kortare än de andra. Strax därefter visade det sig att bränslepumpen var slut och måste bytas.

text: Fem dagar efter köpet stannade bilen och måste bärgas till verkstad. Det visade sig att kamremmen hade gått sönder. Reparationen, inklusive byte av två ventiler kostade 8 069 kr. Efter hennes klagomål tillhandahöll säljaren begagnade framstolar och backspeglar, medan hon betalade monteringen av dessa. Hon har också haft utgifter för byte av bränslepump, reparation av backspeglar, byte av tändkabel m.m.

text: A yrkade ersättning för avhjälpande av fel med sammanlagt 9 069 kr.

text: Säljaren bestred yrkandet. Bilen levererades nybesiktigad utan anmärkning. A informerades om stolarnas kondition. När hon efter hemkomsten ringde och klagade på stolarna och elbackspeglarna bekostade säljaren inköp av begagnade sådana, som ren goodwill, trots att bilen och villkoren för köpet redan hade accepterats av A. Bilen har inte haft något ursprungligt fel utan den fungerade vid avhämtandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Tvisten i ärendet gäller frågan om det har förelegat ett fel i

text: konsumentköplagens (1990:932)

text: mening i den köpta bilen och om felet fanns vid leveransen. Enligt

text: konsumentköplagen

text: skall varan i fråga om art, mängd, kvalitet, andra egenskaper och förpackning överensstämma med vad som följer av avtalet.

text: Utgångspunkten för felbedömningen är således vad parterna har kommit överens om i avtalet. Det råder i princip avtalsfrihet när det gäller varans beskaffenhet. Avtalsfriheten begränsas för

text: konsumentköplagens

text: del bara av bestämmelserna i

text: 18 §

text: , enligt vilka varan — alldeles oavsett vad som har avtalats — skall anses felaktig om den t.ex. sålts i strid med vissa försäljningsförbud. Först om avtalet inte ger besked om hur varan skall vara beskaffad, bör allmänna regler om varans beskaffenhet komma till användning (

text: prop. 2001/02:134, s. 34

text: – 35).

text: Den regel som kanske främst får betydelse vid bedömning av vad som är att anse som fel vid köp av begagnade varor — och där avtalet inte ger besked om hur varan skall vara beskaffad — är

text: 16 § tredje stycket tredje punkten konsumentköplagen

text: . Där sägs att en vara skall anses felaktig om den i något avseende avviker från vad köparen med fog har kunnat förutsätta. I förarbetena till denna regel (

text: prop. 1989/90:89, s. 100

text: ) sägs att den är ”ett uttryck för att felbegreppet är avsett att tillämpas i ett antal situationer av skilda slag där en varas egenskaper och användbarhet på ett påtagligt sätt avviker från vad konsumenten har skäl att räkna med på grund av de förutsättningar som han vid köpet har haft för sin bedömning”.

text: Huruvida varan har ett fel skall bedömas med hänsyn till dess beskaffenhet när den avlämnas. Säljaren ansvarar för fel som fanns i varan vid denna tidpunkt, även om felet visar sig först senare. Det är dock köparen som har att visa att varan avviker från avtalet eller från vad köparen har haft anledning att med fog kunna förutsätta.

text: Vid en bedömning som tar sin utgångspunkt i om varan avviker från vad köparen med fog har kunnat förutsätta måste vid köp av en begagnad bil hänsyn tas till bilens ålder, körsträcka och pris. En distinktion måste också göras i förhållande till vad som utgör normalt slitage. Denna prövning kan leda till slutsatsen att varan överensstämmer med avtalet och/eller de förväntningar som köparen har haft anledning att ställa på varans beskaffenhet. I sådana fall föreligger inte något fel som medför ett köprättsligt ansvar för säljaren.

text: I det nu aktuella fallet är fråga om köp av en 15 år gammal bil som vid avlämnandet hade körts närmare 20 000 mil. Bilen kostade 25 000 kr i inköp. Fem dagar efter köpet stannade bilen eftersom kamremmen gick sönder.

text: Nämnden konstaterar att det i normalfallet inte kan ställas alltför höga krav på en 15 år gammal bil som kostar 25 000 kr. Av den tillgängliga utredningen framgår emellertid att det vid marknadsföringen av bilen har angetts att den har haft en nyrenoverad topp. I samband med en renovering av topplocket är det inte fackmässigt att inte samtidigt byta kamrem. Mot denna bakgrund har köparen inte haft anledning att räkna med något annat än att kamremmen var bytt och att den därför inte skulle gå sönder så kort tid efter leveransen. Bilen har således avvikit från vad köparen har haft anledning att räkna med. Den har därmed haft ett köprättsligt fel.

text: Ett fel som visar sig i varan inom sex månader från det att varan avlämnades skall enligt

text: 20 a § konsumentköplagen

text: anses ha funnits i varan redan vid tidpunkten för avlämnandet. Säljaren skall följaktligen anses ha ansvaret för felet. För att befrias från detta ansvar måste säljaren visa att varan var felfri när den avlämnades.

text: Sexmånaderspresumtionen bryts också om säljaren visar att den inte är förenlig med varans eller felets art. Det kan vara fallet t.ex. när varans normala livslängd är kortare än sex månader eller om felet beror på ett olycksfall eller felaktig hantering.

text: För att säljaren skall undgå ansvar måste han därför i ett fall som detta visa att felet inte fanns vid avlämnandet eller att presumtionen är oförenlig med varans eller felets art.

text: Kamremmen har gått sönder endast fem dagar efter leverans. I ärendet har säljaren inte presenterat någon utredning som visar att kamremmen var felfri vid avlämnandet. Säljaren har inte heller visat att presumtionen att felet har funnits vid avlämnandet är oförenlig med varans eller felets art.

text: Vid denna bedömning finner nämnden att bolaget skall ersätta A för reparationskostnaderna till följd av kamremshaveriet med yrkat belopp.

text: A har däremot inte visat att det varit fel på bränslepumpen eller tändkabeln. Inte heller finner nämnden skäl att bifalla A:s yrkande som avser montering av framstolar och backspeglar eftersom de brister som gjorts gällande i dessa avseenden under alla förhållanden borde ha upptäckts av köparen före köpet av bilen.

text: Beslutet var enhälligt.


text: När det gäller frågan om vad en prisuppgift till en konsument har omfattat ankommer det vid tvist på näringsidkaren att bevisa sina påståenden. Avgörande 2003-12-17; 2003- 4817

text: G gjorde en beställning hos ett billackeringsföretag. Enligt G avsåg beställningen lackering och underredsbehandling av hennes bil. Parterna var överens om ett pris på mellan 8 000 och 12 000 kr. När G skulle betala fick hon en faktura på 18 125 kr. Hon protesterade mot fakturan men var tvungen att betala den för att få ta med sig bilen från verkstaden. G yrkade vid nämnden prisavdrag med 6 000 kr.

text: Bolaget bestred yrkandet eftersom det lämnade priset var ungefärligt och endast omfattade lackeringsarbetet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Inledningsvis finner nämnden att bolagets uppgifter inte utesluter att G protesterat i samband med att hon betalade och att hennes uppgifter härom framstår som trovärdiga varför nämnden lägger dem till grund för bedömningen.

text: Den prisuppgift som bolaget ostridigt lämnade är att jämställa med sådan ungefärlig prisuppgift som avses i

text: 36 § konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: . Enligt huvudregeln får sådant pris inte överskridas med mer än 15 procent.

text: Bolaget har emellertid invänt att prisuppgiften inte omfattade underredsbehandlingen. G har bestritt det. Varken bolaget eller G har presterat någon bevisning som stödjer deras respektive ståndpunkter. Vid sådant förhållande har nämnden att ta ställning till vem av parterna som har bevisbördan för sitt påstående.

text: I en konsumenttvist anses allmänt att det i en näringsidkares omsorgsplikt enligt reglerna i

text: konsumenttjänstlagen

text: ingår att näringsidkaren har en skyldighet att vara verksam för att undanröja att det uppstår oklarheter i parternas avtalsrelationer (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 160

text: ). I konsumentförhållanden har det vidare ansetts att bevisbördan för ett avtals innehåll ligger på näringsidkaren (se Jan Ramberg, Allmän avtalsrätt, 4 uppl., 1996, s. 263; jfr rättsfallet

text: NJA 1975 s. 280

text: ). Till följd av vad som nu anförts finner nämnden att det när det gäller frågan vad en prisuppgift har omfattat får anses ankomma på näringsidkaren att vid tvist bevisa sina påståenden. Nämnden konstaterar att bolaget inte har styrkt att underredsbehandlingen inte ingick i prisuppgiften. På grund härav skall underredsbehandlingen anses ingå i det som omfattas av prisuppgiften. G borde därför för hela bolagets arbete på bilen endast ha betalt högst 15 procent mer än det pris som angavs i prisuppgiften.

text: Mot denna bakgrund bör bolaget rekommenderas att betala tillbaka 4 325 kr (18 125 ./. [12 000 x 1,15]) till G.