title: Ersättning med stöd av 5 § frihetsberövandelagen, tolkad i ljuset av artiklarna 5 och 13 i Europakonventionen, har utgått till en person som vid straffverkställighet inte har fått tillgodoräkna sig frihetsberövande utomlands då frihetsberövandet skett med anledning av en begäran om överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder

text: Justitiekanslern tillerkänner DJ skadestånd med 55 000 kr. Beloppet ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: DJ dömdes i 6 juli 2001 av Hovrätten över Skåne och Blekinge till fängelse i två år. Enligt hovrättens avräkningsunderlag skulle fängelsestraffet till en tid av 52 dagar anses verkställt i anstalt. DJ delgavs placeringsbeslut att inställa sig på anstalt den 9 januari 2002. Då han inte inställde sig efterlystes han nationellt och sedermera internationellt. Den 9 mars 2008 greps DJ i Spanien och frihetsberövades enligt en europeisk arresteringsorder. Han överlämnades till Sverige den 28 mars 2008. Den 1 april 2008 meddelade Kriminalvården strafftidsbeslut enligt lagen (

text: ) om beräkning av strafftid m.m. (StidL). Enligt beslutet påbörjade DJ den 28 mars 2008 verkställighet av det av hovrätten utdömda fängelsestraffet och tidigaste dag för villkorlig frigivning angavs till den 6 juni 2009. Härvid beaktades inte den tid om 20 dagar som han hade varit frihetsberövad i Spanien. DJ begärde omprövning enligt

text: 30 §

text: StidL. Den 22 maj 2008 omprövade Kriminalvården beslutet men ändrade det inte.

text: DJ överklagade enligt 29 § StidL beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm (mål nr 12498-08) och yrkade att han vid strafftidsberäkningen skulle tillgodoräknas den tid om 20 dagar som han varit frihetsberövad i Spanien i avvaktan på överföring till Sverige. DJ anförde sammanfattningsvis att det skulle strida mot artikel 26 i rådets rambeslut 2002/584/RIF om en europeisk arresteringsorder och överlämnande mellan medlemsstaterna att vid bestämmande av strafftidens längd inte beakta den tid han varit frihetsberövad i Spanien och att regeringen den 18 december 2003 hade meddelat kommissionen att rambeslutet fullt ut införlivats i svensk lagstiftning. DJ påkallade att förhandsavgörande skulle inhämtas från EG-domstolen (förtsättningsvis EU-domstolen) för det fall förvaltningsrätten inte ansåg att innebörden av artikel 26 i rambeslutet var den som DJ gjorde gällande.

text: I dom den 12 september 2008 avslog förvaltningsrätten överklagandet. Förvaltningsrätten ansåg inte att det fanns skäl att begära förhandsavgörande från EU-domstolen angående tolkningen av artikel 26 i rambeslutet och anförde som skäl för sitt ställningstagande huvudsakligen att regeringen i proposition 2003/04:7 s. 158 angivit att det inte stred mot artikel 26 i rambeslutet att begränsa tillämpningen av artikeln på så sätt att den enbart omfattar frihetsberövanden som föregått ett överlämnande för lagföring. Enligt förvaltningsrätten hade denna begränsning även tillämpats i praxis om inte annat följt av att avräkningen har uppställts som ett särskilt villkor av den utlämnande eller överlämnade staten (2 kap. 8 § brottsbalken).

text: DJ överklagade till Kammarrätten i Stockholm (mål nr 7163-08). Han påkallade i överklagandet också att förhandsavgörande skulle inhämtas från EU-domstolen. Kammarrätten beslutade den 6 oktober 2008 att inte meddela prövningstillstånd.

text: DJ överklagade till Regeringsrätten (fortsättningsvis Högsta förvaltningsdomstolen) och begärde även där att förhandsavgörande skulle inhämtas (mål nr 6742-08). Högsta förvaltningsdomstolen beslutade den 2 december 2008 att meddela prövningstillstånd.

text: Vid Kammarrätten i Stockholm handlades vid denna tidpunkt ett annat mål – R.S. ./. Kriminalvården (mål nr 8187-08) – som rörde i huvudsak samma fråga som DJ:s. I det målet hade R.S. gjort gällande att tid som han hade varit frihetsberövad i Polen i avvaktan på överlämnande för straffverkställighet skulle tillgodoräknas vid bestämmande av strafftiden. R.S. hade i januari 2007 dömts till fängelse ett år och två månader. Han inställde sig inte för verkställighet. Han greps i Polen med anledning av en europeisk arresteringsorder och var frihetsberövad där i avvaktan på överlämnande i 61 dagar. Den 11 juli 2008 överfördes han till Sverige och påbörjade verkställighet av straffet. Tidigaste dag för villkorlig frigivning inföll den 11 januari 2009 enligt strafftidsbeslutet. R.S. hade emellertid avvikit i samband med en permission den 14 oktober 2008 och verkställde alltså inte straffet utan befann sig enligt egen uppgift på fri fot i Polen. Kammarrätten avslog i dom den 5 februari 2009 R.S. överklagande.

text: Den 17 april 2009 upphävde Högsta förvaltningsdomstolen kammarrättens beslut och meddelade DJ prövningstillstånd för prövning i kammarrätten. Högsta förvaltningsdomstolen anförde som skäl följande.

text: Det som Regeringsrätten nu har att ta ställning till är om prövningstillstånd ska meddelas i kammarrätten. Det är inte nödvändigt att inhämta förhandsavgörande från EG-domstolen för att avgöra frågan.

text: Av

text: 34 a § andra stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: följer att kammarrätten ska meddela prövningstillstånd bl.a. om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt.

text: Enligt artikel 26 i det i målet aktuella rambeslutet ska den utfärdande medlemsstaten avräkna tiden för frihetsberövande som beror på verkställighet av en europeisk arresteringsorder från det totala frihetsberövande som ska avtjänas i den utfärdande medlemsstaten som ett resultat av att ett fängelsestraff eller en annan frihetsberövande åtgärd har dömts ut.

text: I förarbetena till lagstiftningen med anledning av rambeslutet uttalas att det inte kan sättas i fråga att tillgodoräknande ska ske efter överlämnande för lagföring med att det inte klart framgår av rambeslutet om även frihetsberövanden som föregått överlämnande för verkställighet avses med bestämmelsen. Det ansågs därför inte strida mot rambeslutet att begränsa tillämpningen av artikel 26.1 till att endast omfatta tillgodoräknande av tid för frihetsberövande som föregått överlämnande för lagföring (

text: prop. 2003/04:7 s. 158

text: Målet rör i sak frågan om beräkning av strafftid och tillgodoräknande av tid som frihetsberövande utomlands i avvaktan på överlämnande till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder. Denna fråga kan inte anses tillräckligt belyst i praxis. Kammarrätten borde därför ha meddelat prövningstillstånd av prejudikatskäl.

text: Högsta förvaltningsdomstolen beslutade den 30 april 2009 att meddela prövningstillstånd i målet mellan R.S. och Kriminalvården (mål nr 1553-09).

text: Efter att DJ:s mål återlämnats till Kammarrätten i Stockholm (mål nr 2764-09) anförde Kriminalvården i kammarrätten sammanfattningsvis följande. Kriminalvården kan inte finna att länsrättens dom skulle vara felaktig. Den aktuella frågan är emellertid inte reglerad i svensk rätt och det finns inte något avgörande från Högsta förvaltningsdomstolen som berör området. Rättsläget får vidare anses ha förändrats något i och med införandet av lagstiftningen kring överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder. En möjlighet för DJ att få tillgodoräkna sig den tid han varit frihetsberövad i Spanien skulle vara att i den spanska domstolens beslut om utlämning implicit tolka in ett villkor att tillgodoräknande ska ske enligt rambeslutets regler.

text: DJ frigavs villkorligt den 6 juni 2009.

text: I dom den 11 juni 2009 avslog kammarrätten DJ:s yrkande om inhämtande av förhandsavgörande från EU-domstolen och överklagandet. Kammarrätten anförde följande skäl.

text: Kammarrätten finner inte skäl att inhämta förhandsavgörande från EG-domstolen.

text: Vad DJ anfört i kammarrätten och vad som i övrigt kommit fram i målet föranleder inte kammarrätten att göra någon annan bedömning än den länsrätten gjort.

text: DJ överklagade till Högsta förvaltningsdomstolen (mål nr 4296-09).

text: Den 29 april 2010 meddelade Högsta förvaltningsdomstolen dom i mål nr 1553-09 mellan R.S. och Kriminalvården. Högsta förvaltningsdomstolen upphävde underinstansernas avgöranden och förklarade att R.S. vid beräkning av strafftiden hade rätt att få avräkning för den tid som han varit frihetsberövad i Polen i avvaktan på överlämnande till Sverige för verkställighet av fängelsestraffet. Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen, varvid Högsta förvaltningsdomstolen bl.a. konstaterade att rambeslut inte har direkt effekt men att det ankommer på nationell domstol att i den utsträckning det är möjligt tolka nationell rätt mot bakgrund av rambesluts ordalydelse och syfte för att uppnå det resultatet som rambeslutet syftar till (s.k. rambeslutskonform tolkning, se EU-domstolens dom i

text: mål C-105/03

text: brottmålet mot MP, REG 2005 I-05285), gjorde Högsta förvaltningsdomstolen följande bedömning.

text: Till grund för det aktuella rambeslutets systematik ligger principen om ömsesidigt erkännande. De behöriga rättsliga myndigheterna i medlemsstaterna ska i princip erkänna varandras bedömningar, domar och beslut utan någon om- eller överprövning av avgörandena. Det ligger därför i linje med rambeslutets syfte att ett frihetsberövande, som har beslutats inom ramen för systemet med arresteringsorder, ska beaktas och behandlas som ett faktum i alla berörda medlemsstater oberoende av i vilket land frihetsberövandet har ägt rum och oberoende av i vilket syfte arresteringsordern har utfärdats.

text: I artikel 1.1 i rambeslutet definieras den europeiska arresteringsordern som ett rättsligt avgörande som är utfärdat av en medlemsstat med syftet att en annan medlemsstat ska gripa och överlämna en eftersökt person för lagföring eller för verkställighet av ett fängelsestraff eller en annan frihetsberövande åtgärd. Enligt artikel 26.1 åläggs den utfärdande staten att avräkna all tid för frihetsberövande i den anmodade staten som beror på verkställighet av en europisk arresteringsorder. Den rättsliga myndigheten i den verkställande staten ska vidare enligt artikel 26.2 översända till den utfärdande myndigheten alla uppgifter om hur länge frihetsberövandet på grundval av den europeiska arresteringsordern har varat. Någon åtskillnad görs inte mellan arresteringsordrar som har utfärdats för olika syften.

text: Regeringsrätten konstaterar att ordalydelsen av artikel 26.1 jämförd med artikel 1.1 knappast kan leda till någon annan slutsats än att avsikten är att den utfärdande staten ska avräkna tid för frihetsberövanden som föregått överlämning både när fråga är om överlämnande för lagföring och för straffverkställighet.

text: Vidare är den informationsplikt som föreskrivs i artikel 26.1 ovillkorlig. Det måste då förutsättas att informationen också ska användas av den behöriga myndigheten i den utfärdande staten i samtliga fall. Mot den angivna bakgrunden finner Regeringsrätten att innebörden av rambeslutet och dess artikel 26 om avräkning får anses vara att all tid för frihetsberövande som beror på verkställighet av en europeisk arresteringsoreder, oavsett i vilket syfte ordern har utfärdats, ska avräknas i den utfärdande staten och således komma den överlämnande personen till godo vid beräkningen av strafftidens längd.

text: När någon har överlämnats till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder för lagföring ankommer det på de allmänna domstolarna som med stöd av bestämmelsen i

text: 33 kap. 7 §

text: BrB förordnar om avräkning för den tid som vederbörande varit frihetsberövad utomlands. Bestämmelsen är visserligen fakultativ men det framgår av förarbetsuttalanden att avsikten är att domstolarna ska förordna om avräkning i dessa fall och att man normalt inte ska behöva göra någon utredning rörande frihetsberövandets karaktär.

text: När någon, som i det nu aktuella fallet, har överlämnats till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder för straffverkställighet finns det inte någon bestämmelse av innebörd att Kriminalvården självmant ska eller får förordna om avräkning för frihetsberövanden utomlands. Den regel som finns innebär att avräkning ska ske under förutsättning att detta uppställs som villkor vid överlämnandet.

text: Genom rambeslutets regler om avräkning och om skyldigheten för den verkställande statens myndighet att lämna underlag för avräkningen, får det anses föreligga ett underförstått villkor att information om ett frihetsberövandes längd ska beaktas av vederbörande myndighet i den utfärdande staten på så sätt att avräkning ska medges. Den polska domstolen får därför, genom att ha lämnat uppgifter om frihetsberövandet i Polen, anses ha uppställt ett sådant villkor som enligt

text: 2 kap. 8 § andra stycket

text: BrB ska gälla i Sverige och beaktas av, i detta fall, Kriminalvården.

text: Den 1 juni 2010 avskrev Högsta förvaltningsdomstolen DJ:s mål. Högsta förvaltningsdomstolen anförde att man i dom den 29 april 2010 (mål nr 1553-09), vid överlämnande till Sverige enligt en europeisk arresteringsorder för straffverkställighet, medgett avräkning vid strafftidsberäkningen för sådant frihetsberövande utomlands som skett med anledning av arresteringsordern, att DJ frigavs villkorligt den 6 juni 2009, att frågan om strafftidsbestämning därmed hade förfallit och att målet skulle skrivas av.

text: Riksdagen beslutade under hösten 2011 lagen (

text: ) om överlämnande från Sverige enligt en nordisk arresteringsorder liksom ändring av StidL genom införande av en ny paragraf

text: 19 b §

text: med lydelsen: ”Den som har överlämnats till Sverige för straffverkställighet enligt en europeisk arresteringsorder eller enligt en nordisk arresteringsorder ska tillgodoräknas den tid som han eller hon med anledning av begäran om överlämnande har varit frihetsberövad utomlands”. Såvitt avser den europeiska arresteringsordern hänvisas i

text: prop. 2010/11:158

text: till Högsta förvaltningsdomstolens avgörande i mål nr 1553-09. Bestämmelserna kommer att träda i kraft så snart ratificeringsprocessen avseende konventionen om den nordiska arresteringsordern har genomförts.

text: Anspråket

text: DJ har begärt skadestånd av staten med – som han slutligen bestämt sitt anspråk – 50 000 kr för den ”kränkning” som det olagliga frihetsberövandet medfört med hänsyn till att frihetsberövandet stridit mot såväl artikel 26 i rambeslutet, svensk grundlag och artikel 5 i Europakonventionen, med 100 000 kr avseende ”ideellt skadestånd” för överträdelse av artikel 5 i konventionen, med 100 000 kr avseende ”ideellt skadestånd” för överträdelse av artikel 6.1 och artikel 13 i konventionen med hänsyn till att prövningen tagit två år i anspråk och slutligt beslut meddelats ett år efter den tidigaste dagen för villkorlig frigivning samt med 82 953 kr motsvarande ombudskostnader under tidsperioden den 26 maj 2008 till den 30 september 2010.

text: DJ har till stöd för sitt anspråk anfört sammanfattningsvis följande. Kriminalvården, liksom de aktuella underinstanserna, har genom att inte medge honom straffavräkning med ytterligare 20 dagar, tillämpat gällande rätt på ett felaktigt sätt vilket resulterat i att han varit frihetsberövad 20 dagar för länge. Den felaktiga rättstillämpningen har utgjort fel och försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: , har varit oriktig enligt 5 § frihetsberövandelagen samt inneburit en överträdelse av artiklarna

text: och

text: i Europakonventionen.

text: Utredningen

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Kriminalvården som har anfört bl.a. följande.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Det är ostridigt att Regeringsrätten i sin dom den 29 april 2010 uttalade att en person vid beräkning av strafftid har rätt att få avräkning för tid som han eller hon varit frihetsberövad utomlands i avvaktan på överlämnande till Sverige för verkställighet av ett fängelsestraff enligt en europeisk arresteringsorder.

text: Detta förhållande innebär dock inte att Kriminalvårdens beslut om beräkning av strafftid den 1 april och den 22 maj 2008 var felaktiga i frihetsberövandelagens eller skadeståndslagens mening. För ett sådant ansvar anses det inte räcka att en domstol eller en myndighet har gjort en felaktig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Dessa begränsningar har visserligen inte ansetts kunna upprätthållas fullt ut i sådana fall få ett fel eller en försummelse innefattar en överträdelse av Europakonventionen.

text: Det får anses ha funnits en praxis i svensk rätt innebärande att avräkning av tid som den dömde på grund av domen varit frihetsberövad utomlands inte ska göras, om inte ett ”uttryckligt” villkor ställs upp i den utländska domen i samband med utlämningsförfarandet (se

text: prop. 2003/04:7 s. 157

text: samt t.ex. Kammarrätten i Stockholms dom den 3 mars 2003 i mål 549-03). Lagstiftaren uttalade i nämnda proposition att denna praxis inte kunde anses strida mot rambeslutet. Huruvida Kriminalvårdens beslut att inte medge avräkning varit felaktigt eller inte måste ses även mot denna bakgrund. Därtill kommer att kammarrätten inte medgav avräkning trots att Kriminalvården i sitt yttrande dit förde ett resonemang liknande det som Regeringsrätten gav uttryck för i sin dom. Det är slutligen värt att notera att Regeringsrätten ansåg att prövningstillstånd borde ha beviljats av prejudikatskäl eftersom den aktuella frågan inte kunde anses vara tillräckligt belyst i praxis.

text: Mot denna bakgrund, och trots att ett eventuellt fel eller en försummelse skulle innebära en överträdelse av Europakonventionen, kan Kriminalvården inte finna att myndighetens rättstillämpning i besluten den 1 april och den 22 maj 2008 utgör fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Kriminalvården överlåter åt Justitiekanslern att ta ställning till om de nämnda besluten kan anses vila på felaktiga grunder och därmed vara oriktiga i frihetsberövandelagens bemärkelse. Eventuell ersättning för lidande bör utgå enligt Justitiekanslerns praxis.

text: DJ har fått del av Kriminalvårdens yttrande och har inkommit med kompletterande synpunkter.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Särskilda bestämmelser om rätt till ersättning vid frihetsberövanden finns i lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen). Enligt 5 § frihetsberövandelagen har den som varit berövad friheten till följd av ett beslut vid myndighetsutövning rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Enligt 7 § frihetsberövandelagen utgår ersättning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande.

text: Vid sidan om frihetsberövandelagen kan en rätt till ersättning också föreligga enligt bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i skadeståndslagen innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada – lidande – som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Enligt Högsta domstolens praxis på senare tid (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionens bestämmelser. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ska bestämmelsen tolkas konformt med konventionen. Detta har ansetts innebära att den nyss nämnda begränsningen att endast uppenbart oriktiga bedömningar medför skadeståndsskyldighet inte ska tillämpas om ett konstaterat fel eller en försummelse också innefattar en överträdelse av konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen kan därmed i regel inte grundas på

text: skadeståndslagens

text: regler, men kan utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Vad som härvid åsyftas är åtagandet enligt artikel 13 i konventionen att tillhandahålla effektiva rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: För en rätt till ersättning krävs förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse eller en konventionsöverträdelse att detta kan anses ha vållat eller annorlunda uttryckt direkt orsakat skada för den enskilde. Enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer gäller att det också ankommer på den som begär ersättning att styrka skadan och dess omfattning.

text: I

text: artikel 5.1 i Europakonventionen

text: stadgas inledningsvis att var och en har rätt till frihet och personlig säkerhet samt att ingen får berövas friheten förutom i de fall som anges i punkterna a) – f) och i den ordning som lagen föreskriver. Punkten a) avser den som är lagligen frihetsberövad efter fällande dom av behörig domstol. Av artikel 5.4 i konventionen framgår att var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt ska ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom eller henne om frihetsberövandet inte är lagligt. Enligt artikel 5.5 i konventionen ska var och en som arresterats eller på annat vis berövats friheten i strid med bestämmelserna i artikeln ha rätt till skadestånd.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: ska var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter eller av en anklagelse för brott, vara berättigad till en rättvis rättegång inom skälig tid inför en opartisk och oavhängig domstol.

text: Av

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: följer att var och vars fri- och rättigheter enligt konventionen har kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelsen.

text: Överväganden

text: Enligt förarbetena till frihetsberövandelagen är staten ersättningsskyldig enligt 5 § i lagen om en efterhandskontroll klart visar att ett beslut med hänsyn till omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om dessa omständigheter varit kända vid beslutstillfället. Det behöver däremot inte ha begåtts något fel när beslutet fattades. Kravet att det ska stå klart att åtgärden vilat på felaktiga grunder innebär dock att rätten till ersättning ska bestämmas restriktivt. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig. För att beslutet ska kunna anses ha ”vilat på felaktiga grunder” har uttalats att det bör krävas att det fel som föreligger gäller någon omständighet som var av avgörande betydelse för frihetsberövandet. (Se

text: prop. 1997/98:105 s. 53

text: f.) Vid bedömningen av om ersättning ska utgå enligt denna bestämmelse måste emellertid också beaktas att frihetsberövandelagen syftar till att uppfylla Sveriges åtagande enligt

text: artikel 5.5 i Europakonventionen

text: och att bestämmelsen därför också måste tolkas mot bakgrund av de krav som denna artikel ställer.

text: Det frihetsberövande som DJ har varit föremål för avser verkställighet av domstols lagakraftvunna fängelsedom omfattande en strafftid om två år. Ett sådant frihetsberövande är som utgångspunkt förenligt med artikel 5.1 a) i Europakonventionen. Det samlade frihetsberövandets längd har inte överstigit den totala strafftiden. Reglerna om villkorlig frigivning medför inte någon oavvislig rätt att oberoende av omständigheterna under straffverkställigheten blir frigiven vid en viss tidigare tidpunkt. Att ett strafftidsbeslut genom vilket en tidigaste dag för villkorlig frigivning har meddelats innebär därmed i sig inte att varje frihetsberövande som pågår efter detta datum strider mot artikel 5.1 a) i konventionen. Bestämmelsen om villkorlig frigivning är fakultativ och huruvida förutsättningarna för villkorlig frigivning är uppfyllda är därmed en sådan bedömningsfråga som – även om bedömningen i efterhand kan ifrågasättas – knappast kan innebära att en fortsatt straffverkställighet kan anses ske utan stöd i lag i den mening som avses i konventionsbestämmelsen.

text: Bestämmelsen i artikel 5.1 a) i Europakonventionen måste emellertid läsas tillsammans med föreskriften i artikel 5.4 i konventionen om rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av ett frihetsberövande liksom artikel 13 i konventionen som innefattar ett generellt krav att tillhandahålla effektiva rättsmedel. Frågan om frihetsberövandet anses ha stöd i lag är i flera avseende beroende av om det har tillkommit i en process som uppfyller högt ställda krav på rättssäkerhet vid prövningen. Bestämmelsen i artikel 5.4 är i och för sig inte avsedd att medföra en rätt till omprövning av det ursprungliga beslutet om frihetsberövande om detta har fattats av domstol, men rätten till prövning enligt bestämmelsen kan aktualiseras även avseende sådana beslut t.ex. när det gäller tidsobestämda frihetsberövanden. I sådana fall kan fråga efter någon tid uppkomma om den intagne bör friges (jfr Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje upplagan, s. 127). De specifika garantier som följer av artikel 5.4 är mer långtgående än och utgör lex specialis i förhållande till rätten till ett effektivt rättsmedel i artikel 13. Gemensamt för de båda bestämmelserna är dock att prövningen ska vara effektiv i praktiken, vilket särskilt i sammanhang där den enskilde är frihetsberövad ställer krav på att prövningen sker snabbt. Innebörden av kravet på skyndsamhet varierar beroende på arten av frihetsberövande och omständigheterna i övrigt, varvid frihetsberövandets längd och den enskildes eget agerande har betydelse för bedömningen av om det varit möjligt att få saken prövad inom sådan tid att frigivning, om sådan ska ske, kommer till stånd i rätt tid.

text: Dessa principer har också kommit till uttryck i den svenska lagstiftningen. Således gäller att Kriminalvårdens strafftidsbeslut enligt StidL liksom beslut om uppskjuten villkorlig frigivning enligt 29 kap. 9 § brottsbalken kan överklagas till förvaltningsdomstol (se 29 § StidL respektive 38 kap. 14 § brottsbalken). I 38 kap. 19 § brottsbalken finns också en uttrycklig föreskrift att mål om uppskjuten villkorlig frigivning ska handläggas skyndsamt av domstolen.

text: Förvaltningsdomstolarna hade i DJ:s fall ungefär ett år till sitt förfogande för prövningen av hans överklagande av strafftidsbeslutet för att överklagandet skulle kunna vara till nytta för honom. Frihetsberövandets fortsatta laglighet borde därför ha kunnat prövas innan tiden för villkorlig frigivning inträffade. Det ska härvid också särskilt beaktas att det inom denna tid hade varit möjligt att få ett besked från EU-domstolen om tolkningen av artikel 26 i rambeslutet. Begäran om förhandsavgörande som gäller tolkningen av bl.a. det här aktuella rambeslutet kan handläggas enligt EU-domstolens särskilda ordning för brådskande mål (se artikel 104b i EU-domstolens rättegångsregler). Mål där någon är frihetsberövad utgör typexempel på när denna ordning kan tillämpas (jfr tillägget i artikel 267 fjärde stycket FEUF där det anges att, om en fråga om förhandsavgörande uppkommer i ett ärende vid en domstol i en medlemsstat i fråga om en frihetsberövad person, EU-domstolen ska meddela sitt avgörande så snart som möjligt). Handläggningstiden för brådskande mål i EU-domstolen uppgick vid den aktuella tidpunkten till i genomsnitt drygt två månader. Genom en sådan begäran hade således den rätta tolkningen av artikel 26 i rambeslutet kunnat klarläggas på ett långt tidigare stadium. Justitiekanslern bedömer mot denna bakgrund att det – med hänsyn till Högsta förvaltningsdomstolens tydliga ställningstagande i mål nr 1553-09 – kan hållas för visst att om ärendet hade handlagts med den skyndsamhet som krävts, DJ vid straffverkställigheten hade fått tillgodoräkna sig den tid som han var frihetsberövad i Spanien med följd att han hade blivit frigiven villkorligt 20 dagar tidigare än vad som nu skedde.

text: Med beaktande av de krav som följer av artikel 5 och 13 i Europakonventionen bör därför enligt Justitiekanslerns bedömning, i detta förhållandevis särpräglade fall, DJ anses berättigad till ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen.

text: Justitiekanslern bedömer att ersättning för lidande (ideell skada) enligt 5 § frihetsberövandelagen bör utgå med ett samlat belopp som skäligen bör bestämmas till 25 000 kr. Det kan anmärkas att beloppet ungefärligen motsvarar vad som enligt här tillämpad praxis utgår vid ett frihetsberövande av motsvarande längd enligt den något högre nivå som tillämpas under frihetsberövandets inledande skede.

text: DJ har även begärt ersättning för ideell skada med hänvisning direkt till artikel 5 respektive artikel

text: och

text: i Europakonventionen. Med hänsyn till att ersättning för frihetsberövandet har utgått enligt frihetsberövandelagen med beaktande av just de krav som följer av artikel 5 och 13 i konventionen är det inte nödvändigt att därutöver förordna om gottgörelse direkt med hänvisning till dessa bestämmelser. Såvitt gäller artikel 6.1 i konventionen kan det konstateras att en prövning av strafftidsbeslut, villkorlig frigivning och liknande beslut inte avser en prövning om en anklagelse för brott; härmed avses i första hand de rättegångar i brottmål som mynnar ut i ett avgörande av om en anklagad person är skyldig till brott och i fastställande av påföljden för brottet (se Danelius, s. 151 f.). Inte heller är det fråga om en prövning av en tvist angående civila rättigheter eller skyldigheter. Artikel 6.1 i konventionen har alltså inte varit tillämplig i DJ:s fall. DJ:s övriga yrkanden om ersättning för ideell skada ska således avslås.

text: DJ har slutligen begärt ersättning för sina kostnader för ombud i processen vid förvaltningsdomstolarna. Dessa kostnader bör i den mån de har varit skäligen påkallade för att tillvarata DJ:s rätt i detta fall anses utgöra sådana utgifter som är direkt föranledda av frihetsberövandet och som därför kan ersättas enligt 5 § frihetsberövandelagen. Även om den enskilde som huvudregel får antas kunna föra sin talan själv inför förvaltningsdomstol får DJ anses ha haft behov av juridiskt biträde. Den aktuella rättsfrågan har emellertid varit klart avgränsad och de faktiska omständigheterna var klarlagda och okomplicerade. Justitiekanslern bedömer mot den bakgrunden att ersättning för ombudskostnaderna i förvaltningsprocesserna ska utgå med skäliga 30 000 kr.


publisher: Justitiekanslern

title: Remissvar över betänkandet Ett utvidgat straffrättsligt skydd för transpersoner m.m. (SOU 2015:103)

org: jk

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs där har skett utifrån de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta, här i första hand tryck- och yttrandefrihetsaspekter.

type: stycke

text: Betänkandet föranleder följande synpunkter från Justitiekanslerns sida.

text: Ordet ras ersätts med uttrycket ”föreställning om ras” i bl.a. bestämmelserna om hets mot folkgrupp i BrB och TF (avsnitt 3 i betänkandet)

text: Ändringarna är inte avsedda att förändra bestämmelsernas tillämpningsområde och torde enligt Justitiekanslerns mening inte heller medföra någon sådan. Justitiekanslern delar utredningens bedömning att begreppet ”föreställning om ras” är ett lämpligt sätt att markera att det i realiteten inte finns mer än en människoras men att lagstiftningen måste förhålla sig till att det finns grupper och individer som felaktigt tror det.

text: Termen ”könsöverskridande identitet eller uttryck” i bl.a.

text: diskrimineringslagen

text: byts ut mot ”könsidentitet eller könsuttryck” (avsnitt 4 i betänkandet)

text: Ändringen bort från avvikarperspektivet är enligt Justitiekanslerns mening välkommen. Justitiekanslern delar utredningens bedömning att ändringen, även om den i teorin innebär en utvidgning av diskrimineringsgrundens tillämpningsområde, inte torde få någon betydelse i praktiken i detta hänseende.

text: Bestämmelserna avseende hets mot folkgrupp utvidgas till att även avse ett skydd för hot eller missaktning med anspelning på ”könsidentitet eller könsuttryck”(avsnitt 5 i betänkandet)

type: rubrik

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det finns ett behov av en kriminalisering av hets mot transpersoner som grupp. Skillnaden mellan ”könsidentitet och könsuttryck” å ena sidan och ”könstillhörighet” å andra sidan är inte omedelbart självklar (vilket även utredningen påpekar se s. 260). En viss oklarhet kan förväntas uppstå hos den som läser den föreslagna lagtexten utan att samtidigt ha tillgång till förarbetena. Detta bör dock inte innebära några problem i rättstillämpningen och det är svårt att finna något bättre och tydligare uttryckssätt.

text: Hets mot folkgrupp – ett minoritetsskydd eller ett skydd för alla? (Avsnitt 5.2.1 i betänkandet)

text: När det gäller utredningens uttalanden beträffande frågan om hets mot folkgrupp innebär ett minoritetsskydd eller ett skydd för alla (s. 200-201) vill Justitiekanslern klarlägga följande. Det är riktigt att Justitiekanslern i flera beslut har uttalat att bestämmelsen om hets mot folkgrupp har tillkommit i syfte att tillförsäkra olika minoritetsgrupper ett rättsskydd och anfört detta som skäl för beslut om att inte inleda förundersökning när anmälan avsett uttalanden som riktats mot t.ex. svenskar som grupp. Utredningens redogörelse för tidigare förarbetsuttalanden visar att Justitiekanslerns uttryckssätt avviker från vad som där sagts. Det finns mot den bakgrunden skäl för Justitiekanslern, skulle frågan åter bli aktuell, att noga överväga innebörden av sitt tidigare ställningstagande samt utformningen av framtida beslutsskäl. Det bör dock anmärkas att de uttalanden som varit föremål för Justitiekanslerns prövning i de aktuella fallen har varit sådana att de under alla förhållanden inte har nått upp till vad som krävs för att besluta om att inleda en förundersökning på grund av misstanke om brott.

type: avgorande


title: Beslag av en dator hos en person med anknytning till ett medieföretag

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern inleder inte någon förundersökning för brott mot efterforskningsförbudet och finner inte anledning till kritik mot åklagaren för att hon själv beslutade om husrannsakan i stället för att ansöka härom hos rätten.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden och föreslår därvid att lagreglering övervägs i tre avseenden:

text: 1. Det bör klargöras om bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 § rättegångsbalken

text: (RB) – om begränsningar i rätten att lägga beslag på skriftliga handlingar – är tillämplig även på elektroniska handlingar. I annat fall synes en lagbestämmelse behövas.

text: 2. Förutsättningarna för genomsökning av en dator tillhörande någon inom den skyddade krets som avses i

text: 27 kap. 2 §

text: RB bör författningsregleras.

text: 3. Rätten för polis och åklagare att kopiera beslagtaget material torde behöva lagregleras.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 19 september 2007 genomfördes en husrannsakan i journalisten TS:s bostad och en dator togs i beslag. Åtgärderna vidtogs i en pågående brottsutredning mot TS avseende bl.a. mutbrott och skattebrott. TS och TV4 AB begärde att rätten skulle pröva beslaget och uppgav att den beslagtagna datorn innehöll material som omfattas av källskyddet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Genom ett beslut den 1 oktober 2007 fastställde tingsrätten beslaget (mål nr B 19049-07). Efter överklagande från TS fastställde hovrätten tingsrättens beslut (beslut den 4 oktober 2007 i mål nr Ö 7010-07). Hovrätten avslog även ett överklagande från TV4 AB (beslut den 23 oktober 2007 i mål nr Ö 7534-07). Båda besluten överklagades till Högsta domstolen. Sedan Högsta domstolen i två beslut den 20 november 2007 inte fann skäl att meddela prövningstillstånd i något av målen har beslagsbeslutet vunnit laga kraft.

text: Till Justitiekanslern har getts in två anmälningar med anledning av det aktuella beslaget. Anmälarna har gjort gällande att beslagsbeslutet utgör ett brott mot efterforskningsförbudet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och har begärt att Justitiekanslern ska utreda frågan. Vidare har Justitiekanslern ombetts uttala sig om riktigheten i ett uttalande av chefsåklagare LG med innebörden att information som finns i en dator inte omfattas av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB.

text: Justitiekanslerns befattning med ärendet

text: Justitiekanslern konstaterar att beslaget av TS:s dator, som nämnts, efter överklagande har prövats av allmän domstol. Sedan Högsta domstolen i beslut den 20 november 2007 inte har funnit skäl att meddela prövningstillstånd har beslagsbeslutet vunnit laga kraft. En av de frågor som har anmälts hit – frågan om beslagsbeslutet utgör ett brott mot efterforskningsförbudet – är därmed avgjord och ska inte bedömas av Justitiekanslern. Det finns dock skäl att gå in på frågan om det i övrigt har skett något brott mot efterforskningsförbudet, liksom frågan om det finns skäl att kritisera åklagaren för hennes beslut om husrannsakan.

text: Ärendet inrymmer vidare frågor av stor betydelse inte minst på yttrandefrihetsrättens område. Justitiekanslern anser sig därför ha skäl att ta ärendet till utgångspunkt för en genomgång av rättsläget i vissa hänseenden vad gäller beslag av datorer och en bedömning av lagstiftningsbehovet. Det aktuella beslaget och en genomgång av rättsläget väcker frågor om den nuvarande regleringen ger ett tillräckligt skydd för information som lagras i elektronisk form och om gränsdragningen mellan olika medier är rationell och rimlig. Justitiekanslern anser att en lagreglering av vissa frågor om beslag avseende bl.a. datalagrad information bör övervägas. Detta utvecklas i det följande.

text: Gällande rätt och tidigare överväganden

text: Beslagsbestämmelserna i RB

text: Regler om beslag finns i

text: 27 kap.

text: RB. Enligt 27 kap. 1 § får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att reglerna om beslag gäller inte bara föremål utan även skriftliga handlingar, om inte annat är föreskrivet. Härigenom klargörs att en handling får tas i beslag även om det bara är den information som handlingen innehåller som är av intresse och inte handlingen som sådan.

text: Av

text: 27 kap. 1 § tredje stycket

text: RB framgår att beslag får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (den s.k. proportionalitetsprincipen). Härmed inbegrips, förutom direkta följder för den som utsätts för tvångsmedlet, även indirekta verkningar av tvångsmedelsanvändningen. Det kan t.ex. röra sig om intrång i tredje mans rättsligt skyddade intressen.

text: Enligt

text: 27 kap. 2 §

text: RB får beslag inte läggas på en skriftlig handling om dess innehåll kan antas vara sådant att befattningshavare eller andra som avses i

text: 36 kap. 5 §

text: RB inte får höras som vittne om det. Bestämmelsen innebär bl.a. att skriftliga handlingar vars innehåll omfattas av anonymitetsskyddet för källor enligt

text: 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: 2 kap. 3 §

text: YGL är skyddade mot beslag. I nämnda stadgande i TF föreskrivs tystnadsplikt, med avseende på vem som är författare eller meddelare, för den som har tagit befattning med en skrifts tillkomst eller utgivning eller den som har varit verksam inom något företag för utgivning av tryckta skrifter eller för förmedling av nyheter. Motsvarande reglering finns beträffande bl.a. TV-program, filmer och ljudupptagningar i

text: 2 kap. 3 §

text: YGL.

text: Enligt sin ordalydelse gäller beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB endast för skriftliga handlingar. Av förarbetena framgår att bestämmelsen gäller inte enbart för skriftliga meddelanden utan också för andra handlingar, t.ex. läkarjournaler (NJA 1943 II s. 360). Förarbetena ger i övrigt ingen ledning för hur begreppet skriftlig handling ska tolkas.

text: Utredningar

text: En utredning tillsattes på 1970-talet för att utreda frågan om ett utökat skydd för meddelares anonymitet vid beslag och husrannsakan. Utredningen föreslog, med hänvisning till beskrivningen av begreppet allmän handling i

text: 2 kap. 2 §

text: TF, att ett tillägg skulle göras i

text: 27 kap.

text: RB så att det skulle framgå att handlingsbegreppet, utöver framställningar i skrift och bild, även skulle innefatta upptagningar som kan läsas eller avlyssnas endast med tekniska hjälpmedel (

text: SOU 1976:36 s. 85

text: ). Förslaget genomfördes inte.

text: Polisrättsutredningen konstaterade att det inte finns regler för att söka efter databaserad information motsvarande dem som gäller för vissa skriftliga handlingar enligt 27 och

text: 28 kap.

text: RB (

text: SOU 1995:47 s. 184

text: ). Utredningen föreslog därför att beslagsförbudet skulle ändras så att det även skulle omfatta annat än skriftliga handlingar, t.ex. disketter och kassettband (

text: SOU 1995:47 s. 493

text: f.). IT-utredningen ansåg för sin del att reglerna i 27 och

text: 28 kap.

text: RB är direkt tillämpliga på datainformation (

text: SOU 1996:40 s. 209

text: ). I

text: prop. 1998/99:11

text: om ny skyddsåtgärd vid immaterialrättsintrång hänvisas till Polisrättsutredningens uppfattning (s. 41).

text: Överåklagare GL har i utredningen Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ) framhållit att det förhållandet att endast skriftliga handlingar nämns i den för beslagshanteringen centrala regeln om beslagsförbud har fått till följd att sådan information som lagras i elektronisk form och som rör uppgifter som omfattas av tystnadsplikt formellt har ett betydligt sämre skydd än motsvarande uppgifter i traditionella handlingar. Hon har föreslagit att ett förtydligande görs i den grundläggande regeln om beslag så att det framgår av paragrafen att även elektroniska handlingar kan tas i beslag. Vidare ska det enligt förslaget framgå att särbestämmelserna om skriftliga handlingar ska tillämpas på elektroniska upptagningar av skrift (

text: Ds 2005:6 s. 283

text: f.).

text: Rättpraxis och myndighetsbeslut

text: I rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: fann Högsta domstolen att editionsbestämmelsen i

text: 39 kap. 5 §

text: RB, som enligt ordalydelsen är begränsad till skriftliga handlingar, är tillämplig på filmupptagningar. Justitiekanslern behandlade i ett beslut den 17 maj 2001, som gällde klagomål mot en åklagare med anledning av att denne hade beslagtagit och kopierat ett videoband tillhörande TV4 Göteborg AB, frågan om

text: 27 kap. 2 §

text: RB är tillämplig på videogram. Riksåklagaren yttrade sig i ärendet och ansåg, med hänvisning till Högsta domstolens bedömning i rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: , att paragrafen skulle anses tillämplig även på videogram. Justitiekanslern anslöt sig till Riksåklagarens uppfattning.

text: Riksåklagaren har i ett beslut rörande en beslagtagen dator, på vilken hade påträffats filer med meddelanden mellan en misstänkt och dennes advokat, funnit att ett beslut att ta en dator eller en del av en dator i beslag inte kan anses stå i konflikt med beslagsförbudsregeln (beslut 2006-12-21, dnr ÅM-A 2006/1152). Riksåklagaren anförde bl.a. följande.

text: ”Ändamålet med beslagsförbudsregeln är att skydda förtroligheten mellan vissa personkategorier, bland annat att tillgodose behovet av sekretess kring förhållandet mellan till exempel en advokat och dennes klient. Det finns därför i ett fall som det aktuella starka åklagaretiska skäl som talar mot att beslagtagna elektroniska dokument används inom ramen för en förundersökning då dokumenten är sådana att de i pappersform hade omfattats av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB. Skälen får anses vara så starka att de väger tyngre än det brottsbekämpande intresset. Vid en datorgenomgång ska i ett fall som det aktuella därför elektroniska dokument innehållande sådan information släckas ned (jfr riksåklagarens beslut den 6 mars 2002 i ärende 2001/0381). Om dokument har skrivits ut i pappersform skall de genast förstöras. Sådana handlingar eller motsvarande uppteckningar skall givetvis inte heller åberopas som bevis.

text: Det sagda innebär således att viss försiktighet måste iakttas vid en genomgång av en beslagtagen dator, del av en dator eller en kopierad hårddisk. Jag delar emellertid den uppfattning som åklagaren har anfört i ärendet, nämligen att en misstänkts invändning mot att vissa elektroniskt lagrade dokument används under en förundersökning, inte utan vidare kan godtas. För att en åklagare skall anses vara skyldig att beakta en sådan invändning får det emellertid anses vara tillräckligt med ett blygsamt mått av bevisning (jfr

text: NJA 1990 s. 537

text: ). Det är således möjligt – trots en invändning om motsatsen – att försöka klarlägga huruvida elektroniska dokument som påträffats i en beslagtagen dator utgör bevisning som kan användas i förundersökningen eller inte. Om en invändning mot användandet av dokumenten når upp till det nämnda beviskravet skall åklagaren genast avsluta utredningen rörande dokumenten. Ett pågående förhör angående denna fråga skall således omedelbart avbrytas.

text: Om det står klart att dokumenten eller fragmenten fortsättningsvis inte skall användas, skall dessa inte tas in i förundersökningsprotokollet. Det är med tillfredställelse som jag noterar att så heller inte har skett i ärendet.”

text: Särskilt om användning av tvångsmedel mot medieföretag

text: Det finns inte några särskilda bestämmelser som reglerar möjligheten att vidta tvångsåtgärder mot medieföretag. Det finns alltså inte lagstöd för att ta större hänsyn till intresset av anonymitetsskydd än som följer av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: . I förarbetena omnämns dock husrannsakan eller avlyssning på en nyhetsredaktion som exempel på situationer där hänsynen till tredje mans intresse bör ha stor betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras (

text: prop. 1988/89:124 s. 28

text: Att åtgärden riktas mot en nyhetsredaktion eller liknande kan även få betydelse för frågan om vem som ska förordna om husrannsakan. Ett förordnande om husrannsakan meddelas enligt

text: 28 kap. 4 §

text: RB av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Om en husrannsakan kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den som åtgärden vidtas hos, bör åtgärden inte vidtas utan rättens förordnande, om det inte är fara i dröjsmål. Justitieombudsmannen (JO) har uttalat att husrannsakan på en tidningsredaktion inte utan angelägna tidsskäl bör företas utan rättens förordnande (JO 1975/76 s. 153).

text: I ett beslut den 29 augusti 2001 tog Göteborgs tingsrätt ställning till en begäran om husrannsakan hos TV4 m.fl. efter kravallerna vid EU-toppmötet i Göteborg i juni 2001. Tingsrätten fann att det fanns synnerlig anledning att anta att utredning om de påstådda brotten kunde vinnas genom husrannsakan och att det på grund härav i och för sig fanns skäl att bifalla framställningen. Begäran avslogs emellertid med hänvisning till att skälen för åtgärden inte uppvägde de allvarliga skador som kunde följa på denna. Tingsrätten konstaterade att det fanns anledning att anta att husrannsakan skulle ge tillgång till ett synnerligen vidlyftigt material, att en avgränsning skulle behöva göras och att sekretesskyddade uppgifter skulle få hanteras i stor utsträckning av dem som skulle genomföra åtgärden. En så brett utformad åtgärd som den aktuella medförde enligt tingsrätten att effektiviteten av sekretesskyddet kunde sättas i fråga.

text: I det här sammanhanget kan det nämnas att Europadomstolen i ett avgörande den 27 november 2007 har prövat om en husrannsakan hos en journalist i Belgien utgjorde en överträdelse av artikel 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Syftet med husrannsakan var att utreda om journalisten hade gjort sig skyldig till mutbrott genom att betala en EU-tjänsteman för viss information. Domstolen konstaterade att åtgärden hade vidtagits för att ta reda på vem som var journalistens källa och framhöll att källskyddet är en grundläggande förutsättning för yttrandefriheten. Domstolen fann att de belgiska myndigheternas skäl för den ifrågasatta åtgärden inte var tillräckliga för att motivera densamma. Åtgärden stred därmed mot artikel 10.

text: Den ovan nämnda utredningen om ett utökat anonymitetsskydd (

text: SOU 1976:36

text: ) presenterade ett förslag som innebar att reglerna i

text: 27 kap.

text: RB om beslag och i 28 kap. om husrannsakan skulle kompletteras med bestämmelser som tog sikte på behovet av skydd för anonymitetsintresset. Förslaget innebar att särskilda förutsättningar skulle gälla för beslag och husrannsakan i anonymitetsfallen, att åtgärden i dessa fall som regel skulle prövas av domstol och att anonymitetsintresset skulle bevakas av en särskild företrädare (anonymitetsombud). Vidare skulle enligt förslaget vissa särskilda regler gälla för förfarandet. Förslaget har som sagt inte genomförts.

text: Kopiering av beslagtagna handlingar

text: Beslagsreglerna i

text: 27 kap.

text: RB är tillämpliga endast på handlingar som har tagits i beslag, inte på kopior. Detta medför bl.a. att beslagsförbudsregeln i

text: 27 kap. 2 §

text: RB inte är tillämplig på kopior. Enligt

text: 27 kap. 6 §

text: RB kan den som har drabbats av ett beslag begära rättens prövning av beslaget. När beslaget väl har hävts är det dock inte längre möjligt att begära prövning, inte ens om polis eller åklagare har behållit kopior av de beslagtagna handlingarna (se

text: NJA 1977 s. 573

text: ). Med anledning härav har Högsta domstolen uttalat att en åtgärd av polisen att fotokopiera beslagtaget material för att sedan häva beslaget inte kan anses väl förenlig med grunderna för bestämmelserna om rätt att begära domstolsprövning av beslag. Det gäller om åtgärden inte grundas på önskemål eller medgivande från den som drabbas av beslaget (se

text: NJA 1988 s. 471

text: ). Polisrättsutredningen delade inte Högsta domstolens uppfattning i denna fråga och hänvisade till att svensk rättstradition bygger på principen att polisen får använda all information, oavsett på vilket sätt den har inhämtats. Utredningen påpekade dock att med hänsyn till behovsprincipen handlingar inte bör kopieras i större omfattning än som är nödvändigt för brottsutredningen (

text: SOU 1995:47 s. 197

text: f.).

text: Riksåklagaren har i ett beslut år 2002 uttalat sig om beslag och kopiering av information som finns lagrad på datormedium (RÅ-beslut 2002-03-06, dnr 2001/0381). Ärendet rörde ett beslag av en misstänkts dator som innehöll journalistiskt material (Alcalá-fallet). Enligt den misstänkte gällde meddelarskydd för materialet. Åklagaren beslutade om beslag av datorn. Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) framställde två kopior av hårddisken, en för att säkerställa att det kunde visas att åklagarmyndigheten inte hade manipulerat datorn och en för utredningsändamål. En genomgång av datorn gjordes med den misstänkte och dennes försvarare. Två dokument skrevs ut och togs i beslag. Beslaget av själva datorn hävdes.

text: Riksåklagaren konstaterade att det saknas särskilda regler för kopiering av beslagtaget material. Om det vid en husrannsakan där information söks i en dator uppkommer fråga om beslag, torde det i praktiken inte finnas någon annan möjlighet än att antingen ta datorn i beslag eller kopiera hårddisken. Enligt Riksåklagaren måste därvid självfallet reglerna om beslagsförbud beaktas. Kopiering av information från ett datormedium torde dock inte rättsligt skilja sig från kopiering av skriftliga handlingar. Kopior av beslagtaget material torde därför inte kunna omfattas av beslaget oavsett om det är skriftligt eller lagrat på datormedium. Riksåklagaren hänvisade till det ovan nämnda beslutet av Justitiekanslern angående beslag av ett videoband, i vilket frågan om överskottsinformation hade uppmärksammats, och anförde att Riksåklagaren delade Justitiekanslerns uppfattning att frågan om lagreglering av möjligheterna till kopiering av beslagtaget material borde övervägas. Riksåklagaren fann inte anledning att rikta kritik mot åklagaren vad avsåg handläggningen av beslagsfrågan, men gjorde tillägget att de två hårddiskar som hade kopierats från den misstänktes dator innehöll filer som torde omfattas av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB och att i varje fall dessa filer borde, om möjligt, förstöras.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Brott mot efterforskningsförbudet?

text: Av

text: 1 kap. 2 §

text: YGL följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i ett radioprogram och i tekniska upptagningar såvida inte annat är föreskrivet i YGL (meddelarfrihet).

text: I

text: 2 kap. 4 § första stycket 3

text: YGL föreskrivs att myndigheter eller andra allmänna organ inte får efterforska den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 § såvida inte YGL medger åtal eller annat ingripande mot honom (det s.k. efterforskningsförbudet). För uppsåtlig efterforskning i strid med denna bestämmelse döms till böter eller fängelse i högst ett år (se

text: 2 kap. 5 §

text: YGL).

text: Stockholms tingsrätt har i sitt beslut beträffande beslaget av TS:s dator funnit att den undersökning för brottsutredningsändamål som har skett inte kan anses utgöra efterforskning i strid med efterforskningsförbudet. Vid en efterföljande proportionalitetsbedömning har dock tingsrätten tagit viss hänsyn till de intressen som motiverar efterforskningsförbudet. Efter överklagande har hovrätten instämt i tingsrättens bedömning och Högsta domstolen har inte funnit skäl att meddela prövningstillstånd.

text: En genomgång av anmälningarna och övriga handlingar i ärendena ger enligt Justitiekanslerns mening inte anledning att anta att det skulle ha förekommit någon uppsåtlig efterforskning av meddelare och att därmed något brott mot efterforskningsförbudet skulle ha skett. Inte heller finns det anledning att anta att beslagsbeslutet strider mot någon annan av YGL:s bestämmelser till skydd för meddelarfriheten. Någon förundersökning ska därför inte inledas.

text: Borde åklagaren ha låtit domstol avgöra frågan om husrannsakan?

text: Justitiekanslern har funnit anledning att ta upp den i rubriken nämnda frågan. Den har visserligen inte berörts i någon anmälan hit, men den har nämnts i debatten och har viss principiell och allmän betydelse.

text: Som tidigare har nämnts är en husrannsakan på en nyhetsredaktion ett exempel på en sådan situation där hänsynen till tredje mans intresse bör tillmätas stor betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras innan tvångsmedlet beslutas. Att åtgärden riktas mot en nyhetsredaktion kan också få betydelse för frågan om vem som bör fatta beslutet, åklagaren eller rätten. Om ett tvångsmedel kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet, bör åtgärden enligt JO normalt inte vidtas utan rättens förordnande. Det gäller t.ex. en husrannsakan på en tidningsredaktion.

text: Husrannsakan i det aktuella fallet skedde visserligen hemma hos en person med stark anknytning till TV4 AB men inte på själva redaktionen. Frågan om husrannsakan borde göras torde med hänsyn till brottsmisstankens art och övriga omständigheter inte ha framstått som särskilt komplicerad eller på annat sätt svår. Husrannsakan kunde inte heller förväntas medföra någon synnerlig olägenhet. I sitt beslut gav åklagaren dessutom vissa anvisningar för att skydda dokument från eventuella källor i TS:s journalistiska verksamhet. Det kan sammantaget enligt min mening inte riktas någon invändning mot åklagaren för att hon själv gjorde den erforderliga proportionalitetsbedömningen och fattade beslutet om husrannsakan.

text: Beslag av datorer

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: funnit övervägande skäl tala för att låta en bestämmelse om syn i

text: 39 kap. 5 §

text: RB, som rör skriftligt material, genom analogisk lagtolkning omfatta även filmupptagningar. I målet beträffande beslaget av TS:s dator har emellertid tingsrätten ansett att det, med hänsyn till att en dator kan innehålla en mycket stor mängd uppgifter och att uppgifterna kan vara av vitt skilda slag, skulle föra för långt att genom en analogisk lagtolkning låta bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfatta också all den information som finns i en dator. En annan sak är, som tidigare har nämnts, att ändamålet med förbudsregeln enligt tingsrätten bör tillmätas betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt

text: 27 kap. 1 § tredje stycket

text: RB. Hovrätten har inte haft någon annan uppfattning än tingsrätten.

text: Det har genom åren framförts olika åsikter i frågan om beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB är tillämpligt när beslag görs av datorlagrad information. Vissa har menat att regeln om beslagsförbud ska tillämpas analogt, medan andra haft motsatt uppfattning bl.a. med hänvisning till att det saknas behov av en sådan analogitillämpning.

text: Det måste ses som ett problem att det är oklart vad bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfattar och att åsikterna om regelns tillämplighet på datorlagrad information därför går isär. Bestämmelsen rör väsentliga intressen, då den syftar till att ge skydd åt bl.a. uppgiftslämnare till medieföretag.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det väsentligt för meddelarfriheten att skyddet för källor gäller oavsett vilket medium som informationen om källan finns på. Det betyder att den princip som uttrycks i

text: 27 kap. 2 §

text: RB bör gälla även för annat än skriftliga handlingar.

text: Det anförda innebär att lagstiftaren enligt Justitiekanslerns mening har anledning att se till att rättsläget klargörs och att meddelarskyddet därvid säkerställs. En möjlighet torde vara att i linje med vad som föreslås i

text: Ds 2005:6

text: klargöra att bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB ska tillämpas även på elektroniska handlingar. I sammanhanget kan noteras att nuvarande beslagsregler i princip utgår från att det är föremål som tas i beslag, fastän det som är intressant ofta är viss inform a tion eller dess bärare . Det kan därför finnas skäl att tänka i delvis nya banor om bestämmelserna ses över. Man kan exempelvis tänka sig att beslag ibland får läggas på viss information på en dator men inte på datorn som sådan.

text: Genomsökning av vissa datorer

text: I ärendet aktualiseras också frågan hur meddelares anonymitet skyddas när polis och åklagare ska genomsöka en dator som har beslagtagits hos t.ex. en journalist.

text: Om rättsläget beträffande beslagsförbudets omfattning i en viss situation är oklart kan man onekligen ställa den berättigade frågan om det föreligger en presumtion för att beslag får ske – det finns ju ett allmänt lagstöd för beslag – eller om presumtionen tvärtom bör tala emot att beslag sker eftersom tvångsmedelsanvändning förutsätter lagstöd och det här kan anses tveksamt hur långt beslagsreglerna sträcker sig. Legalitetsprincipen kunde då hävdas leda till slutsatsen att de rättsvårdande organen fick avstå från tvångsmedelsanvändning i sådana fall.

text: Hittills torde man emellertid kunna säga att åklagarnas praxis har inneburit att man har tillämpat presumtionen på det sättet att beslag får ske även av material som ur olika perspektiv kan bedömas som känsligt. Att detta synsätt inte ter sig självklart framgår av att riksåklagaren som tidigare har redovisats i ett beslut i ett tillsynsärende år 2006 särskilt har uppmärksammat problemen med beslag av vissa datorer och uppställt vissa principer för hur åklagare ska agera.

text: Av Stockholms tingsrätts beslut framgår att åklagaren i ärendet rörande beslaget av TS:s dator har tillämpat eller avser att tillämpa riksåklagarens principer. Det innebär bl.a. att TS och hans försvarare har fått eller får tillfälle att övervaka genomgången av materialet. Undersökningen är riktad och begränsad bl.a. genom att sökning sker på visst namn. Dokument öppnas på en datorskärm, varvid en snabb kontroll sker av huruvida det finns anledning att anta att dokumentet i fråga omfattas av källskyddet. Om så är fallet ska dokumentet omedelbart släckas ner. Tingsrätten anförde, och hovrätten instämde, att det var av betydelse att Åklagarmyndigheten avsåg att göra en sådan begränsad och riktad undersökning av materialet i datorn utifrån brottsmisstanken. Mot bakgrund av bl.a. detta gjorde domstolarna bedömningen att skälen för åtgärden uppvägde det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebar för TS eller för något annat motstående intresse. Därför fastställdes beslaget av datorn.

text: Justitiekanslern har i och för sig inte något att invända mot Riksåklagarens principer som de kommer till uttryck i nämnda beslut. De framstår tvärtom som kloka överväganden och ett försök till en mer formlös reglering av det rättsliga vakuum som nu får anses råda på området. Men mycket talar för att frågor av sådan vikt som det här handlar om dels regleras i bindande form, dels övervägs och beslutas – i varje fall i de övergripande delarna – av lagstiftaren. Det är sålunda enligt min mening inte tillfredsställande att frågan om skydd för källor och meddelarskydd i övrigt är beroende av åklagarens diskretionära överväganden grundade på åklagaretik enbart. Detta konstaterande innebär självfallet inte något ifrågasättande av att denna etik håller måttet. Det starka genomslag som denna sak och en annan närbesläktad fråga om husrannsakan på en medieredaktion nyligen har fått i den allmänna debatten visar dock enligt min mening tydligt att de starka delvis motstående intressen som här är involverade kräver en författningsreglering.

text: Det torde då böra övervägas under vilka förutsättningar en dator tillhörande någon inom den skyddade krets som avses i

text: 27 kap. 2 §

text: RB ska få genomsökas, t.ex. om frågan om genomsökning ska prövas av allmän domstol och om rätten i så fall ska föreskriva villkor för genomsökningen. Vidare torde det böra övervägas om det behövs bestämmelser om övervakning på visst sätt av genomgången.

text: Kopiering av beslagtaget material

text: Det saknas i dag regler beträffande kopiering av beslagtaget material. Det gäller både skriftliga handlingar och information på datorer och andra medier.

text: I ett beslut den 17 maj 2001, som avsåg klagomål mot en åklagare med anledning av att denne hade beslagtagit och kopierat ett videoband tillhörande TV4 Göteborg AB, uttalade Justitiekanslern beträffande kopiering av innehållet på en dator:

text: ”Beslag av datorutrustning eller delar därav torde inte vara ovanliga nuförtiden. Både för den mot vilka sådana beslag riktas och för polis och åklagare torde stora praktiska fördelar vara förknippade med att beslaget kan effektueras genom att innehållet på datorn kopieras i stället för att hela utrustningen måste tas om hand och bortforslas. En kopiering torde dock inte kunna genomföras utan samtycke från den som har rätten till datorn och ett samtycke torde också i allmänhet kunna påräknas när alternativet är att hela utrustningen fraktas bort. Det måste emellertid då beaktas att det föreligger en tvångssituation och att ett samtycke knappast kan anses ha lämnats helt frivilligt. När innehållet på en hårddisk kopieras för att viss information skall bli åtkomlig uppkommer också särskilda problem beträffande annan information som lagrats i datorn och som också kopierats, dvs. överskottsinformation.

text: Mot den angivna bakgrunden anser jag att frågan om en lagreglering av möjligheterna till kopiering av beslagtaget material kan behöva övervägas på nytt.”

text: Riksåklagaren har i ett beslut den 6 mars 2002 anslutit sig till Justitiekanslerns uppfattning att en lagreglering behöver övervägas.

text: Om en lagreglering aktualiseras bör det särskilt uppmärksammas att kopior av beslagtaget material inte omfattas av själva beslaget. Det gäller oavsett om det rör sig om skriftliga handlingar eller information på något annat medium. Om ett beslag hävs kan den som har drabbats av beslaget normalt inte få rättens prövning av det (jfr

text: NJA 1977 s. 573

text: ). Det gäller även om åklagaren har tagit och behållit en kopia av materialet och trots att den information som finns på kopiorna är lika skyddsvärd som informationen på originalmediet.

text: Enligt Justitiekanslerns uppfattning är de frågor som uppkommer vid kopiering av beslagtaget material både viktiga och komplicerade. Det finns därför anledning att ånyo understryka behovet av en lagreglering.

text: Frågan om jäv

text: I bl.a. vissa medier har frågan väckts om jag är jävig att handlägga detta ärende. Det har därvid anförts att jag och TS är bekanta och har samarbetat i ett ärende som tidigare har varit aktuellt hos Justitiekanslern (VB). Jag har övervägt frågan om jäv skulle kunna föreligga och därvid funnit att ingen av de frågor som ska bedömas här är av sådan art – särskilt sedan domstolarna fastställt beslaget – att det kan finnas anledning att på sakliga grunder ifrågasätta mitt oberoende. Det gäller även frågan om brott mot efterforskningsförbudet.

text: Det bör i sammanhanget tilläggas att frågan om jäv för justitiekanslern är av speciellt slag eftersom denne är ensam på sin post och inte kan ersättas på samma sätt som t.ex. en ledamot av en kollegial domstol. Utgångspunkten är att den som är justitiekansler ska kunna fatta beslut i myndighetens samtliga ärenden. Ibland är dock justitiekanslern så nära berörd att det är uppenbarligen olämpligt att han själv avgör ärendet. Därvid är det inte alltid lämpligt att justitiekanslerns ställföreträdare tar över som beslutsfattare. Vid behov kan därför regeringen förordna någon annan som justitiekansler för just det aktuella ärendet. Detta sker mycket sällan. Under min ämbetstid har det skett vid ett tillfälle. En alternativ utväg är i vissa fall att ärendet efter överenskommelse överlämnas till Riksdagens ombudsman.


text: Justitiekanslern inleder inte någon förundersökning för brott mot efterforskningsförbudet och finner inte anledning till kritik mot åklagaren för att hon själv beslutade om husrannsakan i stället för att ansöka härom hos rätten.

text: Justitiekanslern gör vissa uttalanden och föreslår därvid att lagreglering övervägs i tre avseenden:

text: 1. Det bör klargöras om bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 § rättegångsbalken

text: (RB) – om begränsningar i rätten att lägga beslag på skriftliga handlingar – är tillämplig även på elektroniska handlingar. I annat fall synes en lagbestämmelse behövas.

text: 2. Förutsättningarna för genomsökning av en dator tillhörande någon inom den skyddade krets som avses i

text: 27 kap. 2 §

text: RB bör författningsregleras.

text: 3. Rätten för polis och åklagare att kopiera beslagtaget material torde behöva lagregleras.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 19 september 2007 genomfördes en husrannsakan i journalisten TS:s bostad och en dator togs i beslag. Åtgärderna vidtogs i en pågående brottsutredning mot TS avseende bl.a. mutbrott och skattebrott. TS och TV4 AB begärde att rätten skulle pröva beslaget och uppgav att den beslagtagna datorn innehöll material som omfattas av källskyddet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL). Genom ett beslut den 1 oktober 2007 fastställde tingsrätten beslaget (mål nr B 19049-07). Efter överklagande från TS fastställde hovrätten tingsrättens beslut (beslut den 4 oktober 2007 i mål nr Ö 7010-07). Hovrätten avslog även ett överklagande från TV4 AB (beslut den 23 oktober 2007 i mål nr Ö 7534-07). Båda besluten överklagades till Högsta domstolen. Sedan Högsta domstolen i två beslut den 20 november 2007 inte fann skäl att meddela prövningstillstånd i något av målen har beslagsbeslutet vunnit laga kraft.

text: Till Justitiekanslern har getts in två anmälningar med anledning av det aktuella beslaget. Anmälarna har gjort gällande att beslagsbeslutet utgör ett brott mot efterforskningsförbudet i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och har begärt att Justitiekanslern ska utreda frågan. Vidare har Justitiekanslern ombetts uttala sig om riktigheten i ett uttalande av chefsåklagare LG med innebörden att information som finns i en dator inte omfattas av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB.

text: Justitiekanslerns befattning med ärendet

text: Justitiekanslern konstaterar att beslaget av TS:s dator, som nämnts, efter överklagande har prövats av allmän domstol. Sedan Högsta domstolen i beslut den 20 november 2007 inte har funnit skäl att meddela prövningstillstånd har beslagsbeslutet vunnit laga kraft. En av de frågor som har anmälts hit – frågan om beslagsbeslutet utgör ett brott mot efterforskningsförbudet – är därmed avgjord och ska inte bedömas av Justitiekanslern. Det finns dock skäl att gå in på frågan om det i övrigt har skett något brott mot efterforskningsförbudet, liksom frågan om det finns skäl att kritisera åklagaren för hennes beslut om husrannsakan.

text: Ärendet inrymmer vidare frågor av stor betydelse inte minst på yttrandefrihetsrättens område. Justitiekanslern anser sig därför ha skäl att ta ärendet till utgångspunkt för en genomgång av rättsläget i vissa hänseenden vad gäller beslag av datorer och en bedömning av lagstiftningsbehovet. Det aktuella beslaget och en genomgång av rättsläget väcker frågor om den nuvarande regleringen ger ett tillräckligt skydd för information som lagras i elektronisk form och om gränsdragningen mellan olika medier är rationell och rimlig. Justitiekanslern anser att en lagreglering av vissa frågor om beslag avseende bl.a. datalagrad information bör övervägas. Detta utvecklas i det följande.

text: Gällande rätt och tidigare överväganden

text: Beslagsbestämmelserna i RB

text: Regler om beslag finns i

text: 27 kap.

text: RB. Enligt 27 kap. 1 § får föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott tas i beslag. I bestämmelsens andra stycke föreskrivs att reglerna om beslag gäller inte bara föremål utan även skriftliga handlingar, om inte annat är föreskrivet. Härigenom klargörs att en handling får tas i beslag även om det bara är den information som handlingen innehåller som är av intresse och inte handlingen som sådan.

text: Av

text: 27 kap. 1 § tredje stycket

text: RB framgår att beslag får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (den s.k. proportionalitetsprincipen). Härmed inbegrips, förutom direkta följder för den som utsätts för tvångsmedlet, även indirekta verkningar av tvångsmedelsanvändningen. Det kan t.ex. röra sig om intrång i tredje mans rättsligt skyddade intressen.

text: Enligt

text: 27 kap. 2 §

text: RB får beslag inte läggas på en skriftlig handling om dess innehåll kan antas vara sådant att befattningshavare eller andra som avses i

text: 36 kap. 5 §

text: RB inte får höras som vittne om det. Bestämmelsen innebär bl.a. att skriftliga handlingar vars innehåll omfattas av anonymitetsskyddet för källor enligt

text: 3 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: 2 kap. 3 §

text: YGL är skyddade mot beslag. I nämnda stadgande i TF föreskrivs tystnadsplikt, med avseende på vem som är författare eller meddelare, för den som har tagit befattning med en skrifts tillkomst eller utgivning eller den som har varit verksam inom något företag för utgivning av tryckta skrifter eller för förmedling av nyheter. Motsvarande reglering finns beträffande bl.a. TV-program, filmer och ljudupptagningar i

text: 2 kap. 3 §

text: YGL.

text: Enligt sin ordalydelse gäller beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB endast för skriftliga handlingar. Av förarbetena framgår att bestämmelsen gäller inte enbart för skriftliga meddelanden utan också för andra handlingar, t.ex. läkarjournaler (NJA 1943 II s. 360). Förarbetena ger i övrigt ingen ledning för hur begreppet skriftlig handling ska tolkas.

text: Utredningar

text: En utredning tillsattes på 1970-talet för att utreda frågan om ett utökat skydd för meddelares anonymitet vid beslag och husrannsakan. Utredningen föreslog, med hänvisning till beskrivningen av begreppet allmän handling i

text: 2 kap. 2 §

text: TF, att ett tillägg skulle göras i

text: 27 kap.

text: RB så att det skulle framgå att handlingsbegreppet, utöver framställningar i skrift och bild, även skulle innefatta upptagningar som kan läsas eller avlyssnas endast med tekniska hjälpmedel (

text: SOU 1976:36 s. 85

text: ). Förslaget genomfördes inte.

text: Polisrättsutredningen konstaterade att det inte finns regler för att söka efter databaserad information motsvarande dem som gäller för vissa skriftliga handlingar enligt 27 och

text: 28 kap.

text: RB (

text: SOU 1995:47 s. 184

text: ). Utredningen föreslog därför att beslagsförbudet skulle ändras så att det även skulle omfatta annat än skriftliga handlingar, t.ex. disketter och kassettband (

text: SOU 1995:47 s. 493

text: f.). IT-utredningen ansåg för sin del att reglerna i 27 och

text: 28 kap.

text: RB är direkt tillämpliga på datainformation (

text: SOU 1996:40 s. 209

text: ). I

text: prop. 1998/99:11

text: om ny skyddsåtgärd vid immaterialrättsintrång hänvisas till Polisrättsutredningens uppfattning (s. 41).

text: Överåklagare GL har i utredningen Brott och brottsutredning i IT-miljö (

text: Ds 2005:6

text: ) framhållit att det förhållandet att endast skriftliga handlingar nämns i den för beslagshanteringen centrala regeln om beslagsförbud har fått till följd att sådan information som lagras i elektronisk form och som rör uppgifter som omfattas av tystnadsplikt formellt har ett betydligt sämre skydd än motsvarande uppgifter i traditionella handlingar. Hon har föreslagit att ett förtydligande görs i den grundläggande regeln om beslag så att det framgår av paragrafen att även elektroniska handlingar kan tas i beslag. Vidare ska det enligt förslaget framgå att särbestämmelserna om skriftliga handlingar ska tillämpas på elektroniska upptagningar av skrift (

text: Ds 2005:6 s. 283

text: f.).

text: Rättpraxis och myndighetsbeslut

text: I rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: fann Högsta domstolen att editionsbestämmelsen i

text: 39 kap. 5 §

text: RB, som enligt ordalydelsen är begränsad till skriftliga handlingar, är tillämplig på filmupptagningar. Justitiekanslern behandlade i ett beslut den 17 maj 2001, som gällde klagomål mot en åklagare med anledning av att denne hade beslagtagit och kopierat ett videoband tillhörande TV4 Göteborg AB, frågan om

text: 27 kap. 2 §

text: RB är tillämplig på videogram. Riksåklagaren yttrade sig i ärendet och ansåg, med hänvisning till Högsta domstolens bedömning i rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: , att paragrafen skulle anses tillämplig även på videogram. Justitiekanslern anslöt sig till Riksåklagarens uppfattning.

text: Riksåklagaren har i ett beslut rörande en beslagtagen dator, på vilken hade påträffats filer med meddelanden mellan en misstänkt och dennes advokat, funnit att ett beslut att ta en dator eller en del av en dator i beslag inte kan anses stå i konflikt med beslagsförbudsregeln (beslut 2006-12-21, dnr ÅM-A 2006/1152). Riksåklagaren anförde bl.a. följande.

text: ”Ändamålet med beslagsförbudsregeln är att skydda förtroligheten mellan vissa personkategorier, bland annat att tillgodose behovet av sekretess kring förhållandet mellan till exempel en advokat och dennes klient. Det finns därför i ett fall som det aktuella starka åklagaretiska skäl som talar mot att beslagtagna elektroniska dokument används inom ramen för en förundersökning då dokumenten är sådana att de i pappersform hade omfattats av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB. Skälen får anses vara så starka att de väger tyngre än det brottsbekämpande intresset. Vid en datorgenomgång ska i ett fall som det aktuella därför elektroniska dokument innehållande sådan information släckas ned (jfr riksåklagarens beslut den 6 mars 2002 i ärende 2001/0381). Om dokument har skrivits ut i pappersform skall de genast förstöras. Sådana handlingar eller motsvarande uppteckningar skall givetvis inte heller åberopas som bevis.

text: Det sagda innebär således att viss försiktighet måste iakttas vid en genomgång av en beslagtagen dator, del av en dator eller en kopierad hårddisk. Jag delar emellertid den uppfattning som åklagaren har anfört i ärendet, nämligen att en misstänkts invändning mot att vissa elektroniskt lagrade dokument används under en förundersökning, inte utan vidare kan godtas. För att en åklagare skall anses vara skyldig att beakta en sådan invändning får det emellertid anses vara tillräckligt med ett blygsamt mått av bevisning (jfr

text: NJA 1990 s. 537

text: ). Det är således möjligt – trots en invändning om motsatsen – att försöka klarlägga huruvida elektroniska dokument som påträffats i en beslagtagen dator utgör bevisning som kan användas i förundersökningen eller inte. Om en invändning mot användandet av dokumenten når upp till det nämnda beviskravet skall åklagaren genast avsluta utredningen rörande dokumenten. Ett pågående förhör angående denna fråga skall således omedelbart avbrytas.

text: Om det står klart att dokumenten eller fragmenten fortsättningsvis inte skall användas, skall dessa inte tas in i förundersökningsprotokollet. Det är med tillfredställelse som jag noterar att så heller inte har skett i ärendet.”

text: Särskilt om användning av tvångsmedel mot medieföretag

text: Det finns inte några särskilda bestämmelser som reglerar möjligheten att vidta tvångsåtgärder mot medieföretag. Det finns alltså inte lagstöd för att ta större hänsyn till intresset av anonymitetsskydd än som följer av reglerna i

text: rättegångsbalken

text: . I förarbetena omnämns dock husrannsakan eller avlyssning på en nyhetsredaktion som exempel på situationer där hänsynen till tredje mans intresse bör ha stor betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras (

text: prop. 1988/89:124 s. 28

text: Att åtgärden riktas mot en nyhetsredaktion eller liknande kan även få betydelse för frågan om vem som ska förordna om husrannsakan. Ett förordnande om husrannsakan meddelas enligt

text: 28 kap. 4 §

text: RB av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Om en husrannsakan kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet för den som åtgärden vidtas hos, bör åtgärden inte vidtas utan rättens förordnande, om det inte är fara i dröjsmål. Justitieombudsmannen (JO) har uttalat att husrannsakan på en tidningsredaktion inte utan angelägna tidsskäl bör företas utan rättens förordnande (JO 1975/76 s. 153).

text: I ett beslut den 29 augusti 2001 tog Göteborgs tingsrätt ställning till en begäran om husrannsakan hos TV4 m.fl. efter kravallerna vid EU-toppmötet i Göteborg i juni 2001. Tingsrätten fann att det fanns synnerlig anledning att anta att utredning om de påstådda brotten kunde vinnas genom husrannsakan och att det på grund härav i och för sig fanns skäl att bifalla framställningen. Begäran avslogs emellertid med hänvisning till att skälen för åtgärden inte uppvägde de allvarliga skador som kunde följa på denna. Tingsrätten konstaterade att det fanns anledning att anta att husrannsakan skulle ge tillgång till ett synnerligen vidlyftigt material, att en avgränsning skulle behöva göras och att sekretesskyddade uppgifter skulle få hanteras i stor utsträckning av dem som skulle genomföra åtgärden. En så brett utformad åtgärd som den aktuella medförde enligt tingsrätten att effektiviteten av sekretesskyddet kunde sättas i fråga.

text: I det här sammanhanget kan det nämnas att Europadomstolen i ett avgörande den 27 november 2007 har prövat om en husrannsakan hos en journalist i Belgien utgjorde en överträdelse av artikel 10 i Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Syftet med husrannsakan var att utreda om journalisten hade gjort sig skyldig till mutbrott genom att betala en EU-tjänsteman för viss information. Domstolen konstaterade att åtgärden hade vidtagits för att ta reda på vem som var journalistens källa och framhöll att källskyddet är en grundläggande förutsättning för yttrandefriheten. Domstolen fann att de belgiska myndigheternas skäl för den ifrågasatta åtgärden inte var tillräckliga för att motivera densamma. Åtgärden stred därmed mot artikel 10.

text: Den ovan nämnda utredningen om ett utökat anonymitetsskydd (

text: SOU 1976:36

text: ) presenterade ett förslag som innebar att reglerna i

text: 27 kap.

text: RB om beslag och i 28 kap. om husrannsakan skulle kompletteras med bestämmelser som tog sikte på behovet av skydd för anonymitetsintresset. Förslaget innebar att särskilda förutsättningar skulle gälla för beslag och husrannsakan i anonymitetsfallen, att åtgärden i dessa fall som regel skulle prövas av domstol och att anonymitetsintresset skulle bevakas av en särskild företrädare (anonymitetsombud). Vidare skulle enligt förslaget vissa särskilda regler gälla för förfarandet. Förslaget har som sagt inte genomförts.

text: Kopiering av beslagtagna handlingar

text: Beslagsreglerna i

text: 27 kap.

text: RB är tillämpliga endast på handlingar som har tagits i beslag, inte på kopior. Detta medför bl.a. att beslagsförbudsregeln i

text: 27 kap. 2 §

text: RB inte är tillämplig på kopior. Enligt

text: 27 kap. 6 §

text: RB kan den som har drabbats av ett beslag begära rättens prövning av beslaget. När beslaget väl har hävts är det dock inte längre möjligt att begära prövning, inte ens om polis eller åklagare har behållit kopior av de beslagtagna handlingarna (se

text: NJA 1977 s. 573

text: ). Med anledning härav har Högsta domstolen uttalat att en åtgärd av polisen att fotokopiera beslagtaget material för att sedan häva beslaget inte kan anses väl förenlig med grunderna för bestämmelserna om rätt att begära domstolsprövning av beslag. Det gäller om åtgärden inte grundas på önskemål eller medgivande från den som drabbas av beslaget (se

text: NJA 1988 s. 471

text: ). Polisrättsutredningen delade inte Högsta domstolens uppfattning i denna fråga och hänvisade till att svensk rättstradition bygger på principen att polisen får använda all information, oavsett på vilket sätt den har inhämtats. Utredningen påpekade dock att med hänsyn till behovsprincipen handlingar inte bör kopieras i större omfattning än som är nödvändigt för brottsutredningen (

text: SOU 1995:47 s. 197

text: f.).

text: Riksåklagaren har i ett beslut år 2002 uttalat sig om beslag och kopiering av information som finns lagrad på datormedium (RÅ-beslut 2002-03-06, dnr 2001/0381). Ärendet rörde ett beslag av en misstänkts dator som innehöll journalistiskt material (Alcalá-fallet). Enligt den misstänkte gällde meddelarskydd för materialet. Åklagaren beslutade om beslag av datorn. Statens kriminaltekniska laboratorium (SKL) framställde två kopior av hårddisken, en för att säkerställa att det kunde visas att åklagarmyndigheten inte hade manipulerat datorn och en för utredningsändamål. En genomgång av datorn gjordes med den misstänkte och dennes försvarare. Två dokument skrevs ut och togs i beslag. Beslaget av själva datorn hävdes.

text: Riksåklagaren konstaterade att det saknas särskilda regler för kopiering av beslagtaget material. Om det vid en husrannsakan där information söks i en dator uppkommer fråga om beslag, torde det i praktiken inte finnas någon annan möjlighet än att antingen ta datorn i beslag eller kopiera hårddisken. Enligt Riksåklagaren måste därvid självfallet reglerna om beslagsförbud beaktas. Kopiering av information från ett datormedium torde dock inte rättsligt skilja sig från kopiering av skriftliga handlingar. Kopior av beslagtaget material torde därför inte kunna omfattas av beslaget oavsett om det är skriftligt eller lagrat på datormedium. Riksåklagaren hänvisade till det ovan nämnda beslutet av Justitiekanslern angående beslag av ett videoband, i vilket frågan om överskottsinformation hade uppmärksammats, och anförde att Riksåklagaren delade Justitiekanslerns uppfattning att frågan om lagreglering av möjligheterna till kopiering av beslagtaget material borde övervägas. Riksåklagaren fann inte anledning att rikta kritik mot åklagaren vad avsåg handläggningen av beslagsfrågan, men gjorde tillägget att de två hårddiskar som hade kopierats från den misstänktes dator innehöll filer som torde omfattas av beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB och att i varje fall dessa filer borde, om möjligt, förstöras.

text: Justitiekanslerns överväganden

text: Brott mot efterforskningsförbudet?

text: Av

text: 1 kap. 2 §

text: YGL följer att det står var och en fritt att lämna uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggörande i ett radioprogram och i tekniska upptagningar såvida inte annat är föreskrivet i YGL (meddelarfrihet).

text: I

text: 2 kap. 4 § första stycket 3

text: YGL föreskrivs att myndigheter eller andra allmänna organ inte får efterforska den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 § såvida inte YGL medger åtal eller annat ingripande mot honom (det s.k. efterforskningsförbudet). För uppsåtlig efterforskning i strid med denna bestämmelse döms till böter eller fängelse i högst ett år (se

text: 2 kap. 5 §

text: YGL).

text: Stockholms tingsrätt har i sitt beslut beträffande beslaget av TS:s dator funnit att den undersökning för brottsutredningsändamål som har skett inte kan anses utgöra efterforskning i strid med efterforskningsförbudet. Vid en efterföljande proportionalitetsbedömning har dock tingsrätten tagit viss hänsyn till de intressen som motiverar efterforskningsförbudet. Efter överklagande har hovrätten instämt i tingsrättens bedömning och Högsta domstolen har inte funnit skäl att meddela prövningstillstånd.

text: En genomgång av anmälningarna och övriga handlingar i ärendena ger enligt Justitiekanslerns mening inte anledning att anta att det skulle ha förekommit någon uppsåtlig efterforskning av meddelare och att därmed något brott mot efterforskningsförbudet skulle ha skett. Inte heller finns det anledning att anta att beslagsbeslutet strider mot någon annan av YGL:s bestämmelser till skydd för meddelarfriheten. Någon förundersökning ska därför inte inledas.

text: Borde åklagaren ha låtit domstol avgöra frågan om husrannsakan?

text: Justitiekanslern har funnit anledning att ta upp den i rubriken nämnda frågan. Den har visserligen inte berörts i någon anmälan hit, men den har nämnts i debatten och har viss principiell och allmän betydelse.

text: Som tidigare har nämnts är en husrannsakan på en nyhetsredaktion ett exempel på en sådan situation där hänsynen till tredje mans intresse bör tillmätas stor betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras innan tvångsmedlet beslutas. Att åtgärden riktas mot en nyhetsredaktion kan också få betydelse för frågan om vem som bör fatta beslutet, åklagaren eller rätten. Om ett tvångsmedel kan antas bli av stor omfattning eller medföra synnerlig olägenhet, bör åtgärden enligt JO normalt inte vidtas utan rättens förordnande. Det gäller t.ex. en husrannsakan på en tidningsredaktion.

text: Husrannsakan i det aktuella fallet skedde visserligen hemma hos en person med stark anknytning till TV4 AB men inte på själva redaktionen. Frågan om husrannsakan borde göras torde med hänsyn till brottsmisstankens art och övriga omständigheter inte ha framstått som särskilt komplicerad eller på annat sätt svår. Husrannsakan kunde inte heller förväntas medföra någon synnerlig olägenhet. I sitt beslut gav åklagaren dessutom vissa anvisningar för att skydda dokument från eventuella källor i TS:s journalistiska verksamhet. Det kan sammantaget enligt min mening inte riktas någon invändning mot åklagaren för att hon själv gjorde den erforderliga proportionalitetsbedömningen och fattade beslutet om husrannsakan.

text: Beslag av datorer

text: Högsta domstolen har i rättsfallet

text: NJA 1981 s. 791

text: funnit övervägande skäl tala för att låta en bestämmelse om syn i

text: 39 kap. 5 §

text: RB, som rör skriftligt material, genom analogisk lagtolkning omfatta även filmupptagningar. I målet beträffande beslaget av TS:s dator har emellertid tingsrätten ansett att det, med hänsyn till att en dator kan innehålla en mycket stor mängd uppgifter och att uppgifterna kan vara av vitt skilda slag, skulle föra för långt att genom en analogisk lagtolkning låta bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfatta också all den information som finns i en dator. En annan sak är, som tidigare har nämnts, att ändamålet med förbudsregeln enligt tingsrätten bör tillmätas betydelse vid den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt

text: 27 kap. 1 § tredje stycket

text: RB. Hovrätten har inte haft någon annan uppfattning än tingsrätten.

text: Det har genom åren framförts olika åsikter i frågan om beslagsförbudet i

text: 27 kap. 2 §

text: RB är tillämpligt när beslag görs av datorlagrad information. Vissa har menat att regeln om beslagsförbud ska tillämpas analogt, medan andra haft motsatt uppfattning bl.a. med hänvisning till att det saknas behov av en sådan analogitillämpning.

text: Det måste ses som ett problem att det är oklart vad bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB omfattar och att åsikterna om regelns tillämplighet på datorlagrad information därför går isär. Bestämmelsen rör väsentliga intressen, då den syftar till att ge skydd åt bl.a. uppgiftslämnare till medieföretag.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det väsentligt för meddelarfriheten att skyddet för källor gäller oavsett vilket medium som informationen om källan finns på. Det betyder att den princip som uttrycks i

text: 27 kap. 2 §

text: RB bör gälla även för annat än skriftliga handlingar.

text: Det anförda innebär att lagstiftaren enligt Justitiekanslerns mening har anledning att se till att rättsläget klargörs och att meddelarskyddet därvid säkerställs. En möjlighet torde vara att i linje med vad som föreslås i

text: Ds 2005:6

text: klargöra att bestämmelsen i

text: 27 kap. 2 §

text: RB ska tillämpas även på elektroniska handlingar. I sammanhanget kan noteras att nuvarande beslagsregler i princip utgår från att det är föremål som tas i beslag, fastän det som är intressant ofta är vissinformation eller dess bärare. Det kan därför finnas skäl att tänka i delvis nya banor om bestämmelserna ses över. Man kan exempelvis tänka sig att beslag ibland får läggas på viss information på en dator men inte på datorn som sådan.

text: Genomsökning av vissa datorer

text: I ärendet aktualiseras också frågan hur meddelares anonymitet skyddas när polis och åklagare ska genomsöka en dator som har beslagtagits hos t.ex. en journalist.

text: 27 kap. 2 §

text: Kopiering av beslagtaget material

text: NJA 1977 s. 573

text: Frågan om jäv