avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Socialnämnden i Gävle kommun för utformningen av ett brev i ett faderskapsärende

org: jo

sammanfattning: I ett ärende om faderskap fick en man, som enligt modern kunde vara far till barnet, ett brev som närmast gav intryck av att mannen kallades till familjerätten för att lämna ett DNA-prov. Brevet innehöll ingen information om att det var frivilligt att lämna provet. Brevet, som var mycket kortfattat, var i det avseendet direkt missvisande. Socialnämnden får kritik för utformningen av brevet.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: Den 26 oktober 2012 födde AA ett barn. Socialnämnden i Gävle kommun inledde därefter en s.k. faderskapsutredning. Vid ett samtal med AA uppgav hon att en man som hette BB kunde vara far till barnet. Familjerätten skickade därefter ett brev till en BB i Gävle. I brevet anfördes följande: Angående pågående faderskapsutredning, barn fött 26 oktober 2012. Det har framkommit uppgifter om att du skulle kunna vara barnets fader. För att hitta barnets biologiska far, används DNA-analys, dvs munskrap på alla inblandade. Du är välkommen till Familjerätten, Socialtjänst Gävle, Norra Skeppargatan 15 A:

type: stycke

text: Onsdag 9 januari kl 13.15.

text: Ta med giltig legitimation.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde BB klagomål mot socialtjänsten i Gävle kommun. BB anförde bl.a. att han inte hade något med faderskapet att göra och att förvaltningen sannolikt hade förväxlat honom med en annan man i Gävle med samma namn.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Gävle kommun skulle yttra över det som hade framförts i anmälan.

text: I sitt remissvar anförde socialnämnden i huvudsak följande:

text: Allmänna regler och vägledning vid en faderskapsutredning

text: Att inhämta upplysningar: Socialnämnden ska vid sin utredning inhämta upplysningar från modern och andra personer som kan lämna uppgifter av betydelse (

text: 2 kap. 4 §

text: FB). Det är moderns upplysningar som ska vara utgångspunkten i en faderskapsutredning. Socialnämnden är dock inte bunden av moderns ståndpunkt. Socialnämndens utredningsskyldighet i faderskapsärenden går så långt att utredaren har rätt att begära uppgifter från utomstående även utan moderns medgivande. Om upplysningar kommer från annat håll än från modern ska hon givetvis få reda på vilka uppgifter som tillförts ärendet (

text: 16 §

text: FL).

text: Uppgifter från utomstående: Om utredaren får uppgifter från någon annan än modern om att en viss man kan vara far till barnet, bör modern få bemöta uppgifterna innan utredaren bedömer om mannen ska kontaktas.

text: Personsökning: Det finns olika register att använda sig av när man med knapphändiga uppgifter söker en person som är tänkbar far till ett barn.

text: Takt och gott omdöme: Även om socialnämndens utredningsskyldighet är långtgående ska den givetvis bedrivas med takt och gott omdöme. BB anser att familjerätten handlagt ärendet felaktigt då han upplever sig ha blivit utpekad som far till ett barn fött ett visst datum. Han säger sig ha blivit förväxlad med en annan man med samma namn. Han känner sig upprörd och anklagad. Aktuell faderskapsutredning inleddes 2012-11-01 efter att en underrättelse om att barnet fötts inkommit från skattemyndigheten. Handläggaren tog emot modern på ett första besök 2012-12-21 då tre MF-protokoll upprättades. Ett protokoll för varje man som kunde vara tänkbar far till aktuellt barn. Uppgifterna om den aktuella mannen var knapphändiga men det framkom att de hade träffats på en fest vid ett bestämt tillfälle. Datum, namn, ungefärlig ålder, tidpunkt och att han bodde i Gävle framkom. Uppgifter om adress fanns på övriga män men inte på den aktuella mannen. En sökning i befolkningsregistret gjordes och där framkom att det endast fanns en man med det namnet i Gävle. Uppgifterna om ålder gjorde att mannen kunde vara den uppgivne. Handläggaren bedömde att vi behövde få kontakt med mannen för att kunna fortsätta utredningen och att en kallelse, vilket är normalrutin, skulle skickas ut till BB. I kallelsen finns uppgifter om barnets födelsedatum, handläggare, kontaktuppgifter och uppgift om att han skulle kunna vara barnets fader. BB säger sig ha försökt nå handläggaren men familjerätten säger att de inte fått någon sådan signal och tillgängligheten är hög hos familjerätten genom telefon, telefonsvarare, reception och öppettider. Barnets rätt att få reda på sitt ursprung och få faderskapet fastställt har starkt stöd i svensk lagstiftning eftersom det kan ha en stor social betydelse, ekonomisk betydelse och även ibland en medicinsk betydelse för barnet. Därför har socialnämnden stöd i lagstiftningen för att efterforska vem som kan vara far till ett bestämt barn. Socialnämnden anser att BB:s intressen får stå tillbaka för socialnämndens rätt att ta kontakt med honom utifrån barnets rätt att få faderskapet fastställt. På grund av BB:s reaktion har dock familjerätten tänkt ändra sina rutiner på så sätt att de framöver kommer att lämna en mer pedagogisk information när de tillskriver de män som kan bli aktuella i en faderskapsutredning. Utifrån ovanstående bedömer nämnden att det varit rätt att ta kontakt med den klagande utifrån den aktuella utredningen.

text: BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Om modern vid ett barns födelse är gift med en man, ska den mannen enligt

text: 1 kap. 1 § föräldrabalken

text: (FB) anses vara barnets far. Om en man inte ska anses vara far är socialnämnden enligt

text: 2 kap. 1 §

text: FB skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Enligt

text: 2 kap. 4 §

text: FB ska socialnämnden vid sin utredning hämta in upplysningar från modern och andra personer som kan lämna uppgifter av betydelse för utredningen. Enligt

text: 2 kap. 6 §

text: FB bör socialnämnden verka för att en blodundersökning görs på modern, barnet och den som kan vara far till barnet, om den presumtive fadern begär det eller om det finns anledning att anta att modern haft samlag med fler än en man under den tid då barnet kan vara avlat.

text: Modern uppgav att det fanns tre män som kunde vara far till barnet. En av de tre männen hette BB. Några närmare uppgifter om honom, t.ex. var han bodde, kunde hon inte lämna. I ett sådant fall kan förvaltningen söka i olika register för att få fram uppgifter (jfr Socialstyrelsens publikation Att fastställa faderskap, 2005, s. 40 f.). Förvaltningen gjorde en kontroll i befolkningsregistret och fann den nu aktuelle BB. Utifrån de knapphändiga uppgifter som förvaltningen hade och de utredningsåtgärder som varit möjliga finner jag inte skäl att ha några synpunkter på att förvaltningen tog kontakt med BB. Detta innebär emellertid inte att förvaltningens agerande är fritt från invändningar.

text: Som nämnts ovan bör nämnden verka för att det görs en blodundersökning när flera män kan vara tänkbara som far till ett barn. En socialnämnd kan emellertid inte tvinga någon att genomgå en sådan undersökning. Om någon part vägrar att medverka till att faderskapet utreds kan frågan hänskjutas till domstol för prövning (se Socialstyrelsens publikation Att fastställa faderskap, 2005, s 62 f.).

text: Det brev som förvaltningen skickade till BB var, som jag uppfattar det, en ”standardskrivelse” som används i den här typen av ärenden. Brevet gav närmast intryck av att BB kallades till förvaltningen för att lämna ett DNA-prov. Det framgick inte att det var frivilligt för honom att lämna provet och i det avseendet var brevet således direkt missvisande.

text: När det gäller utformningen av brevet i övrigt konstaterar jag att det var mycket kortfattat och måste, inte minst hos en helt oförberedd mottagare, rimligen väcka ett antal frågor. Vidare kan det knappast bedömas om det finns skäl att över huvud taget be en man, i det här fallet BB, att lämna ett DNA-prov innan mannen har fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som lett till att förvaltningen kontaktat honom. Sådana aspekter borde enligt min mening ha beaktats redan när ”standardskrivelsen” utformades. Jag har förståelse för att BB blev upprörd när han fick brevet från förvaltningen, men har inte grund för att hävda att han borde ha kontaktas på annat sätt än genom ett brev.

text: Socialnämnden har i sitt remissvar uppgett att man i fortsättningen kommer att lämna en mer pedagogisk information i brev till män som kan bli aktuella i en

text: faderskapsutredning. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken med den kritik mot utformningen av brevet i fråga som ligger i det ovan anförda. Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende mot institutionen för lingvistik vid Uppsala universitet angående strykning av tidigare meddelade kurspoäng utan att höra studenterna

text: lnitiativet

text: I en artikel i Upsala Nya Tidning (UNT) den 10 september 1998 angavs att en lärare vid institutionen för lingvistik vid Uppsala universitet hade strukit vissa studenters tidigare erhållna kurspoäng.

text: Utredning

text: Rektor vid Uppsala universitet anmodades att inkomma med utredning och yttrande över vad som framfördes i artikeln. Av rektors remissvar framgick inledningsvis att det var universitetslektor AA som, i sin egenskap av enligt högskoleförordningen utsedd examinator på kurser inom ämnet datorlingvistik, fattat det ändringsbeslut som ärendet gällde. Vidare anfördes i remissvaret huvudsakligen följande.

text: Genom beslut 1998-07-20 har professor BB, också hon i vederbörlig ordning utsedd examinator på kurser i ämnet datorlingvistik, på underlag från CC (som under aprilmaj 1998 var anställd som universitetslektor vid Uppsala universitet) satt godkända betyg på tretton studenter som genomgått kursen Datamaskinell semantik, 5 poäng. Sedan CC genom påpekanden från kursdeltagare kommit till insikt om att hans underlag varit oriktigt på grund av att han förväxlat studenternas inlämnade uppgifter, har han 1998-09-02 presenterat ett nytt underlag. Enligt detta var fyra av de tretton studenterna inte längre godkända. Genom beslut 1998-09-02 stadfäste universitetslektor AA den på grund av förväxling genomförda ändringen från godkänt till underkänt betyg för de fyra nämnda studenterna. De omständigheter som framkommit tyder på att beslutet 1998-09-02 utgjort en omprövning enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: och inte en rättelse enligt

text: 26 § samma lag

text: . Trots att det ursprungliga beslutet 1998-07-20 var oriktigt, eftersom underlaget var felaktigt, borde därför ändringen 1998-09-02 inte ha verkställts, då den var till berörda studenters nackdel. Det bör dock noteras att ändringen aktualiserats efter påpekanden från kursdeltagare, att studenterna i fråga de facto inte presterat vad som fordrats för godkänt betyg och att, som framgår av hans yttrande, examinator befann sig i en pressad arbetssituation. Det kan slutligen upplysas att, som också framgår av hans yttrande (se strax nedan, JO:s anm.), universitetslektor AA numera beslutat att återkalla ändringen i fråga.

text: Till remissvaret fogades ett yttrande från universitetslektorn AA. I yttrandet anfördes huvudsakligen följande.

text: Vårterminen 1998 anlitade institutionen för lingvistik en yngre forskare vid universitetet i Sheffield, CC, för att undervisa på två obligatoriska kurser på språkteknologiprogrammets tredje år, Datamaskinell semantik och Datamaskinell diskurs, båda omfattande 5 poäng. Förslaget att bjuda in honom som lärare hade kommit från den aktuella studentgruppen efter ett studiebesök vid universitetet i Sheffield höstterminen 1997, där de haft möjlighet att delta i hans undervisning. Lee förordnades på två månader, april och maj 1998, då han genomförde sin undervisning och en del av examinationen på kurserna. Hans förordnande gick ut i månadsskiftet maj-juni och när han då återvände till England hade han ännu inte fått in alla obligatoriska inlämningsuppgifter från studenterna. Han kom därför överens med dem om att de skulle skicka honom resterande inlämningsuppgifter brevledes eller via e- post så att han skulle kunna göra en slutbedömning av dem. Den 13/7 sände han oss underlag för betygsättning på båda kurserna, i form av slutrapporter. Betyg i enlighet med underlagen fastställdes i vederbörlig ordning av BB, examinator för kurser på språkteknologiprogrammet, och registrerades i UPPDOK. Efter en dryg månad, den 18/8, skrev CC i ett e-brev till mig att han uppenbarligen hade blandat ihop studenternas namn, på så vis att han hade försett godkända inlämningsuppgifter med fel namn, och således rapporterat felaktiga kursbetyg. Detta gällde den ena kursen, Datamaskinell semantik. Däremot var det inga problem med betygsättningen på den andra kursen, Datamaskinell diskurs. Han frågade hur han bäst skulle hantera situationen, och jag uppmanade honom då att ta kontakt med de berörda studenterna för att verifiera att han hade en korrekt bild av situationen. Jag uppfattade det som hade hänt som en uppenbar lapsus och styrktes senare i denna uppfattning, då jag efter det att tidningsartikeln publicerats frågade CC hur han hade uppmärksammat felet, och fick till svar att några av studenterna hade påpekat det orimliga i de betyg han hade tilldelat somliga av dem i sitt underlag. Det var sålunda dessa påpekanden från studenthåll som fick honom att göra en förnyad granskning av sin betygsättning, vilken kom att leda till den betygsrevision som nu utreds. Examinationen på kursen omfattar enligt kursplanen, liksom enligt den information läraren gett studenterna, obligatorisk uppgiftsredovisning. Det borde sålunda ha varit uppenbart för de berörda studenterna att de inte kunde vara godkända på kursen utan att ha lämnat in dessa redovisningar. CC skickade sedan (den 2/9 1998) via e-post ett meddelande till samtliga studenter som hade deltagit i kursen, där han talade om vilka inlämningsuppgifter han hade fått (eller trodde sig ha fått) från var och en av dem, och vilket betyget borde bli på basis av detta. Han bad dem också om kommentarer och rättelser. Detta meddelande gick dock inte till mig, men han skickade en kopia för kännedom till den person som sköter UPPDOK- registreringen för språkteknologiprogrammet, institutionssekreterare DD. Hon uppfattade hans meddelande som en ny slutrapport, och utarbetade ett nytt rapporteringsunderlag. Som ställföreträdande examinator för kurser på språkteknologiprogrammet skrev jag på betygsunderlaget i tron att studenterna hade haft tillfälle att yttra sig om rättelsen. När det stod klart för mig att studenterna inte hade fått möjlighet att yttra sig om rättelsen, såg jag till att de godkända betygen återinfördes i UPPDOK. Den händelse som relateras i tidningen ägde rum precis vid terminsstart, då arbetsbelastningen även i normala fall är hög för de personer vid institutionen som är ansvariga för undervisningsadministrationen. I år hade dessutom förberedelserna för detta läsår blivit kraftigt försenade av att institutionen på sommaren flyttade in i nya lokaler, varvid flytten försenades ett antal gånger. För min del kom arbetsbelastningen att vara osedvanligt hög, i min egenskap av studierektor för språkteknologiprogrammet, också på grund av att jag under sommaren fått veta att en tiopoängskurs för c:a 20 språkteknologi- studenter inte skulle kunna ges under hösten p.g.a. hastigt uppkommen lärarbrist vid institutionen för informationsvetenskap, och att jag

text: alldeles före höstterminens början av samma institution meddelats att de av samma orsak bara skulle kunna ta emot mindre än hälften av våra studenter på en annan tiopoängskurs under hösten. Jag koncentrerade då mina krafter på att försöka lösa denna allvarliga situation, och mina insatser bar frukt, men naturligt nog kunde jag samtidigt ägna mindre tid och kraft åt annan undervisningsadministration under den tid det här är fråga om. Språkteknologiprogrammet har byggts upp under en följd av år, med stora insatser i tid, kraft och entusiasm från både institutionens och studenternas sida. Fram till den händelse som nu utreds har arbetet med studenterna skett i bästa samförstånd. Jag beklagar det inträffade och kommer att se till att det inte händer igen. I beslut den 28 september 1999 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: Enligt 7 kap. 10 § högskoleförordningen (1993:100, fr.o.m. den 1 januari 1999 6 kap. 10 §) skall vid grundläggande högskoleutbildning betyg sättas på en genomgången kurs. Betyget skall, enligt samma föreskrift, bestämmas av en av högskolan särskild utsedd lärare (examinator). Enligt 11 § samma kapitel skall som betyg användas något av uttrycken underkänd, godkänd eller väl godkänd om inte högskolan föreskriver ett annat betygssystem.

text: Av 13 kap. högskoleförordningen (fr.o.m. den 1 januari 1999 12 kap.) följer att examinators beslut om betyg inte får överklagas. Däremot finns det inte någon bestämmelse i högskoleförfattningarna som anger förutsättningarna för ändring av meddelade betygsbeslut. Det finns därför skäl att redovisa de allmänna förvaltningsrättsliga bestämmelserna angående rättelse och omprövning av meddelade beslut samt vissa förvaltningsrättsliga principer angående förvaltningsbesluts rättskraft.

text: 26 § förvaltningslagen (1986:223)

text: reglerar rättelse av skrivfel och liknande. Lagrummet har följande lydelse.

text: Ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Innan rättelse sker skall myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig. I

text: 27 § förvaltningslagen

text: regleras en beslutsmyndighets omprövningsplikt. Den bestämmelsen har följande lydelse.

text: Finner en myndighet att ett beslut, som den har meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, skall myndigheten ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas, såvida inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla (inhibition). Skyldigheten gäller inte, om myndigheten har överlämnat handlingarna i ärendet till en högre instans eller om det i annat fall finns särskilda skäl mot att myndigheten ändrar beslutet.

text: Omprövningsskyldigheten enligt

text: förvaltningslagen

text: är en minimireglering och anger inte uttömmande i vilka fall en myndighet får ändra ett redan fattat beslut. En

text: myndighet har, utöver regleringen i

text: förvaltningslagen

text: , en självrättelsebefogenhet som bygger på vissa principer om förvaltningsbeslutens rättskraft. Dessa principer har utbildats genom praxis. En av dessa är att gynnande beslut inom förvaltningsförfarandet i allmänhet vinner rättskraft. Ett gynnande beslut kan därför i princip inte återkallas eller ändras av beslutsmyndigheten. Det finns emellertid vissa undantag från denna princip. Ett gynnande beslut kan återkallas med stöd av förbehåll i själva beslutet eller i den författning som ligger till grund för beslutet. Återkallelse av ett gynnande beslut anses också möjlig av hänsyn till en hälsofara, brandfara, trafikfara eller av andra sådana säkerhetsskäl. Återkallelse kan även ske om den enskilde har utverkat det gynnande beslutet genom vilseledande uppgifter (jfr bl.a.

text: prop. 1985/86:80 s. 39

text: , Hellners-Malmqvist, ”Nya

text: förvaltningslagen

text: med kommentarer”, 5:e upplagan, s. 304 f. och Strömberg, ”Allmän förvaltningsrätt”, 18:e upplagan, s. 72 f.).

text: Bedömning

text: Som nämnts finns det ingen högskoleförfattning som reglerar möjligheten att ändra ett meddelat betygsbeslut. Den i ärendet aktualiserade frågan måste därför lösas mot bakgrund av de redovisade förvaltningsrättsliga bestämmelserna och principerna. Dessa är nämligen tillämpliga även när det gäller betygsbeslut inom högskoleväsendet (jfr Högskoleverkets rapport 1998:39 ”Rättssäker examination– En tillsynsrapport” s. 30 f. och där angivna referenser).

text: Utgångspunkten är att en förvaltningsmyndighet alltid har rätt att ändra ett beslut innan det har meddelats. Ett beslut anses meddelat antingen när det har expedierats eller på annat sätt har erhållit sin slutliga form eller tillkännagetts. När ett beslut skall anses meddelat får följaktligen avgöras från fall till fall. Såvitt framgår av remissvaret hade studenterna i detta fall underrättats om de ursprungliga betygsbesluten när AA meddelade sina ändringsbeslut. Det råder därför inget tvivel om att BB:s betygsbeslut hade ”meddelats” i förvaltningsrättslig mening innan ändringsbesluten meddelades.

text: Jag kan redan här konstatera att de aktuella ändringarna var till nackdel för de berörda studenterna. Därmed kan det inte vara fråga om en tillåten omprövning enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: . Utredningen ger inte heller stöd för att någon princip om ändring av gynnande beslut kan vara tillämplig.

text: Den fråga som återstår är då om ändringsbesluten innebar en rättelse enligt

text: 26 § förvaltningslagen

text: . En sådan rättelse kan ju ske både till den enskildes fördel och nackdel om förutsättningarna i övrigt är uppfyllda. Det krävs dock att det är fråga om ett ”förbiseendefel”. Med sådana fel avses fall då myndigheten har fattat ett riktigt beslut, men av misstag har återgett beslutet på ett felaktigt sätt, t.ex. med oriktiga ord eller siffror. Beslutet har med andra ord kommit att utsäga något annat än myndigheten har menat. Det är emellertid inte bara sådana fel som avses, utan även uppenbara personförväxlingar och liknande faller in under lagbestämmelsen (jfr t.ex. prop. 1971 s. 503 f. och Hellners-Malmqvist, a.a., s. 288 f.). Det får dock inte vara fråga om ”bedömningsfel”, dvs. sådana fel som beror på t.ex. bristfällig utredning, felaktig bedömning av fakta, oriktig rättstillämpning eller liknande. När

text: det är fråga om en ändring till en parts nackdel, som i detta fall, måste bestämmelsen om rättelse användas med stor försiktighet och endast när det är fråga om klara fall (jfr Högskoleverket, a.a., s. 42).

text: Enligt utredningen hade universitetslektorn CC förväxlat studenternas inlämningsuppgifter. Namnförväxlingen orsakade felaktigheter i det underlag som CC presenterade för ansvarig examinator, professor BB. Med ledning av CC:s underlag meddelade sedan BB betygsbesluten. Det är alltså inte fråga om någon lapsus från examinators sida, utan hon fattade sina beslut i enlighet med det till henne redovisade underlaget.

text: Misstaget kunde självfallet inte upptäckas vid en granskning av besluten. Detta krävs inte heller för att det aktuella lagrummet skall kunna tillämpas, utan det är tillräckligt att felaktigheten framgår vid en jämförelse av handlingarna i ärendet (Warnling-Nerep, ”Om rättelse av förvaltningsbeslut, särskilt högskolebetyg”, Förvaltningsrättslig tidskrift, 1993, s. 252 f.) I förevarande fall framgår det inte klart om en sådan jämförelse kunde göras på ett enkelt sätt, men jag utgår från att så var fallet.

text: Om examinator BB själv hade gjort en sådan namnförväxling som synes vara i fråga här, ligger det nära till hands att misstaget skulle ha betraktats som ett sådant förbiseendefel som kunde rättas med stöd av

text: 26 § förvaltningslagen

text: . I detta fall har emellertid namnförväxlingen skett under beredningen av beslutsunderlaget. Det kan därför ifrågasättas om felen var av sådan beskaffenhet att rättelse kunde ske med tillämpning av den bestämmelsen. Enligt min mening skulle det dock kunna leda till orimliga konsekvenser om man vid rättelse av betygsbeslut gör åtskillnad mellan examinators namnförväxling och en namnförväxling som någon annan har gjort under beredningen av ärendet.

text: Jag avser inte att i detta beslut ta slutlig ställning till den behandlade frågan, utan nöjer mig med att konstatera att AA inte kan kritiseras för sin åtgärd att ändra betygen. Emellertid framgår det av utredningen att studenterna inte i vederbörlig ordning bereddes tillfälle att yttra sig innan AA:s ändringsbeslut meddelades. En sådan åtgärd kunde inte anses obehövlig, varför förfarandet i den delen stred mot

text: 26 § förvaltningslagen

text: . Den omständigheten att AA för sin del trodde att studenterna genom CC hade fått tillfälle att yttra sig angående frågan om rättelse ändrar inte den bedömningen.

text: Jag kan inte undgå att rikta kritik mot AA för att studenterna inte bereddes tillfälle att yttra sig i enlighet med det anförda.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Långsam handläggning
Återkrav

title: Pensionsmyndigheten kritiseras för långsam handläggning i ett ärende om återkrav

sammanfattning: Efter att den enskilde hade anmält till Pensionsmyndigheten att pension hade betalats ut felaktigt dröjde det nästan två och ett halvt år innan myndigheten började handlägga ärendet om återkrav. Det är enligt JO oacceptabelt att låta ett ärende bli liggande helt utan åtgärd i två och ett halvt år. I det här ärendet var situationen dessutom sådan att både myndigheten och den enskilde redan då utbetalningen gjordes kunde konstatera att den var felaktig och skulle återbetalas. Att Pensionsmyndigheten trots det låtit ärendet ligga är enligt JO inte godtagbart. JO ser allvarligt på det inträffade och kritiserar Pensionsmyndigheten för den långsamma handläggningen. I beslutet konstateras även att handläggningstiderna i Pensionsmyndighetens återkravsärenden generellt sett är långa. Under 2024 avgjorde myndigheten många äldre ärenden som blivit liggande sedan tidigare. JO påpekar i anledning av det att huvudregeln är att ärenden ska avgöras i åldersordning (se JO t.ex. 2023 s. 363, dnr 6368-2022).

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Pensionsmyndigheten och framförde att myndigheten hade dröjt två och ett halvt år med att återkräva pension trots att hon omedelbart hade påpekat att den betalats ut felaktigt till henne.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingarna i AA:s ärende. Därefter begärde JO att Pensionsmyndigheten skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan, samt redogöra för de generella handläggningstiderna i ärenden om återkrav. AA fick därefter möjlighet att kommentera myndighetens yttrande.

text: I yttrandet redogjorde Pensionsmyndigheten för handläggningen av ärendet och medgav att myndigheten hade orsakat felutbetalningen i september 2021 och att handläggningen av återkravsärendet varit långsam.

text: Pensionsmyndigheten redogjorde vidare för handläggningstiderna i ärenden om återkrav av bostadstillägg och allmän pension. Myndigheten angav att en rimlig

text: handläggningstid i återkravsärenden är mellan tre till sex månader beroende på ärendets komplexitet. Eftersom antalet återkrav har ökat och det finns många äldre ärenden i balans är dock de faktiska handläggningstiderna oftast längre än så. Medianvärdet för handläggningstiden i ärenden om återkrav av allmän pension var 112 dagar under 2023 medan medianvärdet för ärenden om återkrav av bostadstillägg var 86 dagar under samma tidsperiod. Under 2024 satsade myndigheten mer på att få ned balanserna och redan vid halvårsskiftet hade fler återkravsärenden avgjorts än under hela 2023. Eftersom de flesta ärenden var gamla var medianvärdet för handläggningstiden dock betydligt längre. Medianvärdet var 306 dagar för ärenden om allmän pension respektive 911 dagar i ärenden om bostadstillägg. Den övre kvartilen visade en handläggningstid på 684 dagar respektive 1 575 dagar medan handläggningstiden i den nedre kvartilen uppgick till 50 respektive 176 dagar.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden Av

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: framgår att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Av utredningen i ärendet framgår att AA den 9 augusti 2021 lämnade in en anmälan om uppehåll i sitt uttag av pension från och med september 2021. Åtgärden behövde hanteras manuellt och hamnade därför i en kö. Inte förrän AA själv hade kontaktat Pensionsmyndigheten den 15 september 2021 beslutades att pensionsutbetalningarna skulle upphöra. Beslutet fattades samma dag men utbetalningen för september hann inte stoppas. Pensionsmyndigheten informerade AA dagen därpå, den 16 september 2021, om att den felaktiga utbetalningen skulle komma att hanteras inom ramen för ett återkravsärende. Därefter dröjde det till den 12 mars 2024 innan återkravet började handläggas och myndigheten kommunicerade ett övervägande om att återkräva den pension som betalats ut felaktigt i september 2021. AA fick möjlighet att besvara kommuniceringen senast den 2 april 2024. I ett telefonsamtal den 12 mars påtalade AA att hon inte godtog beslutet och framförde vissa argument till stöd för det. Den 14 april beslutade Pensionsmyndigheten att den felaktigt utbetalda pensionen i september 2021 skulle återkrävas.

text: Att ett ärende blir liggande helt utan åtgärd i nästan två och ett halvt år är naturligtvis oacceptabelt och oförenligt med

text: förvaltningslagens

text: skyndsamhetskrav. Från ett rättssäkerhetsperspektiv är det viktigt att handläggningen inte drar ut på tiden i onödan och att myndigheten aktivt driver ärendena mot beslut för att säkerställa kortare handläggningstider. Det har inte funnits någon godtagbar förklaring till den långsamma handläggningen i AA:s ärende. Med hänsyn till att både AA och Pensionsmyndigheten omedelbart i samband med att utbetalningen ägde rum kunde konstatera att den var felaktig och skulle återbetalas borde återkravet ha kunnat hanteras betydligt tidigare än

text: vad som skedde. Att i en sådan situation, när få utredningsinsatser behöver vidtas, ändå låta ärendet bli liggande i flera år kan inte godtas och jag ser allvarligt på det inträffade. Myndigheten förtjänar kritik för den långsamma handläggningen i ärendet om återkrav av AA:s felaktigt utbetalda pension.

text: Av Pensionsmyndighetens remissyttrande framgår att handläggningstiderna i återkravsärendena generellt sett är mycket långa. Det gäller framförallt återkrav av bostadstillägg. Trots att myndigheten redan vid halvårsskiftet 2024 hade avgjort fler ärenden om återkrav än under hela 2023 var handläggningstiderna i de avgjorda ärendena betydligt längre än i de ärenden som avgjordes under 2023. Detta beror enligt myndigheten på att den under 2024 avgjorde många äldre ärenden. Jag vill i det sammanhanget påpeka att jag i mitt beslut den 9 september 2022 (se JO 2023 s. 363, dnr 6368-2022) uttalat mig om i vilken prioritetsordning ärenden ska avgöras och framhållit att huvudregeln är att ärenden ska avgöras i åldersordning. Jag påpekade även att det står i strid med likhets- och objektivitetsprinciperna i

text: regeringsformen

text: 1 kap. 9 §

text: att utan en bedömning i det enskilda fallet vänta med att avgöra äldre ärenden till förmån för nyare ärenden enbart i syfte att uppnå ett visst verksamhetsmål. Det som framkommit om Pensionsmyndighetens hantering av återkravsärenden inger betänkligheter i frågan om huvudregeln efterlevs och jag kommer fortsatt att följa utvecklingen på området.

text: Det som kommit fram i ärendet i övrigt ger inte skäl för något uttalande eller någon annan åtgärd.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Thomas Norling. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Seniora rättssakkunniga Sofia Lönnberg har föredragit ärendet och byråchefen Anneli Svensson har deltagit i beredningen.


nyckelord: Barn/ungdom Umgänge Verkställighet

title: Individ- och familjenämnden i Umeå kommun får kritik för handläggningen vid verkställigheten av en domstols beslut om umgängesstöd

text: Bakgrund

text: AA och BB har tre barn tillsammans. I november 2014 väckte AA talan om vårdnad och barnens boende vid Umeå tingsrätt.

text: Efter en överenskommelse mellan AA och BB beslutade tingsrätten den 7 januari 2015 interimistiskt att barnen skulle ha rätt till umgänge med AA varannan lördag mellan kl. 12 och 16 i den umgängeslokal som socialtjänsten tillhandahöll.

text: Den 18 april 2016 fattade tingsrätten ett nytt interimistiskt beslut i umgängesfrågan. Enligt det beslutet skulle barnen ha rätt till umgänge med AA i den umgängeslokal som tillhandahölls av socialtjänsten. Umgänget skulle ske vid tre tillfällen. Tingsrätten gav i samma beslut uppdrag åt familjerätten att meddela tingsrätten hur umgänget hade fungerat mellan AA och barnen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, genom advokaten CC, på socialtjänsten i Umeå kommun. Hon uppgav bl.a. följande: Socialtjänsten vägrade att verkställa eller åtminstone försvårade och fördröjde verkställigheten av domstolens båda interimistiska beslut om umgängesstöd. Socialtjänsten brast även i sin objektivitet vid handläggningen, bl.a. genom att man i en skrivelse till tingsrätten den 20 april 2015 refererade till AA som ”en förövare”.

text: Utredning

text: JO begärde att Individ- och familjenämnden i Umeå kommun skulle yttra sig över det som advokaten CC hade anfört i anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande:

text: Familjerättens bedömningar i ärendet

text: Socialnämnden har alltid ett ansvar att verka för att barnets bästa kommer i främsta rummet. Nämnden har även en skyldighet att agera om umgänget enligt nämndens bedömning bör avbrytas till exempel för att barnet mår dåligt eller riskerar att fara illa om umgänget fortsätter. I utredning enligt 11 kap. l §

text: socialtjänstlagen

text: daterad 2015-03-04 har barnen berättat om situationer av våld i hemmet och de har även berättat att AA brukar slå dem. I kontakter med Barnahus har det bedömts att barnen var i behov av krisstöd via BUP och på grund av detta bedömde enhetschef på familjerätten att umgängets start skulle skjutas upp för att barnen först skulle få sitt stöd på BUP. Samtalen var planerade under mars men tyvärr så kom inte samtalen igång utan sköts fram till slutet av april vilket innebar att den planerade starten av umgänge också blev senare, detta redovisades till tingsrätten. I maj 2016 har det inkommit ännu en bedömning av flickorna där det framgår att flickorna har diagnostiserats med PTSD (posttraumatisk stressyndrom). Detta bedöms vara orsakat av de skrämmande upplevelser flickorna har utsatts för av sin pappa under tiden de levde tillsammans. Socialnämnden har till uppgift att oberoende av polisutredningen och åklagarens bedömning bilda sig en uppfattning om barnets behov av insatser för skydd eller stöd. I detta fall har barnen uppgett att pappa AA är den som utsatt dem för våld och är därmed den som de uppger som förövare. Även om åklagare lagt ner förundersökning för att brott inte kan styrkas betyder inte det att det som barnen berättar inte har hänt. Barnen har tydligt och till flera myndighetspersoner uttryckt att de är rädda för och inte vill träffa sin pappa. Familjerätten ska verka för att umgänget blir så säkert och tryggt som möjligt för barnen och ärendet har handlagts utifrån ett barnperspektiv.

text: Redogörelse för individ- och familjenämndens handläggning

text: Familjerätten får 2014-11-28 uppdrag från tingsrätten att avge ett yttrande enligt

text: 6 kap. 20 § 2 st föräldrabalken

text: i mål T 2745-14 senast den 30 december. Familjerättssekreterare DD utför denna upplysning. 2015-02-05 inkommer dom i målet där det framgår att barnen har rätt till umgänge med pappa AA varannan lördag mellan kl. 12-16 i umgängesstödslokalen efter att erforderlig inskolning har genomförts. 2015-02-11 fördelas ärendet om att verkställa umgänge i umgängesstödslokalen. Mamma BB kallas till ett möte 2015-02-27 där hon får information om umgängesstöd. BB berättar att barnen varit utsatta för våld av AA och att de har kontakt med BUP och socialsekreterarare vid socialtjänstens utredningsenhet. 2015-03-07 är BB på information i umgängesstödslokalen. Planeringen görs och umgängena ska ske på jämna veckor. 2015-03-12 har ansvarig familjerättssekreterare samtal med den socialsekreterare som har utrett barnen. Socialsekreteraren har varit på en träff tillsammans med BUP där de sagt att traumasamtalen ska komma igång i slutet av mars. 2015-03-18 kommer AA på ett informationsmöte om umgängesstöd. AA får information om att umgänget kommer att börja efter traumabehandlingen. 2015-04-20 utgår ett brev till tingsrätten med information om att socialtjänsten har genomfört en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL utifrån den oro som fanns kring barnens hemförhållanden, då BB uppgav att hon och barnen utsatts för psykisk och fysisk misshandel av AA. Barnen har i utredningen berättat om situationer av våld och i kontakter med Barnahus har barnen bedömts vara i behov av krisstöd via BUP. Detta krisstöd skulle inledas i slutet av april. Familjerättens bedömning var att det inte var lämpligt att påbörja ett umgänge mellan barnen och deras pappa före krissamtalen var avslutade eftersom umgänge med en förövare under tiden som barnen får krisstöd kan motverka krissamtalens syfte och mening. Inskolning i umgängesstödslokalen bedömdes därför kunna påbörjas tidigast i juni men eftersom umgängesstödslokalen är stängd i juli månad var det inte realistiskt att påbörja ett umgänge före sommaren. Planeringen var därför att påbörja inskolning av barnen i umgängesstödslokalen i augusti.

text: 2015-07-06 inkommer mail från AA:s ombud där det framgår att AA:s personliga omständigheter förändrats på så sätt att han inte längre kan precisera ett umgängesyrkande. Ett umgängesyrkande måste ha förutsättningar för ett genomförande. AA har fått besked att han har möjlighet att få arbete i Stockholm. Han kommer därför att flytta till Stockholm vid månadsskiftet augusti/september 2015. Hans möjligheter att åka till Umeå är oklara. Således frånfaller AA det umgängesyrkande som han tidigare har preciserat. Frågan är därmed vad som numera är tvistigt i målet. Om detta inte kan klarläggas skriftligen bör fortsatt muntlig förberedelse hållas innan månadsskiftet augusti/september 2015 då AA därefter bor i Stockholm och under en tid kommer att ha svårt att kunna få ledigt för resor till Umeå. 2015-07-14 inkommer bedömning från BUP att barn som genomgår behandling för traumatiska upplevelser inte samtidigt bör ha något umgänge med den potentiellt misstänkte förövaren, i detta fall barnens far, en person som de själva uttryckt rädsla för. Utifrån att AA dragit tillbaka sina yrkanden blir det ej aktuellt att planera något umgänge med start i augusti. Inkommer protokoll från tingsrätten 2015-10-19 där det framgår att parterna ska avvakta den traumabehandling som EE och FF genomgår hos BUP. Tingsrätten åtar sig att ta kontakt med BUP för att ta reda på hur de kommer att redovisa resultatet från traumabehandlingen. När resultatet kommit ska tingsrätten kalla till en ny fortsatt muntlig förberedelse. Under hösten 2015 har familjerätten inget uppdrag från tingsrätten att verkställa något umgänge. 2016-01-13 inkommer dokument från BUP. BUP bedömer att ett beslut kring vårdnad och umgänge, behöver bli klart innan fortsatt behandlingskontakt på BUP fullt ut kan planeras. Fullföljande av traumabehandling med flickorna är möjlig först när tillvaron runt dem är stabilare och förutsätter att de inte har umgänge med en förälder de känner sig rädda för. En bearbetning av det flickorna har upplevt som skrämmande, kommer innebära att de sannolikt kommer att må sämre under en period vilket i sig förutsätter att de har vuxna runt omkring sig som kan ta hand om deras reaktioner. Båda föräldrarna uppfattas i nuläget upptagna av det som har varit och är dem emellan. För en bearbetande kontakt krävs att flickorna vet hur deras tillvaro avseende boende, vårdnad och umgänge, ser ut och kommer att se ut, en ansenlig tid framöver, innan dess är det inte etiskt försvarbart eller möjligt, att jobba för att de ska släppa sina försvar, de försvar som hjälpt dem att hittills hantera svåra livshändelser. Behandlingen kan inte heller vara styrd av att flickorna ska uttrycka om och om igen, hur de ställer sig till umgänge med deras pappa. Det har flickorna redan gjort. I väntan på rättens beslut eller vid umgänge med sin pappa kan flickorna erbjudas en stödjande men inte bearbetande kontakt. Den sammanfattande bedömningen är gjord tillsammans med teamets överläkare. 2016-04-25 inkommer beslut från tingsrätten att barnen har rätt till umgänge med sin far AA i den umgängeslokal som tillhandahålls av socialtjänsten i Umeå. Umgänget ska ske vid tre tillfällen och därefter ska familjerätten meddela tingsrätten hur umgänget har fungerat. 2016-05-04 fördelas ärendet till socialsekreterare GG som tar beslut om att särskild utsedd person ska medverka vid umgänge. BB kallas till möte för planering 2015-05-20. BB lämnar återbud till detta möte på grund av magsjuka. 2016-05-06 ringer BB och berättar att FF har varit på BUP och BUP kommer att skriva ett nytt intyg angående att barnen är rädda för sin pappa. BB berättar vidare att barnen är så hämmade ett de inte har kunnat få sin individuella behandling då det hela tiden framkommer nya saker. BB berättar att AA har slutat gå på föräldrasamtalen på BUP. 2016-06-01 ringer BB:s advokat HH som uppger att hon haft samtal med rådman JJ på tingsrätten som uttryckt att det måste till ett umgänge nu och om inte familjerätten kan ordna det så kan väl BB vara med vid umgänget Det kan inte

text: avvakta till augusti. Om BB inte samverkar till ett umgänge nu kommer det att betraktas som umgängessabotage. Socialsekreterare informerar HH att hon kommer att träffa BB imorgon för att göra en ny planering för umgänget även om det inte kommer att kunna göras en ordentlig inskolning i lokalen för barnen. HH berättar att hon har pratat med JJ och läst upp vad BUP har skrivit men han tar inte någon hänsyn till BUP:s bedömning att det är direkt olämpligt med ett umgänge med AA. 2016-06-02 har socialsekreterare en planerande träff med BB 2016-06-03 träffar socialsekreterare barnen för att informera om umgänget. Vid hembesöket grät barnen och sa att de inte ville träffa pappa. Samma dag görs en planering tillsammans med BB kring inskolning i lokalen den 4 juni och umgänge den 11 juni. BB är orolig för hur barnen ska ta det här eftersom de tydligt har uttryckt till både BUP och socialtjänst att de inte vill träffa sin pappa. Kommer överens om att ut ska informera barnen om detta vid ett möte imorgon. Socialsekreterare ringer AA och informerar honom om att det kommer att bli ett umgänge den 11 juni. Skickar även information till honom via mail. – – – 2016-06-11 är första umgängestillfället – – – 2016-08-13 är det andra umgängestillfället. – – – Nästa umgänge är planerat 2016-08-27

text: Advokaten CC kommenterade remissvaret.

text: JO hämtade in tingsrättens dagboksblad och dom den 11 november 2016 i mål nr T 2745-14. JO hämtade även in vissa handlingar från förvaltningen.

text: I en anteckning på tingsrättens dagboksblad den 20 maj 2015 har tingsrätten antecknat följande:

text: GG, soc sekr, kontaktar undertecknad maa att jag tidigare under dagen har sökt henne. Hon uppger att soc inte kommer att medverka till något skyddat umgänge innan besked kommer från BUP om hur samtal där avlöpt. Hon uppger i det sammanhanget att utredare på BUP inte tagit ställning till om det är lämpligt att skyddat umgänge sker. Beslutet att inte medverka till umgänge innan samtalen på BUP är klara har tagits av enhetschefen på familjerätten. Skyddat umgänge kan enligt GG komma igång i aug. 2015.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Ett barn ska ha rätt till umgänge med en förälder som det inte bor tillsammans med. Barnets föräldrar har ett gemensamt ansvar för att barnets behov av umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med så långt som möjligt tillgodoses. Om föräldrarna inte kan komma överens i frågan om umgänge kan en förälder som vill umgås med sitt barn väcka talan om det vid domstol. Domstolen ska då besluta om umgänge (

text: 6 kap. 15 § föräldrabalken

text: , FB).

text: När rätten beslutar om umgänge får rätten, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget

text: (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten hämta in ett yttrande från socialnämnden. I det yttrande som rätten ska inhämta från socialnämnden ska nämnden ange om det tilltänkta umgänget är praktiskt genomförbart. Nämnden ska i det sammanhanget inte ange sin inställning om huruvida umgänget är lämpligt. Domstolen är inte heller bunden av det som nämnden anför i sitt svar på rättens förfrågan (

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). Rättens beslut om umgängesstöd medför en skyldighet för nämnden att verkställa beslutet. Det är alltså domstolen som bestämmer om umgänge ska ske med umgängesstöd. Barnets bästa ska vara avgörande vid domstolens prövning (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB).

text: Genom regleringen i FB har lagstiftaren skapat en tydlig ansvarsfördelning, dvs. domstolen beslutar om umgänge med umgängesstöd och socialnämnden verkställer domstolens beslut. Nämnden ska alltså inte vid verkställigheten göra en egen bedömning av det beslutade umgängets lämplighet (se bl.a.

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: och JO 2013/14 s. 430, dnr

text: ). Detta gäller oavsett om det är fråga om ett tillfälligt eller ett slutligt avgörande i saken.

text: Om det efter domstolens beslut om umgänge inträffar nya omständigheter som motiverar en omprövning av beslutet finns det en särskild ordning för hur det ska gå till. I första hand är det upp till en förälder att hos domstolen begära en ändring av beslutet.

text: Nämndens handläggning vid verkställigheten av tingsrättens beslut om umgänge Under handläggningen av tvistemålet vid Umeå tingsrätt fattade tingsrätten två tillfälliga beslut om att barnen skulle ha rätt till visst umgänge med AA. Tingsrättens båda interimistiska beslut innehåller en anvisning om att faderns umgänge med barnen skulle utövas i socialnämndens ”umgängeslokal”. Nämnden verkar ha betraktat besluten som att tingsrätten hade beslutat om umgängesstöd. Genom det som har kommit fram i ärendet framstår det även som uppenbart att det var tingsrättens avsikt att förordna om umgängesstöd. Jag utgår därför i det följande från att tingsrättens beslut avsåg sådant stöd.

text: När det gäller tingsrättens intermistiska beslut i januari 2015 har nämnden uppgett att enhetschefen på familjerätten bedömde att man skulle avvakta med umgänget för att barnen först skulle få samtalsstöd genom BUP med anledning av deras uppgifter om våld från AA:s sida. Stödet från BUP dröjde. Av en anteckning på tingsrättens dagboksblad framgår att en socialsekreterare i maj 2015 uppgav att umgänget kunde komma igång först i augusti 2015. I juli 2015 meddelade AA:s ombud att AA skulle flytta till en annan stad och att han tills vidare inte önskade utöva det beslutade umgänget. Under hösten 2015 hade socialnämnden inte något uppdrag från tingsrätten om att verkställa något beslut om umgänge. Det innebär alltså att något umgänge inte kom till stånd med anledning av tingsrättens beslut i januari 2015.

text: Efter tingsrättens interimistiska beslut i april 2016 dröjde det nästan två månader innan det första umgängestillfället kunde äga rum. Enligt redogörelsen i remissvaret skedde detta först efter att moderns ombud hade informerat socialtjänsten om att tingsrätten hade uppgett att umgänget inte kunde avvaktas längre.

text: Som jag ovan har redogjort för ska nämnden utgå från att umgänge ska ske i den utsträckning och på det sätt som domstolen har beslutat, och att domstolens beslut överensstämmer med barnets bästa. Det var alltså inte en uppgift för nämnden att ta ställning till om det beslutade umgänget var lämpligt, eller om umgänget skulle inledas först efter att barnens kontakter med BUP hade avslutats. Någon undantagssituation som motiverade nämnden att åsidosätta tingsrättens beslut var det enligt min mening inte fråga om.

text: Från det att tingsrätten fattade sitt beslut om umgänge i januari 2015 fram till dess att AA meddelade att han tills vidare frånföll sitt önskemål om umgänge gick det sex månader utan att något umgänge över huvud taget kom till stånd. Efter tingsrättens andra beslut tog det nästan två månader innan det första umgängestillfället kunde ske. Det är uppenbart att nämndens handläggning påverkades av nämndens uppfattning om huruvida det umgänge som domstolen hade beslutat om var lämpligt. Efter tingsrättens båda beslut borde nämnden utan dröjsmål ha vidtagit åtgärder för att umgänget skulle kunna påbörjas. Det gjorde inte nämnden. Nämnden ska kritiseras för de bristerna i handläggningen.

text: Skrivelsen till tingsrätten den 20 april 2015 Med anledning av tingsrättens beslut om umgänge i januari 2015 skickade enhetschefen för familjerätten och en familjerättssocionom en skrivelse till tingsrätten den 20 april 2015. I skrivelsen anförde familjerätten bl.a. följande:

text: Familjerättens bedömning är att det inte är lämpligt att påbörja ett umgänge mellan barnen och deras pappa före krissamtalen är avslutade eftersom umgänge med en förövare under tiden som barnen får krisstöd kan motverka krissamtalens syfte och mening. En tjänsteman inom socialtjänsten bör undvika att använda ord som kan ge uppfattningen att tjänstemannen har tagit ställning till ett påstående eller har en förutfattad mening i en fråga. Om ett sådant ordval ändå används bör tjänstemannen tydligt redovisa vad han eller hon grundar sitt ställningstagande på. När en tjänsteman återger något som en annan person har uppgett bör detta tydligt framgå och återges med samma ord som t.ex. ett barn har använt.

text: En uppgift som innebär att en person utpekas som en förövare är för den utpekade personen naturligtvis känslig. Innan en domstol har dömt någon för brott bör tjänstemän inom socialtjänsten vara försiktiga med att använda uttrycket. I detta fall var AA inte dömd för något brott mot barnen. De inblandade hade lämnat olika versioner av händelseförloppet. Jag är därför kritisk till ordvalet i skrivelsen.

text: Övrigt Det som advokaten CC har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Anstalt
Dokumentation
Kommunicering
Långsam handläggning
Rätten till domstolsprövning

sammanfattning: I ett ärende om besökstillstånd fattades ett avslagsbeslut utan att anstalten hade iakttagit kommuniceringsplikten i 17 § förvaltningslagen (1986:223). Kriminalvården kritiseras för denna underlåtenhet. Kriminalvården kritiseras även för att det dröjde omkring tio veckor innan anstalten slutligt tog ställning i ärendet. Beslutet innehåller vidare generella uttalanden avseende den s.k. brottsofferslussverksamhet som bedrivs i flera av landets anstalter.

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Västervik Norra, för underlåtenhet att kommunicera uppgifter med den intagne i ett ärende gällande besökstillstånd samt för långsam handläggning av ärendet. Anmälningarna innehåller även klagomål mot socialförvaltningen i Linköpings kommun.

text: Anmälningar

text: I anmälningar, som kom in till JO den 20 januari respektive den 1 februari 2011, klagade AA på anstaltens hantering av hans ansökan den 9 november 2010 om besökstillstånd för sina barn. Han uttryckte även missnöje med hur hans handläggare vid socialförvaltningen i Linköpings kommun agerat. AA anförde i huvudsak följande.

text: När han ansökte om tillstånd att ta emot besök av sina barn i anstalten fick han avslag på sin ansökan och beskedet att det skulle göras en brottsofferslussutredning. Denna utredning påbörjades den 9 november 2010 och han underrättades om att utredningen skulle ta sex till åtta veckor. Den 25 januari 2011 fick han på nytt avslag på sin ansökan om besökstillstånd för barnen med motiveringen att socialförvaltningen och anstalten ansåg att det inte skulle gagna barnen att besöka honom i anstalten. Enligt en umgängesplan som hade upprättats av Socialförvaltningen i Linköpings kommun skulle barnen besöka honom i anstalten vid fyra tillfällen under hans verkställighet. Det var uppgjort att någon från verksamheten Råd & Stöd skulle resa med barnen till anstalten och vara med under besöken. Han ifrågasätter varför socialförvaltningen ändrat uppfattning i denna fråga. Den 26 januari 2011 ringde han till socialförvaltningen för att få en förklaring till varför man frångått överenskommelsen. Han fick ett löfte om att någon från socialförvaltningen skulle återkomma under dagen men det skedde inte.

text: Han anar att orsaken till anstaltens avslagsbeslut är att han inte deltar i anstaltens IDAP-program (Integrated Domestic Abuse Programme, JO:s anm.).

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar inhämtades från anstalten varvid i huvudsak följande framkom:

text: När en intagen som är dömd för relationsvåld ansöker om besökstillstånd för barn handläggs ärendet alltid av anstaltens brottsofferslussgrupp. Information om denna ordning ges till de intagna när de vistas i mottagningsavdelningen. Den 1 november 2010 fick brottsofferslusshandläggaren veta att AA väntade på att hans barn skulle komma på besök i anstalten. AA hävdade att det fanns en överenskommelse sedan tidigare att någon från verksamheten Råd och Stöd i Linköping skulle komma till anstalten med barnen fyra gånger under hans verkställighet. Råd och Stöd hade varit i kontakt med AA:s familj redan innan AA påbörjade sin verkställighet och umgänget i anstalten hade, enligt honom, bestämts i samråd med socialtjänsten. Anstaltens brottsofferslussutredare BB förklarade för AA att hans ansökan om besökstillstånd för barnen skulle handläggas inom brottsofferslussgruppen och att det skulle göras en utredning. Hon påbörjade handläggningen direkt när hon fick AA:s ansökan. Den 19 november 2010 fick AA ett avslag i avvaktan på utredning och informerades om att utredningen kan ta 4–6 veckor. Hon kontaktade först barnens mor, som också är vårdnadshavare, för att efterhöra dennas inställning. Modern skickade därefter in en medgivandeblankett. Den 19 november 2010 var hon i kontakt med socialtjänstens handläggare CC för att ta reda på hennes inställning. CC uppgav att hennes inställning varit att ett umgänge i anstalten skulle kunna gagna barnen. BB ifrågasatte detta och det bestämdes att CC skulle fundera över saken. Ny kontakt skulle tas när CC var tillbaka i tjänst den 6 december 2010. BB var i kontakt med Råd och Stöd och fick veta att de fått i uppdrag av socialtjänsten att åka till anstalten med barnen men att de egentligen inte tyckte att det var bra för barnen. Under december månad 2010 försökte hon vid flera tillfällen få kontakt med CC. Först den 4 januari 2011 lyckades detta och då meddelade CC att hon svängt i sin uppfattning och nu inte längre ansåg att ett umgänge mellan AA och barnen i anstalten skulle vara till gagn för barnen. Därefter diskuterades ärendet i brottsofferslussgruppen. Kriminalvårdsinspektören fattade ett avslagsbeslut den 20 januari 2011 och beslutet delgavs AA den 25 januari 2011. Under tiden som utredningen pågick informerade hon AA om att utredningen skulle komma att dra ut på tiden. Det var dock först i samband med delgivningen av avslagsbeslutet som AA informerades om att socialtjänsten ändrat inställning. AA fick således inte del av de upplysningar som hade inhämtats från socialtjänsten innan beslutet fattades. Hon kan inte svara på varför han inte fick det men det var inte p.g.a. sekretess.

text: Från socialförvaltningen i Linköpings kommun inhämtades och granskades handlingar gällande AA:s barn.

text: Efter remiss anförde Kriminalvården, region Öst, genom regionchefen DD, följande.

text: Anmälan

text: AA, intagen i anstalten Västervik Norra, har i anmälan till JO framfört missnöje avseende beslut och hantering gällande hans ansökan om besökstillstånd för sina barn.

text: Sakförhållanden

text: I ärendet har JO den 10 februari 2011 inhämtat uppgifter från brottsofferslussutredaren BB, anstalten Västervik Norra.

text: Anstalten Västervik Norra har genom kriminalvårdschefen EE inkommit med ytterligare uppgifter rörande de omständigheter som AA anför i sin anmälan. I redogörelsen har kriminalvårdsinspektör FF yttrat sig och härav framgår bl.a. följande.

text: Angående AA anmälan daterad den 18 januari 2011 AA ansökan registrerades den 9 november 2010 och fick avslag den 11 november 2010, dvs. två dagar efter det att ansökan inkommit. Av beslutet framgick emellertid att anstaltens brottsofferslussgrupp skulle fortsätta att utreda förutsättningarna för att kunna medge ett bevakat besök. Brottsofferslussutredningen fortgick därefter genom flera kontakter med de inblandade parterna och slutligen fattades beslut den 20 januari 2011, dvs. lite drygt 10 veckor efter det att AA:s ansökan inkommit. För att säkerställa att tillförlitligheten i ärendet inte äventyrades var de kontakter som togs under de 10 veckorna nödvändiga. När det gäller AA:s kritik om att anstalten gått emot socialtjänstens bedömning så stämmer inte det påståendet. Det framkom under utredningen att socialtjänsten efter förnyad kontakt ansåg att det inte längre var bra för barnen att besöka AA på anstalten. Socialtjänstens ställningstagande i frågan meddelades AA i samband med delgivningen av beslutet.

text: Angående AA:s anmälan daterad den 28 januari 2011 AA begärde omprövning av beslutet och regionkontoret region Öst gjorde i sak samma bedömning som anstalten, dvs. att då besök kunde vara till skada för barnen vägde AA:s behov av att träffa sina barn inte tyngre än barnens behov av skydd för att inte fara illa. Att avslagsgrunden skulle vara att AA nekade att gå behandlingsprogrammet IDAP stämmer inte, däremot kan givetvis deltagande i sådan behandling ha en riskreducerande effekt. IDAP är ett påverkansprogram för klienter som är dömda för våld i nära relation. Programmet syftar till att hjälpa klienter att se, och ta ansvar, för sitt våld och förstå hur våldet påverkar partner och barn. Programmet ska också hjälpa klienter att lära sig alternativa handlingssätt istället för våld och kontrollerande beteende. Anstalten har förvisso bedömt att programmet är högst relevant för AA, men det är alltså bedömningen att ett besök skulle vara till skada för barnen som är orsaken till avslaget, inte AA:s val av programverksamhet.

text: Vid tillfället tillämpliga bestämmelser

text: 20 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: 29 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, KvaL. 4 kap. Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVFS 2009:4

text: Kriminalvården, region Östs bedömning

text: Vad gäller bedömningarna som gjorts i sak avseende att AA inte kan medges besök av sina barn har Kriminalvården, region Öst, inte någonting att anmärka. Rörande handläggningen av ärendet anför Kriminalvården, region Öst, följande. Anstalten avslog den 11 november 2010 AA:s besöksframställan, inkommen den 9 november 2010. Härvid hänvisades till att barnen var brottsoffer i den dom AA verkställer och att besök skulle kunna vara till skada för barnen jml 29 § KvaL. I beslutet anfördes emellertid även att anstaltens brottsoffersluss, vilken arbetar med att undersöka vilka förutsättningar som finns för kontakt mellan intagna och brottsoffer ur ett brottsofferperspektiv, skulle initiera en utredning avseende huruvida någon form av kontakt framöver skulle kunna komma att bli möjlig mellan AA och barnen, då på brottsoffrens villkor och i brottsofferslussens regi. I beslutet anfördes vidare att utredningstiden skulle ta ca 4–6 veckor. Det dröjde i det förevarande fallet ca 10 veckor innan brottsofferslussens utredning blev klar. Kriminalvårdens uppfattning är dock att brottsofferslussarbetet inte ingick i den ordinarie utredningsskyldigheten jml

text: 7 § förvaltningslagen

text: i det ärende som

text: anstalten avslog den 11 november 2010 – således ska då inte heller brottsofferslusshandläggningstiden räknas in i det ärendet. AA har vidare haft alla möjligheter att begära omprövning av det beslut som meddelades redan den 11 november 2010. Kriminalvården konstaterar att handläggningstiden avseende brottsofferslussens utredning varit längre än de 4–6 veckor som anstalten angav som en normallång handläggningstid. Härvid påpekas återigen att brottsofferslussen bedriver ett arbete som förvisso utmynnar i ett beslut utifrån vad som framkommit under utredningen men att det alltså är en verksamhet som genom en process bestående av kontakter och samtal – ett ofta förhållandevis omfattande arbete – verkar för att undersöka kontaktmöjligheterna mellan intagna och brottsoffer. Därefter sker också, i det fall förutsättningar föreligger för kontakt, besöken i brottsofferslussens regi och fortlöpande bedömningar görs avseende hur kontaktformerna ska se ut. Anstalten har anfört att det i det förevarande fallet förekommit flera kontakter och samtal för att utreda förutsättningar för kontakt mellan AA och barnen, vidare att anstalten under nästan en månads tid vid flera tillfällen försökt att nå en handläggare vid socialtjänsten för att få nödvändigt underlag för att kunna fatta beslut. Handläggningstiden har således, utifrån vad Kriminalvården kunna påverka, inte varit orimligt lång. Vad gäller det som framkommit rörande att AA inte fått ta del av uppgifter som använts som underlag för beslutet som fattats efter brottsofferslussens utredning, och vilka inte bedömts omfattas av sekretess (exempelvis att socialtjänsten ändrat sin inställning), är det Kriminalvårdens uppfattning att AA borde ha kommunicerats dessa. Kriminalvården avser inte att kommentera vad AA anfört rörande missnöje med socialtjänstens hantering och bedömningar.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Den 1 april 2011 trädde nya regler på kriminalvårdsområdet i kraft:

text: fängelselagen (2010:610)

text: fängelseförordningen (2010:2010)

text: och Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd för fängelse,

text: KVFS 2011:1

text: , (fängelseföreskrifterna). I detta ärende är de äldre bestämmelserna tillämpliga.

text: Enligt

text: 29 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (kriminalvårdslagen) får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. En intagen får inte ta emot besök som kan äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka den intagnes anpassning i samhället eller annars vara till skada för den intagne eller annan.

text: Enligt 30 § kriminalvårdslagen får telefonsamtal mellan intagna och personer utanför anstalten äga rum i den utsträckning det lämpligen kan ske. En intagen kan förvägras telefonsamtal som är ägnade att äventyra säkerheten i anstalten eller som kan motverka hans anpassning i samhället eller annars vara till skada för honom eller någon annan.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: ska varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Enligt 17

text: förvaltningslagen

text: får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Myndigheten får dock avgöra ärendet utan att så har skett

text: 1. om avgörandet inte går parten emot, om uppgiften saknar betydelse eller om åtgärderna av någon annan anledning är uppenbart obehövliga,

text: 2. om ärendet rör tjänstetillsättning, antagning för frivillig utbildning, betygssättning, tilldelning av forskningsbidrag eller något jämförbart och det inte är fråga om prövning i högre instans efter överklagande,

text: 3. om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet, eller

text: 4. om avgörandet inte kan uppskjutas. Myndigheten bestämmer om underrättelsen ska ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på något annat sätt.

text: Underrättelseskyldigheten gäller med de begränsningar som följer av

text: 10 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: Handläggningen av AA:s besökstillståndsärenden JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Jag tar därför inte ställning till om det var riktigt av anstalten att avslå AA:s ansökan om besökstillstånd för barnen.

text: När det gäller anstaltens handläggning vill jag dock framhålla följande.

text: Av utredningen framgår att anstalten inledningsvis, två dagar efter det att ansökan inkommit, avslog AA ansökan om besökstillstånd för barnen och hänvisade till att anstaltens brottsoffersluss skulle fortsätta utreda om bevakade besök kunde tillåtas. Av vad som framkommit i ärendet framstår det som att den enda utredning som hade föregått anstaltens initiala beslut var att anstalten hade tagit del av innehållet i den dom som AA verkställer. Förvaltningsmyndigheter har emellertid i enlighet med den s.k. officialprincipen ett ansvar för att deras ärenden blir så utredda som dessas beskaffenhet kräver. Den utredningen förutsätts myndigheten göra innan myndigheten fattar sitt initiala beslut. En intagen har dock rätt att inom skälig tid få sin sak prövad av domstol (se artikel 6:1 i den Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna). Detta förutsätter naturligtvis att beslut fattas. En utredning får med andra ord, som framgår av

text: 7 § förvaltningslagen

text: , inte dra ut onödigtvis på tiden. Jag har förståelse för om Kriminalvården – för att värna om den intagnes rätt till domstolsprövning – snabbt vill fatta ett beslut i ett ärende som det aktuella. Jag kan dock inte se att den intagne är betjänt av att få ett avslagsbeslut innan ärendet är utrett. Det är enligt min

text: mening en bättre ordning att påbörja den utredning som ärendets beskaffenhet, enligt Kriminalvårdens uppfattning, kräver. Om brottsofferslussutredningen inte kan avslutas inom rimlig tid, t.ex. på grund av att en utredning som socialtjänsten företar drar ut på tiden, bör dock Kriminalvården fatta ett beslut om avslag på det underlag som finns då. Kriminalvården kan därefter fortsätta med den utredning som ärendet, enligt Kriminalvårdens uppfattning, kräver utan att den intagnes rätt till domstolsprövning fördröjs (se vidare protokollet från min inspektion den 4 maj 2011 av anstalten Tillberga, dnr 2315-11). Det kan inte uteslutas att domstolen gör en annan bedömning av vilken utredning som krävs och därmed är beredd att fatta ett positivt beslut på det underlag som finns.

text: Jag delar Kriminalvårdens uppfattning att AA – innan anstalten fattade det andra beslutet avseende besökstillstånd för AA:s barn – borde ha fått ta del av uppgifter som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv i den utsträckning anstalten inte bedömt att uppgifterna omfattades av sekretess. Jag är mycket kritisk till att så inte skedde. Jag förutsätter att Kriminalvården vidtar åtgärder för att detta inte ska upprepas.

text: Av utredningen framgår att det tog ungefär tio veckor från det att AA:s ansökan om besökstillstånd kom in till anstalten till dess att anstalten fattade sitt andra beslut i ärendet. Handläggningstiden framstår onekligen som lång. Även med beaktande av det som framkommit om orsakerna till dröjsmålet kan Kriminalvården inte undgå kritik för den långsamma handläggningen

text: Anstalternas brottsofferslussverksamhet i allmänhet Från hösten 2010 har det till JO inkommit flera klagomål gällande olika aspekter av anstalternas brottsofferslussverksamhet. Klagomål har även framförts vid JO:s inspektioner av anstalterna Kristianstad, Tillberga, Västervik Norra och Saltvik.

text: I Kriminalvårdens Slutredovisning av Kriminalvårdens särskilda satsning mot våld i nära relationer och sexualbrott 2008–2010, (diarienummer 2008-022650) lämnas följande beskrivning av brottsofferslussverksamheten.

text: Kriminalvården inrättade mellan 2008–2010 så kallade brottsofferslussar på nio anstalter, slutna och öppna, med specialplatser för klienter dömda för partnervåld och sexualbrott. Syftet med brottsofferslussen är att skydda brottsoffer och förhindra återfall i brott under verkställigheten då intagna ansöker om telefon- eller besökstillstånd för en målsägande eller ett brottsoffer. Även rutiner under själva besöket eller telefonsamtalet syftar till att förhindra återfall i brott. I verksamhetens definition av brottsoffer ingår inte bara den person som direkt utsatts för våldet utan även exempelvis barn som bevittnat pappors våld mot deras mammor. Kontakter mellan brottsoffer och förövare behöver genomföras under kontrollerade former för att förhindra förnyade övergrepp. Inför beviljande av besök eller telefonsamtal utreder brottsofferslusspersonalen därför bland annat förövarens inställning till våldet som utövats mot brottsoffret. Kontakt tas även med brottsoffret för att säkerställa att kontakten är önskvärd och inte förenad med rädsla för förövaren. Kontakt mellan offer och förövare bygger på

text: den våldsutövandes ansvarstagande för det våld som utövats och är därmed i viss mån sammankopplad till behandlingsverksamheten. Även den riskbedömning som gjorts är ett viktigt redskap för personal som arbetar enligt brottsofferslussmetodiken. Om en klient har återfallit i partnervåldsbrottslighet kan det finnas skäl att utreda kontakten också med en ny partner om klienten bedöms ha förhöjd återfallsrisk. Externa kontakter med exempelvis socialtjänst eller barn- och ungdomspsykiatri tas när förfrågningarna avser minderåriga barn. En central uppgift för Kriminalvården är att förhindra och förebygga återfall i brott. Vid prövning av intagnas ansökningar om att ta emot besök av och kommunicera elektroniskt (i praktiken främst genom telefonsamtal) med andra har Kriminalvården till uppgift att ta ställning till bl.a. om besöket eller kommunikationen kan vara till skada för den intagne eller någon annan (se 29 och 30 §§ kriminalvårdslagen respektive 7 kap. 1 och 4§§

text: fängelselagen

text: [2010:610]). För att kunna ta ställning till om ett besöks- eller telefontillstånd kan vara till skada för den som den intagne önskar ha kontakt med kan det naturligtvis finnas skäl att kontakta den person kontakten avser och, när det gäller underåriga, socialtjänsten och den underåriges vårdnadshavare. Det är rimligt att anta att behovet av en noggrann utredning kring risken för skada normalt är större när det gäller intagna som dömts för sexualbrott eller våld i nära relation. Jag har således inte någon principiell invändning mot att anstalter företar utredningsåtgärder av nu nämnt slag.

text: Handläggningen inom ramen för anstalternas brottsofferslussverksamhet ger dock anledning att närmare överväga vissa frågor. Jag vill i detta sammanhang återge några av dem.

text: 1. Från flera intagna har jag fått veta att det förekommer att en intagen som haft besöks- eller telefontillstånd till närstående i en viss anstalt efter förflyttning till annan anstalt nekats sådant tillstånd. Jag är medveten om att Kriminalvården har möjlighet att ändra eller återkalla ett gynnande beslut om det bedöms erforderligt utifrån de säkerhetsskäl som Kriminalvården har att beakta. Om den intagne under lång tid haft tillstånd till kontakt med närstående och genomfört en stor mängd besök och telefonsamtal till denne kan det dock framstå som märkligt att en annan anstalt utan särskild anledning gör en helt annan bedömning gällande risken för skada för den närstående.

text: 2. En annan aspekt som sammanhänger med den nyss beskrivna är vikten av att en brottsofferslussutredning noggrant dokumenteras. En noggrann dokumentation av vilka utredningsåtgärder som vidtagits och vilka uppgifter som framkommit vid dessa är en förutsättning för att den intagne och hans närstående inte efter en eventuell förflyttning till annan anstalt ska tvingas genomgå en ny brottsofferslussutredning. Många intagna vittnar om att brottsofferslussutredningarna upplevs som uppslitande och integritetskränkande för såväl intagna som deras närstående. Förnyade kontakter med närstående och socialtjänst leder dessutom till att den intagne får vänta på anstaltens beslut, vilket leder till påfrestande uppehåll i kontakterna med de närstående.

text: 3. Många intagna synes ha särskilt svårt att acceptera att Kriminalvården nekar dem kontakt med personer med motiveringen att dessa personer är att betrakta som presumtiva eller potentiella brottsoffer. I något fall, se dnr 5809-2010, synes kretsen av vilka som bedömts utgöra potentiella brottsoffer ha utvidgats till den grad att en intagen förbjudits att under permission alls besöka eller ta emot besök av barn. För egen del förordar jag att begreppen presumtivt eller potentiellt brottsoffer inte används. Det finns inte något stöd för att betrakta människor som varken själva utsatts för brott (direkta brottsoffer) eller är barn som bevittnat våld eller övergrepp av eller mot närstående (indirekta brottsoffer) som brottsoffer. Det sagda hindrar naturligtvis inte att Kriminalvården i ett visst fall avslår en ansökan om besökstillstånd därför att besöket bedöms kunna vara till skada för besökaren t.ex. när en intagen som tidigare dömts för våld mot sin partner inleder en ny relation.

text: 4. I vissa fall har jag uppmärksammat något som kan tolkas som en ovilja att acceptera socialtjänstens uppfattning ifråga om lämpligheten i kontakten mellan en intagen och ett barn. Det har förekommit att en anstalt gjort en s.k. orosanmälan (en anmälan till socialnämnden om något som kan innebära att nämnden behöver ingripa till ett barns skydd, se

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: [2001:453]) och att socialtjänsten därefter beslutat att inte inleda en utredning. Socialtjänsten har samtidigt gjort bedömningen att det inte finns någonting som talar emot ett umgänge mellan den intagne, hans hustru och deras barn. Anstalten har därefter inte fattat något beslut avseende den intagnes besökseller telefontillståndsärenden till barnen utan gjort ytterligare orosanmälningar. Jag vill här framhålla att Kriminalvården måste göra sitt ställningstagande utifrån det beslutsunderlag som finns. Handläggningen, och därmed den intagnes rätt till domstolsprövning, bör inte fördröjas genom att anstalten på nytt anmäler redan kända förhållanden till socialtjänsten. Att Kriminalvården och socialtjänsten har olika uppfattning om lämpligheten av den önskade kontakten utgör alltså inte hinder att fatta beslut. Tvärtom är det just i dessa fall särskilt angeläget att beslut fattas för att möjliggöra överprövning av beslutet.

text: 5. Kriminalvårdens personal måste vara uppmärksam på gränsen mellan Kriminalvårdens och socialtjänstens uppdrag. I Kriminalvårdens uppdrag ligger inte att se till att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Detta hör till socialnämndens uppgifter (

text: 5 kap. 11 § socialtjänstlagen

text: ). Kriminalvårdens kontakt med den intagnes närstående måste inriktas på att inhämta uppgifter som behövs som underlag vid bedömningen av om det finns risk för skada för den närstående genom beslut som Kriminalvården fattar. Vissa frågor om kontakten med de personer som den intagne önskar kontakt med har jag berört i ett annat ärende som jag fattat beslut i denna dag, dnr 5271- 2011.

text: 6. Vid JO:s inspektion av anstalten Västervik Norra i september 2011 upplyste brottsofferslusshandläggaren om att anstalten regelmässigt fattar ett avslagsbeslut i avvaktan på utredning i de fall ärenden gällande besöks- och

text: telefontillstånd handläggs inom brottsofferslussen. Utifrån det resonemang jag fört ovan, under rubriken Handläggningen av AA:s besökstillståndsärenden, ställer jag mig avvisande till en sådan rutin.

text: 7. Anstalterna måste vara uppmärksamma på att vissa situationer kräver speciella överväganden. Det kan exempelvis vara fallet när den person som en intagen önskar kontakt med är en partner som den intagne sedan länge haft en relation till och den brottslighet den intagne är dömd för ligger långt tillbaka i tiden (se t.ex. dnr 876-2012).

text: 8. På flera områden upplever jag att brottsofferslussverksamheten vid landets anstalter behöver likriktas och ges fastare ramar. Som exempel kan nämnas att jag vid min inspektion av anstalten Saltvik i februari i år fick veta att anstaltens brottsoffersluss inte iakttar den kommunikationsplikt som följer av

text: 17 § förvaltningslagen

text: . Det vore önskvärt att huvudkontoret utformade riktlinjer för verksamheten, exempelvis i formen av en handbok.

text: Övrigt Det som AA anfört i övrigt föranleder inte någon kommentar.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot Migrationsverket för långsam handläggning av ett överklagande i ett anställningsärende

text: Anmälan

text: AA anmälde Migrationsverket och en tjänsteman hos verket med anledning av handläggningen av hans överklagande av ett beslut i ett anställningsärende. Han framförde i huvudsak att Migrationsverkets handläggningstid för att överlämna överklagandet till överinstansen uppgått till sju veckor och att det stod i strid med bl.a. tidigare JO-uttalanden.

text: Utredning

text: Efter remiss anförde Migrationsverket, generaldirektören BB, i ett yttrande den 23 september 2008 följande (bilagan utesluten här).

text: Bakgrund

text: Ärendet avser en befattning som vikarierande beslutsfattare vid verkets asylprövningsenhet i Uppsala. Befattningen som vikarierande beslutsfattare ledigförklarades den 16 november 2007. Migrationsverket beslutade den 14 januari 2008 att avbryta rekryteringsförfarandet. Tjänsten utannonserades på nytt den 29 januari 2008. Den tillsattes den 25 mars 2008. AA:s överklagande av tjänstetillsättningen inkom den 14 april 2008. Verkets yttrande i överklagandeärendet överlämnades till Statens överklagandenämnd den 3 juni 2008. Mellan tiden från det att överklagandet inkom till dess detta överlämnades till Statens överklagandenämnd har det gått en månad och tre veckor. Under den perioden har verkets personalenhet begärt in en redogörelse för rekryteringsprocessen från den berörda enhetschefen. Personalenheten gjorde vissa ändringar i det yttrandet vilka kommunicerades med enhetschefen. På grund av enhetschefens mellankommande semester kom emellertid kommuniceringen att dra ut på tiden. Även personalhandläggarens sjukdom och planeringsdagar vid personalenheten medförde viss tidsutdräkt. De aktuella handlingarna sändes till den handläggare vid personalenheten som delegerats rätt att lämna skrivelser till Statens överklagandenämnd först i slutet av vecka 21. Denna handläggare överlämnade sedan överklagandeskrivelsen till Statens överklagandenämnd den 3 juni 2008.

text: Bedömning

text: Handläggningstiden i det aktuella ärendet har blivit alldeles för lång beroende på enhetschefens mellankommande semester, personalhandläggarens sjukdom samt enhetens planeringsdagar.

text: Den 20 augusti 2008 uppdaterade verket sin personalhandbok vad avser hantering av överklaganden i tjänstetillsättningsärenden. Av handboken framgår numera att ett sådant ärende ska avgöras inom ungefär en vecka. Se bilaga 1. I och med denna uppdatering är min bedömning att handläggningstiden av tillsättningsärenden i fortsättningen kommer att hanteras med den snabbhet som krävs. Migrationsverkets personalavdelning har bett AA om ursäkt för det inträffade. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 § förvaltningslagen (1986:223)

text: framgår att beslutsmyndigheten ska pröva om ett överklagande har kommit in i rätt tid. Har överklagandet kommit in för sent ska myndigheten enligt huvudregeln avvisa överklagandet. Om överklagandet inte avvisas ska det enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: tillsammans med övriga handlingar i ärendet överlämnas till den myndighet som ska pröva överklagandet. Av bestämmelserna i

text: 27 § samma lag

text: om myndigheters omprövningsplikt framgår att om myndigheten finner att ett beslut är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, ska den ändra beslutet, om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Frågan inom vilken tid en förvaltningsmyndighet ska överlämna en skrivelse med överklagande och övriga handlingar i ärendet till överinstansen är inte reglerad i någon författning. Det ligger emellertid i sakens natur att ett överlämnande – när ett sådant ska äga rum – måste ske utan dröjsmål. Den allmänna regeln i

text: 7 § förvaltningslagen

text: om snabb och enkel handläggning m.m. ska vara vägledande även i detta hänseende (

text: prop. 1985/86:80 s. 77

text: ). När omprövning inte företas bör överlämnandet normalt ske inom en vecka efter det att överklagandet kom in till myndigheten. Något krav på att beslutsmyndigheten ska bifoga ett yttrande till överinstansen finns inte. Det är en uppgift för den högre instansen att ta ställning till om inhämtande av yttrande från beslutsmyndigheten fordras innan ärendet kan avgöras. Den omständigheten att beslutsmyndigheten finner det lämpligt att bifoga ett yttrande till överinstansen får inte medföra att den nyss nämnda tidsfristen utsträcks mer än några dagar (se

text: JO 2003/04 s. 179

text: Av utredningen framgår att AA:s överklagande av anställningsbeslutet kom in till Migrationsverket den 14 april 2008 och att ärendet överlämnades till överinstansen först den 3 juni 2008. Handläggningstiden är oacceptabel och Migrationsverket förtjänar kritik för dröjsmålet. Migrationsverket har härefter ändrat sina skriftliga rutiner för handläggningen av överklaganden i anställningsärenden och jag utgår därför från att verket framdeles kommer att hantera ärenden av detta slag på ett bättre sätt.

text: Ärendet avslutas.