avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 19 oktober 2006, kritik mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, City åklagarkammare i Stockholm, och Polismyndigheten i Stockholms län för långsam handläggning av en förundersökning.

text: Han uppgav att han mot sitt nekande dömts till fängelse för bl.a. grovt skattebrott och att han börjat verkställa straffet. I maj 2006 gjorde han en anmälan om bl.a. mened, grovt brott och övergrepp i rättssak sedan ett av vittnena vid ett samtal, som spelades in på band, förklarat att denne felaktigt pekat ut AA och en kamrat till denne som företrädare för ett bolag. Fem månader senare fick han beskedet att polisen fortfarande inte hade utsett någon utredare i ärendet.

text: Utredning

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende C11-13-6894-06 infordrades och granskades. Muntliga upplysningar inhämtades också från chefsåklagaren BB. Av utredningen framkom bl.a. följande.

text: AA dömdes den 15 april 2005 av Svea hovrätt för bokföringsbrott, grovt skattebrott och försvårande av skattekontroll. Den 8 juni 2006 inkom en anmälan om mened och anstiftan till mened till Ekobrottsmyndigheten. Av anmälan framgick att AA tillsammans med en kamrat stämt möte med vittnet CC den 30 mars 2006. Under samtalet berättade CC att han av två medtilltalade till AA blivit uppmanad att vittna falskt, vilket han sedermera gjorde. Samtalet spelades in på band.

text: Ärendet lottades den 22 juni 2006 in på åklagarkammaren. Den 7 augusti beslutades att förundersökning skulle inledas beträffande en av de misstänkta och att förundersökning inte skulle inledas beträffande en annan. Beträffande övriga tre misstänkta vidtogs ingen åtgärd vid detta tillfälle. I samband med att förundersökning inleddes påpekade åklagaren, då hon begärde biträde med utredningen, att ärendet omgående skulle tas om hand. Den 6 oktober 2006 inkom ytterligare en inspelning av ett samtal mellan AA:s kamrat och vittnet CC.

text: BB uppgav i november 2006 att en utredningsman nu var tillsatt och att denne fått utredningsdirektiv. På grund av att bedrägeriroteln skulle flytta kunde det dock dröja någon vecka innan han kunde vidta några utredningsåtgärder.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten och polismyndigheten som anmodades att lämna upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet och därvid särskilt redogöra för om det förhållandet att AA avtjänar fängelsestraff föranlett några särskilda överväganden beträffande ärendets prioritet.

text: Åklagarmyndigheten (genom vice överåklagare DD) inkom med ett remissvar, till vilket var bifogat yttranden av vice överåklagaren EE och chefsåklagaren BB.

text: BB uppgav bl.a. följande.

text: Anmälan inkom från Ekobrottsmyndigheten den 22 juni 2006. Jag hade semester denna dag men återkom i tjänst den 26 juni 2006 för att åter gå på semester från den 3 juli 2006. På grund av arbetsbelastning har jag först på eftermiddagen den 30 juni 2006 efter att ha fått ett telefonsamtal från FF (meddömd med AA) uppmärksammat ärendets karaktär. Jag tog telefonkontakt med utredaren GG, EBM, varvid det visade sig att det var han som skrivit anmälan. Eftersom detta var min sista arbetsdag innan semestern överlämnade jag ärendet till kammarledningen för att en bedömning skulle ske huruvida några brådskande åtgärder var påkallade. Den 31 juli var jag åter i tjänst. Jag hade telefonkontakt med åklagaren vid EBM HH samma dag. Den 7 augusti beslutade jag att inleda förundersökning rörande mened mot en av de anmälda personerna (CC) och att inte inleda förundersökning rörande mened mot en annan person. Det fanns ytterligare tre personer som var anmälda för anstiftan till mened. Jag avvaktade med beslut beträffande dessa. Samma dag expedierades mitt beslut till utredningsroteln vid Citypolisen. I skrivelsen hemställde jag att ärendet skulle tas om hand ”per omgående”.

text: Den 8 augusti inkom ett meddelande från polisen att ärendet skulle handläggas på bedrägeriroteln. Jag fick dock senare höra att man från utredningsroteln hört av sig till kammarledningen för att diskutera vid vilken enhet ärendet skulle handläggas och att man skulle återkomma till mig med besked. Jag har upprepade gånger ringt eller sökt olika befattningshavare inom polisen utan att få besked. I mitten av oktober visade det sig att ärendet skulle handläggas på bedrägeriroteln och ännu lite senare fick jag besked om vem som var utsedd att vara handläggare. Bedrägeriroteln skulle flytta i denna veva varför ytterligare tidsförluster uppkom, dock bara någon vecka. Därefter hölls förhör med AA den 10 november och, efter att försvarare förordnats, med CC den 28 november. Efter att CC var hörd gjorde jag bedömningen att brott inte kunde styrkas och lade den 5 december 2006 ned förundersökningen mot honom och beslutade samtidigt att inte inleda förundersökning mot övriga kvarstående anmälda personer för anstiftan till mened. AA har begärt överprövning av beslutet. Jag har inte vid något tillfälle under handläggningen funnit anledning att på grundval av de uppgifter som fanns ta initiativ till resningsförfarande eller liknande.

text: EE bekräftade bl.a. att hon tagit del av ärendet inför BB:s semester och uppgav att hon, efter att ha gått igenom handlingarna i akten, inte fann skäl att vidta någon omedelbar åtgärd. Tidsutdräkten för beslutet att inleda förundersökning ansåg hon i förevarande fall tveklöst vara godtagbar och uppgav att kritik i den delen i förekommande fall borde riktas mot kammarledningen.

text: DD angav följande.

text: Enligt

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Anmälan om mened inkom den 22 juni 2006. Beslut om att inleda förundersökning fattades den 7 augusti 2006. Av yttrandet framgår vilka bevekelsegrunder som föranlett att beslutet om förundersökning har dröjt. Såvitt kan bedömas har omständigheterna i detta fall varit sådana att det funnits godtagbart skäl till att beslutet om att inleda förundersökning inte har skett tidigare. Den handläggande åklagaren har uppgivit att hon efter det att beslut om förundersökning fattats i augusti 2006 och att direktiv givits har hon vid upprepade tillfällen ringt eller sökt olika befattningshavare inom polisen för att få besked om var och vem som skulle handlägga ärendet vid polisen. Först i mitten av oktober erhöll hon besked om var ärendet skulle handläggas och först något senare även av vem. Någon dokumentation av åklagarens kontakter synes inte ha skett. Enligt Åklagarmyndighetens mening bör åklagarens aktivitet som förundersökningsledare dokumenteras och då helst i diariet. Det kan ifrågasättas om inte åklagaren bort vänt sig till chefen för åklagarkammaren och informerat om situationen detta särskilt mot bakgrund av ärendet enligt Åklagarmyndighetens bedömning hade hög prioritet. När det gäller frågan om det förhållandet att AA avtjänar fängelsestraff bör föranleda särskilda överväganden beträffande ärendets prioritet är det Åklagarmyndighetens mening att ärendet har hög prioritet och då inte minst mot bakgrund av att anmälan om mened i förlängningen skulle kunna initiera ett resningsförfarande. Som sägs i yttrandet skulle om det under utredningens gång framkommit tecken på att den anmälda brottsligheten skulle kunna gå att bevisa den handläggande åklagaren haft att väcka frågan om resning hos Riksåklagaren. Tidpunkten härför är en bedömningsfråga men för att ge Riksåklagaren möjlighet att överväga om ett resningsförfarande skall inledas kan det vara lämpligt att i ett ärende av förevarande slag på ett tidigt stadium informera Riksåklagaren om situationen.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren JJ) gjorde följande bedömning.

text: Ärendet inkom till polismyndigheten den 8 augusti 2006 och överfördes den 14 augusti 2006 till utredningsroteln på City polismästardistrikt. Chefen för kriminalenheten på City polismästardistrikt vände sig då till EBM, för en diskussion om vilken myndighet som skulle utreda ärendet. Inom landets polismyndigheter har framarbetats en rutin vid handläggning av ärenden som rör brottet mened. Denna rutin innebär att en anmälan om mened skall utredas vid den myndighet och det polismästardistrikt som utrett det brott som låg till grund för den huvudförhandling inför domstol som föranlett misstanke att någon under ed lämnat osann uppgift eller förtigit sanningen. Rutinen har införts för att effektivisera brottsutredningen, dvs. att utredningen skall handläggas av det distrikt/avdelning som redan är insatta i ärendet. Med anledning av myndighetens gällande rutiner tog City polismästardistrikt kontakt med EBM. EBM hänvisade dock till att brottstypen mened inte låg inom myndighetens ansvarsområde och de avsåg därför inte att utreda ärendet. Under hösten 2006 inrättade polismyndigheten fyra särskilda rotlar för utredning av bedrägeribrott. Nu aktuellt ärende överfördes till City bedrägerirotel den 1 oktober 2006 och den 27 oktober 2006 lades ärendet ut på en utredningsman. Utredningsmannen har, innan något förhör överhuvudtaget kunnat hållas, tvingats sätta sig in i det omfattande skriftliga material som bifogats anmälan. Ett förhör med målsäganden har därför inte kunnat hållas förrän den 10 november 2006, två veckor efter det att utredningsman utsetts och cirka tre månader efter det att anmälan först inkom till myndigheten. Den inledande fördröjningen av handläggningen av ärendet föranleddes delvis av de diskussioner som hölls med EBM om vilken myndighet som skulle utreda ärendet. Ärendet överflyttades till den nyinrättade bedrägeriroteln i City den 1 oktober 2006. Dock lades ärendet inte ut på en handläggare förrän den 27 oktober 2006, nästan

text: fyra veckor senare. Myndigheten beklagar denna fördröjning. Det kan dock nämnas att den nyinrättade bedrägeriroteln flyttade till nya lokaler. Utredningsmannen har direkt satt sig in i det material som bifogats anmälan och därefter hållit förhör med målsäganden. Ett förhör hölls sedan med den misstänkte, varefter åklagaren meddelade beslut att förundersökningen skulle läggas ner. Ärendet har efter att handläggare utsetts den 27 oktober 2006 handlagts med högsta prioritet, med beaktande av att målsäganden dömts till brott och avtjänar ett fängelsestraff som delvis berör de gärningar som var föremål för utredningen. Polismyndighetens uppfattning är att utredningstiden i denna typ av ärenden skall, så långt detta är möjligt, begränsas. Myndigheten gör bedömningen att förundersökningen, från det att handläggare utsågs den 27 oktober 2006 till det att beslut om nedläggning av förundersökningen meddelades den 5 december 2006, har bedrivits så skyndsamt och effektivt som omständigheterna medgivit. Avslutningsvis vill polismyndigheten framhålla den synpunkt som framförts av City polismästardistrikt i ärendet, nämligen att samtliga ärenden som avser mened bör handläggas av den myndighet, inklusive EBM, som handlagt den tidigare brottsutredningen. En sådan utökning av de brottstyper som omfattas av EBM:s ansvarsområde skulle medföra en effektivisering av brottsutredningen då utredningen görs av den myndigheten som redan inledningsvis bäst känner till de särskilda omständigheterna i ärendet. AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned.

text: I

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB föreskrivs att när åklagare är förundersökningsledare får denne anlita biträde av polismyndighet. Av

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet.

text: Skyndsamhetskravet är givetvis av stor betydelse för förundersökningens effektivitet och det är även angeläget att straffet följer snarast efter brottet. Vilka krav som kan ställas på skyndsamhet under en förundersökning är emellertid till viss del beroende på förhållandena i det enskilda fallet. JO har i tidigare avgöranden uttalat att särskild skyndsamhet kan vara påkallad i fråga om mycket allvarliga brott eller när en dömd person avtjänar straff för att ansvarsfrågan skall kunna prövas innan frigivning sker (jfr JO 1980/81 s. 59 och JO 1962 s. 93).

text: Jag har i ett under våren 2007 avgjort ärende (JO:s dnr 3747-2005) uttalat att det också måste ställas särskilda krav på skyndsamhet när en anmälan kan innebära att nya bevis eller omständigheter föreligger som är ägnade att framkalla tvivel om en brottmålsdoms riktighet. Bakgrunden till detta är följande.

text: Riksåklagaren är den ende åklagare som är behörig att ansöka om resning avseende en hovrättsdom. Detta innebär bl.a. att det ankommer på denne, om en enskild som har fällts till ansvar för brott i en sådan dom i resningssyfte begär att utredningsåtgärder skall vidtas, att med utgångspunkt i den för åklagare gällande

text: objektivitetsprincipen ta ställning till om den avslutade förundersökningen skall återupptas. Det är givet att samma principiella skyldighet åvilar riksåklagaren om det genom polis och åklagares arbete framkommer nya uppgifter som kan ge anledning att ifrågasätta en brottmålsdoms riktighet. Min uppfattning är att den ordning som gäller fordrar att riksåklagaren intar en aktiv roll när en fråga om resning aktualiseras.

text: I beslutet uttalade jag vidare följande.

text: För att riksåklagaren skall kunna inta den aktiva roll som krävs åligger det därför, som jag ser det, polis och åklagare att, om nya omständigheter framkommer som ger anledning att ifrågasätta en straffdoms riktighet, informera riksåklagaren. Det är givetvis inte så att varje påstående om att någon är felaktigt dömd medför en skyldighet att underrätta riksåklagaren. I de brottsutredande myndigheternas arbete torde det inte sällan förekomma t.ex. obestyrkta påståenden om att vissa domar grundats på felaktiga förutsättningar, utan att det uppkommer sådant tvivel på domens riktighet att riksåklagaren behöver underrättas. Om det emellertid hos polis och åklagare, t.ex. inom ramen för en förundersökning, framkommer nya uppgifter som, om de efter utredning visar sig vara vederhäftiga, ger anledning att ifrågasätta en fällande brottmålsdoms riktighet, krävs att polis och åklagare med skyndsamhet utreder saken. Utredningen tjänar då ett syfte vid sidan av dem som anges i

text: 23 kap. 2 §

text: RB, där det stadgas bl.a. att under förundersökningen skall utredas vem som kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl föreligger för åtal mot denne. Den skall också försöka klargöra om det föreligger någon sådan uppgift som skall vidarebefordras till riksåklagaren för ställningstagande i frågan om det finns skäl för denne att återuppta förundersökningen i det dömda målet. Vilka krav på skyndsamhet från polis och åklagares sida som då kan ställas måste bli beroende av en prövning i det enskilda fallet. Starkare skäl att agera snabbt torde typiskt sett föreligga om den dömde är frihetsberövad eller inom kort skall påbörja verkställighet av ett fängelsestraff. Av betydelse kan också vara vilken grad av tvivel som kan antas uppkomma sedan de nya uppgifterna prövats. Är dessa sådana att de, om de verifieras, tydligt talar för att den fällande domen kan vara oriktig, måste naturligtvis stor kraft läggas på att utreda hur det förhåller sig.

text: I det aktuella fallet fick polismyndigheten och åklagaren genom anmälan angående bl.a. mened information om att AA avtjänade ett fängelsestraff med anledning av att han dömts för ekonomisk brottslighet och att ett av vittnena uppgett att han i sitt vittnesmål ljugit om sina kunskaper om AA:s roll i bolaget. Vittnets redogörelse för detta hade spelats in på band. Bandet och anmälan var omständigheter som i någon utsträckning var ägnade att väcka tvivel rörande brottmålsdomens riktighet.

text: Det tvivel som dessa förhållanden kunde ge upphov till var dock enligt min mening inte av sådan styrka att det kan anses ha uppkommit en skyldighet för de lokala brottsutredande myndigheterna att direkt vidarebefordra uppgifterna till riksåklagaren. Skulle det däremot under utredningen ha visat sig att uppgifterna i anmälan var riktiga hade detta utgjort en omständighet som gett anledning att informera riksåklagaren. Mot bakgrund härav, och i enlighet med det ovan förda resonemanget, anser jag att polis och åklagare i förevarande fall borde ha bedrivit utredningen med särskild skyndsamhet, inte minst med hänsyn till att AA redan avtjänade ett fängelsestraff då anmälan om mened gjordes.

text: Av utredningen har framkommit att det dröjde från den 22 juni 2006 till den

text: 7 augusti 2006 innan beslutet att inleda förundersökning fattades. Eftersom

text: BB skulle gå på semester överlämnade hon den 30 juni 2006 ärendet till kammarledningen för en bedömning av om någon åtgärd omedelbart fordrades. EE fann att så inte var fallet. Mot bakgrund av de speciella förhållandena i detta ärende – misstanken om att det kunde föreligga en omständighet som gav anledning att betvivla en hovrättsdoms riktighet och att AA var frihetsberövad – kan man ifrågasätta denna bedömning. Enligt min mening borde beslut ha kunnat fattas tidigare än som kom att ske.

text: Sedan beslut om att inleda förundersökning fattats i augusti dröjde det närmare tre månader innan någon handläggare som vidtog utredningsåtgärder i ärendet tillsattes hos polismyndigheten. Detta trots att BB angett att ärendet skulle tas om hand ”per omgående”. Det är naturligtvis inte acceptabelt, även om en omorganisation skedde och polisen förde en diskussion med EBM om huruvida ärendet skulle utredas där.

text: Av utredningen har också framkommit att BB har sökt kontakt med olika befattningshavare vid polisen för att skaffa sig information om ärendets handläggning där. När ett ärende bör utredas med särskild skyndsamhet är det givetvis av vikt att en åklagare, som BB också gjort, följer upp de besked som ges. Hon borde emellertid, som Åklagarmyndigheten anfört, ha dokumenterat dessa kontakter.

text: Vad AA härutöver anfört och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Fråga om arbetslöshetskassorna är skyldiga att vara tillgängliga per epost

org: jo

text: I en anmälan till JO klagade AA på Arbetslöshetskassan Alfa (Alfa-kassan). Hon uppgav bl.a. att hon under de senaste tre veckorna hade försökt att nå Alfa-kassan per telefon ett hundratal gånger men aldrig nått fram. Då hon försökte att skicka ett e-postmeddelande, visade det sig att kas san har lagt ned sin e-postsvarstjänst för att fokusera sina resurser på att svara i telefon.

type: stycke

text: Utredning

type: rubrik

text: Alfa-kassan anmodades att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: Kassaföreståndare BB och försäkringsledare CC gav in

text: Alfa-kassans remissvar av vilket framgick följande.

text: Alfa-kassan är öppen för anslutning av alla yrkeskategorier på arbetsmarknaden. Härutöver har Alfa-kassan regeringens uppdrag att betala ut grundersättning till dem som inte är anslutna till någon a-kassa. Kassan har haft begränsade möjligheter att skaffa resurser och anställa tillräckligt med personal med de medel staten betalat till Alfa-kassan för verksamheten med grundersättning. Genom att avtalet med staten ändrades från den 1 januari 2005 har Alfa-kassan numera bättre möjligheter att förstärka och satsa på service och tillgänglighet. AA, som anslöt sig till Alfa-kassan den 1 oktober 2005, in kom med en anmälan om arbetslöshet den 14 oktober 2005. Efter det att ansökan kompletterats vid två tillfällen fattades beslut i ärendet den 1 december 2005. Vad avser AA:s ytterligare kontakter med kassan har hon enligt en tjänsteanteckning haft telefonkontakt med kassan den 22 november 2005. Kassan har under år 2005 haft ett kraftigt ökat inflöde av ärenden. Till följd härav ökade handläggningstiderna, vilket i sin tur genererade ett ökat antal telefonförfrågningar och hög belastning på telefonin. Tillgängligheten blev därmed sämre för den enskilde. I anledning härav valde kassan att koncentrera handläggarresurserna till ersättningsärenden i syfte att därigenom åtminstone på sikt minska belastningen på telefonin. Under augusti–september anställdes 25 personer som extra telefonipersonal för att besvara enklare försäkringsfrågor. Kassans 25 telefonlinjer är för närvarande öppna och bemannade kl. 09.00–12.00 och 13.00– 15.00 och kommer fr.o.m. den 1 februari att vara öppna mellan kl. 09.00 och 15.00. Antalet samtal som kan köplaceras kommer då också att utökas. De redan vidtagna åtgärderna har medfört kortare kötider och tillgängligheten per telefon ligger på 20

text: % av antal påringningar. De planerade åtgärderna torde förbättra situationen ytterligare. Vidare har handläggningstiderna kortats och låg strax före julhelgen på fem arbetsdagar. Inför midsommaren 2005 stängdes tillsvidare e-postadressen post@alfakassan.se. Detta innebär emellertid inte att all e-post är stängd. All övrig e-postverksamhet fungerar som tidigare och har även byggts ut under året. En meddelandeservice via den s.k. Internetkassan har vidare öppnats under det gångna året, till vilken för närvarande ca 20 000 personer har till gång. Stängningen av den nämnda e-postadressen annonserades på kassans hem sida och personer som använt sig av kassans e-postadress har i svarsform hänvisats till alternativa kontaktvägar […].

text: Bakgrunden till att kassan valde att tills vidare stänga den aktuella e- postadressen var följande. Adressen post@alfakassan.se var öppen för frågor i försäkringsärenden inte bara för personer anslutna till kassan utan även för allmänheten. En stor andel av de frågor som mottogs och besvarades avsåg därför inte kassans ärenden. Arbetet med denna e-post blev därför mycket betungande och resurskrävande. Åtta handläggare var avsatta enbart för att administrera e-post och behov av ytterligare personalförstärkning förelåg. Enligt kassans erfarenhet föranleder en besvarad förfrågan via e-post ytterligare frågor. Kommuniceringen i det enskilda ärendet blir därigenom splitt rad, vilket medför att överblickbarheten av frågor och svar blir dålig. Härtill kommer att möjligheterna att lämna korrekt information begränsas av att frågorna till följd av försäkringens komplexitet ofta är oklara. Det är dessutom vanligt att samma person både ringer och sänder e-post i samma ärende, varför ett svar per e-post redan kan ha avgivits per telefon. Genom att stänga den aktuella e-postadressen koncentrerades handläggar resurserna i likhet med vad ovan beskrivits beträffande telefonin till ersättningsärendena vilket medförde kortare handläggningstider. Kassan avser emellertid att den 1 februari öppna en effektivare och modifierad form av den tidigare e-postadressen för försäkringsfrågor med fler riktade adresser och med inriktning mot telefonsvar när detta är mest rationellt. – – –

text: Avslutningsvis vill kassan vad gäller kassans skyldighet att vara tillgänglig anföra att kassan, oaktat arbetslöshetskassorna inte utgör myndigheter och därmed inte är skyldiga att följa

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser i sin ärendehantering, alltid strävar efter att följa

text: förvaltningslagens

text: handläggningsregler i enlighet med kommentarerna i den av Inspektionen för arbetslöshetskassorna utarbetade handboken ”Regelbok för arbetslöshetskassor”.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Det kan nämnas att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) här efter i en rapport den 14 juli 2006 till regeringen behandlat bl.a. frågan om Alfa-kassans tillgänglighet. I rapporten konstateras bl.a. att kassan hade stängt sin e-postadress i syfte att frigöra personal för handläggningen, att kassan i juli 2005 lämnat en åtgärdsplan i frågan i vilken kassan bl.a. angett att den kommer att mer långsiktigt se över bemanning etc. vad avser telefontjänst och e-post samt att möjligheten att skicka e-post till kassan öppnades igen i februari 2006. (Se rapport 2006:16 Kostnadsutvecklingen för anslaget 22:8 ap.3, Bidrag till administration av grundbeloppet.)

text: I ett beslut den 20 november 2006 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: JO har till främsta uppgift att utöva tillsyn över att myndigheter och deras befattningshavare efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter och står därför under JO:s tillsyn endast till den del deras verksamhet innefattar myndighets utövning. Kassornas handläggning av ärenden om ersättning är exempel på sådant som kan bli föremål för JO:s granskning (se JO:s ämbetsberättelse 1977/78 s. 242).

text: Frågor som rör arbetslöshetskassornas tillgänglighet dvs. enskildas möjlighet att komma i kontakt med kassan avser normalt inte myndighetsutövning. För att kassorna skall kunna fullgöra sina uppgifter med ersättningsärendena är det emellertid nödvändigt att de kan nås i dessa avseenden. Sådana kontakter kan enligt min mening hänföras till myndighetsutövningen.

text: AA har också anfört att det varit svårt att komma fram till kassan på telefon. I vilken närmare utsträckning som Alfa-kassan bör vara tillgänglig på telefon är emellertid en resursfråga som jag inte kan uttala mig om.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Kritik mot Försäkringskassan för att bl.a. ha underlåtit att fatta ett beslut om sjukpenning

sammanfattning: I detta beslut uttalas bl.a. att Försäkringskassans beslut att fastställa en persons sjukpenninggrundande inkomst (SGI) till noll kronor är detsamma som att konstatera att hon eller han inte har rätt till sjukpenning och att det saknas anledning för Försäkringskassan att meddela detta i skilda beslutshandlingar trots att det formellt är fråga om två skilda beslut. Dock betonas vikten av att beslutsmeddelandet utformas så att det tydligt framgår både att och varför den enskilde inte är berättigad till den förmån som han eller hon har sökt. Motsvarande uttalande har gjorts tidigare, se JO:s beslut den 12 januari 2011 (dnr 6617-2009). I förevarande fall kritiseras Försäkringskassan för att överhuvudtaget inte ha fattat något beslut om den försäkrades rätt till sjukpenning.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 augusti 2010, klagade AA på Försäkringskassans hantering av hennes ärende om sjukpenning och anförde bl.a. följande. Hon uppbar tre fjärdedels sjukpenning när hon i mars 2010 själv skaffade en praktikplats på två timmar om dagen. Hon informerade både Försäkringskassan och Arbetsförmedlingen om detta och fick beskedet att det inte skulle vara några problem. Månaden efter fick hon aktivitetsstöd motsvarande två timmar om dagen men ingen sjukpenning. Hon kontaktade Försäkringskassan och fick först då upplysningen att aktivitetsstöd och sjukpenning inte kan utgå samtidigt. Anledningen till det var, enligt den handläggare hon talade med, att Försäkringskassans och Arbetsförmedlingens datorsystem inte går att samköra. Till följd av den felaktiga informationen ”att det inte skulle vara några problem” kom hon att stå utan ersättning i nästan tre månader. Hon blev också tvungen att göra en ny ansökan om den sjukpenning som hon tidigare varit beviljad. Försäkringskassan har upplyst henne om att den nya ansökan kommer att avslås.

text: Utredning

text: Försäkringskassans handlingar i ärendet hämtades in och granskades. Föredraganden i ärendet inhämtade även muntliga upplysningar från Försäkringskassan. Myndigheten anmodades därefter att yttra sig över det som ditintills hade framkommit av utredningen samt över vad AA anfört i sin anmälan.

text: I sitt remissvar den 21 januari 2011 anförde Försäkringskassan följande.

text: Bakgrund

text: Yttrandet avser handläggning som skett innan

text: socialförsäkringsbalken

text: infördes. Nedan angivna aktuella bestämmelser avser den lagstiftning som gällde när handläggningen skedde. Även det redovisade interna styrdokumentet var det som gällde då.

text: Arbetsmarknadsstyrelsens författningssamling (AMSFS) 2007:36 I 9 § anges att helt aktivitetsstöd eller utvecklingsersättning kan komma i fråga för t.ex. personer som av hälsoskäl inte bedöms kunna delta i insatsen på heltid. Sådan deltid ska omfatta minst två timmar/dag och Försäkringskassan ska meddelas omfattningen. Den som är sjukskriven med sjukpenning och avses delta i ett program på deltid ska anvisas programmet på heltid. Försäkringskassan lämnar då den anvisade helt aktivitetsstöd eller utvecklingsersättning. Rätten till sjukpenning upphör samtidigt eftersom den sjukpenninggrundande inkomsten blir vilande under programtiden.

text: Lagen (

text: ) om allmän försäkring (AFL) Under tid som en försäkrad deltar i ett arbetsmarknadspolitiskt program och får aktivitetsstöd eller utvecklingsersättning är den sjukpenninggrundande inkomsten och eventuell årsarbetstid vilande enligt

text: 3 kap. 5 § tredje stycket 1

text: –3 AFL och

text: 2 a §§

text: förordningen (

text: ) om tillämpning av vissa skyddsbestämmelser för sjukpenninggrundande inkomst. I

text: 3 kap. 7 §

text: anges att sjukpenning utbetalas vid sjukdom som nedsätter den försäkrades förmåga att arbeta med minst en fjärdedel. Vid bedömning av om sjukdom föreligger ska bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och andra liknande förhållanden. Under de första 90 dagarna bedöms arbetsförmågan i förhållande till ordinarie arbete. Under dag 90–180 ska Försäkringskassan även beakta om den försäkrade kan försörja sig efter omplacering till annat arbete hos arbetsgivaren. Från och med dag 180 ska beaktas om den försäkrade kan försörja sig själv genom förvärvsarbete på den reguljära arbetsmarknaden i övrigt eller genom annat lämpligt arbete som är tillgängligt för den försäkrade. När det ska beräknas hur länge en försäkrad haft nedsatt arbetsförmåga ska sjukperioder läggas samman om den försäkrade arbetat mindre än 90 dagar mellan sjukperioderna.

text: Gränssnitt och samverkan mellan aktivitetsstöd/utvecklingsersättning och övrig verksamhet inom Försäkringskassan (IM 2009:121) Informationsmeddelande (IM) är stöddokument som ger stöd vid tillämpningen av försäkringen eller i administrativa frågor. I ovan angivna IM anges att när en person som är sjukskriven anvisas av Arbetsförmedlingen till ett arbetsmarknadspolitiskt program med rätt till aktivitetsstöd/utvecklingsersättning, ska sjukpenning inte längre betalas ut. Om ärendet t.ex. handläggs på ett lokalt försäkringscenter (LFC) så är det personlig handläggare inom sjukförmåner som kontaktar deltagaren. Impulsen till samtalet lämnas av försäkringshandläggare Aktivitetsstöd via journal i sjukpenningärendet i det elektroniska ärendehanteringssystemet (ÄHS), om sådant finns när aktivitetsstödsärende påbörjas. I de fall utbetalning av sjukpenning redan har gjorts ska försäkringsutredare vid Tidig bedömning sjukpenning, alternativt personlig handläggare inom sjukförmåner, bedöma om sjukpenning har betalats ut felaktigt. Om så har skett ska blankett FK 8460 upprättas och överlämnas för återkravsutredning hos NFC Stockholm Klara.

text: Utredning

text: Försäkringskassans interna utredning med anledning av JO:s begäran om yttrande visar följande. När AA:s sjukfall startade den 1 april 2009 hade hon en anställning och arbetade sex timmar per dag. Hon hade då tidigare varit sjukskriven under annan diagnos, vilket medförde att dag 180 i rehabiliteringskedjan inföll den 23 maj 2009. På begäran om sjukpenning, undertecknad den 5 maj 2009, angav AA att hon skulle kunna arbeta mer trots sjukdomen om hon fick andra arbetsuppgifter, och att hon hade ett nytt arbete (kontorsarbete i annat företag) på gång i augusti 2009. Vid första sjukpenningrättsbedömningen den 11 maj 2009 tillämpade handläggaren särskilda skäl, eftersom hon bedömde att AA skulle vara åter i arbete/börja nytt arbete innan dag 365. Den 13 maj 2009 ringde AA till handläggaren och berättade att hon blivit uppsagd från sitt arbete från och med den 15 juni 2009. Enligt den första planen för återgång i arbete, som upprättades den 4 juni 2009, räknade AA med att stå till arbetsmarknadens förfogande från den 7 juli 2009. Läkarintyg på fortsatt sjukskrivning inkom dock successivt under hela hösten. Den personliga handläggaren hade flera kontakter med AA som uppgav att den nya arbetsgivaren sagt att hon skulle få arbetet. Starten av den planerade verksamheten dröjde dock. På läkarintyget, utfärdat den 18 september 2009, angav läkaren under aktivitetsbegränsningar att AA väntade på en deltidsanställning, preliminärt med start den 1 november. Enligt reviderad plan för återgång skulle hon börja arbeta två timmar per dag hos Svensk Säkerhetssystem AB från och med den 1 januari 2010. Från och med den 1 januari 2010 blev AA sjukskriven motsvarande tre fjärdedelar. Handläggaren godkände den 11 januari 2010 rätt till tre fjärdedels sjukpenning trots att AA enligt uppgift snart skulle börja arbeta två timmar per dag. Detta pekade på att hon hade en arbetsförmåga som översteg en fjärdedel av den fastställda årsarbetstiden (normalarbetstid sex timmar per dag). Läkarintyg på tre fjärdedels sjukskrivning för tiden 1 mars–30 april 2010 inkom den 25 februari. Handläggaren bedömde sjukpenningrätten den 26 februari. Enligt journalanteckning var planeringen då att AA skulle börja arbetspraktik två timmar per dag från och med den 1 mars 2010. Enligt journalanteckning den 7 april 2010 ringde AA till handläggaren och meddelade att hon inte fick det utlovade arbetet. Hon hade istället den 1 april börjat arbetspraktik via Arbetsförmedlingen, och hon var beviljad aktivitetsstöd till och med 31 maj 2010. Handläggaren noterade att AA eventuellt skulle stå till arbetsmarknadens förfogande på heltid från maj 2010, men att hon inte klarade att stå eller gå längre tid och därför behövde ett varierat lättare arbete. Först den 20 april 2010 fick handläggaren kontakt med arbetsförmedlare och påtalade att AA var sjukskriven på tre fjärdedelar samtidigt som aktivitetsstöd beviljats. Handläggaren ställde frågan om inte AA skulle ha helt aktivitetsstöd eftersom sjukpenning och aktivitetsstöd inte kan betalas ut samtidigt. Den 27 april meddelade Arbetsförmedlingen att AA blivit anvisad programmet på heltid. Den 28 april ringde handläggaren till AA och informerade henne om att hon skulle få helt aktivitetsstöd. Handläggaren informerade även om att den sjukpenning som hade betalats ut för tiden 1–20 mars kunde komma att krävas tillbaks. Sjukfallet avslutades. Begäran om aktivitetsstöd för mars månad 2010 inkom den 1 april. Handläggaren inom aktivitetsstöd gjorde utbetalning den 10 april och noterade i journalen för aktivitetsstöd att tre fjärdedels sjukpenning hade utbetalats till och med den 20 mars. Försäkringskassan meddelade den 28 april beslut om helt aktivitetsstöd för tiden 1 mars–31 maj. Aktivitetsstöd betalas ut fem dagar per vecka, medan sjukpenning betalas för alla dagar. Per månad medförde helt aktivitetsstöd 13 020 kronor för 21 dagar. Hel förlängd sjukpenning skulle ha genererat 13 950 kronor för 31 dagar.

text: Beloppen är angivna före skatt. Aktivitetsstöd för april månad betalades ut den 17 maj och för maj månad den 16 juni. Sedan arbetsmarknadsåtgärden upphört kontaktade AA den 14 juni 2010 Försäkringskassan per telefon. Hon hade då inte varit berättigad till sjukpenning under tre månader. Hon informerades om att det därför blev fråga om en ny sjukperiod, och att hon måste fylla i en ny begäran om sjukpenning. Begäran om sjukpenning inkom den 30 juni. Handläggare tidig bedömning kommunicerade AA om avslag den 11 augusti 2010. Handläggaren begärde yttrande från försäkringsmedicinsk rådgivare med anledning av det intyg som inkom från behandlande läkare. Efter förnyad kommunicering begärde AA anstånd att få komma in med synpunkter. Den 13 september 2010 fattade handläggaren beslut om avslag på begäran om sjukpenning från den 1 juni 2010. Under handläggningstiden hade AA haft ett flertal kontakter med såväl handläggare tidig bedömning, tidigare personlig handläggare, områdeschef BB och enhetschef CC. AA begärde den 16 september 2010 omprövning av beslutet. Beslut efter omprövning, meddelat den 21 oktober 2010, medförde ingen ändring. Beslutet är inte överklagat till förvaltningsrätten.

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Det är Arbetsförmedlingen som fattar beslut om arbetsmarknadsåtgärd och i vilken omfattning den försäkrade ska delta. AA borde redan från början ha blivit anvisad programmet på heltid. Av Försäkringskassans interna gränssnittsdokument IM 2009:121 framgår att handläggare av aktivitetsstöd ska notera i sjukpenningärendet om en försäkrad, som anvisats ett arbetsmarknadspolitiskt program, är sjukskriven. Anledningen till att sjukpenning inte kan utges när en person deltar i arbetsmarknadsprogram med aktivitetsstöd är att den sjukpenninggrundande inkomsten (SGI) är vilande under denna period. Beslut om vilande SGI fattas av handläggare hos Försäkringskassan. Av ett beslut om vilande SGI framgår även att det innebär att sjukpenning inte kan betalas ut. I gränssnittsdokumentet anges dock inte att den personliga handläggaren ska skapa ett SGI-ärende och lämna till handläggare särskilt utredningskrävande SGI, vilket handläggaren i det aktuella ärendet inte heller gjorde. Handläggaren bedömde inte att det krävdes något beslut om vilande SGI eftersom AA fick ett nytt beslut om helt aktivitetsstöd på i princip samma ersättningsnivå som för sjukpenningen. Försäkringskassan kommer här att överväga behov av ändrade rutiner. Enligt

text: förvaltningslagen

text: ska en myndighet ge information och vägleda den enskilde. Som framgår av redovisningen ovan förväntade sig handläggaren att AA skulle övergå till att vara arbetssökande istället för sjukskriven. Läkarintyg för perioden 24 april–31 juli 2010 inkom till Försäkringskassan den 28 april 2010 – samma dag som beslut om helt aktivitetsstöd för tiden 1 mars–31 maj 2010 meddelades. Försäkringskassans uppfattning är att det bästa hade varit att den personliga handläggaren vid telefonsamtalet den 28 april 2010 hade informerat AA om att hon måste sjukanmäla sig på nytt för att kunna få sjukpenning efter det att arbetsmarknadsåtgärden avslutats. Försäkringskassans absoluta målsättning är att lika fall ska behandlas lika. Det är mycket olyckligt att bedömningen av AA:s olika sjukperioder skiljer sig åt. Bedömning av rätten till sjukpenning görs för den period som ett läkarintyg avser. Bedömning av rätten till sjukpenning är en tjänstemannabedömning och kan därmed bli olika. Det är endast i de fall då en handläggare bedömer att rätt till sjukpenning inte föreligger som underlaget ska kvalitetssäkras före beslut. Försäkringskassan bedömer att sjukpenningrättsbedömningen under det första sjukfallet påverkades av uppgiften om att AA snart skulle få ett arbete och/eller skulle vara arbetssökande, vilket hade inneburit att sjukfallet hade avslutats.

text: Försäkringskassan har ett mål som innebär att beslut ska fattas inom 30 dagar efter det att begäran om sjukpenning inkommit. Försäkringskassan konstaterar att målsättningen inte uppfyllts i detta fall, vilket djupt beklagas. Försäkringskassan beklagar också de olägenheter som AA utsatts för på grund av bristande information om vilka regler som gäller i och med överlämnande till Arbetsförmedlingen för arbetslivsintroduktion. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Den 1 januari 2011 trädde

text: socialförsäkringsbalken

text: , SFB, i kraft. SFB samlar och ersätter flertalet av de tidigare socialförsäkringsförfattningarna. I förevarande ärende tillämpas dock den tidigare lagstiftningen. Bristande information Av utredningen framgår att Försäkringskassans information till AA har varit bristfällig. När AA den 7 april 2010 kontaktade Försäkringskassan och talade om att hon beviljats aktivitetsstöd under sin praktik, borde hon ha fått tydlig information om på vilket sätt det skulle påverka hennes SGI och framtida rätt till sjukpenning.

text: Underlåtenheten att meddela beslut om SGI och sjukpenning För rätt till sjukpenning krävs att den försäkrades SGI uppgår till minst 24 procent av gällande prisbasbelopp (3 kap. 1 § lagen [1962:381] om allmän försäkring, AFL).

text: SGI är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad tills vidare kan antas få för eget arbete. Om en försäkrad som redan har en fastställd SGI gör ett förvärvsavbrott och inkomsten därmed upphör, medför detta som huvudregel också att SGI:n upphör. Det finns emellertid undantag som innebär att den försäkrade kan få behålla sin SGI vilande under ett förvärvsavbrott, detta gäller t.ex. under tid som den försäkrade får aktivitetsstöd. En vilande SGI kan inte ligga till grund för sjukpenning men aktiveras igen när anledningen till förvärvsbrottet har upphört. Den som endast har en vilande SGI uppfyller därmed inte det grundläggandet kravet i 3 kap. 1 § AFL och har därför inte rätt till sjukpenning.

text: Av utredningen i ärendet framgår att Försäkringskassan inte fattade något beslut om vilande SGI i samband med att AA erhöll aktivitetsstöd. Försäkringskassan meddelade inte heller något separat beslut om att hennes rätt till sjukpenning hade upphört. Jag har i ett tidigare beslut den 12 januari 2011 (dnr 6617-2009), uttalat att det inte är nödvändigt att utfärda två separata beslutshandlingar i de fall ett beslut om SGI innebär att yrkad ersättning inte kan beviljas. Formellt är det emellertid fråga om två skilda beslut och det är viktigt att beslutsmeddelandet utformas så att det tydligt framgår både att och varför beslutet om SGI innebär att den enskilde inte är berättigad till den förmån som han eller hon har sökt. I förevarande fall har Försäkringskassan överhuvudtaget inte fattat något beslut om AA:s rätt till sjukpenning fr.o.m. den 1 mars 2010. Jag är mycket kritisk till Försäkringskassan handläggning i denna del.

text: Handläggningen av det senare sjukpenningärendet Jag vill inledningsvis upplysa om att JO som regel inte uttalar sig i sak- och bedömningsfrågor. Jag kommer därför inte att uttala mig om bedömningen av AA:s rätt till sjukpenning.

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran om sjukpenning fr.o.m. den 1 juni 2010 inkom till Försäkringskassan den 30 juni 2010. Beslut i ärendet fattades den 13 september 2010. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick således till två och en halv månad vilket är en väl lång tid. Försäkringskassan kan inte undgå kritik för sitt dröjsmål.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

title: Anmälan mot Diskrimineringsombudsmannen angående långsam handläggning m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 augusti 2010, anförde AA i huvudsak att hon den 11 oktober 2009 inkom med en anmälan till Diskrimineringsombudsmannen (DO) och att beslut i ärendet vid tidpunkten för anmälan ännu inte fattats.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till DO för yttrande. DO BB anförde i remissvar den 19 oktober 2010 bl.a. följande.

text: Handläggning av ärenden som rör arbetslivet

text: Ärenden som rör arbetsliv kan gälla såväl förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare som ärenden som rör arbetsmarknadspolitisk verksamhet och arbetsförmedling. För de ärenden som gäller förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare gäller de särskilda preskriptionsreglerna i lagen om anställningsskydd, annan arbetsrättslig lagstiftning och kollektivavtal. Dessa är regelmässigt korta och tvingar handläggare att göra prioriteringar i förhållande till andra ärenden inom arbetslivet, där

text: diskrimineringslagens

text: tvååriga preskription gäller. Detta medför att handläggningen av ärenden som rör bland annat Arbetsförmedlingen och där det är längre preskriptionstider inte handläggs lika skyndsamt.

text: Handläggning av det aktuella ärendet

text: AA har upplevt sig könsdiskriminerad av arbetsförmedlingen. Hennes anmälan till DO inkom den 11 oktober 2009. Den 23 oktober fick hon en begäran att komplettera sin anmälan. Därefter har e-postväxling skett mellan henne och DO, liksom kontakter via telefon under perioden den 23 oktober 2009 - den 24 augusti 2010. Av dagboken i ärendet, ANM 2009/1871, framgår att en e-post med begäran om komplettering skickats till anmälaren den 23 oktober 2009 och att ansvarig handläggare därefter haft upprepade och regelbundna kontakter med anmälaren. De händelser som noterats i diariet är inkommande eller expedierade handlingar, liksom övriga kontakter som haft betydelse för ärendets handläggning.

text: Det eventuella brott mot

text: diskrimineringslagen

text: som anmälts till DO preskriberas i oktober 2011. Det föreligger därmed ingen risk för preskription. Ett beslut att inte gå vidare i AA:s ärende fattades den 27 augusti 2010. Det skickades till henne och ärendet avslutades.

text: DO:s bedömning

text: Skälet till den relativt långa handläggningstiden har DO redovisat på föregående sida. DO kan hålla med om att handläggningen tagit lång tid, men anser mot bakgrund av det anförda att den ändå är rimlig. DO beklagar att anmälaren uppfattat att ett ställningstagande var nära förestående och att det sedan dröjde. DO:s akt i ärendet inhämtades och granskades. Därefter yttrade sig AA över remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska ett ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Detta innebär bl.a. att en myndighet har ett ansvar för att driva sina ärenden framåt.

text: Av utredningen framgår att AA:s anmälan till DO inkom den 11 oktober 2009. Det dröjde därefter drygt tio månader, varav DO förhöll sig helt passiv i sju, innan beslut i ärendet fattades den 27 augusti 2010. DO förtjänar kritik för den utdragna handläggningen.

text: Jag noterar att DO i sitt remissvar har anfört att e-postväxling, liksom kontakter via telefon, skett mellan AA och DO under perioden den 23 oktober 2009 - den 24 augusti 2010 och att detta varit skälet till den långa handläggningstiden. DO:s uppgift är anmärkningsvärd då det av dokumentationen i ärendet framgår att några utredningsåtgärder inte vidtogs av DO efter den 11 januari 2010. Däremot kontaktade AA myndigheten vid ett flertal tillfällen, bl.a. den 25 maj, den 3 augusti och den 19 augusti 2010, och efterfrågade besked i ärendet. Återkoppling från DO till AA skedde emellertid först den 20 augusti 2010. Det kan konstateras att myndigheten borde ha lämnat AA någon form av besked långt tidigare. Genom att inte återkomma till AA inom rimlig tid har DO åsidosatt den serviceskyldighet som enligt

text: 4 § förvaltningslagen

text: ålegat myndigheten. Detta är självfallet inte acceptabelt. DO förtjänar kritik också i denna del.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Integritet Samtycke Sekretess

title: Kritik mot Socialnämnden i Sollentuna kommun för utformningen av ett hyreskontrakt

sammanfattning: Ett hyreskontrakt som tecknas mellan socialförvaltningen i Sollentuna kommun och den som har beviljats bistånd för boende på ett korttidsboende inom kommunen innehåller klausuler som bl.a. ger personalen rätt att undersöka den boendes rum och vid misstanke om brott tillkalla polis. JO, som på flera punkter ifrågasätter utformningen av kontraktet, konstaterar att nämnden inte förefaller ha uppmärksammat vare sig regeringsformens bestämmelser om skydd mot husrannsakan, hyreslagens bestämmelser eller bestämmelserna om sekretess mellan myndigheter. JO förutsätter att nämnden ser över kontraktet och anpassar det till gällande bestämmelser.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA och BB klagomål mot Åkerbo korttidsboende i Sollentuna kommun. De gjorde gällande bl.a. följande. Personalen på Åkerbo korttidsboende har som rutin att genomsöka de boendes rum. Detta har skett trots att det före augusti 2012 inte stod angett i de boendes andrahandskontrakt. I det nya hyreskontraktet står det att personalen har rätt att gå in på de boendes rum. Det står däremot inte att personalen får genomsöka dessa.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Sollentuna kommun skulle yttra sig över vad som anförts i anmälan om personalens rutiner för att genomsöka de boendes rum. Nämnden anförde i ett remissvar i denna del följande (bilagorna har utelämnats).

text: Åkerbo korttidsboende

text: Åkerbo korttidsboende är ett drogfritt boende riktat till personer som är hemlösa i Sollentuna kommun när personen på grund av sociala, psykiska eller missbruksproblem har behov av tillfälligt boende med stöd. Åkerbo korttidsboende drivs i egen regi. Åkerbo korttidsboende är organisatoriskt en av fem enheter inom socialkontorets Avdelningen för vuxna. Åkerbo korttidsboende har bemanning dygnet runt med sovande jour på natten. Boendet har 17 stycken rum där de boende delar kök, wc/dusch och tvättstuga samt 10 stycken träningslägenheter. En placering på Åkerbo korttidsboende är ett bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: 4 kap. 1 §

text: . Utredning av behov och beslut om bistånd handläggs inom

text: socialkontorets olika enheter som ansvarar för myndighetsutövning, Enheten för ekonomiskt bistånd, Enheten missbruk och socialpsykiatri myndighet samt Enheten för barn och unga. Målet med placeringen på Åkerbo korttidsboende är att utifrån den enskildes genomförandeplan - motivera, träna och ge stöd till ett självständigt liv i en lämplig boendeform.

text: Rutiner

text: Inflyttning på Åkerbo korttidsboende och information till hyresgästen Vid inflyttning på boendet tecknas ett andrahandshyreskontrakt, andrahandshyreskontrakt gällande boende på Åkerbo se bilaga 3. Andrahandshyreskontraktet har uppdaterats sommaren 2012. I andrahandshyreskontraktet får den blivande hyresgästen information om, och godkänner i och med kontraktskrivandet, bland annat information om att personalen har tillgång till nyckel till rum/lägenheten och vid behov bereder sig tillträde för tillsyn av rum/lägenheten. Vid misstanke om droger, vapen eller annat i lag förbjudet har personal rätt att gå in och genomsöka rum/lgh och vid misstanke om brottslig gärning tillkalla polis. – – –

text: Förvaltningens synpunkter

text: De situationer som beskrivs i anmälan till JO har föranlett att socialkontoret i Sollentuna i allmänhet och Åkerbo korttidsboende i synnerhet har uppmärksammats på vikten av att tydliggöra information och rutiner på boendet till boende på Åkerbo korttidsboende samt till nyanställd personal. Med anledning av ovanstående har information till boende och rutiner på boendet reviderats och uppdaterats under sommaren/hösten 2012.

text: Till remissvaret fanns bifogat ett andrahandskontrakt för boende på Åkerbo korttidsboende samt Åkerbos boendepolicy och regler (bilaga till andrahandskontraktet). Av andrahandskontraktet framgår det att hyresgästen är skyldig att följa de regler som anges i bilagan till kontraktet. Av dessa regler framgår bl.a. följande.

text: Vid misstanke om droger, vapen eller annat i lag förbjudet har personal rätt att gå in och genomsöka rum/lgh och vid misstanke om brottslig gärning tillkalla polis. – – – Hyresvärden/korttidsboendet Åkerbo har rätt att inneha reservnyckel till rum/lägenhet samt vid behov bereda sig tillträde för tillsyn av lägenheten. Hyresgästen har inte rätt att neka personalen tillträde till rum/lägenhet.

text: AA och BB fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Inledning Åkerbo korttidsboende drivs av Socialnämnden i Sollentuna kommun. Verksamheten riktar sig till personer som är hemlösa i kommunen och som på grund av sociala eller psykiska problem eller missbruksproblem har behov av tillfälligt boende med stöd. Boendet har bemanning dygnet runt med s.k. sovande jour på natten. Boendet grundar sig på ett beslut av socialnämnden om bistånd

text: enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: , SoL. Vid inflyttningen till boendet upprättas ett hyreskontrakt mellan socialförvaltningen och den enskilde.

text: AA och BB har i anmälan till JO framfört klagomål i flera avseenden mot Åkerbo korttidsboende. Jag har valt att begränsa min utredning till frågan om personalen vid korttidsboendet har rätt att undersöka de boendes rum.

text: Det framgår av nämndens remissvar att rutinerna vid korttidsboendet har ändrats under sommaren/hösten 2012. Jag behandlar i detta beslut de nya rutinerna och går inte in på hemmets rutiner före sommaren 2012.

text: Nämnden har i sitt remissvar anfört att den enskilde genom en klausul i hyreskontraktet som upprättas mellan socialförvaltningen och den enskilde lämnar ett samtycke som ger personalen vid boendet rätt att undersöka den enskildes bostadsrum, bl.a. om personalen misstänker att han eller hon förvarar droger där.

text: Regeringsformens

text: regler om skydd mot husrannsakan m.m. En myndighet får inte utan vidare gå in i en bostad som en enskild disponerar. Den grundläggande bestämmelsen om skydd mot sådana intrång finns i

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: , RF. Enligt den bestämmelsen är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med husrannsakan avses varje undersökning av hus, rum eller slutet förvaringsställe som företas av en myndighet oavsett syftet med undersökningen (

text: prop. 1973:90 s. 246

text: ). Med liknande intrång avses intrång som inte sker i undersökningssyfte (

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: ). Skyddet mot husrannsakan och liknande intrång kan begränsas genom bestämmelse i lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF).

text: De kontroller som personalen enligt hyreskontraktet får göra av de boendes rum och lägenheter är av sådant slag som avses i

text: 2 kap. 6 §

text: RF. För att personalen på boendet ska få göra en husrannsakan eller någon liknande undersökning krävs alltså lagstöd (jfr t.ex. sådan husrannsakan som polisen får göra med stöd av

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Någon uttrycklig sådan bestämmelse finns inte.

text: När någon är föremål för tvångsvård inom socialtjänsten och är placerad vid ett särskilt ungdomshem eller ett LVM-hem torde det visserligen vara tillåtet för hemmet att genomsöka den enskildes bostadsrum för att söka efter egendom som den intagne inte får ha utan att förfarandet strider mot skyddet enligt

text: 2 kap. 6 §

text: RF (se bl.a. JO 1998/99 s. 262; jfr även bl.a. JO:s inspektionsprotokoll den 23 januari 2002, dnr 4090-2001). Det synsätt som kommer till uttryck i de nu nämnda ärendena kan dock inte anläggas när det gäller förutsättningarna för att undersöka ett bostadsrum på Åkerbo korttidshem eftersom vistelsen på Åkerbo bygger på frivillighet från den enskildes sida och inte innefattar någon form av tvångsvård.

text: Samtycke Grundlagsskyddet avser endast påtvingade ingrepp (jfr

text: prop. 1993/94:24 s. 39

text: och

text: prop. 2005/06:29 s. 25

text: ). Det finns därför i vissa fall utrymme för

text: socialnämnden att med den enskildes samtycke få komma in i hans eller hennes bostad. JO har behandlat frågan vid flera tillfällen när det gäller förutsättningarna för att göra s.k. hembesök inom ramen för en utredning av rätten till försörjningsstöd (se bl.a. JO 2011/12 s. 377, dnr

text: m.fl. och JO 2011/12 s. 392, dnr

text: ). Frivilligheten måste dock vara reell för att samtycket ska kunna ligga till grund för en undersökning av bostaden. Det är alltså viktigt att grundlagsskyddet inte kringgås genom att den enskilde ”tvingas” att lämna sitt medgivande. Samtidigt kan naturligtvis inte varje samtycke anses ogiltigt. I tveksamma situationer får man ta hänsyn till den konkreta situationen, den information som den enskilde har fått om sina handlingsalternativ och hans eller hennes förmåga att fatta ett helt informerat beslut i frågan (

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, Bull och Sterzel, 2013, s. 77).

text: En grundläggande förutsättning för att nämnden ska få komma in i bostaden och göra någon form av undersökning är således att den enskilde har lämnat ett medgivande som grundas på ”verklig” frivillighet. När det gäller Åkerbo korttidsboende menar nämnden att den enskilde har lämnat ett sådant samtycke när han eller hon har undertecknat hyreskontraktet. Jag har svårt att föreställa mig att den som beviljas bistånd för att bo på korttidsboendet har någon reell möjlighet att påverka utformningen av kontraktet. Den boende har med andra ord inte något verkligt val utan ”tvingas” acceptera villkoren i kontraktet för att få tillgång till boendet.

text: Även om den enskilde inte kan påverka kontraktsvillkoren som sådana kan det inte uteslutas att han eller hon frivilligt kan gå med på att personalen får rätt att gå in i och undersöka bostaden. Avgörande för den bedömningen – som måste göras i varje enskilt fall – är vilken information som personen får om sina handlingsalternativ när han eller hon ska underteckna kontraktet samt hans eller hennes förmåga att förstå och fatta ett informerat beslut i frågan. Det är alltså mycket viktigt att den enskilde får tydlig information om innebörden av villkoret i kontraktet och vilka alternativ han eller hon har. Hyreslagens tvingande bestämmelser Att en undersökning av bostaden i ett enskilt fall inte nödvändigtvis strider mot reglerna om skydd mot husrannsakan innebär inte att personalen utan vidare har rätt att göra en sådan undersökning. Enligt vad som har kommit fram i ärendet upplåter socialnämnden genom kontraktet ett rum eller en lägenhet till nyttjande som bostad mot ersättning. Därmed uppstår det ett hyresförhållande mellan parterna. Det innebär att

text: jordabalkens

text: delvis tvingande bestämmelser i

text: 12 kap.

text: om hyra (hyreslagen) ska beaktas när man bedömer vilka rättigheter och skyldigheter som parterna, dvs. socialförvaltningen (hyresvärden) och den enskilde (hyresgästen), har gentemot varandra.

text: Hyreslagen har ett socialt skyddssyfte, och reglerna i

text: 12 kap.

text: jordabalken

text: , JB, är som huvudregel tvingande till hyresgästens förmån. När det finns ett hyresförhållande har hyresvärden en begränsad rätt att få tillträde till bostaden (jag

text: bortser här från rena nödsituationer). Hyresvärden har enligt

text: 12 kap. 26 §

text: JB rätt att utan uppskov få tillträde till lägenheten för att utöva nödvändig tillsyn eller utföra förbättringsarbeten som inte kan skjutas upp utan skada. Bestämmelsen ger däremot inte hyresvärden, dvs. i detta fall korttidshemmets personal, rätt att gå in i bostaden för att t.ex. söka efter droger. Ett kontraktsvillkor som ger hyresvärden en längre gående rätt att få tillträde till den enskildes bostad än vad bestämmelsen i

text: 12 kap. 26 §

text: JB tillåter är inte giltigt (se

text: 12 kap. 1 § femte stycket

text: JB). Det är således inte möjligt att med bindande verkan mot hyresgästen ta in ett sådant villkor i kontraktet. Det innebär att den enskilde har laglig rätt att neka personalen tillträde till bostaden.

text: Åkerbo korttidsboende ska vara ett nyktert och drogfritt boende, och jag har i och för sig förståelse för ändamålet med reglerna för boendet. Även om strävan är att hålla boendet drogfritt – vilket också kan ses som en del av den vård och omsorg som kommunen tillhandahåller – måste dock reglerna för boendet hålla sig inom ramen för vad som är lagligt. Såvitt framgår av remissvaret har den rättsliga betydelsen av att det finns ett hyresförhållande inte beaktats i tillräcklig grad när det gäller utformningen av kontraktet. Sekretess mellan myndigheter Enligt hyreskontraktet har personalen rätt att vid misstanke om brottslig gärning tillkalla polis. En avslutande fråga är i vilken utsträckning socialtjänsten kan lämna uppgifter om dem som bor på korttidsboendet till polisen.

text: Inom socialtjänsten gäller sekretess för uppgifter om en enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgifterna kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men (26 kap. 1 § offentlighetsoch sekretesslagen [2009:400], OSL). Enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL får en uppgift som omfattas av sekretess inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter om det inte är särskilt angett i OSL. Huvudregeln är alltså att socialtjänsten inte får lämna uppgifter om enskilda personer, t.ex. att de bor eller vårdas på ett särskilt hem, till polisen.

text: För att uppgifter som omfattas av socialtjänstsekretessen ska kunna lämnas förutsätts antingen att den enskilde medger att uppgiften får lämnas (

text: 12 kap. 2 §

text: OSL), att man efter en s.k. menprövning finner att det är möjligt eller att det finns en sekretessbrytande bestämmelse som tillåter det.

text: Ett samtycke till att uppgifter som omfattas av sekretess lämnas ut kan ges i förväg. Ett sådant samtycke får dock inte vara alltför generellt utformat utan ska ta sikte på en kommande situation (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A, s. 331). Med hänsyn till hur klausulen i hyreskontraktet är formulerad kan den inte, enligt min mening, betraktas som ett medgivande från den enskilde att lämna ut uppgifter som omfattas av sekretess till polisen.

text: Nämnden tycks inte heller ha övervägt under vilka förutsättningar den kan göra en polisanmälan vid misstanke om t.ex. narkotikabrott (se

text: 12 kap. 10 §

text: SoL med de

text: hänvisningar till OSL som görs där). Utgångspunkten torde vara att den möjligheten är mycket begränsad. En bedömning måste dock även här göras i varje enskilt fall. Sammanfattning Jag har i det föregående på flera punkter ifrågasatt utformningen av det hyreskontrakt som ingås mellan socialförvaltningen i Sollentuna kommun och den som beviljas bistånd för boende vid Åkerbo korttidsboende. Nämnden tycks inte ha gjort någon mer ingående analys av de rättsliga frågorna när den utformade kontraktet. Således förefaller varken

text: regeringsformens

text: bestämmelser om skydd mot husrannsakan m.m., hyreslagens tvingande bestämmelser till skydd för den enskilde i ett hyresförhållande eller OSL:s bestämmelser om sekretess mellan myndigheter ha ägnats någon uppmärksamhet. Jag förutsätter att nämnden, med beaktande av mina uttalanden, ser över kontraktet och anpassar det till gällande bestämmelser.

text: De frågor som behandlas i detta beslut är av sådant principiellt intresse att jag finner skäl att översända en kopia av beslutet till Socialstyrelsen och Inspektionen för vård och omsorg för kännedom.

text: Ärendet avslutas med den kritik som innefattas i det ovan anförda.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Avgift
Delegation/ ansvarsfördelning

title: Fråga om det har funnits något kommunalt beslut om en taxa på vilket en kommunal nämnd har kunnat grunda ett uttag av vissa måltidsavgifter inom kommunens äldre- och handikappomsorg

text: I en anmälan till JO den 8 december 2003 klagade AA på Handikappnämnden i Karlskrona kommun. Han uppgav i huvudsak följande. Han är förälder till två funktionshindrade tonåriga barn. Den 28 november 2003 hade han fått information från kommunens handikappförvaltning om att handikappnämnden hade beslutat om ändrade avgifter för mat inom vissa verksamheter enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) fr.o.m. den 1 januari 2004. Han hade inte känt till att ett sådant beslut hade diskuterats i kommunen. Enligt vad han nu hade fått veta hade beslutet fattats i augusti 2003. Han önskade JO:s granskning av om beslutet hade fattats på ett riktigt sätt och om det var tillåtet för kommunen att ta ut avgifterna.

text: Inledningsvis inhämtades från Karlskrona kommun handlingarna som rörde avgiftsändringarna. Därefter inhämtades ett yttrande från handikappnämnden. Yttrandet skulle avse huruvida det hade fattats något kommunalt beslut angående matavgifterna.

text: Handikappnämnden inkom med ett yttrande, vilket utgjordes av en tjänsteskrivelse undertecknad av förvaltningschefen BB. Denne lämnade den 16 mars 2004 också ett förtydligande av remissyttrandet per telefon. AA kommenterade remissyttrandet.

text: Till nämndens remissvar hade fogats handikappförvaltningens förslag till budget för år 2004 samt protokollsutdrag från handikappnämndens sammanträde den 27 augusti 2003 och kommunfullmäktiges sammanträde den 26–27 november 2003.

text: I protokollet från handikappnämndens sammanträde den 27 augusti 2003, § 63 ”Förslag till budget för handikappnämnden år 2004 samt planer för åren 2005– 2006”, angavs bl.a. följande.

text: Handikappnämnden föreslår till kommunfullmäktige begära [– – –]

text: att godkänna i enlighet med bilaga E, upprättat förslag till taxor och avgifter för handikappnämnden år 2004. [– – –]

text: Av det underliggande dokumentet med förvaltningens budgetförslag framgick bl.a. att förvaltningen föreslog ett helt nytt avgiftsuttag för mat som tillhandahölls barn i åldrarna 0–16 år i samband med korttidsvistelse. För barn över tolv år som hade insats i form av korttidstillsyn föreslogs en generell matavgift om 300 kr per barn och månad. Tidigare hade en avgift tagits ut för ”frukost, lunch och/eller middag”. Avgiften synes ha debiterats i efterhand utifrån utnyttjade måltider. Det systemet beskrevs som ”krångligt administrativt”. Vidare framgick att den förändrade avgiften beräknades inbringa 110 000 kr per år till kommunen jämfört med 20 000 kr år 2002. Båda ändringarna föreslogs träda i kraft den 1 januari 2004.

text: Av protokollet från kommunfullmäktiges sammanträde den 26–27 november 2003, § 133 ”Budget 2004 och plan 2005-2006 för Karlskrona kommun”, framgår att kommunfullmäktige, enligt kommunstyrelsens förslag, för handikappnämndens del bl.a. beslutade följande.

text: 1. att tilldela handikappnämnden kommunbidrag om 178,5 miljoner kr år 2004, [– – –] 2. (rätteligen ”5.”, JO:s anmärkning) att i övrigt anmoda handikappnämnden att bedriva verksamheten inom ovannämnda medelstilldelning i enlighet med angivna målsättningar.

text: I protokollets inledning anges vilka handlingar som utgjorde underlag för kommunfullmäktiges beslut, bl.a. en sammanställning av nämndernas förslag till budget med bilagor samt kommunstyrelsens förslag till budget.

text: JO beslutade att bereda Svenska Kommunförbundet tillfälle att inkomma med synpunkter på om kommunfullmäktiges beslut innefattar ett beslut om att godkänna nämndens förslag om taxa för matavgifterna. I ett yttrande som kom in den 6 maj

text: 2004 anförde förbundet bl.a. följande.

text: Vid en genomgång av de översända handlingarna kan vi inte finna något underlag som visar att kommunfullmäktige beslutat i den aktuella taxefrågan. Handikappnämnden har genom beslut 2003-08-27, § 63, föreslagit att kommunfullmäktige godkänner ett upprättat förslag till taxor och avgifter avseende nämndens verksamhet 2004. Det går dock inte att från de översända handlingarna se var detta förslag tar vägen i den fortsatta handläggningen. Handikappnämndens förslag måste enligt

text: 5 kap. 28 § kommunallagen

text: ha passerat kommunstyrelsen för att fullmäktige skall kunna besluta i ärendet. Då några handlingar från kommunstyrelsen inte har översänts till oss kan vi inte uttala oss om styrelsen fått tillfälle att yttra sig över handikappnämndens förslag. Fullmäktiges budgetbeslut 2003-11-26–27, § 133, innehåller för handikappnämndens del fem att-satser. Ingen av dem ger för en utomstående läsare information om att beslut fattats om att ändra vissa avgifter med anknytning till LSS-verksamheten. Förvaltningschefens uppgift 2004-03-16 till JO om att beslutet angående taxan fattats av fullmäktige vid budgetsammanträdet bekräftas inte av innehållet i våra tillgängliga handlingar. Enligt

text: 3 kap. 10 § kommunallagen

text: skulle sådana avgifter/avgiftshöjningar

text: som ärendet avser i och för sig ha kunnat beslutas av handikappnämnden själv efter bemyndigande från fullmäktige. Detta beror på att ärendet inte är av sådan ekonomisk vikt att det täcks in av fullmäktiges exklusiva beslutanderätt enligt

text: 3 kap. 9 § 2 p. kommunallagen

text: . Förvaltningschefens uppgift om att fullmäktige genom beslut den 22 november 1996 delegerat till bl.a. handikappnämnden att fatta beslut om justering av avgifterna/taxorna med hänsyn till prisutvecklingen utgör ett begränsat bemyndigande till nämnden om indexering. Rent generellt gäller att beslut om kommunala taxor/avgiftshöjningar ofta är inkluderade i fullmäktiges budgetbeslut för de olika nämnderna. I den mån som en nämnd getts befogenhet av fullmäktige att själv fatta beslut angående taxor/avgifter är det inte ovanligt att fullmäktiges budgetbeslut är utformat som det beslut som nu är föremål för JO:s bedömning. Nämnden tilldelas ett kommunbidrag av fullmäktige på intäktssidan varefter nämnden har att fatta ett eget beslut om kompletterande finansiering genom avgiftsjusteringar för att uppnå budgetbalans, jfr

text: RÅ 1994 ref. 72

text: . Fullmäktiges beslut om kommunbidrag är vanligtvis villkorade av att nämnden uppfyller vissa allmänna målsättningar för verksamheten. Nämndens internkontroll och revisorernas granskning tar bl.a. sikte på nämndens måluppfyllelse gentemot fullmäktiges beslut. Den rättsliga grunden för denna typ av verksamhetsstyrning från fullmäktiges sida återfinns i

text: 3 kap. 12 §

text: och

text: 15 §

text: kommunallagen

text: . I det nu aktuella JO-ärendet bör enligt Kommunförbundet från kommunen inhämtas upplysningar om vad sista att-satsen (”att i övrigt anmoda … målsättningar.”) i fullmäktiges beslut 2003-11-26–27, § 133, innebär. Skälet är att dessa målsättningar juridiskt sett skulle kunna innehålla en befogenhet för nämnden att fatta egna taxebeslut.

text: Ärendet remitterades därefter på nytt till handikappnämnden. Nämnden inkom den

text: 15 juni 2004 med ett yttrande i form av en tjänsteskrivelse, undertecknad av förvaltningschefen BB. I yttrandet anfördes i huvudsak följande (bilagorna här uteslutna, JO:s anmärkning).

text: Vi anser att avgiften är korrekt uttagen och att besluten är fattade på ett korrekt sätt. Dock medger vi att protokollen kunde varit mer tydliga. Vi stödjer oss i vår tolkning på följande: Redan 1996 gav kommunfullmäktige i Karlskrona kommun en delegationsrätt till samtliga nämnder att besluta om sådana avgiftsförändringar, som är en anpassning till allmän prisutveckling och som ej berör taxekonstruktionen, dock med undantag för vatten och avloppstaxan. Utdrag § 154 1996-11-27–28, bilaga 1. Således borde handikappnämndens avgifter och förändringar över åren vara av den karaktären att de kan fastställas av handikappnämnden själva enligt ovan delegationsrätt från kommunfullmäktige. I samband med ett arbete som påbörjades under 2002/2003, så har kommunfullmäktige antagit principer för omsorgstaxa avseende Karlskrona kommun. Underlaget baseras på det av äldrenämnden upprättade förslaget. Handikappnämnden har under våren 2003 tagit beslut om i princip samma tillämpning. Dock med undantag av motsvarande förändring inom särskilda boenden. Kommunfullmäktige fastställde de förslagna avgifterna. Man gav även ett uppdrag till de båda nämnderna att ändringarna skall tillämpas från och med 1 oktober 2003. Vidare gav man ett ytterligare uppdrag till respektive nämnd, att i fortsättningen göra erforderliga tekniska ändringar i tillämpningsreglerna av omsorgstaxan. § 115 2003-08-28, bilaga 2, samt missiv till beslut bilaga 3. I Handikappnämndens budgetarbete 2003 inför perioden 2004–06, så har nämnden i särskild bilaga E, specificerat de avgifter som skall gälla under

text: 2004. Man tar även beslut om att låta kommunfullmäktige fastställa dessa. Handikappnämnden överlämnar sina budgethandlingar till kommunfullmäktige inkl. bilagor om vilka avgifter nämnden har för avsikt att tillämpa. I samband med att kommunfullmäktige skall fastställa budgeten för 2004 och plan 2005–2006, fattas besluten utifrån de förslag till beslut som Kommunstyrelsen gör. I kommunstyrelsens förslag till beslut står följande att läsa: ”Mot bakgrund av bilagd budgetinformation avseende handikappnämndens budget hemställer kommunstyrelsen att kommunfullmäktige beslutar, att tilldela handikappnämnden kommunbidrag om 178,5 mkr 2004.”, bilaga 4. Med den bilagda budgetinformationen avses i detta nämndernas förslag inkl. bilagor, samt nämndens protokoll avseende budget. Vår tolkning av detta är att man tillstyrker nämndens förslag till budget för perioden och då även föreslagna avgifter. Vidare tar fullmäktige även beslut om ”att man anmodar nämnden att bedriva verksamheten inom ovannämnda medelstilldelning i enlighet med angivna målsättningar”. Vi kan därmed konstatera att kommunfullmäktige fastställt nämndens förslag på avgifter i enlighet med nämndens förslag. AA kommenterade remissvaret.

text: Föredraganden inhämtade kompletterande upplysningar vid telefonsamtal med BB, som bl.a. uppgav följande. Handikappnämndens andra remissyttrande (se ovan) skall förstås så att man i första hand gör gällande att nämnden har haft behörighet att besluta om de aktuella avgifterna genom fullmäktiges bemyndigande från 1996 att anpassa taxorna till den allmänna prisutvecklingen. I annat fall menar nämnden att fullmäktige har fattat beslut om avgifterna genom att anslå ett kommunbidrag, dvs. ett nettotillskott, om 178,5 mnkr. Fullmäktige har vid bestämmandet av bidragets storlek tagit hänsyn till de redovisade budgeterade intäkterna (i form av avgifter) och kostnaderna och på så sätt godkänt de föreslagna avgifterna.

text: JO inhämtade även från Karlskrona kommuns hemsida på Internet det avsnitt av dokumentet ”Karlskrona kommuns budget 2004 och planer 05–06” (s. 39–40) där underlaget för kommunstyrelsens förslag till budget och planer avseende handikappnämnden presenteras.

text: I ett beslut den 29 mars 2005 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: I

text: 19 §

text: LSS anges att av dem som har hel ålderspension enligt lagen (

text: ) om inkomstgrundad ålderspension eller hel garantipension enligt lagen (

text: ) om garantipension eller hel sjukersättning eller hel aktivitetsersättning enligt lagen (

text: ) om allmän försäkring eller som har annan inkomst av motsvarande storlek får skäliga avgifter för bostad, fritidsverksamhet och kulturella aktiviteter tas ut enligt de grunder som kommunen bestämmer. Avgifterna får dock inte överstiga kommunens självkostnader. Kommunen skall se till att den enskilde får behålla tillräckliga medel för sina personliga behov.

text: I

text: 20 §

text: LSS anges att om någon som är under 18 år får omvårdnad i ett annat hem än det egna med stöd av denna lag, är föräldrarna skyldiga att i skälig utsträckning

text: bidra till kommunens kostnader för omvårdnaden. Kommunen får i sådana fall uppbära underhållsbidrag som avser barnet.

text: Enligt den grundläggande uppgiftsfördelningen inom en kommun har fullmäktige beslutanderätten i allmänhet. Principen kommer till uttryck i

text: 3 kap. 9 § kommunallagen

text: (1991:900, KL). I paragrafen föreskrivs i första stycket att fullmäktige beslutar i ärenden av principiell beskaffenhet eller annars av större vikt för kommunen. I lagtexten ges i punktform en exemplifierande uppräkning av vilka slags ärenden som åsyftas i första stycket. I punkten 2 av uppräkningen anges att fullmäktige skall besluta om ”budget, skatt och andra viktiga ekonomiska frågor”.

text: Enligt

text: 3 kap. 10 §

text: KL får fullmäktige delegera viss beslutanderätt till en nämnd. De ärendegrupper som anges i 9 § första stycket faller dock utanför möjligheten att delegera.

text: Regeringsrätten har i ett avgörande,

text: RÅ 1994 ref. 72

text: , funnit att en trafiknämnd var behörig att fatta beslut angående en kollektivtrafiktaxa inom ramen för riktlinjer som kommunfullmäktige tidigare hade fattat beslut om. Stöd för nämndens behörighet att fatta beslut angående taxan fanns även i reglementet för nämnden.

text: Frågan om det har fattats något kommunalt taxebeslut som har kunnat utgöra grund för debitering av matavgifter

text: I förarbetena till LSS anförs bl.a. att utgångspunkten bör vara att stöd och service som ges enligt lagen skall vara avgiftsfri, men att avgift för t.ex. måltid som serveras i samband med en insats bör kunna tas ut (

text: prop. 1992/93:159 s. 99

text: ). Bestämmelserna i 19 och 20 §§ LSS får anses innebära att det i och för sig är möjligt för en kommun att ta ut de i ärendet aktuella avgifterna. En förutsättning för att avgifterna skall kunna debiteras är emellertid att de har fastställts i ett kommunalt taxebeslut. De båda remisserna till handikappnämnden har avsett frågan om, och i så fall när, kommunen har fattat ett sådant beslut angående de aktuella matavgifterna.

text: Handikappnämnden beslutade den 27 augusti 2003 att begära att fullmäktige bl.a. skulle godkänna föreslagna taxor och avgifter enligt en bilaga ”E” till dokumentet med nämndens budgetförslag. I bilagan specificeras flera olika avgifter, bl.a. avgifterna för mat i samband med insatser enligt LSS.

text: Redan det förhållandet att det i handikappnämndens beslut uttryckligen anges att det utgör ett förslag för kommunfullmäktige att ta ställning till talar mot att nämndens beslut skulle kunna anses vara ett taxebeslut. En förutsättning för att det skulle kunna ges sådan formell rättslig verkan är vidare att nämnden har haft behörighet att fatta beslut om taxor. Kommunfullmäktige måste i så fall genom ett tidigare beslut ha delegerat sin beslutanderätt till nämnden.

text: Som Svenska Kommunförbundet har framhållit i sitt yttrande talar utformningen av fullmäktiges budgetbeslut den 26–27 november 2003 i och för sig för att det skulle kunna finnas en sådan delegation. Av det som handikappnämnden har anfört och

text: av utredningen i övrigt har emellertid inte kommit fram annat än att nämnden endast har haft ett begränsat bemyndigande att anpassa befintliga avgifter inom nämndens verksamhetsområde till den allmänna prisutvecklingen. De avgiftsändringar som nu är i fråga är av mer genomgripande slag och kan enligt min mening inte anses omfattas av det bemyndigandet. Någon annan rätt för nämnden att fatta taxebeslut har inte visats föreligga.

text: Det som nämnden har tagit upp i sitt andra remissyttrande om den kommunala omsorgstaxan avser avgifter som utgår med stöd av

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: och rör således en annan sak än den som behandlas här.

text: Det återstår då att behandla nämndens i andra hand framförda uppfattning, nämligen att kommunfullmäktiges budgetbeslut den 26–27 november 2003 utgör ett taxebeslut.

text: Efter att budgetärendet hade beretts av kommunstyrelsen beslutade kommunfullmäktige den 26–27 november 2003, i enlighet med kommunstyrelsens förslag, bl.a. att tilldela handikappnämnden 178,5 miljoner kr i kommunbidrag för 2004. Det framgår inte av protokollet om fullmäktige har tagit ställning till frågan om avgifter. Frågan behandlas inte heller i kommunstyrelsens förslag till beslut eller i underlaget till förslaget. Den omständigheten att det inte uttryckligen framgår av protokollet om fullmäktige har godkänt avgiftsändringen eller ej, utesluter inte den möjligheten att fullmäktige för sin del anser sig ha fastställt avgifterna. Kommunfullmäktige står inte under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att utreda saken genom att ställa frågor direkt till fullmäktige. Jag kan endast konstatera att beslutet, som det är formulerat, inte enligt ordalydelsen kan tolkas som att det innefattar ett ställningstagande vad gäller de aktuella avgifterna. En kommunmedlem som skulle vilja klaga på taxan för matavgifter skulle t.ex. svårligen kunna dra slutsatsen, genom att ta del av protokollet över fullmäktiges budgetbeslut, att det var detta beslut som skulle angripas.

text: Slutsatser och synpunkter

text: Jag finner sammanfattningsvis att det i högsta grad är tveksamt om det har funnits någon formell rättslig grund för att debitera de aktuella matavgifterna. Som framgått ovan har jag varit förhindrad att utreda hur kommunfullmäktige har sett på saken. Genom handikappnämndens båda remissyttranden, samt de kompletterande upplysningar som har inhämtats, har i varje fall framgått att inte heller nämnden har haft klart för sig genom vilket beslut som avgifterna skulle ha fastställts. Som framgår av det ovan redovisade remissvaret har nämnden gjort en ”tolkning” av hur fullmäktiges beslut skall uppfattas. Det är självfallet otillfredsställande att nämnden för sin del inte har kunnat entydigt klargöra på vilken grund debitering av avgifterna har skett.

text: Jag förutsätter att handikappnämnden framöver beaktar de synpunkter som jag här har framfört. Det kan avslutningsvis nämnas att jag vid min granskning av handlingarna har iakttagit att handikappnämnden vid sitt budgetsammanträde den

text: 27 augusti 2003 framlade en mängd andra förslag till fullmäktige. De frågor som här har behandlats rörande oklar beslutsgång synes kunna göras gällande även beträffande de förslagen.