title: Skadeståndsanspråk med anledning av att Kronofogdemyndigheten efter utmätning har redovisat influtna medel till annan än den sökande

text: Justitiekanslern avslår Juristfirman G Andersson & Co KB:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: RW företräddes i ett tvistemål vid Stockholms tingsrätt av jur. kand. GA vid Juristfirman G Andersson & Co KB (bolaget). I en dom den 1 december 2008 förpliktade tingsrätten Advokatfirman NN att bl.a. ersätta RW för dennes rättegångskostnader i målet med 40 360 kr. Den 9 december 2008 inkom till Kronofogdemyndigheten en ansökan om verkställighet mot Advokatfirman NN med bolaget som sökande (dnr U-34748-08/0103). Bolagets fordran uppgavs uppgå till 40 360 kr och den nämnda domen åberopades som grund för ansökan. Efter att en underrättelse skickats betalade Advokatfirman NN det begärda beloppet till Kronofogdemyndigheten. Eftersom domen inte hade vunnit laga kraft satte myndigheten in beloppet på ett räntebärande konto. Domen överprövades av Svea hovrätt som i en dom den 16 november 2009 fastställde tingsrättens dom och förpliktade Advokatfirman NN att ersätta RW för dennes rättegångskostnader i hovrätten med 21 340 kr. RW företräddes även i hovrätten av jur. kand. GA.

text: Efter hovrättens dom kontaktades Kronofogdemyndigheten av Advokatfirman NN som frågade om myndigheten ville utmäta den fordran som RW, vilken förekom som gäldenär i mål hos Kronofogdemyndigheten, enligt hovrättens dom hade på Advokatfirman NN. Sedan handläggaren vid myndigheten konstaterat att fordringarna på Advokatfirman NN enligt såväl tingsrättens som hovrättens dom tillkom RW ändrades sökanden i utsök-ningsärendet U-34748-08/0103 från bolaget till RW. Den 25 november 2009 beslutade Kronofogdemyndigheten att utmäta dels de innestående medlen som hade betalats i ärende U-34748-08/0103, dels RW:s fordran enligt hovrättens dom till betalning av RW:s skulder. Utmätningarna överklagades inte och beloppen krediterades sedermera RW:s skulder i enskilda mål. Krediteringarna har vunnit laga kraft.

text: Den 2 december 2009 inkom till Kronofogdemyndigheten en begäran från bolaget om verkställighet av hovrättens dom avseende ersättning för rättegångskostnader i vilken bolaget angavs som sökande.

text: Anspråket

text: Juristfirman G Andersson & Co KB har i en skrivelse till Kronofogdemyndigheten begärt skadestånd med 61 700 kr jämte på visst sätt angiven ränta. Beloppet motsvarar det belopp som den 25 november 2009 utmättes för RW:s skulder. Som grund för sitt anspråk har bolaget anfört följande. Bolaget har enligt avtal med RW förvärvat all dennes tillkommande fordran i tvistemål mot Advokatfirman NN vid Stockholms tingsrätt. Till ansökan om verkställighet av tingsrättens dom fogades en överlåtelsehandling i original av fordringsrätten. Kronofogdemyndigheten har, genom att inte redovisa de medel som influtit vid verkställighet av tingsrättens och hovrättens domar mot Advokatfirman NN till rätt borgenär, orsakat bolaget ekonomisk skada med det utmätta beloppet.

text: Utredningen

text: Kronofogdemyndigheten har med ett yttrande överlämnat anspråket hit. I yttrandet har Kronofogdemyndigheten anfört bl.a. följande.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som orsakats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten har att svara. Det ankommer på den som begär skadestånd att lägga fram en utredning som gör det möjligt att bedöma om ett skadeståndsgrundande fel har begåtts och om detta har orsakat skada. Vidare skall det framgå hur stor den påstådda skadan är och hur den har beräknats. Yrkat belopp bör även kunna styrkas.

text: Av

text: 2 kap. 2 § utsökningsbalken

text: följer att huvudregeln är att exekutionstiteln skall inges till Kronofogdemyndigheten då ansökan om verkställighet görs. Av exekutionstiteln framgår i allmänhet vem som är berättigad att söka verkställighet. Skulle annan än sökanden vara angiven som berättigad, måste sökanden visa att han har förvärvat den förres rätt. Sökanden bör därvid föreläggas att inkomma med dessa uppgifter, se Walin m.fl.

text: Utsökningsbalken

text: en kommentar, 4 uppl, s. 34 f. och

text: 2 kap. 5 § utsökningsbalken

text: . Frågan om huruvida en prövning av sökandens saklegitimation, i fall där exekutionsurkunden har överlåtits, är beroende av en invändning från gäldenären eller om en officialprövning skall ske har dock under lång tid varit föremål för diskussioner såväl inom som utom myndigheten. Sedan den 1 september 2010 kräver dock Kronofogdemyndigheten att sökanden styrker sin saklegitimation i samband med ansökan.

text: Enligt myndighetens uppfattning borde Kronofogdemyndigheten ha kontaktat Juristfirman G Andersson & Co KB och/eller RW i vart fall innan målet omregistrerades och begärt in överlåtelsehandlingar. Juristfirman har dock vare sig i utmätningsmålet eller i skadeståndsärendet visat att RW överlåtit sin fordran till Juristfirman. Det kan därmed inte anses stå klart vem som var berättigad till de inbetalade medlen varför något skadestånd inte bör utgå.

text: Även om Juristfirman G Andersson & Co KB skulle visa att det skett en överlåtelse finns det ingenting som tyder på att Advokatfirman NN denuntierats om överlåtelsen varför Juristfirman G Andersson & Co KB i så fall inte fått sakrättsligt skydd för sitt förvärv. Det finns därmed ingenting som tyder på att utmätningen av fordran hos advokatfirman var felaktig.

text: Det finns heller ingenting i handlingarna som tyder på att Juristfirman G Andersson & Co KB eller RW överklagat Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut för att på så sätt söka ta till vara sin rätt.

text: Med hänvisning till ovanstående bör något skadestånd inte utgå till Juristfirman G Andersson & Co KB.

text: Juristfirman G Andersson & Co KB har yttrat sig över vad Kronofogdemyndigheten har anfört. Bolaget har vidhållit sin uppgift att en överlåtelsehandling i original lämnats till Kronofogdemyndigheten i samband med att ansökan om verkställighet av tingsrättens dom gavs in i december 2008. Någon kopia av handlingen har inte getts in i ärendet här. Bolaget har vidare anfört följande. Överenskommelsen med RW träffades i oktober 2006 i samband med en muntlig förberedelse i tvisten mot Advokatfirman NN och manifesterades då i en överlåtelsehandling. Överenskommelsen var en förutsättning för att bolaget skulle åta sig att fortsättningsvis biträda RW i tvisten. I samband med hovrättsförhandlingen i målet upplystes Advokatfirman NN och dess ombud om att GA drev processen på egen risk. Den 21 november 2009 tillställde bolaget Advokatfirman NN ett brev med anmodan att inbetala av Svea hovrätt utdömt belopp om 21 340 kr ”till vårt bg [---] eller pg [---] eller alternativt genom insättning på vårt konto hos SHB [---] för undvikande av uttag av ränta”. De i brevet angivna kontonumren är bolagets rörelsekonton till skillnad från dess klientmedelskonton. Kronofogdemyndigheten har inte varit i kontakt med bolaget med anledning av de åtgärder som vidtogs. Besluten om utmätning har inte skickats till bolaget som alltså har saknat information om desamma och därför inte kunnat överklaga besluten i tid.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av och beslut i utsökningsärenden är sådan verksamhet.

text: Justitiekanslern delar Kronofogdemyndighetens uppfattning att myndigheten borde ha kontaktat Juristfirman G Andersson & Co KB innan sökanden i ärendet U-34748-08/0103 omregistrerades från bolaget till RW för att bringa klarhet i på vilken grund bolaget uppgett sig självt som sökande i ärendet.

text: Även om så hade skett är det dock inte utrett att bolaget ändå inte hade lidit den skada det gjort gällande. Bolaget har anfört att det gett in en överlåtelsehandling i original till Kronofogdemyndigheten, vilket myndigheten inte har bekräftat. Någon sådan handling har vidare inte getts in i ärendet här. Som Kronofogdemyndigheten framhållit kan det alltså inte anses visat att RW överlåtit sina fordringar på Advokatfirman NN till bolaget.

text: Även om bolaget skulle kunna visa att fordringarna hade överlåtits måste överlåtelsen, för att fordringarna inte ska kunna utmätas för RW:s skulder, ha vunnit sakrättsligt skydd. Bolaget har till styrkande av att så varit fallet åberopat en skrivelse som skickats till Advokatfirman NN före utmätningarna med anmodan om betalning till ett av flera bolaget tillhöriga kontonummer samt uppgett att Advokatfirman NN muntligen upplysts om att GA drev processen på egen risk. Av den åberopade skrivelsen framgår inte att fordringarna i fråga har överlåtits från RW till bolaget. Någon sådan uppgift har inte heller lämnats muntligen. Advokatfirman NN kan alltså inte anses ha denuntierats genom den åberopade skrivelsen eller på annat sätt. Justitiekanslern delar alltså Kronofogdemyndighetens uppfattning att bolaget inte fått sakrättsligt skydd för sitt förvärv. Kronofogdemyndighetens beslut om utmätning av fordringarna för RW:s skulder har alltså inte varit felaktiga.

text: Anspråket ska på grund av det anförda avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Anspråk på skadestånd med anledning av en ambassads handläggning av viseringsansökningar

org: jk

text: Justitiekanslern avslår Music Solution Sweden AB:s samt RW:s och CW:s ersättningsanspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Music Solution Sweden AB bedriver en verksamhet i Stockholm som bl.a. går ut på att, i en egen studio, spela in och producera musik. Sedan år 2006 har bolaget samarbetat med ett antal musikproducenter från Senegal. Inom ramen för det samarbetet har man i sin studio tagit emot senegalesiska musiker som spelat in musik, vilken sedan marknadsförts på bl.a. den afrikanska marknaden. En förutsättning för denna del av verksamheten har varit att de kontrakterade musikerna kunnat få visum för inresa i Sverige. Sådana visumansökningar handlades av den svenska ambassaden i Dakar fram till den 31 augusti 2010, då ambassaden lades ner.

text: Under en tvåveckorsperiod på våren 2008 slutade ambassaden helt att ta emot visumansökningar från senegalesiska musiker och därefter behandlades sådana ansökningar i särskild ordning; bl.a. beslutade man under hösten 2008 att ett antal ärenden skulle översändas till Migrationsverket för klarläggande praxisbeslut. Bakgrunden till att visumansökningar från just musiker behandlades särskilt restriktivt var att det från andra Schengenstater hade upplysts att musiker med viseringar utfärdade av den svenska ambassaden inte hade lämnat Schengenområdet sedan viseringstiden löpt ut.

text: Anspråket m.m.

text: Music Solution Sweden AB har i en skrivelse hit begärt skadestånd av staten med, som Justitiekanslern uppfattat bolaget, 9 974 000 kr jämte ränta samt därutöver med 188 000 kr per månad fr.o.m. juni 2010 till dess betalning sker. Bolagets ställföreträdare, RW och CW, har för egen del yrkat skadestånd med 2 000 000 kr. För det fall bolaget skulle ha försatts i konkurs vid tidpunkten för Justitiekanslerns beslut har ett yrkande om ersättning med ytterligare 2 300 000 kr framställts.

text: Till stöd för sina yrkanden har bolaget och dess företrädare anfört att ambassaden i strid med lag har vägrat att ens ta emot visumansökningar under en period på våren 2008 och att ambassaden under en period därefter visserligen har tagit emot sådana ansökningar, men konsekvent och utan någon individuell prövning avslagit dem. Senare, när ambassaden åter började ta emot och behandla visumansökningar från musiker, var handläggningstiderna så långa att det ändå inte var möjligt för Music Solution Sweden AB att planera sin verksamhet och boka in studiotider med några senegalesiska musiker. Genom de fel och försummelser som sålunda förekommit i ambassadens hantering av visumansökningar har bolaget åsamkats inkomstförluster på i vart fall 9 974 000 kr och därutöver en förlust på ca 188 000 kr per månad fr.o.m. juni 2010. Dessutom har RW och CW drabbats hårt, både psykiskt och ekonomiskt, av ambassadens tillkortakommanden. De bör därför vara berättigade till ett privat skadestånd med totalt 2 000 000 kr.

text: Utrikesdepartementet, som i sin tur inhämtat yttranden från ambassadören AB och Migrationsverket, har yttrat sig i ärendet och därvid anfört bl.a. att det inte finns någon skyldighet för en stat att bevilja en ansökan om visering, att varje sådan ansökan ska prövas individuellt och att det i detta fall inte framkommit något som tyder på att ambassaden i sin bedömning av enskilda ärenden har förfarit felaktigt eller på annat sätt brustit i sin handläggning, annat än när det gäller åtgärderna att under en kort period helt vägra att ta emot viseringsansökningar från musiker och att därefter, när ansökningarna åter handlades, ha uttryckt restriktivitet avseende viseringar för musiker. Vidare har departementet anfört att de skador som Music Solution Sweden AB påstår sig ha drabbats av är sådana tredjemansskador som inte är ersättningsgilla enligt svensk skadeståndsrätt.

text: Music Solution Sweden AB och dess företrädare har yttrat sig över vad Utrikesdepartementet anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt ansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Frågan om oaktsamhet har förekommit måste bedömas utifrån hur en myndighet borde ha handlat med hänsyn till de kunskaper, den noggrannhet och det omdöme som man från allmänhetens synpunkt får kräva vid myndighetsutövning i den speciella situationen och med hänsyn tagen till det material som varit tillgängligt för myndigheten.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför rättsfallen

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: För att skadestånd ska utgå krävs – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen eller underlåtenheten och skadan. Det ankommer på den som begär skadestånd att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda.

text: Kretsen av ersättningsberättigade

text: Att det vid myndighetsutövning har förekommit fel eller försummelser som lett till skada för någon enskild är inte tillräckligt för att den skadelidande också ska vara berättigad till ersättning för sin skada. En ytterligare förutsättning för att den skadelidande ska ha rätt till ersättning är att han eller hon tillhör den krets som överhuvudtaget skyddas av skadeståndsregleringen.

text: Frågan uppkommer därför hur kretsen av dem som är berättigade till ersättning av det allmänna skall avgränsas.

text: Skadeståndslagen

text: ger i detta avseende ingen direkt ledning, utan man har att söka avgränsningen i de förarbetsuttalanden som i skilda sammanhang har gjorts om

text: skadeståndslagens

text: tillämpningsområde samt i den juridiska litteratur och den rättspraxis som finns på området.

text: Inledningsvis bör framhållas att i den mån Music Solution Sweden AB och dess företrädare har drabbats av påstådda skador till följd av ambassadens handläggning av viseringsansökningar så bör dessa skador anses ha utgjort en direkt följd av den påstått felaktiga myndighetsutövningen. Det kan alltså inte anses vara fråga om några sådana medelbara tredjemansskador som Utrikesdepartementet har utgått från i sitt yttrande till Justitiekanslern. Med begreppet ”tredjemansskada” brukar nämligen avses sådana följdskador som en tredje man drabbas av till följd av att någon annan (den direkt skadelidande) drabbas av en person-, sak- eller förmögenhetsskada och i detta fall finns det inte något som tyder på att det skulle finnas någon sådan primär skada som är en förutsättning för att en tillämpning av den s.k. tredjemansskadeprincipen ska bli aktuell.

text: Att de påstådda skadorna inte skulle vara att betrakta som tredjemansskador innebär dock inte med automatik att de är ersättningsgilla. Det finns nämligen ett flertal andra omständigheter som har betydelse för hur kretsen av ersättningsberättigade ska avgränsas. Flera av dessa kan sammanfattas under den i rättspraxis tillämpade principen om skyddat intresse (även kallad normskyddsläran m.m.). Denna princip innebär att skadeståndsansvaret begränsas till de intressen som skyddas av den lagfästa eller oskrivna handlingsnorm vars åsidosättande utgör grunden för skadeståndsansvar. Principen går att härleda till skilda förarbetsuttalanden (jfr Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning I, 1976, s. 351 f. med hänvisningar). I fall av felaktiga myndighetsbeslut har i doktrin och förarbeten förts fram att en utgångspunkt vid tillämpningen av läran bör vara att kretsen av de ersättningsberättigade avgränsas på samma sätt som kretsen av klagoberättigade beträffande beslutet (a.a. s. 353 f. samt

text: prop. 1972:5 s. 513

text: ). En omständighet av betydelse för att bestämma den skadeståndsberättigade kretsen är alltså – i fråga om felaktiga myndighetsbeslut – vem som har haft rätt att klaga på det ifrågasatta beslutet.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av utredningen i ärendet framgår att det under år 2008 framkom uppgifter som gav vid handen att senegalesiska musiker som beviljats visering stannat kvar inom Schengenområdet under en längre tid än som medgavs enligt viseringsbesluten. Mot den bakgrunden kan det inte läggas ambassaden till last som fel eller försummelser att den, i samråd och samarbete med Migrationsverket, underkastade viseringsansökningar från musiker en särskilt ingående prövning som var mer noggrann och tog längre tid än som tidigare hade varit fallet.

text: Genom tillgänglig utredning får det dock vidare anses vara klarlagt att ambassaden under en period på ca två veckor helt vägrade att ta emot viseringsansökningar från musiker och att den under en tid därefter gick ut med direktiv till sin personal om att överhuvudtaget inte bevilja några sådana ansökningar. Som Utrikesdepartementet anfört i sitt yttrande ska varje ansökan om visering prövas individuellt, varvid den prövande myndigheten ska ta hänsyn till de skäl som den enskilde åberopar till stöd för sin ansökan. Åtgärderna att (låt vara under en begränsad period) överhuvudtaget inte ta emot några viseringsansökningar från musiker och att ge förhandsdirektiv till handläggarna om att inte bevilja några sådana ansökningar har utgjort uppenbara och flagranta avsteg från de krav som man har kunnat ställa på en korrekt myndighetsutövning. Ambassaden förtjänar allvarlig kritik för sin hantering av viseringsansökningar under aktuell period.

text: De brister som förekommit i dessa avseenden har varit sådana att de i och för sig skulle kunna ådra staten skadeståndsskyldighet. Som anförts ovan gäller dock denna skadeståndsskyldighet inte mot envar, utan endast i förhållande till dem som på ett mer direkt sätt berörts av den felaktiga myndighetsutövningen (i detta fall närmast de enskilda sökandena). När det gäller Music Solution Sweden AB och dess företrädare står det klart att de inte har intagit ställning som part i viseringsärendena och att de inte heller på annan grund har haft rätt att överklaga de beslut som fattats. Inte heller i övrigt finns det utrymme att anse att de haft några sådana intressen som den av ambassaden överträdda handlingsnormen har avsett att skydda. De fel och försummelser som förekommit kan därför inte medföra någon skadeståndsskyldighet gentemot Music Solution Sweden AB eller dess företrädare. De framställda anspråken ska alltså avslås.

text: Vid angiven bedömning finns det inte anledning att gå in på frågorna om Music Solution Sweden AB och dess företrädare har bevisat att de lidit påstådda skador och om dessa i så fall har utgjort en sådan adekvat följd av den felaktiga myndighetsutövningen som är en förutsättning för skadeståndsskyldighet.

type: avgorande


title: En politikers uttalanden om att tjänstemän hade lämnat uppgifter till massmedia. Tryckfrihetsförordningens bestämmelser om skydd för meddelare

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Vice gruppledaren för Folkpartiet liberalerna i Stockholms Stadshus, LE, har anmält finansborgarrådet i Stockholms stad, AB, för brott mot

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om efterforsknings- och repressalieförbud.

text: Av anmälan framgår bl.a. följande. I en artikel i Dagens Nyheter den 11 december 2003 framfördes uppgifter om att det enligt beräkningar, som hade gjorts av Stockholms gatu- och fastighetskontor, framgick att stadens köp och omvandling av den s.k. Skatteskrapan var en betydligt sämre affär för Stockholms stad än som framkom i de beräkningar som tidigare hade presenterats. Uppgifterna föranledde finansborgarrådet AB att kritisera stadens tjänstemän för att ha lämnat ut uppgifterna. Enligt anmälan har AB enligt Svenska Dagbladet den 19 december "hotat med att 'vidta åtgärder' för att stävja 'läckage' inom staden" samt uppgett att hon skulle "prata med de direkt berörda".

text: Enligt anmälan är AB:s uttalande "ägnat att skrämma stadens tjänstemän från att utnyttja sin grundlagsskyddade meddelarfrihet". Det ifrågasätts vidare om inte AB därigenom har tillkännagett en avsikt att efterforska vem eller vilka som har lämnat uppgifterna till medierna.

text: Rättslig reglering

text: Meddelarfrihet

text: Av

text: 1 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen

text: (TF) följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i tryckt skrift såvida inte annat är föreskrivet i förordningen. En meddelare har också rätt att vara anonym.

text: Enligt

text: 1 kap. 3 §

text: TF får ingen tilltalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryckfriheten eller medverkan däri i annan ordning eller i annat fall än

text: tryckfrihetsförordningen

text: medger. Regleringen innebär att ett ingripande från det allmänna mot den som med utnyttjande av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF lämnar meddelanden till bl.a. massmedierna bara kan ske när TF medger det.

text: Det kan i vissa fall vara svårt att hålla isär en enskilds begagnande av den grundlagsskyddade meddelarfriheten från det i och för sig befogade intresse som en myndighet kan ha att kanalisera uttalanden från myndigheten genom vissa informationskanaler. En chef inom den offentliga förvaltningen måste därför vara försiktig med direktiv och tillrättavisningar som kan uppfattas som en inskränkning av den anställdes meddelarfrihet.

text: Repressalieförbudet

text: Av

text: 1 kap. 1 §

text: TF anses vidare följa att meddelaren inte heller på något annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. för att han har lämnat uppgifter för publicering. I rättspraxis har man gått ett steg längre, och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på dennes medverkan i tryckt skrift har i princip ansetts vara otillåten enligt TF (jfr t.ex. betänkandet Meddelarrätt,

text: SOU 1990:12 s. 63

text: ). En överträdelse av detta förbud kan vara att bedöma som en tjänsteförseelse eller, om den skett i samband med myndighetsutövning mot den anställde, som ett tjänstefel. Förbudet mot repressalier avser i första hand att skydda sådana meddelare som trätt fram offentligt och vars identitet därför är känd.

text: Efterforskningsförbudet

text: Reglerna om meddelarfrihet kompletteras av ett principiellt förbud för myndigheter och andra allmänna organ att efterforska t.ex. den som lämnat ett meddelande enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF i vidare mån än som erfordras för åtal eller ett annat ingripande mot honom som inte står i strid med förordningen, se

text: 3 kap. 4 §

text: TF (efterforskningsförbud). Efterforskning i strid med denna regel är straffbar enligt vad som närmare anges i

text: 3 kap. 5 § andra stycket

text: TF. Detta förbud avser att skydda sådana meddelare som inte trätt fram utan som velat vara anonyma.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslern har som särskild åklagare inom tryck- och yttrandefrihetsområdet att se till att TF:s och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: (YGL:s) regler efterlevs. Det innebär bl.a. att Justitiekanslern skall se till att brott mot repressalieförbudet och efterforskningsförbudet blir beivrade.

text: Anmälan grundas på uppgifter i en artikel i Svenska Dagbladet. När en persons uttalanden återges i en tidning kan det allmänt sett finnas anledning att värdera dem med viss försiktighet. Som uttalandena har återgetts i detta fall tyder de dock på att AB vid intervjutillfället inte fullt ut hade förstått vidden av meddelarskyddet och dess konsekvenser för chefer inom offentlig förvaltning. Det finns därför anledning att framhålla meddelarskyddets stora betydelse som ett värn för yttrande- och informationsfriheten i vårt samhälle. Därmed är inte sagt att en chef aldrig får uttala missnöje med den som "läckt" till medierna på ett sätt som chefen uppfattar som illojalt. Hur strängt man skall se på sådana uttalanden beror på omständigheterna i det enskilda fallet.

text: Såvitt framgår finns det inte underlag för bedömning att någon överträdelse av efterforsknings- eller repressalieförbudet har förekommit i detta fall. Det har sålunda inte visats att AB faktiskt vidtagit någon sådan åtgärd som anges i citatet i artikeln. Jag vidtar därför inte någon åtgärd med anledning av anmälan.


title: Polisens hantering av begäran att ta del av allmänna handlingar - ett initiativärende

text: Justitiekanslern vidtar inte någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I ett skaderegleringsbeslut den 16 november 2018 gjorde Justitiekanslern uttalanden med innebörden att Polismyndigheten inte hade hanterat begäran om att ta del av en videofilm på ett korrekt sätt och i enlighet med skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF; Justitiekanslerns dnr 11197-17-4.3).

text: Utredningen i ärendet visade att det tog 21 dagar för Polismyndigheten att efterkomma den enskildes begäran om att få ta del av videofilmen. Det hade inte varit fråga om att ta fram ett större material eller att göra en mer omfattande sekretessprövning. Någon annan förklaring till dröjsmålet hade inte lämnats. Handläggningstiden ansågs därför vara oförenlig med det skyndsamhetskrav som följer av TF (2 kap. 12 och 13 §§ TF i dess dåvarande lydelse). Det framkom även att polisen initialt hade lämnat ett felaktigt besked om att någon videofilm inte fanns i ärendet. Sökanden nekades alltså tillgång till en allmän handling utan att det fanns grund för det.

text: I samband med att Polismyndigheten yttrade sig i ärendet kom det fram att myndigheten på egen hand bedriver ett aktivt arbete med att kvalitetssäkra ärenden om utlämnande av allmänna handlingar. Med hänsyn till frågans vikt såg Justitiekanslern emellertid, trots de åtgärder som redan hade vidtagits, anledning att fortsatt uppmärksamma Polismyndighetens hantering av allmänna handlingar.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten om vilka åtgärder myndigheten har vidtagit med anledning av uttalandena i beslutet. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: Redan vid tidpunkten för Justitiekanslerns beslut pågick ett omfattande förändringsarbete vid myndigheten genom ett särskilt projekt. Vidare pågår ett löpande arbete med att förbättra hanteringen i den aktuella processen.

text: Utöver ärenden där en enskild är sökande omfattar både projektet och det löpande arbetet också hanteringen av begäranden om utlämnande av handlingar och uppgifter från andra myndigheter.

text: Inom ramen för det särskilda projektet har ett antal förbättringsåtgärder företagits och förslaget bereds för närvarande för beslut om genomförande. Förändringarna syftar bl.a. till att säkerställa att myndigheten i förhållande till enskilda lever upp till skyndsamhetskravet i TF och i alla avseenden i övrigt har en enhetlig och rättsenlig hantering. De organisatoriska förändringar som förslaget innebär är planerade att påbörjas under år 2020 och pågå med införandet av successiva förbättringar under två år. Följande förändringar föreslås.

text: Under de förändringar som föreslås inom ramen för det särskilda projektet kan följande förändringsarbete nämnas.

text: Som ett led i att säkerställa att myndighetens medarbetare har tillräcklig kunskap om ämnesområdet offentlighet och sekretess och att denna kan vidmakthållas på ett bra sätt har ett arbete med att ta fram flera digitala utbildningar inom området initierats under året. Detta för att det alltid ska finnas utbildningar på området tillgängliga för den som önskar gällande de vanligaste frågeställningarna och handlingstyperna. Myndigheten ser också över hur medarbetare introduceras till området när de börjar sin anställning vid myndigheten och arbetar inom ramen för detta med att ta fram en ny interaktiv introduktionsutbildning. Även i övrigt arbetar myndigheten med att se över hur stödet till medarbetarna kan förbättras genom rutindokument, checklistor, mallar och liknande och ta fram sådant handläggningsstöd.

text: Vad gäller det aktuella kritikbeslutet har Polismyndigheten i ett informationsbrev som distribuerats per e-post och som gjorts tillgängligt på myndighetens intranät informerat om att myndigheten befunnits skadeståndsskyldig på grund av den bristfälliga hanteringen av det enskilda ärendet och vad bristerna bestod i, liksom uttalandena i tillsynsdelen.

text: Det finns vidare redan idag utförliga styrdokument som beskriver hur en begäran om att ta del av en allmän handling ska hanteras vid myndigheten. (Se Polismyndighetens riktlinjer om utlämnande av allmänna handlingar [PM 2016:2] och Polismyndighetens handbok för offentlighet och sekretess, utlämnande av allmän handling och uppgift i allmän handling [PM 2016:67]). Det finns även utbildnings- och stödmaterial på Polismyndighetens intranät, Intrapolis.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Som framgår av utredningen och Justitiekanslerns beslut den 16 november 2018 har det förekommit brister vid Polismyndighetens hantering av begäran om utlämnande av allmänna handlingar, bl.a. att handläggningstiden överlag har varit för lång.

text: Polismyndigheten har på ett tillfredsställande sätt redogjort för såväl de åtgärder som redan har vidtagits som de insatser som kommer att genomföras i år och nästa år. Jag ser positivt på det arbete som pågår vid myndigheten för att komma tillrätta med de långa handläggningstiderna i utlämnandeärendena och finner mot den bakgrunden för närvarande inte skäl att vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Jag vill avslutningsvis framhålla att det är av värde om Polismyndigheten, efter att de planerade åtgärderna har genomförts och de nya hanteringsrutinerna har börjat tillämpas, gör en uppföljning och utvärderar om de vidtagna åtgärderna har haft önskad effekt.


title: Skadestånd i ett visst fall när Försäkringskassan har gjort ett för lågt preliminärt skatteavdrag vid utbetalning av retroaktiv ersättning

text: Justitiekanslern beslutar att tillerkänna MB skadestånd av staten med 9 000 kr, jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: från den 17 mars 2004 till dess betalning sker.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Försäkringskassan att se till att ersättningen betalas ut till MB.

text: Ärendet

text: Ur handlingarna i ärendet antecknar Justitiekanslern här följande.

text: Dåvarande Stockholms läns allmänna försäkringskassa beviljade MB hel förtidspension fr.o.m. juli 2001. I sitt beslut daterat den 18 februari 2002 beräknade försäkringskassan hans förtidspension fr.o.m. juli 2001 till totalt 67 291 kr per år. I beslutet anförde försäkringskassan att han hade fått ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: med 69 074 kr under tiden juli 2001 – februari 2002 och att kassan därför vid den retroaktiva utbetalningen av pensionen hade gjort ett avdrag med 37 940 kr för den perioden. (Det ekonomiska biståndet enligt

text: socialtjänstlagen

text: hade lämnats av en socialnämnd i Stockholms kommun.) Vidare hänvisade försäkringskassan till en beräkning som fanns i en bilaga till beslutet där det angavs att den retroaktiva pensionen var 45 166 kr, att preliminärskatten var 7 226 kr och att utbetalt socialbidrag uppgick till 37 940 kr. Såvitt framgår överklagade MB inte försäkringskassans beslut.

text: Preliminärskatteavdraget på den förtidspension som försäkringskassan sålunda beviljade retroaktivt svarade mot en skattesats om 16 %. Skatteavdraget gjordes maskinellt med utgångspunkt i en skattetabell för avdrag vid retroaktiva engångsutbetalningar under år 2001. Tabellen fanns i försäkringskassans register. I april 2002 tillkännagav dåvarande Riksförsäkringsverket en ny tabell för preliminärskatteavdrag vid retroaktiva utbetalningar av engångsbelopp avseende bl.a. pension fr.o.m. år 2002. Av den nya tabellen framgick att preliminärskatteavdraget skulle vara 55 % vid en utbetalning i ett fall som MB:s.

text: Genom en skrivelse den 10 november 2003 till Skattemyndigheten i Stockholm (numera Skatteverket) begärde MB omprövning av myndighetens beslut om slutlig skatt vid 2003 års taxering. Enligt beslutet skulle han betala totalt 8 984 kr. I begäran anförde han bl.a. att det verkade som om försäkringskassan hade gjort ett skatteavdrag med för lågt belopp. Skattemyndigheten underrättade honom om att myndigheten inte kunde göra någon rättelse, och han ombads att vända sig till försäkringskassan för en förklaring till det låga skatteavdraget och en eventuell rättelse. – Härefter hade MB och försäkringskassan kontakt med varandra per brev.

text: Genom en skrivelse den 16 februari 2004 till Riksförsäkringsverket har MB begärt skadestånd som svarar mot skatteskulden samt upplupen ränta och eventuella avgifter. Som en grundläggande utgångspunkt för anspråket har han åberopat att försäkringskassan har begått ett misstag genom att göra ett alltför lågt preliminärskatteavdrag, vilket har lett till att han har drabbats av en skatteskuld som han detta misstag förutan inte skulle ha haft. Till skrivelsen hör bilagor.

text: Efter utredning har Riksförsäkringsverket med ett eget yttrande lämnat över MB:s anspråk till Justitiekanslern för fortsatt handläggning. Riksförsäkringsverket har förklarat att det anser att skadeståndsanspråket bör avslås och vidare anfört följande.

text: Riksförsäkringsverkets bedömning

text: Enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: skall den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med denna lag har orsakat.

text: Enligt

text: 9 § g) personuppgiftslagen

text: skall den personuppgiftsansvarige se till att personuppgifterna är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella.

text: Av utredningen i ärendet framgår att försäkringskassan gjorde ett för lågt avdrag för preliminär skatt när försäkringskassan i februari 2002 beviljade MB retroaktiv förtidspension för perioden juli 2001 t.o.m. februari 2002. Enligt vad Riksförsäkringsverket inhämtat från försäkringskassan har utbetalningen av förtidspensionen skett maskinellt vilket innebär att skatten drogs automatiskt enligt den tabell som fanns inlagd i registret. Den tabell som användes var avsedd för de pensionstagare som fick retroaktiva engångsbelopp och hade rätt till särskilt grundavdrag. Vid tidpunkten för utbetalningen var tabellen som avsåg inkomståret 2001 inlagd i registret eftersom motsvarande tabell för inkomståret 2002 ännu inte hade fastställts av Riksförsäkringsverket och Riksskatteverket. Enligt tabellen för inkomståret 2001 var skatteavdraget 16 procent och 55 procent för inkomståret 2002.

text: Enligt

text: 8 kap. 1 § tredje stycket skattebetalningslagen (1997:483)

text: får under januari och, om det finns särskilda skäl, också under februari skatteavdrag beräknas enligt den skattetabell som senast tillämpats under det föregående inkomståret.

text: Enligt vad Riksförsäkringsverket inhämtat från verkets pensionsavdelning kunde tabellen för pensionstagare med rätt till särskilt grundavdrag fastställas av Riksförsäkringsverket och dåvarande Riksskatteverket (RSV) först sedan RSV fastställt tabellerna för preliminärskatt. Eftersom RSV:s tabeller fanns tillgängliga först i januari månad kunde som regel tabellerna för pensionstagare med rätt till särskilt grundavdrag först färdigställas under februari månad.

text: Eftersom skatteavdrag enligt

text: även får göras under februari månad kan den omständigheten att en skattetabell för inkomståret 2001 varit inlagd i försäkringskassans personregister för februari månad år 2002 enligt Riksförsäkringsverkets mening inte utgöra en sådan oriktig uppgift som medför att skadeståndsskyldighet uppkommit för staten.

text: Justitiekanslern har sänt Riksförsäkringsverkets yttrande och övriga handlingar i ärendet till MB. Han har därefter gett in tre kompletterande skrivelser, med bilagor.

text: Mot bakgrund av den utredning som dåmera har funnits tillgänglig i ärendet har Justitiekanslern remitterat ärendet till Försäkringskassan, huvudkontoret (motsvarar tidigare Riksförsäkringsverket), för ett kompletterande yttrande. Med anledning härav har Försäkringskassan uttalat bl.a. följande.

text: I beslut den 8 februari 2002 beviljades MB hel förtidspension fr.o.m. juli 2001. Den retroaktivt beviljade förtidspensionen för tiden juli 2001– februari 2002 uppgick till 45 166 kr. Eftersom MB för samma tid hade erhållit socialbidrag med 69 074 kr utbetalades ingen ersättning till honom. Från den retroaktiva ersättningen drogs 7 226 kr i skatt och återstoden, 37 940 kr, betalades ut till socialförvaltningen. Bestämmelserna om socialförvaltningens rätt att uppbära retroaktivt beviljad periodisk ersättning framgår av bestämmelserna i

text: 17 kap. 1 § andra stycket lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring.

text: MB anför att orsaken till det låga skatteavdraget skulle vara att Försäkringskassan först betalat ut 37 940 kr till socialförvaltningen och sedan betalat in resterande ersättning som skatt. Som stöd för denna uppfattning åberopar MB Försäkringskassans journalanteckning från den 19 januari 2004.

text: Av handlingarna framgår att vid tidpunkten för nämnda journalanteckning hade områdeskontoret Söderort inte tillgång till MB:s akt. Journalanteckningen och även yttrandet från dåvarande Stockholms läns allmänna försäkringskassa (nedan länskontoret) den 14 april 2004 byggde därför på ett antagande om att det låga skatteavdraget skulle ha berott på att utbetalningen till socialförvaltningen skett innan skatteavdrag gjordes. Denna uppfattning har dock länskontoret – sedan Riksförsäkringsverket ånyo begärt yttrande – korrigerat i ett senare yttrande den 14 juni 2004 och anfört att det låga skatteavdraget berodde på att skatt dragits enligt tabell avseende inkomståret 2001. Sedan MB:s akt återfunnits inhämtade Riksförsäkringsverket från områdeskontoret Söderort att den retroaktiva utbetalningen av förtidspensionen skedde maskinellt vilket innebar att skatt drogs enligt den tabell som fanns inlagd i registret och att återstående belopp automatiskt utbetalades till socialförvaltningen. Således beror det låga skatteavdraget på att skatten dragits enligt tabellen för inkomståret 2001 och inte på att försäkringskassan först utbetalade ersättningen till socialförvaltningen.”

text: MB har gett in en skrivelse med synpunkter på Försäkringskassans yttrande. Han har då sagt bl.a. att han inte hade blivit skyldig socialförvaltningen några pengar om försäkringskassan hade gjort ett korrekt preliminärskatteavdrag.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Försäkringskassan beslöt i februari 2002 att bevilja MB hel förtidspension fr.o.m. juli 2001. För tiden juli 2001 – februari 2002 beräknades pensionen till 45 166 kr. På det beloppet gjordes ett preliminärskatteavdrag med 16 %, dvs. 7 226 kr, medan resterande belopp, 37 940 kr, betalades till socialförvaltningen inom Stockholms kommun. Samordningen av ersättningarna skedde med stöd av bestämmelserna i

text: om allmän försäkring och hade sin bakgrund i att under den aktuella perioden MB hade fått ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: med 69 074 kr.

text: MB har nu ansökt om skadestånd av staten. Anspråket avser bl.a. ett belopp som utgör skillnaden mellan slutlig och preliminär skatt för honom vid 2003 års taxering. Härtill kommer bl.a. kostnadsränta och en grundavgift hos kronofogdemyndigheten. Uttryckt i skadeståndsrättsliga termer begär han ersättning för ren förmögenhetsskada.

text: I ett tidigare ärende (dnr

text: ) har Justitiekanslern fått följande upplysningar från Skatteverket om de skattetabeller som försäkringskassan använde vid utbetalningar bl.a. av retroaktiv pension år 2001 och i början av år 2002. Riksförsäkringsverket hade för år 2001 räknat fram en skattetabell för retroaktiv utbetalning. Denna hade ”godkänts” av dåvarande Riksskatteverket. Enligt denna tabell skulle det göras ett preliminärt skatteavdrag med 16 % vid årsinkomster om 100 801 – 112 800 kr. Vid en i efterhand gjord granskning har det dock kunnat konstateras att denna procentsats är felaktig. Den borde i stället ha varit ca 26. Från och med inkomståret 2002 skulle preliminärskatteavdrag göras med 55 % vid engångsutbetalningar till en person i motsvarande inkomstintervall.

text: Rättslig reglering

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i en sådan verksamhet som staten svarar för, t.ex. Försäkringskassans verksamhet. – Av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: följer att lagens bestämmelser om skadestånd skall tillämpas bara om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid tidpunkten för beslutet om förtidspension var

text: socialförsäkringsregisterlagen (1997:934)

text: i kraft. I

text: 21 a §

text: den lagen föreskrevs bl.a. att

text: personuppgiftslagens (1998:204)

text: bestämmelser om skadestånd, närmare bestämt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: , gällde vid behandling av personuppgifter enligt

text: socialförsäkringsregisterlagen

text: eller anslutande författningar.

text: Skadeståndsbestämmelsen i

text: 48 § personuppgiftslagen

text: tar sikte på skador orsakade av att personuppgifter har behandlats i strid med den lagen. Som framgått har

text: 48 § personuppgiftslagen

text: företräde framför bestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: . Enbart det förhållandet att en uppgift t.ex. i ett datorbaserat register är felaktig innebär dock inte att det finns en rätt till skadestånd enligt

text: personuppgiftslagen

text: Om den sökande inte fordrar ersättning för s.k. ideell skada (lidande och kränkning) utan endast för någon annan typ av skada, t.ex. ren förmögenhetsskada, spelar det ofta ingen roll huruvida det är skadeståndsbestämmelserna i

text: skadeståndslagen

text: eller i

text: personuppgiftslagen

text: som är tillämpliga. Skälet härtill är att det som är att anse som en behandling i strid med

text: personuppgiftslagen

text: i många fall även utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Enligt 17 kap. 1 § andra stycket lagen om allmän försäkring (AFL) gäller i korthet följande. Om en person har fått sin försörjning genom ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: utan villkor om återbetalning, får socialnämnden från försäkringskassan uppbära retroaktivt beviljad periodisk ersättning enligt AFL till den del ersättningen svarar mot vad nämnden har betalat ut till personen för den tid som den retroaktiva ersättningen avser.

text: I

text: 8 kap. 1 § skattebetalningslagen (1997:483)

text: finns bestämmelser om beräkning av skatteavdrag enligt skattetabell. I tredje stycket sägs att under januari och, om det finns särskilda skäl, också under februari får skatteavdrag beräknas enligt den skattetabell som senast tillämpats under det föregående inkomståret.

text: Bestämmelser bl.a. om en persons skyldighet att betala ränta på en skatteskuld finns i

text: 19 kap.

text: skattebetalningslagen

text: . Av 2 § andra stycket framgår att till den del en skatteskuld gäller skatt som avses i 4, 5 eller 7 § beräknas kostnadsränta inte för tiden fr.o.m. den 13 februari t.o.m. den 3 maj taxeringsåret på belopp upp t.o.m. 20 000 kr. I 5 § finns bestämmelser om kostnadsränta på slutlig skatt. Andra stycket i den paragrafen anger att kostnadsränta för belopp som avses i 2 § andra stycket beräknas fr.o.m. den 4 maj taxeringsåret och efter en räntesats som motsvarar basräntan.

text: Mina överväganden

text: Vid beräkningen av det preliminärskattebelopp som skulle dras av på den förtidspension som MB tillerkändes i februari 2002 användes en skattetabell som avsåg det närmast föregående inkomståret, alltså inkomståret 2001. För en användning av 2001 års tabell krävdes att det fanns särskilda skäl; några sådana skäl har inte kommit fram i detta ärende. Som angetts innehöll 2001 års tabell en felaktig uppgift om procentsatsen för skatteavdraget i ett fall som MB:s.

text: Den omständigheten att det hos försäkringskassan användes en alltför låg – och därmed felaktig – procentsats vid beräkningen av preliminärskatteavdraget vid utbetalningen till MB får enligt min mening anses utgöra ett sådant fel eller en sådan försummelse vid myndighetsutövning som enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: är skadeståndsgrundande för staten. Härmed är dock inte sagt att MB är berättigad till ersättning för ren förmögenhetsskada enligt vad han har hävdat. För en rätt till ersättning fordras därutöver bl.a. att försäkringskassans fel eller försummelse – det alltför låga skatteavdraget – har vållat MB en förmögenhetsskada så som han har gjort gällande och att det finns ett adekvat orsakssamband mellan det för låga avdraget och skadan.

text: Som nämnts har MB:s anspråk sin utgångspunkt i ett krav på kompensation för skillnaden mellan den slutliga skatten och den preliminärt erlagda skatten för honom vid 2003 års taxering.

text: Rent generellt gäller att en enskild inte kan anses ha lidit någon förmögenhetsskada redan genom att den preliminärt erlagda skatten understiger den slutliga skatten. Även om det preliminära skatteavdraget är lägre än det borde ha varit, så motsvarar nämligen den slutliga skatten den skatt som den enskilde skulle ha betalat under alla förhållanden. Att för låg skatt har dragits preliminärt innebär således inte i sig att den enskilde har vållats någon förmögenhetsskada.

text: I det aktuella fallet är bilden dock mer komplicerad, eftersom MB hade fått ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: och det vid beviljande av förtidspension skedde en samordning enligt

text: 17 kap. 1 § andra stycket

text: AFL. Det preliminärskatteavdrag som gjordes när pensionen skulle betalas ut var följaktligen något som hade betydelse inte endast för MB och staten (Skatteverket och Försäkringskassan) inbördes utan även för socialnämnden.

text: Om Försäkringskassan i ett fall som detta gör ett alltför lågt preliminärskatteavdrag när den har beviljat retroaktiv socialförsäkringsersättning och det skall ske en samordning enligt 17 kap. 1 § andra stycket AFL, tillgodogörs socialnämnden ett högre belopp än vad som skulle ha blivit fallet om ”rätt” skatteavdrag hade gjorts. I motsvarande mån uppstår en skatteskuld för den enskilde gentemot staten. Den enskilde torde inte ha någon laglig grund för att kräva socialnämnden på mellanskillnaden; han eller hon synes alltså inte kunna bli kompenserad på det sättet (jfr rättsfallet

text: RÅ 1986 ref. 138

text: ). Det bör vidare märkas att socialnämnden inte kan anses ha någon fordran mot den enskilde, eftersom ett villkor för samordning är att den enskilde har fått ekonomiskt bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: utan villkor om återbetalning.

text: Om Försäkringskassan drar av ett alltför lågt belopp i preliminär skatt blir således socialnämnden ”överkompenserad” medan den enskilde drabbas av en (ökad) skatteskuld som han eller hon inte skulle ha haft om preliminärskatteavdraget hade gjorts med rätt belopp. Den enskildes skatteskuld svarar i och för sig mot en ersättning som han eller hon en gång har fått enligt

text: socialtjänstlagen

text: ; i detta perspektiv kan den enskilde inte anses ha blivit drabbad av någon förmögenhetsförlust totalt sett. Men mot bakgrund av hur lagstiftningen om samordning av ersättningarna är konstruerad vill jag hävda att den enskilde får anses drabbad av en ren förmögenhetsskada som består i skillnaden mellan den preliminärskatt som borde ha avdragits och den skatt som faktiskt drogs av när Försäkringskassan betalade ut den retroaktiva ersättningen.

text: Med dessa utgångspunkter gör jag följande bedömning av frågan om skadestånd till MB.

text: Försäkringskassan beviljade MB ersättning retroaktivt med 45 166 kr. Det har upplysts att enligt skattetabellen för år 2002 preliminärskatteavdrag skulle ha gjorts med 55 %, eller med 24 841 kr; som nämnts har det inte kommit fram något särskilt skäl att vid utbetalningen använda 2001 års tabell. Det belopp som faktiskt drogs av som preliminärskatt var 7 226 kr. Skillnaden uppgår till (24 841 ./. 7 226 =) 17 615 kr.

text: MB:s anspråk utgår från ett kapitalbelopp om 8 909 kr, som var hans underskott på skattekontot per den 4 augusti 2003. I detta belopp ingår kostnadsränta om 64 kr. Hans anspråk omfattar även senare debiterad kostnadsränta. Orsaken till att MB har ålagts att betala kostnadsränta är enligt min mening att hänföra närmast till att han, på grund av bristande förmåga, inte betalade skatteskulden före den 4 maj 2003 (jfr redogörelsen ovan under Rättslig reglering). Sålunda kan ränteskulden inte anses utgöra någon förmögenhetsskada som står i ett adekvat orsakssamband med försäkringskassans fel eller försummelse. MB bör därför inte tillerkännas något skadestånd som svarar mot kostnadsräntan. Ett motsvarande synsätt gör sig gällande beträffande grundavgiften hos kronofogdemyndigheten, 500 kr. MB bör alltså inte heller få skadestånd för denna avgift.

text: Sett så här långt kommer jag alltså till slutsatsen att MB bör tillerkännas ett skadestånd om (8 909 ./. 64 =) 8 845 kr.

text: Vidare har MB yrkat ersättning med 670 kr för kostnader avseende telefon, kopiering, utskrifter och porto. Han har inte gett in någon utredning som visar att han har haft dessa kostnader.

text: Jag kan konstatera att bestämmelsen i

text: 14 § förordningen (1995:1301)

text: om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten inte kan läggas till grund för någon ersättning i denna del; bestämmelsen gäller endast ersättning för biträde och för utredning i ett skadregleringsärende. Det får dock antas att försäkringskassans fel eller försummelse har lett till att MB har haft vissa kostnader av det angivna slaget. Med hänsyn härtill bör han få viss kompensation – skadestånd – för sådana kostnader. I denna del bör ersättningen fastställas till ett efter skälighet uppskattat belopp, eller 150 kr.

text: Sammanfattningsvis finner jag att MB bör tillerkännas ett skadestånd om (8 845 kr + 150 ≈) 9 000 kr.

text: MB får även anses ha fordrat ersättning för ränta. Hans skadeståndsansökan till Riksförsäkringsverket är daterad den 16 februari 2004 och kom in dit den 19 samma månad. Mot den bakgrunden och med beaktande av bestämmelsen i

text: 4 § tredje stycket räntelagen (1975:635)

text: bör s.k. dröjsmålsränta utgå från den 17 mars 2004.


title: Anspråk på skadestånd för ideell skada med anledning av Skatteverkets handläggning av en ansökan om organisationsnummer från ideell förening

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern avslår anspråken mot staten från OZA, KS, ETL, CA, MR och Bjornpartiet. Justitiekanslern vidtar inte heller i övrigt någon åtgärd i ärendena.

text: Ärendena

text: Bakgrund

text: Den 4 maj 2005 gav Bjornpartiet in en ansökan om organisationsnummer till Skatteverket. Skatteverket skickade den 31 maj 2005 en förfrågan om kompletteringar till Bjornpartiet. Efter vissa kontakter mellan Skatteverket och Bjornpartiet meddelade verket den 22 augusti 2005 att svar önskades på den tidigare förfrågan senast den 30 september 2005. Verket angav samtidigt att vid uteblivet svar skulle Bjornpartiets ansökan komma att lämnas utan åtgärd. I en tjänsteanteckning den 17 oktober 2005 konstaterade en handläggare vid Skatteverket att förfrågan var obesvarad. Någon ytterligare åtgärd vidtogs inte i ärendet då.

text: Den 13 mars 2007 gjordes en JO-anmälan angående Skatteverkets handläggning av Bjornpartiets ansökan om organisationsnummer. Den 27 april 2007 skickade JO en remiss i ärendet till Skatteverkets huvudkontor. Efter att Skatteverket hade yttrat sig i ärendet uttalade JO kritik mot Skatteverket i ett beslut den 17 januari 2008, se bil a ga .

text: Den 29 januari 2008 beslutade Skatteverket att tilldela Bjornpartiet ett organisationsnummer.

text: I juni 2007 hade Bjornpartiet även ansökt om resning beträffande Skatteverkets ärende vid Kammarrätten i Jönköping. Efter återkallelse från Bjornpartiet avskrev kammarrätten målet om resning den 12 februari 2008.

text: Anspråken m.m.

text: OZA, KS, ETL, CA och MR har begärt ersättning av staten för ideell skada med 15 000 kr vardera. Om Justitiekanslern skulle finna att de inte har rätt till sådan ersättning har Bjornpartiet i stället begärt skadestånd av staten med 25 000 kr för ideell skada.

text: Sökandena har till stöd för sitt anspråk hänvisat till JO:s beslut och anfört i huvudsak följande.

text: OZA, KS, ETL, CA och MR hade som medborgare en grundlagsskyddad rätt att bilda en förening. Deras sammanslutning Bjornpartiet hade en civil rättighet att få ett organisationsnummer från Skatteverket. Bjornpartiets ansökan om organisationsnummer kom in till Skatteverket den 4 maj 2005 och avgjordes först den 29 januari 2008. Den totala handläggningstiden var alltså två år och nio månader, vilket är fullständigt oacceptabelt. Ärenden om organisationsnummer avgörs ofta samma dag som ansökan inkommer. Den utdragna handläggningen har inneburit en kränkning av deras rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Dessutom har deras grundläggande rätt till domstolsprövning genom Skatteverkets agerande blivit illusorisk. De har på grund av överträdelsen av Europakonventionen rätt till ersättning för ideell skada. Någon passivitet i ärendet kan inte läggas dem till last. De ville inte ändra Bjornpartiets stadgar, vilket Skatteverket krävde, och skickade därför inte någon komplettering till verket. Det är inte rimligt att kräva att de som enskilda personer skulle ha gjort invändningar mot Skatteverkets handläggning. När kammarrätten i målet om resning begärde in handlingar från Skatteverket fick verket kännedom om Bjornpartiets inställning. Åtminstone vid denna tidpunkt hade Skatteverket möjlighet att ta ställning till Bjornpartiets invändningar, men så skedde inte förrän efter JO:s beslut. Det bör beaktas att Valmyndigheten redan i maj 2005 hade bedömt att Bjornpartiet var en juridisk person. Det var de fem sökande som individer som led av att Bjornpartiet inte tilldelades något organisationsnummer. Utan organisationsnummer blev det omöjligt för partiet att öppna bankkonto. Partiet kunde därför inte samla ekonomiska resurser till en valkampanj. Skadestånd på grund av det inträffade bör utgå med åtminstone ett symboliskt belopp.

text: Bjornpartiet har gett in kopia av ett brev från GL, professor emeritus i folkrätt, som på fråga från Bjornpartiet har angett att tilldelandet av organisationsnummer måste ses som en civil rättighet.

text: Slutligen har Bjornpartiet uppgett att de även vill initiera ett tillsynsärende med anledning av att statliga myndigheter kan göra olika bedömningar av frågan om en ideell förening är rättskapabel eller inte.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Sökandena har begärt ersättning för ideell skada och gjort gällande att det vid Skatteverkets handläggning av Bjornpartiets ansökan om organisationsnummer har förekommit en överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har en person, vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse mot honom eller henne för brott, rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol, som har upprättats enligt lag.

text: Den aktuella bestämmelsen uppställer alltså flera olika krav på hur domstolsprövningen ska vara utformad för att den ska anses innefatta tillfredsställande rättssäkerhetsgarantier. Den primära rätt som följer av artikeln avser emellertid tillgången till domstolsprövning som sådan (access to court).

text: Anspråken från OZA m.fl.

text: Enligt

text: 2 § första stycket andra meningen lagen (1974:174)

text: om identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl. ska organisationsnummer fastställas för juridisk person som ansöker därom. Fysiska personer kan däremot inte tilldelas organisationsnummer.

text: Det var Bjornpartiet och inte OZA, KS, ETL, CA och MR som var part i ärendet vid Skatteverket. Ärendet vid Skatteverket innefattade alltså inte någon prövning av de nämnda fysiska personernas civila rättigheter. Deras anspråk på skadestånd av staten ska därför avslås redan på den grunden.

text: Anspråket från Bjornpartiet

text: De rättigheter som följer av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: gäller såväl fysiska som juridiska personer. Justitiekanslern ifrågasätter inte att den ideella föreningen Bjornpartiet är en juridisk person.

text: Rätten för en juridisk person att tilldelas ett organisationsnummer får anses vara en rättighet av civil karaktär i den mening som avses i

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . Bestämmelsen är följaktligen tillämplig på förfarandet vid Skatteverket. Frågan är då hur Skatteverkets handläggning av Bjornpartiets ansökan ska bedömas med hänsyn till de krav som uppställs i artikeln.

text: Bjornpartiet synes främst göra gällande att Skatteverkets handläggning har inneburit en kränkning av deras rätt till rättegång inom skälig tid. Med hänsyn till att Bjornpartiet till slut tilldelades ett organisationsnummer av Skatteverket blev det emellertid inte aktuellt att föra ärendet till domstol. Enligt Justitiekanslerns uppfattning är det därför i första hand inte fråga om en bedömning av om Björnpartiets rätt till rättegång inom skälig tid har kränkts. Frågan är snarare om Skatteverkets handläggning innebär en kränkning av Bjornpartiets grundläggande rätt till domstolsprövning (access to court).

text: Enligt 6 § lagen om identitetsbeteckning för juridiska personer m.fl. får ett beslut angående fastställande av organisationsnummer överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Den enskilde är alltså i princip tillförsäkrad en rätt till domstolsprövning i ärenden om tilldelning av organisationsnummer. En underlåtenhet från Skatteverket att fatta beslut i ett sådant ärende skulle emellertid kunna medföra att den enskilde de facto fråntas möjligheten till domstolsprövning på ett sådant sätt att dennes rätt enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: kränks.

text: Frågan om den grundläggande rätten till domstolsprövning har behandlats förhållandevis utförligt i ett beslut från Justitiekanslern den 10 februari 2009, dnr

text: . Justitiekanslern har i det beslutet uttalat att frågan om den enskilde i ett konkret fall kan anses ha betagits rätten till domstolsprövning genom en myndighets dröjsmål med att fatta beslut måste bedömas med utgångspunkt i samtliga de rättsliga och faktiska omständigheter som präglar den specifika situationen. Det bör tilläggas att det enligt Justitiekanslerns uppfattning endast är vid särskilt kvalificerade dröjsmål med att fatta beslut som det kan vara fråga om en kränkning av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Skatteverket upplyste i augusti 2005 Bjornpartiet om att ett uteblivet svar på verkets förfrågningar skulle leda till att ansökan om organisationsnummer lämnades utan åtgärd. När Bjornpartiet avstod från att svara fanns det inte något som tydde på att ansökan vidhölls. Bjornpartiet påkallade inte heller därefter att Skatteverket skulle meddela ett formellt beslut i ärendet. Skatteverket borde givetvis ändå ha fattat ett sådant beslut någon gång under hösten 2005, men verkets brist i det avseendet kan särskilt med hänsyn till Bjornpartiets passivitet inte i sig innebära att Bjornpartiets grundläggande rätt till domstolsprövning har blivit illusorisk.

text: Det var först på våren 2007 som Bjornpartiet på nytt gav uttryck för sitt intresse för att få frågan om organisationsnummer prövad. Bjornpartiet tog emellertid inte heller då kontakt med Skatteverket utan vände sig till JO respektive kammarrätten. JO skickade en remiss till Skatteverket den 27 april 2007. Det var först vid detta tillfälle som Skatteverket fick kännedom om att Bjornpartiet vidhöll sin ansökan. Skatteverket gav in sitt yttrande till JO den 8 juni 2007. Därefter dröjde det drygt sex månader till dess att Skatteverket, kort tid efter det att JO hade fattat beslut i ärendet, tilldelade Bjornpartiet ett organisationsnummer.

text: Det råder inte något tvivel om att det har förekommit brister vid Skatteverkets handläggning av Bjornpartiets ansökan om organisationsnummer. Justitiekanslern anser emellertid, särskilt med hänsyn till Bjornpartiets eget agerande, att dessa brister inte har inneburit att Bjornpartiet de facto har betagits sin grundläggande rätt till domstolsprövning enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: På grund av det anförda ska även Bjornpartiets anspråk avslås.

text: Övrigt

text: Justitiekanslern har inte funnit skäl att vidta någon åtgärd inom ramen för sin tillsynsverksamhet med anledning av vad sökandena har anfört.


title: Fråga om Polismyndigheten i Västra Götaland vidtagit tillräckliga åtgärder för att garantera mötesfriheten vid en tillståndsgiven allmän sammankomst m.m.

text: 1. Justitiekanslern riktar inte någon kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för dess insats vid ett torgmöte på Kungsbroplatsen den 13 september 2010.

text: 2. Justitiekanslern riktar kritik mot Polismyndigheten i Västra Götaland för dess hantering av en begäran om utlämnande av allmän handling.

text: Ärendet

text: Vid Sverigedemokraternas torgmöte den 13 september 2010 på Kungsportsplatsen i Göteborg uppstod våldsamheter och tumult vilket ledde till att Polismyndigheten i Västra Götaland beslutade att ställa in torgmötet. Representanter för Sverigedemokraterna begärde den 5 oktober 2010 hos polismyndigheten att få ta del av samtliga allmänna handlingar angående händelsen. Den 8 november 2010 fattades beslut om utlämnande av de aktuella handlingarna.

text: I en anmälan hit har representanter för Sverigedemokraterna riktat kritik mot polismyndigheten för att inte den gjort tillräckligt för att partiet skulle kunna hålla det tillståndsgivna torgmötet. Anmälarna anser vidare att polismyndigheten tagit för lång tid på sig att lämna ut de begärda handlingarna samt att ärendehanteringen varit onödigt krånglig.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Rikspolisstyrelsen, som har anmodats att besvara följande frågor.

text: 1. Har polisinsatserna vid torgmötet på Kungsbroplatsen den 13 september 2010 varit tillräckliga för att kunna garantera mötesfriheten i enlighet med

text: 2 kap. 1 § 3 regeringsformen

text: (RF)?

text: 2. Har utlämnandet av allmänna handlingar skett i överensstämmelse med

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF)?

text: Rikspolisstyrelsen har inhämtat ett yttrande från Polismyndigheten i Västra Götaland. Polismyndigheten i Västra Götaland har lämnat in ett yttrande från kommenderingschefen vid den aktuella polisinsatsen (polismästaren HS), en promemoria över våldsanvändningen vid insatsen samt kartor över Kungsportsplatsen. Rikspolisstyrelsen har i sitt yttrande bl.a. uppgett följande.

text: Rättslig regering

text: Av 2 kap. l2 § första stycket TF framgår att en allmän handling som får lämnas ut ska på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del därav. Enligt andra stycket i samma paragraf är myndigheten inte skyldig att tillhandahålla handling på stället, om betydande hinder möter.

text: Enligt 2 kap. l § 3 och 4 RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad mötesfrihet, dvs. frihet att anordna och bevista sammankomst för upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller för framförande av konstnärligt verk samt demonstrationsfrihet, dvs. frihet att anordna och delta i demonstration på allmän plats.

text: Av 2 kap. 12 § första och andra stycket RF framgår att de fri- och rättigheter som avses i bl.a. 1 § 3 och 4 får begränsas genom lag. Sådana begränsningar får dock göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör hot mot den fria åsiktsbildningen.

text: Enligt

text: 2 kap. 14 § första stycket

text: RF får mötesfriheten och demonstrationsfriheten begränsas av hänsyn till ordning och säkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen eller till trafiken. I övrigt får dessa friheter begränsas endast av hänsyn till rikets säkerhet eller för att motverka farsot.

text: Med allmän sammankomst avses enligt

text: 2 kap. 1 § 1 ordningslagen (1993:1617)

text: bl.a. sammankomster som utgör demonstrationer eller som annars hålls för överläggning, opinionsyttring eller upplysning i allmän eller enskild angelägenhet.

text: Enligt

text: 2 kap. 4 § ordningslagen

text: får allmänna sammankomster och offentliga tillställningar inte utan tillstånd anordnas på offentliga platser.

text: Enligt

text: 2 kap. 22 § ordningslagen

text: får polismyndigheten inställa eller upplösa en allmän sammankomst eller offentlig tillställning som hålls i strid med ett beslut som innebär avslag på en ansökan enligt 6 § eller i strid med en föreskrift enligt 15 § eller ett förbud enligt 25 §.

text: I

text: 2 kap. 23 § 1 ordningslagen

text: anges att en polismyndighet får utöver vad som sägs i 22 § upplösa en allmän sammankomst, om det uppkommer svårare oordning vid själva sammankomsten eller, som en direkt följd av den, i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten medför avsevärd fara för de närvarande eller allvarlig störning av trafiken.

text: Till polisens uppgifter hör enligt

text: 2 §

text: och

text: polislagen (1984:387)

text: bl.a. att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat.

text: Rikspolisstyrelsens bedömning

text: Inledningsvis kan konstateras att Sverigedemokraternas torgmöte utgör en allmän sammankomst och omfattas av den grundlagsskyddade mötesfriheten samt att motdemonstranternas åtgärder också åtnjuter grundlagsskydd i form av demonstrationsfrihet.

text: En allmän sammankomst får inte anordnas på offentlig plats utan tillstånd. Sverigedemokraterna hade sökt och erhållit tillstånd för det aktuella torgmötet. Däremot hade motdemonstranterna inte sökt tillstånd till sin demonstration.

text: Polismyndigheten får ställa in eller upplösa en allmän sammankomst endast i vissa angivna situationer, bl.a. om den hålls i strid mot ett beslut som innebär avslag på en ansökan, om det uppkommer svårare oordning vid sammankomsten eller i dess omedelbara omgivning eller om sammankomsten medför avsevärd fara för de närvarande (jfr

text: 2 kap.

text: och

text: 23 §§

text: ordningslagen

text: Att en anordnare av en allmän sammankomst inte sökt tillstånd utgör dock inte skäl att inställa eller upplösa densamma (jfr

text: Ordningslagen

text: Kommentarer och rättspraxis, Kazimir Åberg, tredje uppl. s. 103 och 111).

text: Bestämmelsen i

text: 2 kap. 23 § ordningslagen

text: som rör polismyndighetens möjlighet att upplösa en allmän sammankomst bör också kunna användas för att ställa in en allmän sammankomst, eftersom upplösning av en sammankomst eller tillställning får anses vara en mer ingripande åtgärd än inställande av densamma. En situation då inställande skulle kunna komma ifråga är den att polisen får kännedom om t.ex. ett bombhot mot en sammankomst vilket innebär en allvarlig fara för de närvarande. Ett inställande kan i undantagsfall komma i fråga också om en sammankomst för vilken tillstånd meddelats orsakar svårare oordning i grannskapet redan innan sammankomsten har inletts. I den situationen bör dock inställande komma i fråga endast om polisen inte kan svara för de närvarandes säkerhet. Är det fråga om en demonstration bör polismyndigheten först pröva om ändrad färdväg, avspärrningar eller liknande åtgärder är tillfyllest för att demonstrationen ska kunna genomföras (Jfr

text: Ordningslagen

text: Kommentarer och rättspraxis, Kazimir Åberg, tredje upplagan, s. 106).

text: Till skillnad mot vad som är fallet när det gäller beslut om att upplösa en allmän sammankomst kan en polismyndighet besluta att ställa in en allmän sammankomst utan att mindre ingripande åtgärder först har prövats och visat sig vara otillräckliga (jfr

text: 2 kap. 24 § ordningslagen

text: Polismyndighetens planering av insatserna

text: Av kommenderingschefens redogörelse (bilaga 2) framgår bl.a. följande. Planeringsarbetet har genomförts i enlighet med Polisens underrättelsemodell (PUM), den särskilda polistaktikens metodik och de rutiner som finns vid polismyndigheten avseende den aktuella typen av polisinsatser. En hot- och riskbedömning gjordes under förberedelserna av insatsen. Vid denna bedömdes att det fanns betydande risk för ordningsstörningar, nivå fyra på en fem- gradig skala. Vidare bedömdes antalet motdemonstranter uppgå till ca 100 – 200 personer. Vid det torgmöte som Sverigedemokraterna genomförde på samma plats en vecka tidigare, den 5 september, uppgick antalet motdemonstranter till ca 50 stycken. Under planeringen förbereddes också olika alternativ för avspärrningar och alternativa demonstrationsplatser.

text: Det framgår vidare av redogörelsen att samma dag som det aktuella torgmötet ägde rum genomfördes en högriskmatch i fotboll på Gamla Ullevi och att delvis samma insatsresurs skulle användas för båda insatserna. Mot denna bakgrund beslutade polismyndigheterna att insatserna skulle hanteras som en gemensam särskild händelse med samma kommenderingsledning.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland anser att de resurser som avdelades för torgmötet var normala i förhållande till den aktuella hotbilden.

text: Polismyndigheten anför i sitt yttrande att planeringen skett utifrån den underrättelseinformation som fanns tillgänglig och som brukar vara tillförlitlig. Som ett exempel på det anges att myndigheten beviljade tillstånd för 4 647 allmänna sammankomster under valkampanjen och att 4 645 av dessa genomfördes utan problem. Sverigedemokraterna anordnade 22 möten, problem uppstod vid 2 av dessa möten. Polismyndigheten anser att planeringen inte hade kunnat göras på något annat sätt.

text: Beslutet att ställa in den allmänna sammankomsten

text: Av det underlag som inhämtats från Polismyndigheten i Västra Götaland framgår att uppskattningsvis 500 – 600 motdemonstranter kom till Kungsportsplatsen och att polisen genom dialog försökte anvisa en annan plats för demonstrationerna utan att lyckas. Samtidigt förde polisen en dialog med Sverigedemokraterna för att finna en ny lämplig plats i centrala Göteborg för deras torgmöte. Ett förslag om en ny plats utanför Stora teatern, inte långt från Kungsportsplatsen, godtogs inte.

text: Förutom de representanter från Sverigedemokraterna som anordnade torgmötet, kom ett antal representanter iklädda tröjor och jackor med Sverigedemokraternas partisymbol. Att dessa skulle närvara hade polismyndigheten inte kännedom om innan. De närvarande representanterna från partiet och även polisen blev attackerade av personer från den icke tillståndsgivna demonstrationen, bl.a. kastades flaskor och andra föremål. Polisens ordningshållande befallningar var verkningslösa. Av promemorian angående våldsanvändningen vid den aktuella insatsen (bilaga 3) framgår att flera försök gjordes att flytta demonstranterna och att även våld användes i detta syfte. Några individer omhändertogs också (se vidare bilaga 3).

text: Polismyndigheten gjorde bedömningen att det med hänsyn till den svårare oordning som rådde, med fara för representanterna för Sverigedemokraterna, inte var möjligt att vid denna tidpunkt genomföra torgmötet på Kungsportsplatsen eller någon annan del av centrala Göteborg. Det ansågs inte vara möjligt att med våld förflytta den icke tillståndsgivna demonstrationen som uppgick till 500 – 600 personer. Vidare bedömdes att det förelåg överhängande risk för skador på tredje man, demonstranter och poliser. Polismyndigheten anmodade Sverigedemokraterna att frivilligt ställa in arrangemanget. Detta godtogs inte av Sverigedemokraterna. De medverkade inte heller till att finna alternativa lösningar. För att undvika fortsatta konfrontationer samt för att skydda de närvarande Sverigedemokraterna beslutade polismyndigheten att ställa in torgmötet.

text: Rikspolisstyrelsen anser, utifrån den beskrivning som polismyndigheten har lämnat, att det fanns skäl för polismyndigheten att ställa in den aktuella sammankomsten mot bakgrund av den svårare oordning som förelåg med fara för representanterna för Sverigedemokraterna och även andra personer.

text: Möjligheter att vidta andra mindre ingripande åtgärder var vidare begränsade mot bakgrund av de fysiska förutsättningarna på platsen samt att den våldsamma situationen uppstod mycket snabbt. En avspärrning hade inneburit att andra tillståndsgivna allmänna sammankomster måste ställas in eller flytta sin verksamhet och ansågs inte vara ett rimligt alternativ. Något krav på att mindre ingripande åtgärder först måste vidtas innan beslut fattas om att inställa en allmän sammankomst uppställs inte. Ett sådant krav finns dock när det gäller upplösning av en allmän sammankomst (jfr

text: 2 kap. 24 § ordningslagen

text: JO har i beslut den 12 november 2010, dnr 597-2009, beträffande en demonstration i Malmö bl.a. konstaterat att polisen, när motdemonstranter stör en huvuddemonstration, först bör göra ingripanden mot deltagare i motdemonstrationen eller mot demonstrationen som sådan. Det är först när dessa varit utan framgång eller av annan anledning bedömts som utsiktslösa som åtgärder mot huvuddemonstrationen bör vidtas enligt JO. I beslutet uttalar JO även – mot bakgrund av Europadomstolens avgörande den 21 juni 1988 i målet

text: Plattform "Ärzte für das Leben" mot Österrike

text: – att det är viktigt att understryka att även om det finns en uttalad rätt att anordna en motdemonstration innebär detta inte en rätt att hindra huvuddemonstrationen eller på annat sätt omöjliggöra att den genomförs.

text: I förevarande fall har polismyndigheten i princip agerat på det sätt som förespråkas av JO, dvs. först har vissa åtgärder vidtagits mot motdemonstrationen och när dessa visade sig vara verkningslösa har åtgärder vidtagits mot huvuddemonstrationen. Möjligheten att vidta ytterligare åtgärder mot motdemonstranterna t.ex. i form av avspärrningar, ansågs inte möjliga att genomföra. Ett mer omfattande ingripande mot motdemonstranterna hade – enligt styrelsens bedömning – också, precis som kommenderingschefen anfört i sitt yttrande, medfört risk för skador på såväl utomstående som demonstranter och polismän. Det hade också utsatt andra tillståndsgivna allmänna sammankomster för ytterligare risker.

text: Enligt Rikspolisstyrelsens mening har sålunda åtgärden att ställa in den allmänna sammankomsten varit förenlig med

text: 2 kap. 23 § ordningslagen

text: och därmed håller sig åtgärden inom de begränsningar som är tillåtna att göra beträffande de grundlagsskyddade mötes- och demonstrationsfriheterna.

text: Har polisinsatserna vid torgmötet varit tillräckliga för att kunna garantera mötesfriheten?

text: Såvitt gäller den ställda frågan, om polisinsatserna vid torgmötet på Kungsbroplatsen den 13 september 2010 varit tillräckliga för att kunna garantera mötesfriheten i enlighet med

text: 2 kap. 1 § 3

text: RF så är det uppenbarligen så att de inte varit tillräckliga.

text: Händelsen utvecklades dock på ett sätt som inte förutsetts. Antalet motdemonstranter var ca tre gånger fler än förväntat och de var dessutom mer våldsamma än de varit vid tidigare demonstrationer mot Sverigedemokraterna. Mot bakgrund av de erfarenheter polismyndigheten hade från tidigare genomförda möten med Sverigedemokraterna, tillgänglig underrättelseinformation m.m. så kan det knappast riktas någon kritik mot polismyndigheten för planeringen av insatsen och de resurser som hade avdelats för insatsen.

text: Möjligen hade polismyndigheten kunnat planera tillståndgivningen på ett sådant sätt att resurskrävande insatser inte kolliderar. Å andra sidan får polismyndighetens resurser inte ges självständig betydelse vid prövningen av om en allmän sammankomst kan genomföras från ordningssynpunkt. Detta gäller särskilt i fråga om sådana sammankomster som t.ex. demonstrationer. Resursfrågan får lösas inom ramen för gällande bestämmelser om tillkallande av polisförstärkning (Jfr

text: Ordningslagen

text: Kommentarer och rättspraxis, Kazimir Åberg, tredje upplagan, s. 73).

text: Utifrån vad polismyndigheten har anfört kan dock den slutsatsen dras att möjligheten att tillkalla förstärkning varit begränsade mot bakgrund av de polisinsatser som också var aktuella till följd av fotbollsmatchen på Gamla Ullevi.

text: I det aktuella fallet hade polismyndigheten gjort en bedömning av resursbehovet utifrån en hot- och riskbedömning, underrättelseinformation m.m. som – på grund av ett oväntat händelseförlopp – visade sig vara otillräcklig. Om förhållandena var sådana att mer polisresurser hade kunnat kallas in, finns en möjlighet att detta påverkat händelseförloppet och resultatet av polisinsatsen. Det finns också en möjlighet att detta inte skulle ha haft någon betydelse mot bakgrund av det snabba händelseförloppet och det faktum att det hade tagit viss tid för sådana resurser att inställa sig.

text: Mot denna bakgrund anser Rikspolisstyrelsen att det knappast kan ställas större krav på en polismyndighet än att de ska förbereda polisinsatsen och planera resurserna genom en realistisk analys av hot och risker, underrättelseinformation, tidigare erfarenhet och annan information som finns att tillgå. Att det sedan i undantagsfall kan uppstå oväntade situationer som då polismyndigheten får hantera på bästa möjliga sätt måste accepteras.

text: Mot denna bakgrund anser Rikspolisstyrelsen visserligen att polisinsatserna vid torgmötet på Kungsbroplatsen den 13 september 2010 inte varit tillräckliga för att kunna garantera mötesfriheten men att detta beror på oförutsedda händelser och ett oväntat händelseförlopp och att polismyndigheten ändå kunnat hantera den uppkomna situationen på ett tillfredsställande sätt.

text: Frågan om utlämnande av allmän handling skett i överensstämmelse med

text: 2 kap. 12 §

text: TF

text: Har en allmän handling begärts utlämnad på stället ska den – under förutsättning att den är offentlig – tillhandahållas "genast eller så snart det är möjligt". Innebörden av tidskravet är att tillhandahållandet ska ske utan tidsutdräkt och i den ordning som är förenlig med övriga lika viktiga tjänsteåligganden, expeditionsgöromålens vederbörliga gång och handlingens behöriga vård. Utgångspunkten är följaktligen, att handlingen ska lämnas ut i direkt anslutning till sökandens framställning, dvs. i princip omgående. Även om viss tidsutdräkt ibland är oundviklig får det inte bli fråga om ett obehörigt dröjsmål (jfr Offentlighetsprincipen, Alf Bohlin, sjätte uppl. s. 117.).

text: Med begreppet "så snart det är möjligt" innebär att hänsyn dock får tas till den tid prövningen av själva utlämnandefrågan tar. Ett visst dröjsmål är också acceptabelt om den berörda personalen är upptagen av andra, lika angelägna tjänsteuppgifter (t.ex. RÅ 1972 C 156 och JO 1972 s. 306) eller om myndigheten behöver viss tid på sig att ta fram handlingar som förvaras på olika platser (JO 1973 s. 335). Det kan också föreligga rent praktiska svårigheter att genast tillmötesgå sökandens önskemål. De intressen som ska kunna äga företräde framför skyldigheten att omgående ta fram och lämna ut allmänna handlingar måste dock ha stor tyngd (jfr Offentlighetsprincipen, Alf Bohlin, sjätte uppl. s. 117- 118).

text: Av polismyndighetens redogörelse framgår bl.a. att framställan om att få del av de aktuella handlingarna gjordes den 5 oktober 2010. Framställan innebar en begäran om att få "läsa alla offentliga handlingar, dokument, videofilmningar, tillstånd och rapporter som finns tillgängliga för allmänheten angående denna händelse". Den 7 oktober 2010 bekräftade polismyndigheten att framställan mottogs och den 8 november fattades beslut om utlämnande. Från att begäran ställdes till dess handlingarna lämnades ut tog det sålunda fem veckor.

text: Begäran får uppfattas så att den avser en begäran om att få ta del av handlingarna på stället enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF, vilket innebär ett krav på att handlingarna ska tillhandahållas "genast eller så snart det är möjligt".

text: Av polismyndighetens redogörelse framgår att många olika avdelningar inom polismyndigheten var inblandade i ärendet vilket innebar att det tog tid dels att få fram handlingarna, dels att göra prövningen av utlämnandet.

text: Dessa omständigheter innebär enligt Rikspolisstyrelsens mening att det bör anses vara godtagbart med ett visst dröjsmål med utlämnandet.

text: Vidare framgår att polismyndigheten dröjt med utlämnandet till dess alla handlingar i ärendet var färdigställda. Syftet synes ha varit dels att ha ett så komplett underlag som möjligt vid prövningen av utlämnandet, dels att underlätta för den enskilde genom att tillhandahålla hela det efterfrågade materialet vid samma tillfälle.

text: Rikspolisstyrelsen anser att det inte är förenligt med bestämmelserna i TF att dröja med utlämnandet av vissa handlingar till dess alla handlingar som begärs utlämnade är färdigställda, åtminstone inte om det handlar om mer än några dagars dröjsmål.

text: De handlingar som var färdigställda (upprättade) och därmed allmänna vid tidpunkten för framställan borde därmed ha lämnats ut betydligt snabbare än vad som skedde. De handlingar som ännu inte var färdigställda vid framställan är inte att betrakta som allmänna handlingar, vilket innebär att begäran om utlämnande borde ha avslagits beträffande dessa.

text: Sammantaget anser Rikspolisstyrelsen således att skyndsamhetskravet i TF inte helt uppfyllts.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Polisinsatserna vid torgmötet

text: Beträffande innehållet i relevanta bestämmelser i RF och

text: ordningslagen (1993:1617)

text: kan här hänvisas till den redogörelse som Rikspolisstyrelsen har lämnat i sitt yttrande hit.

text: Enligt den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna gäller att var och en har rätt till yttrandefrihet och att denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser (artikel 10). Rätten att demonstrera och anordna opinionsmöten behandlas i artikel 11 i vilken det bl.a. slås fast att var och en har rätt till frihet att delta i fredliga sammankomster. Dessa friheter får inte underkastas andra inskränkningar än sådana som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till vissa särskilt uppräknade intressen, bland dem allmän säkerhet och förebyggande av oordning eller brott.

text: I förarbetena till bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: RF framhålls att det demokratiska styrelsesättet inte kan bli annat än en tom form, om de enskilda medborgarna inte har en vidsträckt frihet att ta del i opinionsbildningen i samhället genom att uttrycka sina åsikter, bilda föreningar, delta i demonstrationer etc. (

text: SOU 1975:75 s. 89

text: ). Lagstiftaren har därför eftersträvat att ge den enskildes grundläggande fri- och rättigheter ett starkt skydd.

text: För att regelsystemet ska kunna fungera på avsett sätt krävs att polismyndigheten, särskilt när demonstrationstillstånd har beviljats, avdelar de resurser och vidtar de åtgärder i övrigt som krävs för att demonstrationen ska kunna genomföras i enlighet med det fattade beslutet. Polismyndigheten måste vid sin planering inför en demonstration beakta den omständigheten att framförandet av ett budskap kan komma att medföra risker för ordningsstörningar.

text: Rätten att anordna och delta i en demonstration innefattar naturligtvis också en rätt att anordna och delta i en motdemonstration. Som framhållits av Europadomstolen måste emellertid en demonstration kunna genomföras utan att deltagarna riskerar att utsättas för våld från meningsmotståndare. Om det finns en sådan risk, kan detta avhålla individer eller grupper från att öppet uttrycka sina åsikter. Rätten att anordna en motdemonstration innefattar därför inte en rätt att hindra att huvuddemonstrationen genomförs. Europadomstolen har vidare i samma avgörande slagit fast att staten visserligen är skyldig att vidta åtgärder för att säkerställa att en demonstration kan genomföras men att detta inte kan innebära en fullständig garanti för att så kan ske. I det aktuella fallet hade den österrikiska polisen vidtagit rimliga åtgärder, och staten hade därför inte brustit i sin skyldighet att genom positivt handlande skydda mötesfriheten (se avgörandet den 21 juni 1988 i målet Plattform ”Ärtze für das Leben” mot Österrike, se även Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl. s. 412).

text: Jag tar först ställning till frågan om polisen brustit i sin planering av insatsen.

text: Det kan konstateras att torgmötet på Kungsbroplatsen den 13 september 2010 mycket snabbt utvecklades på ett sätt som inte förutsetts av polisen. Uppskattningsvis 500 – 600 motdemonstranter kom till Kungsportsplatsen vilket var ca tre – fem gånger fler än förväntat. Vid det torgmöte som Sverigedemokraterna anordnat en vecka tidigare uppgick antalet motdemonstranter till ca 50 stycken. Motdemonstranterna var vidare mer våldsamma än de varit vid tidigare demonstrationer mot Sverigedemokraterna.

text: Av utredningen har inte framkommit annat än att polisen haft fog för att förlita sig på tillgänglig underrättelseinformation samt efterfarenheter från tidigare genomförda möten med Sverigedemokraterna och utifrån denna information planera insatsen. Av utredningen får vidare anses följa att de resurser som avdelades för torgmötet var normala i förhållande till den givna informationen. Utredningen visar också att en avspärrning av platsen hade inneburit att andra tillståndsgivna allmänna sammankomster hade behövt ställa in eller flytta sin verksamhet, att det funnits risk för allvarliga störningar av trafiken m.m. Jag delar därför Rikspolisstyrelsens slutsats att en avspärrning av platsen inte varit ett rimligt alternativ.

text: Mot denna bakgrund finner jag att det knappast kan riktas någon kritik mot polismyndigheten för planeringen av insatsen eller för vilka resurser som hade avdelats för insatsen.

text: När det gäller polisens agerande under själva händelseförloppet noterar jag att polisen inledningsvis genom dialog försökte anvisa en annan plats för motdemonstranterna samt att man till representanter för Sverigedemokraterna föreslog en ny plats – inte långt från Kungsportsplatsen – för deras torgmöte vilket inte accepterades. Av utredningen har vidare framkommit att representanter för Sverigedemokraterna attackerades av motdemonstranterna samt att polisens ordningshållande befallningar och övriga ingripanden mot motdemonstranterna var verkningslösa. Det ansågs inte möjligt att med våld förflytta motdemonstranterna. Med hänsyn till den svåra oordning som rådde och de överhängande riskerna för skador som fanns på såväl utomstående som demonstranter och polismän beslutade polisen att ställa in torgmötet.

text: Det är givetvis från en demokratisk utgångspunkt beklagligt att Sverigedemokraterna tillståndsgivna sammankomst inte kunde genomföras.

text: Mot bakgrund av omständigheterna anser jag dock att polisen haft skäl för att ställa in sammankomsten och att någon kritik inte kan riktas mot polisen för dess agerande under själva händelsen. I sammanhanget bör även noteras att det av yttrandet från kommenderingschefen vid den aktuella polisinsatsen (polismästaren HS) framkommer att polisen efter denna händelse kom överens med representanter för Sverigedemokraterna om en ny tidpunkt för ett torgmöte i centrala Göteborg vilken bestämdes till den 17 september 2010. Erfarenheterna från polisinsatsen den 13 september 2010 låg till grund för att vid detta möte tillhandahålla en större polisinsats med ett väsentligt ökat resursuttag inom ramen för den nationella förstärkningsorganisationen. På så sätt garanterades att torgmötet kunde genomföras före valet.

text: Min uppfattning är att polismyndigheten gjort en bedömning av resursbehovet utifrån en hot- och riskbedömning, underrättelseinformation m.m. som på grund av ett oväntat händelseförlopp visat sig vara otillräcklig. Polisinsatserna har inte varit tillräckliga för att kunna garantera mötesfriheten men detta har berott på oförutsedda händelser. Sammantaget anser jag att polismyndigheten får anses ha hanterat den uppkomna situationen på ett godtagbart sätt.

text: Utlämnandet av de begärda handlingarna

text: I Rikspolisstyrelsens yttrande återges de bestämmelser i TF som är relevanta i ärendet.

text: Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Representanter för Sverigedemokraterna har hos polismyndigheten begärt att få ”läsa alla offentliga handlingar, dokument, videofilmningar, tillstånd och rapporter som finns tillgängliga för allmänheten angående denna händelse”. Först den 8 november 2010 fattades beslut om utlämnande av de aktuella handlingarna. Det har alltså tagit drygt en månad från det att framställan gjordes till det att de aktuella handlingarna lämnades ut.

text: Eftersom flera olika avdelningar var berörda när det gällde insamlandet av handlingarna respektive sekretessprövningen, får ett visst dröjsmål anses ha varit ofrånkomligt. Det är emellertid inte förenligt med tryckfrihetsordningens bestämmelser att dröja med utlämnandet av vissa handlingar till dess samtliga handlingar som begärts utlämnande är färdigställda. Som Rikspolisstyrelsen konstaterat borde de handlingar som var färdigställda vid tidpunkten för begäran ha lämnats ut betydligt snabbare än vad som skedde. De handlingar som ännu inte var färdigställda (upprättade) vid framställan var inte allmänna handlingar. Begäran om utlämnade av dessa handlingar borde därför omedelbart ha avslagits.

text: Polismyndigheten förtjänar således kritik för den bristande handläggningen av anmälarnas begäran om utlämnande av allmän handling.