avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten, polisregion Stockholm, bl.a. för att man påbörjat en husrannsakan i en bostad där det endast fanns minderåriga barn

sammanfattning: Polisen genomförde en husrannsakan i en bostad utan att ta någon kontakt med lägenhetsinnehavaren. I bostaden befann sig lägenhetsinnehavarens två minderåriga barn. Som huvudprincip gäller att den som blir föremål för en husrannsakan eller någon annan person som bor i dennes bostad ska få tillfälle att vara närvarande när en husrannsakan genomförs. För att den berörda personens intresse ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt när han eller hon själv inte kan vara närvarande bör det enligt JO krävas att den närvarande är vuxen. I en situation då endast minderåriga barn befinner sig i bostaden bör polisen ha samma skyldighet att kontakta lägenhetsinnehavaren som om det inte hade varit någon hemma. För att den berörda personens principiella rätt att vara närvarande under en husrannsakan inte ska framstå som illusorisk är det enligt JO av avgörande betydelse att han eller hon får information om detta. I beslutet kritiseras Polismyndigheten för att husrannsakan påbörjades utan att någon kontakt togs med lägenhetsinnehavaren och trots att det endast fanns minderåriga barn i bostaden.

text: Bakgrund

text: På förmiddagen den 12 januari 2016 genomfördes en husrannsakan i AA:s bostad. AA:s före detta pojkvän var misstänkt för grovt narkotikabrott, och syftet med åtgärden var enligt protokollet över husrannsakan att utröna omständigheter som kan ha betydelse för utredningen om brottet. Enligt Polismyndigheten var husrannsakan i AA:s bostad en del av en samordnad insats med husrannsakningar avseende flera misstänkta personer på olika adresser. Vid husrannsakan togs ett antal föremål i beslag. AA var inte hemma vid tillfället och hade inte fått någon information om husrannsakan. I bostaden fanns dock AA:s två söner födda 1998 och 2002. Samma dag som husrannsakan genomfördes upprättades ett protokoll över den. Två veckor senare upprättades ett beslagsprotokoll och en tjänsteanteckning med ytterligare uppgifter om husrannsakan.

text: Anmälan

text: AA förde i en anmälan till JO fram klagomål mot polisens genomförande av husrannsakan. Hon uppgav att polisen inte hade kontaktat henne för att tala om att de skulle genomföra en husrannsakan i hennes bostad. Hon var inte hemma under husrannsakan men det var däremot hennes två minderåriga söner. Sönerna tyckte att det som inträffat var mycket obehagligt då de fick sitta i soffan utan att röra sig samtidigt som tre poliser genomförde husrannsakan.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig över genomförandet av husrannsakan och hur den dokumenterats. Inför yttrandet hade de poliser som utförde husrannsakan fått tillfälle att lämna synpunkter.

text: Av redogörelserna från de berörda poliserna framgick följande.

text: Poliserna hade nycklar till lägenheten men valde att ringa på dörrklockan. En pojke öppnade dörren och på fråga om han var ensam svarade pojken att hans äldre bror befann sig i pojkarnas rum med deras hund. CC knackade på dörren till rummet och talade med den äldre brodern. De kom överens om att hunden skulle kvarstanna i rummet medan poliserna genomförde åtgärden. Pojkarna rörde sig fritt under husrannsakan. Båda pojkarna var i skolåldern men vistades inte i skolan denna dag. Poliserna uppfattade att AA var på sitt arbete. Efter en kort stund kom den äldre pojken fram till CC med sin mobiltelefon och berättade att AA fanns i andra änden. CC samtalade med henne och förklarade vad de gjorde i bostaden och anledningen till att de var där. AA uppfattades som lugn och sansad. Ingen av de båda pojkarna uppträdde på ett sådant sätt att det kunde tolkas som om de var rädda eller chockade över situationen. Efter ca tjugo minuter var poliserna färdiga och de samtalade med pojkarna innan de gick. Poliserna var civilt klädda och körde till och från bostaden i en civil bil.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Genomförandet av husrannsakan

text: JO har i beslut med dnr 2821-1981 m.fl. uttalat att husrannsakan i bostad, där barn är ensamma hemma, om möjligt bör anstå till dess någon vuxen person kan inställa sig för att biträda barnet/barnen, såvida inte förrättningen därigenom avsevärt skulle fördröjas. I JO:s beslut med dnr 3166-1981 har det inte funnits skäl att klandra en husrannsakan där barn var ensamma hemma. Omständigheterna var sådana att polismännen vid förrättningens början var ovetande om att ett barn uppehöll sig i huset och fick kännedom om detta först sedan de kommit in i bostaden. Polismännen var då i tidsnöd och JO ansåg sig därför inte kunna klandra dem för att de inte avbröt förrättningen och avvaktade med undersökningen tills någon vuxen kunde komma. I det nu aktuella ärendet kan det konstateras att det var fråga om misstanke om grovt brott och att husrannsakan hos AA var en del av en samordnad insats med husrannsakningar på ett antal olika adresser. CC, DD och EE fick kännedom om att det fanns två barn ensamma hemma först efter att de ringt på dörrklockan till bostaden och ett av barnen öppnat ytterdörren. Det hade förstås varit önskvärt om AA eller någon annan vuxen varit på plats under själva genomförandet av husrannsakan. Polismyndigheten anser dock att det funnits en risk att syftet med insatsen gått förlorad om poliserna behövt avvakta med undersökningen.

text: När det sedan gäller husrannsakan som sådan framgår av tjänstgörande polisers yttranden och övrig dokumentation att den genomfördes under ordnade former och med minsta möjliga olägenhet. Poliserna var civilt klädda och färdades till och från bostaden i en civil bil. CC förklarade för barnen och AA varför poliserna befann sig i bostaden. Mot denna bakgrund anser Polismyndigheten att husrannsakan har genomförts på ett godtagbart sätt.

text: Frågan om dokumentation

text: Polismyndigheten är av den uppfattningen att det måste ställas höga krav på den dokumentation som förs över husrannsakan. Av hänsyn till kravet på rättssäkerhet och möjligheten att i efterhand kunna bilda sig en fullständig och korrekt uppfattning om vad som förekommit måste den vidtagna tvångsåtgärden dokumenteras på ett fullständigt sätt. Myndigheten anser att protokollet över husrannsakan och beslagsprotokollet i och för sig ger en trogen bild av vad som förekommit vid husrannsakan men att det med hänsyn till att det funnits ensamma barn i bostaden hade varit lämpligt om uppgifterna som framgår av tjänsteanteckningen den 26 januari 2016 hade dokumenterats samtidigt som protokollet över husrannsakan den 12 januari 2016.

text: Rättslig reglering

text: En husrannsakan får göras hos den som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet (s.k. reell husrannsakan). Hos någon annan än den som är skäligen misstänkt för brottet får husrannsakan genomföras bara om brottet har begåtts hos honom eller henne eller om den misstänkte har gripits där eller om det annars finns synnerlig anledning att föremål som kan tas i beslag ska anträffas eller att annan utredning om brottet kan vinnas. (Se

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB.)

text: En husrannsakan får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade (

text: 28 kap. 3 a §

text: RB). Åtgärden får inte orsaka mer skada eller olägenhet än vad som är oundgängligen nödvändigt (

text: 28 kap. 6 §

text: RB).

text: Den som drabbas av en husrannsakan, eller familjemedlemmar som bor i bostaden, ska få tillfälle att vara närvarande vid husrannsakan och även att tillkalla ett vittne, om detta inte orsakar dröjsmål (

text: 28 kap. 7 § andra stycket

text: RB). JO har tidigare uttalat att husrannsakan i en bostad där barn är ensamma hemma om möjligt bör vänta till dess att någon vuxen person kan komma hem till barnen, om inte husrannsakan därigenom skulle fördröjas avsevärt. (Se JO:s beslut den 20 januari 1982, dnr

text: och

text: , samt den 23 april 1982, dnr 3166-1981.)

text: Om varken den som drabbats av husrannsakan, någon i dennes familj, eller ett tillkallat vittne varit närvarande ska den hos vilken husrannsakan genomförts underrättas om denna så snart det kan ske utan men för utredningen (

text: 28 kap. 7 § andra stycket

text: RB).

text: Över en husrannsakan ska det föras protokoll där bl.a. skälen för åtgärden och syftet med den ska anges (

text: 28 kap. 9 §

text: RB). Den eller de brott som har föranlett beslutet ska framgå. När det gäller skälen för åtgärden anses det vara tillräckligt med en uppgift om att ändamålet t.ex. har varit att söka efter föremål som ska tas i beslag. Förundersökningsprotokollet ska ge en trogen bild av vad som förekommit under utredningen. Ett protokoll över en husrannsakan kan behöva kompletteras med anteckningar om omständigheter vid genomförandet. (Se 22 § förundersökningskungörelsen och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, tredje uppl. s. 606–608.)

text: Bedömning

text: Av utredningen har det kommit fram att polisen genomförde en husrannsakan i AA:s bostad när hennes söner, födda 1998 och 2002, befann sig ensamma i bostaden. AA:s före detta pojkvän var misstänkt för grovt narkotikabrott, och husrannsakan syftade till att kontrollera om det fanns något i lägenheten som kunde ha betydelse för utredningen om brottet.

text: Min utredning har varit inriktad på AA:s klagomål om att husrannsakan genomfördes i hennes bostad när hennes två minderåriga söner befann sig där ensamma och utan att hon själv blev kontaktad av polisen.

text: Som angetts ovan är huvudprincipen att den som blir föremål för en husrannsakan ska få tillfälle att vara närvarande när den genomförs. Om den berörda personen inte på förhand har fått kännedom om husrannsakan och inte själv är hemma när den genomförs har andra personer som bor i bostaden samma rätt att närvara. För att den berörda personens intressen ska kunna tas till vara på ett ändamålsenligt sätt bör det dock krävas att den närvarande är vuxen. I en situation då endast minderåriga barn befinner sig i bostaden bör polisen alltså ha samma skyldighet att kontakta lägenhetens innehavare som om det inte hade varit någon hemma.

text: En husrannsakan får dock genomföras utan att den berörda personen är närvarande, om den annars skulle försenas. När det endast är barn i bostaden bör genomförandet av husrannsakan, i enlighet med vad som uttalats i de JObeslut som hänvisas till ovan, vänta till dess att någon vuxen kan komma till platsen, om inte det skulle innebära att genomförandet fördröjs avsevärt.

text: I det här fallet var enbart AA:s minderåriga söner hemma när poliserna påbörjade husrannsakan. Poliserna tog inte någon kontakt med AA utan hon fick information om vad som pågick genom att en av sönerna ringde till henne. Den kontakten togs emellertid inte på polisernas initiativ och den skedde först sedan husrannsakan hade påbörjats.

text: Polismyndigheten har uppgett att det hade varit önskvärt att AA varit på plats, men att det fanns en risk att syftet med husrannsakan skulle ha gått förlorad om poliserna hade behövt avvakta med undersökningen. Polismyndigheten har dock inte närmare förklarat på vilket sätt syftet med husrannsakan då hade äventyrats.

text: Eftersom det var fråga om en reell husrannsakan och poliserna redan befann sig på platsen ifrågasätter jag om det inte hade varit möjligt att avvakta något med husrannsakan för att försöka få kontakt med AA. En sådan kontakt borde ha tagits både med anledning av hennes rätt att närvara när husrannsakan genomfördes och med anledning av att hennes söner befann sig ensamma i bostaden. Eftersom AA inte kontaktades hade poliserna inte heller någon kännedom om hur lång tid det skulle ta för AA att komma till platsen. Sådan information hade förstås haft betydelse för bedömningen av om det gick att skjuta på husrannsakan eller inte. Mot denna bakgrund kan Polismyndigheten inte undgå kritik för att husrannsakan påbörjades utan att någon kontakt togs med AA. Polismyndigheten ska också kritiseras för att husrannsakan påbörjades trots att det endast fanns minderåriga barn i bostaden.

text: Som framgått ovan har den som blir föremål för en husrannsakan en principiell rätt att vara närvarande vid denna. För att denna rätt inte ska framstå som illusorisk är det av avgörande betydelse att han eller hon får information om detta. Av utredningen framgår inte om någon sådan information lämnades till AA vid CC:s samtal med henne. Det har emellertid kommit fram att polisen informerade AA om vad de gjorde i lägenheten och anledningen till att de var där. Det har också kommit fram att AA och den äldre av sönerna talade med varandra på telefon sedan husrannsakan inletts. Det finns ingen uppgift om att AA, när hon talade med CC, uttryckligen bad om att få närvara eller hade några invändningar mot att husrannsakan fortsatte. Även om det självklart är polisens uppgift att se till att reglerna för genomförandet av en husrannsakan följs anser jag att det vid dessa förhållanden inte finns tillräckliga skäl att kritisera Polismyndigheten för att husrannsakan fortsatte trots att AA inte var närvarande.

text: Det är givetvis viktigt att dokumentationen med anledning av en husrannsakan är tydlig och noggrann och görs i så nära anslutning till åtgärden som möjligt. Jag instämmer i Polismyndighetens bedömning att det hade varit bättre om uppgifterna i tjänsteanteckningen hade dokumenterats samtidigt som protokollet över husrannsakan upprättades.

text: Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Barn/ungdom Beslut Omprövning Ungdomshem

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Statens institutionsstyrelses (SiS) ungdomshem Bärby för handläggningen av en fråga enligt 15 b § LVU om vård av en ungdom vid en låsbar enhet

org: jo

sammanfattning: En ungdom vårdades på ett ungdomshem vid en låsbar enhet enligt 15 b § LVU. När ungdomen omplacerades till Bärby ungdomshem fattades beslut om att avsluta vården vid den låsbara enheten. Bärby beslutade samma dag att ungdomen skulle vårdas vid en låsbar enhet på Bärby. Sammanlagt, under sin tid på båda ungdomshemmen, vårdades ungdomen vid en låsbar enhet under en väsentligt längre tid i följd än den tvåmånadersperiod som anges i 15 b § andra stycket LVU. I beslutet uttalar JO att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU inte påverkas av att den unge under vårdtiden omplaceras från ett ungdomshem till ett annat. Bärby ungdomshem kritiseras för att man inte kontrollerade om ungdomen hade vårdats vid en låsbar enhet före omplaceringen, vilket fick till följd att tvåmånadersfristen i 15 b § andra stycket LVU överskreds.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I två anmälningar till JO, den 13 respektive den 20 januari 2017, klagade AA på hur socialtjänsten hade behandlat hennes son BB. Hon anförde bl.a. att sonen hade vårdats under flera månader på en låsbar enhet vid ett särskilt ungdomshem utan att beslutet hade omprövats.

type: stycke

text: Utredning

text: JO hämtade in journalanteckningar från SiS ungdomshem Bärby. JO begärde därefter att SiS ungdomshem Bärby skulle komma in med skriftliga upplysningar. Efter en genomgång av handlingarna och inhämtande av ytterligare journalanteckningar beslutade JO att begära in ett yttrande från SiS om det som AA hade anfört om sonens placering på en låsbar enhet.

text: I ett remissyttrande anförde SiS bl.a. följande.

text: Från Bärby inhämtat yttrande

text: Institutionschefen vid Bärby har uppgett i huvudsak följande.

text: Den 11 november 2016 skrevs ungdomen in vid Bärby på en låsbar avdelning. Samma dag fattades beslut om vård på låsbar enhet. Detta beslut skulle omprövas den 11 januari 2017, om det inte hade funnits en tidigare historia för ungdomen. KIA kräver att vissa beslut fattas för att man sedan ska kunna fatta andra beslut oaktat om det första beslutet behöver fattas eller ej (t.ex. krävs att beslut om att avsluta vård på låsbar enhet görs, för att beslut ska kunna fattas om utskrivning/överflyttning till en annan institution). Det finns inte någon funktion i KIA som har koll på detta, liknande påminnelsen om att ompröva vård i enskildhet. Det är därför lätt att tappa bort beslut från en annan institution, när en ungdom skrivs in i en obruten vårdkedja. Denna brist har påpekats från verksamheten, bl.a. från institutionschefen, under ett flertal år till olika enheter på huvudkontoret. Svaret har hittills varit att de medel som avsatts till förändringar i KIA inte har räckt och att det har funnits andra förändringar i KIA som har haft högre prioritet. Om allt hade gått korrekt till skulle det nya beslutet om vård på låsbar enhet för ungdomen ha omprövats senast den 17 december 2017, med hänsyn tagen till den tid som han hade vistats vid SiS ungdomshem Tysslinge (Tysslinge). För att detta ska upptäckas måste den som ska ompröva eller bereda beslutet gå in i Tysslinges klientdiarium i stället för att utgå från det beslut som fattats vid Bärby. Detta har missats vid ungdomens vistelse vid Bärby, institutionen har utgått från att datum för omprövning var den 11 januari 2017. Ungdomens vistelse på låsbar enhet omprövades inte den 11 januari 2017. Den 10 januari 2017 inkom ett beslut från socialnämnden enligt

text: 11 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, om att omplacera ungdomen till SiS ungdomshem Ljungbacken (Ljungbacken). Samma dag begärdes en polishandräckning för att genomföra denna förflyttning omgående. Förflyttningen genomfördes dock inte förrän den 16 januari 2017 och i samband med utskrivningen/överflyttningen avslutades vården på låsbar enhet. Eftersom planeringen var att ungdomen skulle flytta innan det var dags att ompröva vården på låsbar enhet, missades datumet för att detta passerats i samband med att hans flytt drog ut på tiden.

text: Dokumentation

text: Av dokumentationen i KIA framgår bl.a. följande. Den 17 oktober 2016 fattas beslut om vård på låsbar enhet för ungdomen vid Tysslinge. Den 8 november fattar Uppsala kommun beslut om omplacering av ungdomen till Bärby. Den 11 november 2016 avslutas vård på låsbar enhet vid Tysslinge. Samma dag skrivs ungdomen in vid Bärby, som även fattar beslut om vård på låsbar enhet. Den 10 januari 2017 beslutar Uppsala kommun att omplacera ungdomen till Ljungbacken. Den 16 januari fattas beslut om avslutande av vård på låsbar enhet vid Bärby.

text: Uppgifter från systemförvaltare och förvaltningsledare

text: SiS förvaltningsledare har uppgett bl.a. följande. Det är inte möjligt att lägga in en egen bevakning som påminner om omprövning av ett beslut om vård på låsbar enhet i KIA. Har man påbörjat beslutet så måste det avslutas vid en omplacering och det påminner däremot systemet om. Det är alltså tvingande att avsluta ett beslut om vård på låsbar enhet i KIA vid en omplacering. När det gäller beslut om vård i enskildhet så lägger systemet automatiskt in en bevakning som påminner om omprövning. Någon sådan finns inte för beslut om vård på låsbar enhet. Det finns alltså varken någon automatisk bevakning eller någon som handläggaren kan lägga in på egen hand i dessa fall. Systemförvaltaren vet att det har kommit in önskemål om att det ska finnas en bevakning gällande vård på låsbar enhet. Att det inte har funnits en sådan beror

text: på hur kravställningen sett ut vid upphandlingen av nuvarande KIA. Det är inte tekniskt svårt att skapa en sådan. Det är hans uppfattning att SiS har avvaktat det nya klientadministrativa systemet som kommer att innehålla sådana ändringar. SiS systemförvaltare uppger bl.a. att institutionerna har behörighet att se dokumentationen gällande en ungdom bakåt i tiden.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Det framgår av

text: 15 b § första stycket

text: LVU att den intagne får beredas vård vid en enhet inom hemmet som är låsbar eller på annat sätt inrättad för särskilt noggrann tillsyn, om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes, övriga intagnas eller personalens säkerhet, eller om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne avviker eller för att i övrigt genomföra vården. Av andra stycket framgår att den intagne får vårdas vid en sådan enhet under högst två månader i följd. Om särskilda behandlingsskäl föranleder det, får dock vården vid enheten pågå längre tid, förutsatt att något av de fall som anges i första stycket fortfarande föreligger och att den intagne samtidigt ges möjlighet till vistelse i öppnare former eller utanför hemmet. Av SiS Riktlinjer/Juridik LVU, Flik 6:26, framgår bl.a. följande. Om den unge byter institution under tiden som han eller hon vårdas på en låsbar enhet fortsätter tvåmånadersperioden att löpa. Det går således inte att byta institution och börja räkna på en ny tvåmånadersperiod. Det är därför viktigt att den nya institutionen kontrollerar om den unge, innan han eller hon förflyttades, vistades på en låsbar enhet för att beräkningen ska bli rätt. Av Flik 6:27, framgår vidare bl.a. följande. Om den unge vårdas på låsbar enhet och byter institution är det viktigt att komma ihåg att tiden på låsbar enhet vid den första institutionen ska läggas ihop med tiden på låsbar enhet vid den nya institutionen. Har den unge t.ex. under sin vistelse vid den första institutionen vårdats på låsbar enhet från den l mars till den 25 april så måste institution två erbjuda den unge öppnare former senast efter fem dagars vistelse vid institutionen, dvs. den l maj. Samtidigt måste det även i beslutet anges de särskilda behandlingsskäl som föranleder fortsatt vård på låsbar enhet.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att beslut om vård på låsbar enhet fattades vid Tysslinge den 17 oktober 2017. Detta beslut skulle alltså ha prövats i enlighet med

text: 15 b § andra stycket

text: LVU senast den 17 december 2017. Eftersom ungdomen hade omplacerats vid den tidpunkten skulle prövningen ha gjorts av den nya institutionen. Så har inte skett utan ett nytt beslut om vård på låsbar enhet har i stället fattats den 11 november 2016, ett beslut som inte har omprövats inom tvåmånadersfristen men har avslutats den 16 januari 2017 i samband med en ny omplacering. För att en ungdom inte ska gå miste om en prövning enligt

text: 15 b § andra stycket

text: LVU är det av synnerlig vikt att institutionerna observerar tvåmånadersfristen, även vid omplaceringar. Det kan konstateras att SiS riktlinjer uppmärksammar vikten av att den nya institutionen, vid en omplacering, kontrollerar om ungdomen innan förflyttningen vistades på en låsbar enhet. I det aktuella fallet framgick det av KIA att beslut om vård på låsbar enhet hade fattats vid Tysslinge den 17 oktober 2017. Detta är något som borde ha kontrollerats av Bärby, i enlighet med riktlinjerna. Misstaget fick till följd att omprövningen försenades i ca en månad. Det måste således konstateras att riktlinjerna inte följts i detta hänseende, till nackdel för den enskilde.

text: SiS anser således att riktlinjerna i och för sig är tillfredsställande, men att det inträffade inskärper behovet av att kontroll sker bakåt i tiden av vårdkedjan. Ansvaret för en sådan kontroll åvilar SiS personal. Men oavsett det nu sagda så har det i ärendet kommit fram att det finns möjligheter att utveckla KIA med en funktion som skulle underlätta för beslutsfattare att observera tidsfristerna. Det framgår av förvaltningsledarens yttrande att SiS har för avsikt att, i samband med den pågående upphandlingen av ett nytt klientadministrativt system, lägga in en bevakningsfunktion vid beslut om vård på låsbar enhet. En sådan funktion fråntar naturligtvis inte beslutsfattaren sitt ansvar men skulle kunna förebygga det slags händelse som anmälan avser. När det gäller det beslut som institutionen underlät att ompröva den 11 januari 2017 har institutionen uppgett att så skedde på grund av att en handräckning av polis inte kom till stånd som planerat. Motsvarande bedömning måste göras också avseende denna händelse, trots att den kan tillskrivas yttre omständigheter. Rutinerna bör ses över vad gäller sådana oförutsedda händelser. AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret och lämnade senare in ytterligare skrifter.

text: Bedömning

text: SiS har i sitt remissyttrande redogjort för den relevanta rättsliga regleringen.

text: Av utredningen framgår följande. Den 17 oktober 2016 beslutades att BB skulle vårdas vid en låsbar enhet på SiS ungdomshem Tysslinge. När BB den 11 november 2016 omplacerades till SiS ungdomshem Bärby fattade Tysslinge beslut om att avsluta vården vid den låsbara enheten. Bärby beslutade samma dag att BB skulle vårdas vid en låsbar enhet på Bärby. Vården vid den enheten avslutades den 16 januari 2017, i samband med att BB skrevs ut från Bärby.

text: Det finns inte någon bestämmelse i LVU som reglerar hur fristen i

text: 15 b § andra stycket

text: LVU ska räknas när den unge flyttas från en låsbar enhet vid ett ungdomshem till en sådan enhet vid ett annat ungdomshem. Bestämmelsen bygger dock på att den unge inte ska vårdas vid en låsbar enhet längre tid än två månader i följd, och en förutsättning för att vården därefter ska få fortsätta är att det görs en prövning enligt

text: 15 b § andra stycket

text: LVU. Enligt min mening påverkas inte fristen av att den unge under vårdtiden omplaceras från ett ungdomshem till ett annat ungdomshem. Detta är också SiS:s inställning.

text: BB har sammanlagt, under sin tid på Tysslinge och Bärby, vårdats vid en låsbar enhet under en väsentligt längre tid i följd än den tvåmånadersperiod som anges i

text: 15 b § andra stycket

text: LVU. Det beslut som fattades på Bärby den 11 november 2016 innebar inte att en ny tvåmånadersperiod började löpa, och en prövning enligt

text: 15 b § andra stycket

text: LVU borde rätteligen ha gjorts senast den 17 december 2016.

text: En placering vid en låsbar enhet utgör ett ingrepp i den unges fri- och rättigheter, och det är därför av synnerlig vikt att den frist som anges i

text: 15 b § andra stycket

text: LVU iakttas. SiS har uppgett att det framgår av myndighetens

text: riktlinjer att det på Bärby borde ha kontrollerats om BB hade vårdats vid en låsbar enhet även på Tysslinge. SiS har medgett att riktlinjerna inte har följts och förklarat att både rutiner och det klientadministrativa systemet ska ses över, bl.a. för att lägga in en bevakningsfunktion för beslut om vård vid en låsbar enhet. Även om en sådan funktion inte befriar SiS från dess ansvar att se till att fristen i

text: 15 b § andra stycket

text: LVU iakttas, ser jag naturligtvis positivt på en sådan översyn. SiS ungdomshem Bärby förtjänar dock kritik för att man inte kontrollerade om BB hade vårdats vid en låsbar enhet före omplaceringen, vilket fick till följd att tvåmånadersfristen i

text: 15 b § andra stycket

text: LVU överskreds.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Stockholm län och åklagare vid Åklagarmyndigheten, Söderorts åklagarkammare, för långsam handläggning av en förundersökning

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 juni 2005, framförde AA kritik mot Polismyndigheten i Stockholms län. Av anmälan framgick bl.a. följande. Den 18 juni 2003 anmälde AA en person för förskingring men vid tiden för anmälan till JO hade polisen fortfarande inte vidtagit någon åtgärd. Hon har vid två tillfällen varit i kontakt med polismyndigheten men endast fått besked om att de hade mycket att göra och att hennes ärende inte var prioriterat.

text: Utredning

text: Polismyndighetens handlingar i ärendet K153885-03 infordrades. Av handlingarna framgick bl.a. att ärendet lottades på åklagare redan den 24 juni 2003. Därefter syntes inga utredningsåtgärder vidtagits i ärendet.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella kriminalärendet.

text: Polismyndigheten kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från chefen för Söderorts polismästardistrikt, polismästaren BB.

text: BB anförde bl.a. följande.

text: Utredning i ärendet

text: Den 18 juni 2003 anmälde AA och CC att de blivit utsatta för brott. En anmälan (K153885-03) beträffande förskingring upprättades den 19 juni 2003 och samma dag inleddes en förundersökning. Utredningen lades på bedrägerigruppen och bedömdes där som ett prioritet tre ärende. Ärendet inskickades för lottning på åklagare den 23 juni 2003. På inlottningsmeddelandet skrevs ”kommer ej att utredas i nuläget”. Den 24 juni 2003 övertogs förundersökningen av chefsåklagaren DD. Den 1 mars 2004 fick ärendet en ny handläggare. Den 5 oktober 2004 inkom utredningsdirektiv från åklagaren där hon ville att förhör skulle hållas med målsäganden varefter åklagaren skulle kontaktas. Den 25 juli 2005 lades ärendet på en ny handläggare och den misstänkte är nu kallad till förhör. Ärendet ligger nu som ett förtursärende.

text: De ärenden som handläggs vid bedrägerigruppen ligger antingen i prioritet 1-3 eller i balans. Högprioriterade ärenden är de med frihetsberövade personer, åldringsbrott, ärenden som avser stora belopp eller ärenden som på annat sätt bedöms som särskilt angelägna. Aktuellt ärende är ett av totalt fem ärenden med samma misstänkt och har bedömts som ett prioritet tre ärende.

text: Polismästardistriktets bedömning

text: Av utredningen framgår att ärendet handläggs på bedrägerigruppen vid Söderortspolisens distriktskriminal. Ärendet har inte legat i balans men har bedömts som ett prioritet tre ärende. Detta innebär att ärenden med frihetsberövade, åldringsbrott o.s.v. går före. Efter att ärendet lottades på åklagare, i juni 2003, har inga utredningsåtgärder vidtagits förrän i slutet på juli 2005. Ärendet har därmed legat i avvaktan på utredningsåtgärder i över två år. Nu är ärendet lagt som ett förtursärende och den misstänkte är kallad till förhör. Polismästardistriktet anser att det är otillfredsställande att inga utredningsåtgärder vidtagits i ärendet på över två år och att skyndsamhetskravet som föreskrivs i

text: 23 kap 4 § andra stycket

text: RB har åsidosatts. Bedrägerigruppen har sedan år 2003 varit under en väldigt hög arbetsbelastning bl.a. beroende på resursbrist. Under första halvåret 2004 fanns det vid gruppen bara en utredare i tjänst på halvtid beroende på olika omständigheter. Detta samtidigt som balansläget var högt, runt 800 ärenden när det varit som värst. Under år 2004 utreddes vid gruppen några väldigt omfattande ärenden som i praktiken tog alla resurser i anspråk under lång tid. På grund av den höga arbetsbelastningen har man varit tvungen att prioritera bland inkomna ärenden. Detta utgör dock ingen giltig grund för att inga utredningsåtgärder vidtagits i detta ärende under mer än två års tid. Idag har arbetssituationen på bedrägerigruppen förbättrats. Gruppen består nu av fem utredare och en gruppchef'/förundersökningsledare. Antalet öppna ärenden är dock fortfarande stort och polismästardistriktet arbetar fortlöpande med att effektivisera utredningsarbetet. Fram till den 15 augusti 2005 pågick en översyn av samtliga ärenden i distriktet som var över 12 månader gamla. Översynens syfte är att ge svar på vad som har företagits i varje enskilt ärende och vad som skall ske med dem i framtiden. Från och med den 15 september 2005 går polismästardistriktet in i en ny kriminalorganisation där en av målsättningarna är att komma till rätta med ärendebalanserna. Bedrägerigruppen kommer då att upphöra och ärendena fördelas ut på fler utredare. Vad gäller utredning av bedrägeriärenden så skall dessa framledes koncentreras till en enhet i de södra länsdelarna. Det som återstår är att polismästarna för Söderorts-, Nacka-, Södertörns- och Södertälje polismästardistrikt skall besluta om var denna enhet skall placeras. Att bedrägeriutredningarna koncentreras till en enhet kommer sannolikt leda till en ökad effektivitet vid utredning av dessa ärenden.

text: Polismyndigheten anförde bl.a. följande

text: Bedömning

text: Polismyndigheten ansluter sig till vad som framförs i Söderorts polismästardistrikts yttrande till myndigheten. Myndigheten vill därutöver poängtera att när förundersökningsledaren lämnar direktiv om vilka åtgärder som skall genomföras i ett ärende, är naturligtvis grundinställningen att dessa åtgärder också skall genomföras så snart som möjligt. I det nu aktuella fallet har den ansträngda personalsituationen vid bedrägerigruppen dock inneburit att det direktiv som chefsåklagare DD skriftligen lämnade den 5 oktober 2004 om att målsägandena i ärendet skulle höras först kunnat verkställas i början av augusti 2005. Det är givetvis inte rimligt med ett sådant dröjsmål. Som framgår av yttrandet från Söderorts polismästardistrikt arbetar emellertid distriktet nu mycket aktivt med att effektivisera utredningsarbetet. Det aktuella ärendet är numera lagt som ett förtursärende och den misstänkte är kallad till förhör.

text: Ärendet remitterades därefter till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett remissvar jämte ett yttrande från chefsåklagaren DD, Söderorts åklagarkammare.

text: DD

text: Yttrande, ÅM-A 2005/2557

text: Ärendet inkom till Söderorts åklagarkammare 030624 med beskedet att ”det inte kommer att utredas i nuläget”. Jag lottade ärendet på mig själv, liksom ett flertal ärenden från Söderortspolisens bedrägerigrupp. Anledningen till detta var att jag kände väl till hur hög arbetsbelastningen var där och att man inte kunde förvänta sig att utredning skulle kunna bedrivas i den takt som var önskvärd. Av det skälet utfärdade jag inte heller några utredningsdirektiv inledningsvis. Den 10 maj 2004 skickade jag en förfrågan angående detta ärende bland många andra. Jag fick inget svar på den förfrågan och den 5 oktober 2004 skickade jag kortfattade direktiv om vad som borde göras i första hand. Jag fick inte heller nu någon reaktion från Bedrägerigruppen förrän den 11 oktober 2005 och då i form av ett färdigt förundersökningsprotokoll. Förundersökningsprotokollet har nu gåtts igenom av en av åklagarna på kammaren och det behövs vissa kompletteringar innan beslut i åtalsfrågan kan fattas. Det har inte vidtagits några särskilda åtgärder i ärendet utöver vad som framgår ovan. Ett av skälen till detta är, vilket jag svarat tidigare med anledning av JOremisser angående andra ärenden, att jag genom åtskilliga kontakter med Söderorts polismästare och kriminalchef är väl insatt i det ytterst besvärliga personalläge som råder i polismästardistriktet, med hänsyn till den omfattande, ofta synnerligen allvarliga, brottslighet som begås där. Den bedrägerigrupp som har handlagt detta ärende har haft en mycket besvärlig arbetssituation, vilket varit väl känt för mig. Jag känner också väl till hur mycket annan allvarlig brottslighet, som finns att handlägga i polismästardistriktet och som egentligen skulle fordra mer resurser än vad som finns tillgängligt för dessa ärenden. Det har inte framstått som lämpligt eller meningsfullt att i ett sådant läge verka för en omfördelning av utredningsresurserna. Vad är det för mening med att verka för att ett behov tillgodoses om det leder till att ett annat – kanske mer angeläget – behov blir försummat? Vid granskning av ett enskilt ärende går det givetvis alltid att komma fram till att polisens resurser borde ha medgett en snabbare handläggning. Men om det resonemanget skulle tillämpas konsekvent så förefaller risken stor att ärenden i alltför stor utsträckning skulle handläggas i åldersordning och inte efter angelägenhetsgrad. Frågan om hur den här typen av situationer bör behandlas på en åklagarkammare i den nya organisationen känns inte helt klar. Före omorganisationen var det meningen att man från kammarnivå skulle anmäla till överåklagaren om förundersökningar, trots påminnelser till polismästaren, inte kunde bedrivas med tillräcklig skyndsamhet på grund av bristande polisresurser. Överåklagaren skulle i dessa lägen ta kontakt med länspolismästaren. Jag känner inte till i vilken utsträckning så skedde eller vilka resultat det ledde fram till. Jag kan dock konstatera att det känns ytterst otillfredsställande att gång på gång svara på klagomål som gäller förhållanden som åklagare inte i praktiken kan råda över. Det förefaller inte heller tillfredsställande att det så att säga blir slumpen, i form av en JO-anmälan, som avgör med vilken skyndsamhet en enskild utredning kan bedrivas, när det i själva verket är mer övergripande problem som ligger bakom handläggningstakten. Söderortspolisen har nyligen genomfört en omfattande omorganisation. Denna tillsammans med beslut som fattats av Polismyndigheten i Stockholm om en gemensam bedrägeriutredningsverksamhet för södra delen av Stockholm kommer förhoppningsvis att förbättra situationen. Om det kommer att innebära att dessa ärenden i fortsättningen genomgående kommer att kunna hanteras med tillräcklig skyndsamhet för att undvika JO-remisser återstår att se.

text: Åklagarmyndigheten

text: Bakgrund

text: Ärendet inkom den 24 juni 2003 till åklagarkammaren genom att Söderortspolisen översände en missivskrivelse (lottningsmeddelande till åklagaren) till vilken bifogats en anmälan om förskingring. I missivskrivelsen angavs att det anmälda brottet inte skulle komma att utredas i nuläget. Chefsåklagaren beslutade att ”lotta” ärendet på sig själv vilket innebar att det var chefsåklagaren som inträdde som förundersökningsledare. Den 10 maj 2004 skickade chefsåklagaren en förfrågan till polisen om utredningsläget. Förfrågan besvarades inte. Den 5 oktober 2004 skickade chefsåklagaren utredningsdirektiv innefattande förhör med anmälaren och att polisen därefter skulle kontakta henne. Polisen påbörjade utredningen i slutet av juli 2005 och redovisade ett förundersökningsprotokoll till åklagaren den 11 oktober 2005.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 23 kap 4 § rättegångsbalken

text: skall förundersökningen bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Av

text: 1 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: framgår att undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Även om chefsåklagaren var medveten om den som sägs besvärliga arbetssituationen vid Söderortspolisen är det på formella grunder inte acceptabelt att avvakta i drygt 10 månader innan en första kontakt tas med polisen och då i form av en förfrågan. Det rimliga hade varit att chefsåklagaren relativt omgående från det att anmälan inkommit börjat med att ge polisen direktiv om utredningens bedrivande för att därefter med viss regelbundenhet följa upp ärendets fortsatta handläggning med den utredningsansvarige vid Söderortspolisen. Någon sådan uppföljning har uppenbarligen inte skett. Som inledningsvis redogjorts för förefaller det förhålla sig så att det är Söderortspolisen som beslutar om i vilken turordning anmälningar om brott skall bli föremål för utredningsåtgärd. Att prioriteringar måste ske är ofrånkomligt men mot bakgrund av det lagstadgade ansvar som förundersökningsledaren har för förundersökningen i dess helhet bör det ske i samråd med förundersökningsledaren. Avslutningsvis vill jag framhålla att det givetvis är otillfredsställande att den nu berörda situationen med betydande regelbundenhet uppstår på olika åklagarkammare. Den konflikt som ligger i att resurser i vissa avseenden saknas för att i full utsträckning upprätthålla den i princip absoluta åtals- och förundersökningsplikten är inte löst på lagstiftningsnivå. Det kan ifrågasättas om åklagare – och polis – har de processrättsliga instrumenten som behövs för att lösa det angivna problemet på ett tillfredsställande sätt.

text: AA kommenterade remissvaren.

text: Muntliga upplysningar inhämtades därefter från polismyndigheten, varvid framkom att den aktuella förundersökningen slutredovisades till åklagaren den 17 februari 2006.

text: Den 12 april 2006 inhämtades upplysningar från DD, varvid framkom att åklagaren ännu inte hade tagit ställning i ärendet men förhoppningen var att det kunde ske inom en snar framtid.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas

text: tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom de direktiv som behövs för arbetet (

text: 1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen

text: , 1947:948). När en förundersökning leds av en åklagare får denne enligt

text: 23 kap. 3 § andra stycket

text: RB anlita biträde av polismyndighet för att verkställa förundersökningen. Han får också uppdra åt en polisman att vidta en viss åtgärd som hör till förundersökningen om det är lämpligt med hänsyn till åtgärdens beskaffenhet.

text: Av utredningen framgår att handläggningen av det aktuella ärendet tagit mycket lång tid och att det exempelvis låg helt obearbetat under drygt två års tid innan någon utredningsåtgärd vidtogs. Som förklaring har i huvudsak hänvisats till den mycket ansträngda arbetssituationen vid bedrägerigruppen vid Söderorts polismästardistrikt och till att åklagaren borde ha varit mer aktiv i sina kontakter med polismyndigheten.

text: Det är alldeles klart att handläggningen av det aktuella ärendet är helt oacceptabel och att skyndsamhetskravet som läggs fast i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB har åsidosatts.

text: JO har under de senaste åren i ett stort antal ärenden kunnat konstatera att den brottsutredande verksamheten uppvisar allvarliga brister och att handläggningstiderna i åtskilliga fall inte står i överensstämmelse med det skyndsamhetskrav som uttalas i

text: rättegångsbalken

text: – inte minst när det gäller handläggningen av bedrägeriärenden. Jag har också vid ett par tillfällen kritiserat Stockholmspolisens handläggning av kriminalärenden vid den aktuella bedrägerigruppen. Den bristfälliga handläggningen av förevarande ärende synes ha pågått under samma tidsperiod som varit aktuell i dessa tidigare ärenden. Den ansträngda arbetssituationen där är således känd för mig.

text: Som framgår av polismyndighetens remissvar har emellertid nyligen gjorts en översyn av hanteringen av kriminalärenden, och det har också beslutats att bl.a. tillskapa en gemensam bedrägerienhet för de södra delarna av länet. Enligt uppgift beräknas denna enhet vara i drift den 1 september 2006. Jag utgår från att myndigheten följer upp de vidtagna åtgärderna för att säkerställa att de – redan innan den nya organisationen tas i bruk – medför avsedda förbättringar så att exempelvis arbetet med bedrägeriärenden i framtiden kan bedrivas på ett effektivt och rättssäkert sätt.

text: När det gäller DD:s handläggning av ärendet instämmer jag i Åklagarmyndighetens bedömning att det inte är acceptabelt att hon avvaktade i drygt 10 månader efter det att förundersökning hade inletts innan en första kontakt togs med polisen. Hon borde, vilket också Åklagarmyndigheten anför, omgående ha gett polisen erforderliga direktiv om utredningens bedrivande och därefter med viss regelbundenhet följt upp ärendets handläggning med den utredningsansvarige vid polisen.

text: Jag vill dock framhålla att enligt min mening är det uppenbart att den utdragna handläggningstiden i ärendet till allra största delen beror på arbetssituationen vid bedrägerigruppen. DD har uppgett att det inte känns helt klart hur en sådan här

text: situation skall behandlas vid en åklagarkammare i den nya åklagarorganisationen; tidigare kunde en sådan fråga föras upp till överåklagaren som i sin tur tog upp frågan på hög nivå inom polismyndigheten (se t.ex. JO 2003/04 s. 82 och

text: JO 2004/05 s. 85

text: ). Enligt min uppfattning ankommer det numera i princip på kammarens ledning att genom kontakter med befattningshavare i polismyndighetens ledning försöka utverka att ett ärende förs framåt på ett godtagbart sätt. I sammanhanget kan nämnas att det i ett annat ärende kommit till min kännedom att man inom Åklagarmyndigheten har för avsikt att utfärda riktlinjer för hur åklagarorganisationen och enskilda åklagare skall agera som förundersökningsledare gentemot polisen då utredningsresurser inte ställs till förfogande eller då utredningsåtgärder drar ut på tiden.

text: I ärendet har slutligen upplysts att förundersökningen slutredovisades till åklagaren i februari 2006 men att åklagaren ännu inte har fattat något beslut. Bl.a. mot bakgrund av den mycket långa handläggningstiden förutsätter jag emellertid att åklagaren snarast tar ställning i ärendet.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i vad jag nu har anfört.


avgjordAv: Kerstin André

title: När en vårdnadshavare skulle avtjäna ett fängelsestraff bodde barnet kvar hos dennes sambo; fråga om socialnämnden borde ha beslutat om medgivande enligt 6 kap. 6 § SoL för sambon att ta hand om barnet under den aktuella tiden

text: Anmälan

text: AA och BB framförde i anmälningar till JO klagomål mot bl.a. Jönköpings tingsrätt (JO:s ärende dnr 5878-2006). I ett yttrande i det ärendet framförde BB klagomål mot socialtjänsten i Hylte kommun. Dessa klagomål ledde till ett nytt ärende hos JO (dnr 2632-2007). BB klagomål mot socialtjänsten i Hylte kommun gällde bl.a. att när hennes sambo AA avtjänade ett fängelsestraff hade kommunen i strid med

text: 6 kap. 6 § socialtjänstlagen

text: inte fattat något formellt beslut om att AA:s barn skulle familjehemsplaceras hos henne.

text: Utredning

text: Barn- och ungdomsförvaltningen i Hylte kommun anmodades att inkomma med upplysningar angående det som BB hade anfört mot handläggningen av ärendet rörande barnen under den tid som fadern var intagen på kriminalvårdsanstalt. Barnoch ungdomsnämndens arbetsutskott lämnade som ett remissvar in en skrivelse undertecknad av enhetschefen CC. I skrivelsen hänvisades till två bifogade brev daterade den 24 april 2007 som hade skickats till BB. Vidare anfördes att handläggningen hade granskats av Länsstyrelsen i Hallands län, vars beslut i ärendet bifogades (beslut den 6 augusti 2007, dnr 701-7657-07).

text: Socialsekreteraren DD hade i skrivelsen av den 24 april 2007 anfört följande. Under februari 2006 träffade handläggare från Socialförvaltningen BB två gånger för att utreda henne som familjehem eftersom pappan önskade att hon skulle bo med barnen när han skulle avtjäna ett fängelsestraff. Vid telefonsamtal med socialkonsulent på Länsstyrelsen i Halmstad, framkom dock att någon sådan utredning ej skulle göras eftersom barnen skulle bo i sitt hem, dvs i vårdnadshavarens bostad. I

text: Socialtjänstlagen

text: kap 6:6 står det: ”Ett barn får inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne.” Eftersom de skulle bo i hem som tillhör någon av föräldrarna var det således ej aktuellt med någon familjehemsutredning.

text: 060316 ansökte AA om att [sonen] skulle familjehemsplaceras i en annan familj. [Sonen] var där fram till sommarlovet. [Sonen] var sedan hemma under sommaren. 060815 ansökte AA om att [sonen] och [dottern] skulle familjehemsplaceras (i samma familj som [sonen] varit hos) ett par månader. Efter tre veckor ringde AA och sa att placeringen skulle upphöra och att barnen skulle hem omedelbart. Så blev fallet då det var en frivillig placering. Barnen har sedan 060929 bott i sitt hem tillsammans med vårdnadshavarens sambo BB. BB kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 6 november 2008 anförde JO André följande när det gällde familjehemsplaceringen av barnen.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 6 kap. 6 § första stycket socialtjänstlagen

text: får ett barn inte utan socialnämndens medgivande eller beslut om vård tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om honom eller henne. Av paragrafens andra stycke framgår att socialnämnden inte får lämna medgivande eller fatta beslut om vård om inte förhållandena i det enskilda hemmet och förutsättningarna för vård i hemmet är utredda av socialnämnd.

text: Omständigheterna i förevarande fall var att AA var far till och ensam vårdnadshavare för två barn, ca 13 och 10 år gamla. Mellan september 2006 och maj 2007 avtjänade han ett fängelsestraff. Under den tiden bodde barnen kvar hemma tillsammans med AA:s sambo, BB. Hon tog alltså hand om barnen i deras eget hem men i vårdnadshavarens frånvaro under cirka nio månaders tid.

text: Både Barn- och ungdomsnämnden i Hylte kommun och länsstyrelsen har uppenbarligen ansett att det under aktuella förhållanden inte fordrades något medgivande enligt

text: 6 kap. 6 § socialtjänstlagen

text: för BB att ta hand om barnen eller ett beslut om vård. Av länsstyrelsens beslut den 6 augusti 2007 framgår att barnoch ungdomsnämnden ansåg att det inte fanns ”någon grund för familjehemsplacering” eftersom barnen bodde ”i faderns (tillika vårdnadshavarens) och dennes sambos hem”. Länsstyrelsen uttalade för egen del i beslutet att den delade nämndens bedömning att det i det aktuella fallet ”inte finns grund för familjehemsplacering. Barnen är inte placerade utanför det egna hemmet.”

text: Bestämmelsen i

text: har utformats på så sätt att mycket talar för att den blir tillämplig först om ett barn flyttas från föräldrarnas eller någon annan vårdnadshavares hem för placering i ett annat hem. Jag finner därför inte anledning att kritisera nämnden för den bedömning som gjordes.

text: Mot bakgrund av de ändamål som ligger bakom bestämmelsen kan dock frågan väckas om hur man ska se på den situationen att ett barn visserligen bor i ett hem som tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet, men föräldern/vårdnadshavaren under en längre tid av någon anledning är frånvarande och inte själv kan handha den praktiska omvårdnaden i hemmet utan den uppgiften fullgörs av en annan person.

text: Den beskrivna situationen synes inte ha förutsetts vid lagstiftningen eller uppmärksammats på annat sätt.

text: Regeringen har tillsatt en utredare som ska se över bestämmelserna till skydd och stöd för barn och unga i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: och lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Den fråga som jag nu har behandlat har visst samband med utredarens uppdrag, och jag finner därför skäl att för kännedom sända en kopia av detta beslut till utredningen.

text: Jag sänder också en kopia av beslutet för kännedom till Länsstyrelsen i Hallands län.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Visitation

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Bomhus, för att intagna har kamerabevakats vid kroppsbesiktning

sammanfattning: I en anonym skrift påstods det att flera intagna i häktet Bomhus hade visiterats nakna framför en kamera i en sporthall. Med anledning av uppgifterna beslutade JO att utreda saken inom ramen för detta initiativ. Utredningen visar att det vid den påstådda tidpunkten hade genomförts ytliga kroppsbesiktningar av ett antal intagna på grund av en misstanke om att det fanns narkotika på ett visst våningsplan, men att häktet inte övervägt om det förelåg skäl att kamerabevaka tvångsåtgärderna. Kameran hade följaktligen inte stängts av. JO förklarar att hon inte ifrågasätter häktets bedömning att kroppsbesiktningarna behövde vidtas, men understryker att det faktiska behovet av kamerabevakning måste övervägas i varje enskilt fall. I sammanhanget påminner hon om att det enligt JO:s mening krävs starka skäl för att godta en sådan övervakning när en intagen inför en tvångsåtgärd tvingats klä av sig naken. Eftersom kamerabevakningen vid det nu aktuella tillfället inte kan anses ha varit acceptabel ur integritetssynpunkt får häktet Bomhus kritik. JO framhåller slutligen att den s.k. hänsynsprincipen och skyddet för de intagnas integritet kräver att de tvångsåtgärder som vidtas mot dem sker på ett så respektfullt sätt som möjligt utifrån omständigheterna i varje situation. Enligt JO:s mening bör utgångspunkten vara att sådana åtgärder utförs i ett utrymme där kamerabevakning normalt sett inte sker. Om det finns en kamera monterad i rummet är det viktigt att säkerställa att intagna vet när de inte kamerabevakas.

text: Initiativet

text: I en anonym skrift som kom in till JO den 23 mars 2021 påstods det att alla intagna hade visiterats nakna framför kamera i en sporthall. Detta skulle ha inträffat i häktet Bomhus den 15 mars 2021. Med anledning av uppgifterna beslutade jag att inom ramen för ett särskilt ärende inleda en utredning i saken. Utredningen har gjorts i detta ärende.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa skriftliga uppgifter från Kriminalvården.

text: Kriminalvården uppmanades därefter att yttra sig i ärendet. Yttrandet skulle bl.a. innehålla en redogörelse för de närmare omständigheterna kring beslut om och genomförande av de aktuella tvångsåtgärderna samt förekomsten av eventuell kamerabevakning i samband med detta. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, Region Nord, genom regionchefen, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom att inhämta uppgifter från häktet Bomhus. Berörda befattningshavare har fått lämna uppgifter. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Efter att häktet fattat misstankar om att det fanns narkotika i omlopp på det övre våningsplanet genomförde man en visitationsinsats. Samtliga intagna på våningsplanet fick genomgå en ytlig kroppsbesiktning. Därutöver genomfördes bland annat en grundlig visitation av de intagnas bostadsrum. Den ytliga kroppsbesiktningen genomfördes i en avgränsad del av en gymnastikhall. De intagna, alla män, fick gå in var för sig. Kroppsbesiktigandet genomfördes enskilt och av två manliga kriminalvårdare. I den del av gymnstikhallen där kroppsbesiktningen genomfördes finns en övervakningskamera monterad i taket. Kameran går inte att stänga av och är svår att täcka över då den är placerad högt upp. Däremot kan man stänga av kamerabilden på skärmen i centralvakten. Någon bedömning av huruvida det fanns grund för att ha kameran på vid det aktuella tillfället gjordes inte. Häktet kan i efterhand konstatera att det inte fanns skäl för att kameraövervaka kroppsbesiktningen och att kamerabilden i centralvakten därför borde ha stängts av, vilket inte gjordes. Häktet har tittat över sina rutiner för att säkerställa att en sådan bedömning görs vid framtida visitationsinsatser i gymnastikhallen. I normala fall visiteras de intagna i utrymmen där det inte finns någon kameraövervakning.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap 4 § häkteslagen (2010:611)

text: framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av

text: 1 kap 6 § häkteslagen

text: framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt

text: 4 kap 3 § häkteslagen

text: får en intagen kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1. det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2. han eller hon återkommer efter en vistelse utanför förvaringslokalen, 3. han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 3 kap. 2 §, eller 4. det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom förvaringslokalen och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Av

text: 13 § häktesförordningen (2010:2011)

text: följer att den som kontrolleras vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska visas all den hänsyn som omständigheterna medger och att kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska, om möjligt,

text: utföras i närvaro av en annan person än den som genomför kontrollen. Kroppsbesiktning ska, förutom när saliv-, svett- och hårprov lämnas, utföras med beaktande av så stor enskildhet som omständigheterna medger och, om möjligt, i ett enskilt utrymme.

text: Bedömning

text: Att förhindra förekomsten av narkotika är nödvändigt utifrån säkerheten i häktet. Att det finns narkotika i omlopp ökar bland annat risken för personal, genom bland annat våld och hot om våld mellan såväl personal och intagna som mellan intagna. Med hänsyn till att det fanns signaler om att det på aktuellt våningsplan förekom narkotika anser Kriminalvården att det fanns skäl att genomföra en ytlig kroppsbesiktning av samtliga intagna på våningsplanet. Kroppsbesiktningen genomfördes i en gymnastikhall i vilken det i normalfallet finns ett berättigat ändamål att ha kameraövervakning. Det kan dock konstateras att häktet inte gjorde någon särskild bedömning av huruvida det fanns skäl att kameraövervaka visitationen. Det föranledde att kamerabilden inte stängdes av, trots att det i efterhand kan konstateras att en kameraövervakning inte var nödvändig. Häktet har sett över sina rutiner för att säkerställa att en sådan bedömning görs vid framtida visitationer i nu aktuellt utrymme.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för viss relevant rättslig reglering. Jag vill här även lyfta fram följande.

text: I

text: 2 kap. 6 § första stycket regeringsformen

text: föreskrivs att var och en är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt mot bl.a. kroppsvisitation och liknande intrång. Enligt andra stycket är därutöver var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden.

text: Av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: framgår att skyddet mot bl.a. kroppsligt ingrepp och mot intrång som innebär övervakning och kartläggning av den enskildes personliga förhållanden får, i den utsträckning som medges i 21–24 §§, begränsas genom lag.

text: I

text: 4 kap. 3 § häkteslagen (2010:611)

text: anges under vilka förutsättningar en intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas.

text: Kamerabevakningslagen (2018:1200)

text: trädde i kraft den 1 augusti 2018. Lagen syftar till att tillgodose behovet av kamerabevakning för berättigade ändamål och att skydda fysiska personer mot otillbörligt intrång i den personliga integriteten vid sådan bevakning (

text: 2 §

text: ). Någon närmare reglering av under vilka förutsättningar utrymmen som allmänheten inte har tillträde till får kamerabevakas innehåller lagen däremot inte.

text: Vid kamerabevakning ska tillämpliga regler om behandling av personuppgifter iakttas. Bestämmelser om Kriminalvårdens behandling av personuppgifter finns bl.a. i

text: brottsdatalagen (2018:1177)

text: , lagen (

text: ) om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område och förordningen

text: brottsdatalagens

text: område. Av dessa regler följer att personuppgifter får behandlas om det är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna fullgöra sin uppgift att verkställa straffrättsliga påföljder eller för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet i samband med sådan verkställighet (se bl.a.

text: 2 kap.

text: brottsdatalagen

text: samt

text: 1 kap. 1 §

text: och

text: 2 kap. 1 §

text: lagen om kriminalvårdens behandling av personuppgifter inom

text: brottsdatalagens

text: område).

text: Bedömning

text: Kriminalvården har i sitt remissvar anfört att det av säkerhetsskäl är nödvändigt att förhindra förekomsten av narkotika i häktet och att en ytlig kroppsbesiktning av samtliga intagna på ett visst våningsplan genomfördes vid tillfället eftersom det fanns misstanke om narkotika där. Det finns inte grund för mig att ifrågasätta häktets bedömning att åtgärderna behövde vidtas.

text: I ett tidigare beslut om kamerabevakning i samband med kroppsbesiktning har jag redogjort för de närmare förutsättningarna för kamerabevakning enligt nu gällande lagstiftning (se mitt beslut den 14 oktober 2020, dnr 1827-2019). Jag har då framhållit att det är mycket angeläget att intagnas personliga integritet värnas i så stor utsträckning som möjligt och att kamerabevakning inte ska användas om den inte är nödvändig. Det krävs alltså såväl att kamerabevakningen är förenlig med gällande regelverk som att åtgärden bedöms nödvändig och proportionerlig. JO har även dessförinnan, när äldre lagstiftning var tillämplig, uttalat att en kroppsvisitation där en intagen tvingas klä av sig naken är en så pass känslig situation att det krävs mycket starka skäl för att godta kameraövervakning av åtgärden (se JO:s beslut den 10 september 2013, dnr

text: Jag inser att det kan finnas anledning för Kriminalvården att ha en övervakningskamera uppsatt i en gymnastikhall. I varje enskilt fall måste det dock göras en bedömning av det faktiska behovet av kamerabevakning. Enligt Kriminalvården gjordes inte några överväganden kring om det fanns skäl att kamerabevaka genomförandet av de aktuella ytliga kroppsbesiktningarna och kameran stängdes följaktligen inte heller av. Myndigheten har i efterhand kunnat konstatera att kamerabevakningen inte var nödvändig. Jag har inte någon annan uppfattning. Kamerabevakningen kan därmed inte anses ha varit acceptabel ur integritetssynpunkt. Häktet Bomhus ska därför kritiseras för detta.

text: Det är positivt att häktet har sett över sina rutiner för att säkerställa att det i fortsättningen görs bedömningar av om det finns behov av kamerabevakning. Visserligen noterar jag att de intagna ska ha undersökts en och en och under viss enskildhet. Jag vill ändå framhålla att den s.k. hänsynsprincipen och skyddet för de intagnas integritet kräver att de tvångsåtgärder som vidtas mot dem sker på ett så respektfullt sätt som möjligt utifrån omständigheterna i varje situation. Även om kamerabilden kan stängas av på skärmen i centralvakten kan förekomsten av en kamera i sig uppfattas som integritetskränkande och

text: stressande för en intagen som tvingas genomgå en kroppsbesiktning. Enligt min mening bör utgångspunkten vara att sådana åtgärder utförs i ett utrymme där kamerabevakning normalt sett inte sker. Om det finns en kamera monterad i rummet är det viktigt att säkerställa att intagna vet när de inte kamerabevakas (jfr JO:s beslut den 8 mars 2012, dnr

text: ). Informationen som lämnas till den intagne måste vara tydlig och korrekt.

text: Det har i övrigt inte framkommit något om omständigheterna vid genomförandet av de aktuella kroppsbesiktningarna som ger mig anledning att rikta någon kritik mot häktet.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Information Serviceskyldighet

title: Fråga om en socialförvaltning hade lämnat bristfällig information till en funktionshindrad person om möjligheten att erhålla hjälpinsatser med stöd av LSS

text: Anmälan

text: Advokaten AA klagade som ombud för BB i en anmälan till JO på Socialnämnden i Nacka kommun. Av anmälan och bifogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: BB hade sedan hösten 2002, på grund av en stroke, varit aktuell för in satser i hemmet från kommunens sida. Fram t.o.m. december 2004 hade hans huvudsakliga hjälpinsats bestått av hemtjänst enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: med ca 20 timmar per vecka. I juni 2004 ansökte BB hos kommunen om s.k. omvårdnadsbidrag. Kommunen gav honom beskedet att han inte omfattades av den insatsen. I november 2004 läste BB om assistansersättning på dåvarande Riksförsäkringsverkets hemsida på Internet. Han ansökte därefter hos Försäkringskassan om ersättning enligt lagen (

text: ) om assistansersättning. Försäkringskassan beviljade honom i december 2004 ersättning för personlig assistans med i genomsnitt 45,5 timmar per vecka fr.o.m. januari 2005.

text: I anmälan anfördes sammanfattningsvis följande. Kommunen hade under hela handläggningen av BB:s ärende underlåtit att upplysa honom om hans möjlighet att erhålla personlig assistans enligt lagen (

text: ) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Kommunen valde i stället att redan från början behandla BB:s framställan som en ansökan rörande bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: . BB hade emellertid inte ansökt hos kommunen om någon specifik insats enligt

text: socialtjänstlagen

text: . Ansökan om stöd och service avsåg bästa möjliga insats för BB med utgångspunkt i föreliggande hjälpbehov.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades för utredning och yttrande till socialnämnden. Nämnden anförde i ett yttrande i huvudsak följande. BB baserar sin anmälan på att det från den första vårdplaneringen har funnits en valmöjlighet att bevilja honom stöd antingen utifrån lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, eller utifrån

text: socialtjänstlagen

text: , SoL. Detta är fel. Ett

text: ärende måste handläggas utifrån de omständigheter som råder vid prövningen av ärendet, och en granskning av handläggningen av ärendet måste ha samma utgångspunkt. Av den bifogade utredning (här ute sluten, JO:s anmärkning) som ansvarig enhet inom kommunens socialtjänst har gjort, framgår att BB vid den vårdplanering som gjordes inför hans hemkomst inte bedömdes ha ett varaktigt funktionshinder. Bedömningen grundade sig på tillgängliga medicinska fakta. Han omfattades därmed inte av den krets som har rätt till stöd enligt LSS. Av utredningen daterad 30 januari 2003 framgår att BB regelbundet besökte sjukgymnastik och logoped med föresatsen att han skulle bli bättre. Så länge rehabilitering pågår kan man inte avgöra varaktigheten och därför har inte en personkretsbedömning enligt LSS varit aktuell att göra. Först i den utredning som är daterad den 11 juli 2004 finns grund för att bedöma BB:s funktionshinder som bestående. Den i

text: 4 § förvaltningslagen

text: definierade serviceskyldigheten innebär att ”varje myndighet skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet”. Regeln kan inte ges den vidsträckta tolkningen att en myndighet som inte har upplyst en enskild om en lagstiftning som inte varit tillämplig i en specifik situation, har handlat i strid med serviceskyldigheten. Bestämmelsen medför inte att socialnämnden i sitt biståndsbeslut skall konstatera att LSS inte är tillämplig, innan nämnden anger vilket bistånd som beviljas med stöd av SoL. Det torde snarast kunna ifrågasättas lämpligheten om socialtjänsten i planeringen av stöd som skall ges under en pågående rehabilitering skall gå igenom med den enskilde vad som händer om han blir sämre eller om hans tillstånd inte förbättras. BB har inte överklagat något av de beslut om bistånd han erhållit. Han hade inte behövt få särskild information om LSS för att kunna göra det. Han hade endast behövt uttrycka att han inte fick tillräckligt med stöd. Som fram går av utredningen har han framfört synpunkter på hur stödet utfördes och på handläggaren. Inte heller det beslut som fattas därefter, har han överklagat. Socialnämnden vill särskilt kommentera följande påståenden i anmälan.

text: 1. Sid. 1 stycke 2 under rubriken ”Bakgrund”

text: Exakt vad som sagts kan inte rekonstrueras i nuläget. Socialnämnden utgår dock från att journalanteckningarna är korrekta. BB har fått del av varje anteckning och har inte, ens i sin anmälan till JO, anfört att anteckningarna är missvisande eller att ansökningar han gjort lämnats därhän. När det gäller redogörelsen för hur BB och hans hustru redogjort för BB:s omfattande vårdbehov kan konstateras att den stämmer såtillvida att biståndshandläggaren vid vårdplaneringen inhämtat relevant information om hans vårdbehov, då även från familjen. Handläggaren har redogjort för BB:s vårdbehov i utredning daterad den 11 november 2002 samt mer utförligt i utredning daterad den 30 januari 2003. Konstaterandet av ett omfattande vårdnadsbehov innebär dock inte att handläggningen brustit i förhållande till serviceskyldigheten. Det är inte enbart omfattningen på vårdnadsbehovet som avgör om LSS är tillämplig eller inte, utan om funktionshindret också är varaktigt på det sätt som anges i den lagen. Det antal timmar som BB har beviljats – och som han inte överklagat – är inte heller så omfattande att de i sig borde ha aktualiserat LSS och ifrågasatt hans möjligheter att bli bättre. Detsamma gäller vad som anförts om att makarna BB och CC bett om information om vilka insatser BB skulle kunna vara berättigad till, liksom om han särskilt uttryckt sin okunskap.

text: 2. Sid. 1 stycke 3 under rubriken ”Bakgrund”

text: BB gör gällande att socialtjänsten underlåtit att berätta om LSS och lagen om assistansersättning, LASS. Som redogjorts för ovan har handläggningen utgått från den konkreta situationen och tillämpat för situationen gällande lagstiftning. Kommunen har inte undvikit att ta sitt ansvar genom att avsiktligt inte aktualisera bistånd som det finns underlag för att pröva. Först under sommaren 2004 fanns medicinskt underlag påvisande ett varaktigt funktions hinder av sådan omfattning att LSS är tillämplig.

text: 3. Sid. 3–4

text: Det finns inte någon förfrågan om insatser på kvällarna dokumenterad, liksom inte heller att dottern skulle ha tagit upp frågan om ersättning för den hjälp BB:s fru gett honom. Det finns en hemställan om vårdbidrag, som BB fått svar på. Vårdbidrag utgår endast för vård av personer över 65 år. AA kommenterade nämndens remissyttrande.

text: I ett beslut den 3 juli 2006 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I

text: 4 § förvaltningslagen (1986:223)

text: finns en grundläggande regel om myndigheternas serviceskyldighet. Varje myndighet skall lämna upplysningar, väg ledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verksamhetsområde. Hjälpen skall lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet.

text: Enligt

text: 5 kap. 8 § första stycket socialtjänstlagen

text: skall socialnämnden göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för människor med fysiska och psykiska funktionshinder samt i sin uppsökande verksamhet upp lysa om socialtjänstens verksamhet på dessa områden. Bestämmelsen innebär bl.a. att kommunen har ansvaret för behovsbedömningar och individuell planering vad gäller de sociala insatserna (

text: prop. 1993/94:218 s. 25

text: LSS är en rättighetslag för personer med svåra funktionshinder. I

text: 1 §

text: LSS anges i punktform närmare vilka som omfattas av lagens bestämmelser, eller med andra ord ingår i lagens personkrets. Av 8 § framgår att insatser enligt lagen skall ges den enskilde endast om han begär det. Enligt

text: 15 § 1

text: LSS hör till kommunens uppgifter att fortlöpande följa upp vilka som omfattas av lagen och vilka deras behov av stöd och service är. Med den bestämmelsen preciseras kommunens ansvar för uppsökande verksamhet ytterligare vad gäller personkretsen enligt LSS (

text: prop. 1992/93:159 s. 184

text: En förutsättning för att den enskilde skall kunna begära insatser enligt LSS är att han eller hon har kännedom om sina rättigheter. Kommunens handläggare måste anses ha ett ansvar att upplysa den enskilde om dessa rättigheter för det fall man vid behovsbedömningen kommer fram till att insatser enligt LSS skulle kunna vara aktuella. Självfallet måste informationen ges på ett sakligt sätt och med respekt för den enskildes integritet.

text: Försäkringskassan bedömde i december 2004 att BB tillhör personkretsen enligt

text: 1 § 3

text: LSS och att han var berättigad till assistansersättning för per sonlig assistans under ett tämligen stort antal timmar per vecka. Ett av rekvisiten i

text: 1 § 3

text: LSS är att personens funktionshinder skall vara varaktigt. Social nämnden har i sitt remissvar gjort gällande att det vid den vårdplanering som gjordes i samband med att BB skrevs ut från sjukvården år 2002 inte gick att bedöma hans funktionshinder som varaktigt. Utredningen ger inte tillräckligt underlag för att ifrågasätta detta.

text: BB vände sig i maj 2004 till sin biståndshandläggare med frågor om omvårdnadsbidrag, ett kommunalt anhörigstöd som utgick med stöd av

text: socialtjänstlagen

text: . Det framgick att BB var intresserad av att få ekonomisk ersättning för det arbete som hans hustru utförde med att vårda honom. Av ett svarsbrev från biståndshandläggaren den 25 maj 2004 framgår i huvudsak att omvårdnadsbidraget inte var en aktuell insats för BB eftersom han inte hade uppnått 65 års ålder, vilket var en av förutsättningarna för att bidraget skulle kunna utgå. Hon medgav dock att det var dags att göra ett hembesök för att ”se över den hemtjänst BB har”. BB inkom härefter till kommunen med en formell ansökan om omvårdnadsbidraget, vilken besvarades nekande.

text: BB:s funktionshinder har uppenbarligen inneburit ett omfattande hjälp behov för honom. I samband med företagen uppföljning och omprövning av den pågående hemtjänstinsatsen borde biståndshandläggarna rimligen ha övervägt under hand om en insats i form av personlig assistans var, eller kunde komma att bli, aktuell som ett alternativ. Nämnden anför i sitt remissvar att det i den utredning om BB:s hjälpbehov som utfördes under sommaren 2004 fanns grund för att bedöma BB:s funktionshinder som bestående. Med denna utgångspunkt, och särskilt mot bakgrund av BB:s då gjorda framställan om omvårdnadsbidrag, framstår det som märkligt att frågan om en eventuell ansökan om personlig assistans enligt LSS inte togs upp vid det tillfället.

text: Enligt min mening har BB under alla förhållanden haft anledning att förvänta sig att få information om personlig assistans enligt LSS som svar på sin närliggande fråga om möjligheterna till ekonomisk ersättning för hustruns arbete. Nämnden kan inte undgå kritik för att han inte fick det.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Beslut Serviceskyldighet Tillsyn

title: Anmälan mot Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Uppsala kommun angående handläggningen av ett ärende om klagomål på sanitära olägenheter

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 13 juni 2007, framförde Hemslöjdens samfällighetsförening, Byalaget Nåntuna södra, klagomål mot Miljö- och hälsoskyddsnämnden respektive Gatu- och trafiknämnden i Uppsala kommun avseende besvarande av skrivelser. Klagomålen mot gatu- och trafiknämnden handlades i JO:s dnr 2691-2007. Av anmälan och bifogade handlingar framgick i huvudsak följande avseende klagomålen mot miljö- och hälsoskyddsnämnden.

text: Samfällighetsföreningen hade den 15 februari 2005 skrivit till miljökontoret med förslag på åtgärder för att minska olägenheter på grund av det stora beståndet av kajor och skator på kommunens mark i Nåntuna. Kommunen hade per telefon meddelat att ärendet utreddes vidare. Föreningen hade därefter skickat en skrivelse i ärendet till miljökontoret den 13 mars 2006 och påmint om svar i ett brev den 23 maj 2006. Kommunen hade den 31 maj meddelat att ansvaret för ärendet låg hos fritids- och naturkontoret. Föreningen påminde åter miljökontoret om svar den 21 januari 2007. Skrivelserna hade inte besvarats.

text: Utredning

text: Miljö- och hälsoskyddsnämnden i Uppsala kommun anmodades den 19 juni 2007 att ge in utredning och yttra sig över handläggningen av skrivelserna den 15 februari 2005, den 13 mars och den 23 maj 2006 samt den 21 januari 2007 från Hemslöjdens samfällighetsförening. Nämndens yttrande, som inkom till JO den 11 september 2007, hade i huvudsak följande innehåll.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall varje ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. I detta ligger även att ärendet inom rimlig tid skall avslutas genom någon form av beslut. Innebörden av beslutet avgörs av omständigheterna i det enskilda fallet. Anledningen till den långa handläggningstiden var att miljö- och hälsoskyddsnämnden initialt inte kunde konstatera någon olägenhet, men att ärendet ändå kunde utredas närmare beträffande vilka åtgärder som kunde vidtas för att minska risken för olägenheter från fåglarna. Efter att ärendet sedermera överlämnades till fritids- och naturkontoret borde miljö- och hälsoskyddsnämnden tagit ett formellt beslut av

text: denna innebörd och underrättat föreningen. Miljö- och hälsoskyddsnämnden beklagar att så inte har skett. Miljö- och hälsoskyddsnämnden medger också att kontorets tjänstemän brustit i serviceskyldigheten genom att inte – trots påstötningar om svar – kontakta föreningen. Bevakningen av äldre oavgjorda ärenden är en viktig uppgift inte bara för handläggarna på förvaltningen, utan också för nämnden själv, då det ligger i nämndens ansvar att se till att ärenden inte blir för gamla innan de slutligt avgörs. Miljö- och hälsoskyddsnämnden har infört rutiner på förvaltningen att regelbundet följa upp pågående ärenden med några månaders mellanrum för att inte ärenden på liknande sätt skall bli liggande under längre tid.

text: Till yttrandet fogades en utredning avseende handläggningen av skrivelserna. Utredningen, som var undertecknad av miljödirektören AA, hade bl.a. följande innehåll.

text: Av ärendet framgår att Hemslöjdens samfällighetsförening, i brev som inkom till miljökontoret den 18 februari 2005, anmärkte på att de boende runt kullarna mellan Bonadsvägen och Brodyrvägen, Nåntuna, i Uppsala kommun upplevt sanitära olägenheter i form av nedsmutsning och oljud nattetid p.g.a. stora flockar av kajor och skator som befunnit sig i slånbärsbuskarna på kullarna och i närbelägen skogsdunge. Föreningen föreslog i brevet att en första åtgärd borde vara att klippa ner och minska omfånget av slånbärsbuskarna. Miljö- och hälsoskyddsnämnden fann anledning att inleda ett s.k. tillsynsärende i enlighet med

text: 34 § andra stycket i förordningen (1998:899)

text: om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd och därvid närmare utreda om olägenheterna samt vad som kunde åtgärdas. Den 29 april 2005 ringde föreningens nyvalda ordförande upp tjänstemannen och beskrev ånyo problematiken samt föreslog skyddsjakt och nedklippning av buskarna. Ansvarig tjänsteman avsåg att utreda saken närmare och i maj 2005 genomfördes en inspektion av tjänstemannen tillsammans med en kollega från miljökontoret. Man konstaterade bl.a. ett tiotal skator och att slånbärsbuskarna runt träden var mycket höga samt att några av dem stod nära bostadshusen på Brodyrvägen. Ansvarig tjänsteman skrev därför, den 8 juni 2005, ett brev till handläggare på kommunens fritids- och naturkontor och beskrev föreningens klagomål samt att frågan rörde slånbärsbuskarnas utbredning. Parkskötsel skulle därför kunna vara en lämplig skyddsåtgärd, som utifrån

text: 2 kap. 3 § miljöbalkens

text: regler bl.a. kan förebygga och motverka olägenhet för människors hälsa. I brevet önskades svar om vilka åtgärder som planerades för att återkoppling skulle kunna ske till Hemslöjdens samfällighetsförening. Fritids- och naturkontoret vidarebefordrade klagomålet till kommunens förvaltning för teknik och service som därefter utförde vissa parkskötselåtgärder, bl.a. klipptes de buskage som låg närmast de boende på Brodyrvägen. Vidare kontaktades föreningen den 23 september 2005, av ansvarig tjänsteman på miljökontoret som uppgav att hon avsåg att lämna föreningens kontaktuppgifter till kommunens ansvarige för viltvård, så att dessa parter kunde diskutera åtgärder för att förebygga och minska problemen från kajorna. Miljökontoret tog kontakt med viltvård den 28 september 2005. Den 23 mars 2006 skrev föreningen ett nytt brev till kommunens miljökontor. I brevet redogjordes för att olägenheterna ökat under hösten och vintern 2005-2006. Brevet vidarebefordrades av miljökontoret till kommunens fritids- och naturkontor eftersom de åtgärder som kunde vidtas låg inom denna förvaltnings ansvarsområde. Den 29 maj 2006 inkom ett nytt brev från föreningen i vilket man ville ha information om när svar från miljökontoret kunde väntas. Ansvarig handläggare kontaktade föreningen den 31 maj 2006 och meddelade att ärendet låg hos fritids- och naturkontoret för vidare åtgärd. Vid miljökontorets regelbundna genomgång av pågående ärenden konstaterades den 20 december 2006 att fritids- och naturkontoret inte återkommit. Eftersom det vid

text: den tidpunkten knappast var aktuellt med åtgärder mot fåglarna gjordes samma dag en minnesanteckning att ärendet skulle tas upp till våren. Den 23 januari 2007 inkom ett nytt brev från föreningen med förfrågan när svar kunde väntas. Miljökontoret kontaktade den 25 juni 2007 fritids- och naturkontoret som avsåg att göra en ny inspektion av slånbärsbuskaget. Den 26 juni tillskrevs föreningen om svaret från fritids- och naturkontoret. Den 3 juli 2007 inkom svar från föreningen och kommunens viltvårdare, som också skulle göra en bedömning av omfattningen av fågelbeståndet, kontaktades. Den 5 juli återkom kommunens viltvårdare med förslaget att föreningen kontaktar dem ang. åtgärder och samma dag meddelades föreningen detta skriftligt. – – – Föreningen kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 26 kap. 3 § miljöbalken

text: utövar den kommunala nämnd som fullmäktige bestämmer tillsyn över bl.a. miljö- och hälsoskyddet enligt

text: 9 kap.

text: miljöbalken

text: , med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver tillstånd. När någon vänder sig till en kommunal nämnd i dess egenskap av tillsynsmyndighet och begär ett ingripande mot en olägenhet som anmälaren anser sig drabbad av uppkommer ett ärende hos myndigheten.

text: När ett ärende är anhängiggjort hos en myndighet åligger det myndigheten att verka för att ärendet drivs framåt och avslutas. Det är inte godtagbart att lägga ansvaret för ett klagomålsärendes fortsatta handläggning på någon av parterna. Tillsynsmyndigheten är skyldig att vara aktiv genom att bl.a. utreda inkomna anmälningar om missförhållanden samt följa upp vidtagna åtgärder. Ett anhängiggjort ärende ska alltid avslutas genom ett formligt beslut av något slag. Förutom beslut varigenom myndigheten i sak avgör ärendet förekommer avskrivnings- och avvisningsbeslut. Det beslut som myndigheten meddelar kan anmälaren som regel överklaga om det kan anses ha gått honom eller henne emot.

text: Enligt

text: 4 § andra stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: ska frågor från enskilda besvaras så snart som möjligt.

text: Efter att samfällighetsföreningen i februari 2005 hade vänt sig till miljö- och hälsoskyddsnämnden med klagomål på sanitära olägenheter orsakade av fåglar på kommunens mark, inledde nämnden ett tillsynsärende. Nämnden genomförde en inspektion och kontaktade fritids- och naturkontoret angående förslag på åtgärder för att minska olägenheterna. Efter att föreningen åter skrivit till miljökontoret den 13 mars 2006 om ökade olägenheter vidarebefordrade nämnden skrivelsen till fritids- och naturkontoret. I maj 2006 inkom ett nytt brev från föreningen. Nämnden meddelade då föreningen att ärendet låg hos fritids- och naturkontoret för vidare åtgärd.

text: Miljö- och hälsoskyddsnämnden har i sitt remissyttrande uppgett att ärendet överlämnades till fritids- och naturförvaltningen.

text: Nämnden har uppenbarligen ansett att föreningens klagomål gav anledning att kräva åtgärder enligt

text: 2 kap. 3 § miljöbalken

text: av kommunen såsom markägare och

text: därför kontaktat fritids- och naturförvaltningen för parkskötsel. En sådan åtgärd medför emellertid inte att nämnden inte längre har kvar sitt ansvar för handläggningen av tillsynsärendet. Det åligger fortfarande nämnden i enlighet med det nyss sagda att, om så inte redan har skett, driva fram ärendet till beslut. Nämnden skulle självklart också ha besvarat föreningens skrivelser tidigare än vad som skedde.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det sagda.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning

title: Kritik mot Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun för att allmänna handlingar inte utlämnats i enlighet med grundlagens bestämmelser

text: Anmälan

text: AA och BB har anmält Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun och en tjänsteman där. I anmälan har huvudsakligen följande anförts.

text: Hösten 2006 förvärvade AA och BB en fastighet i Tanums kommun. Under sommaren 2007 fick de kännedom om att det planerades en byggnation på en av grannfastigheterna. De har därefter vid ett flertal tillfällen vänt sig till byggnadsinspektören CC vid Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun och efterfrågat handlingar i bygglovsärendet avseende grannfastigheten.

text: I en skrivelse den 26 oktober 2007 begärde AA och BB ut bl.a. detaljplanen för området. Då skrivelsen inte föranledde någon åtgärd skickade de påminnelser per e-post till CC dels den 8 november dels den 23 november 2007. Först efter ytterligare en påminnelse, den 10 december 2007, översände CC detaljplanen.

text: I en skrivelse den 30 december 2007 begärde AA och BB ut bl.a. kopior på befintliga och kommande ansökningar om bygglov. Denna skrivelse föranledde inte någon åtgärd. Den 21 februari 2008 skickade de därför en ny begäran om att få ta del av ansökningshandlingar för bygglov och eventuella beslut om beviljande av bygglov avseende den aktuella fastigheten. De hörde inte någonting i anledning av denna skrivelse heller och tolkade detta som att det inte förelåg någon bygglovsansökan. I december 2008 fick de kopior på handlingarna och då framgick att bygglovsansökan var diarieförd den 1 februari 2008 och att bygglov hade beviljats den 28 mars 2008.

text: Utredning

text: Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som framkommit i anmälan (i de delar som är refererade ovan).

text: I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: [.] Ansökan om bygglov för uppförande av bostadshus på fastigheten K 1:119 inkom 2007-09-18. Ansökan kompletterades 2007-10-10 med ritningar, godkända genom underskrift, 2007-09-16 av AA och BB, ägare till K 1:109 samt DD och EE, ägare till K 1:110. Ansökan bedömdes avvika från detaljplanen vad avsåg byggnadsarea och byggnadshöjd. Sökanden uppmanades att inkomma med reviderade ritningar. AA och BB inkom 2007-10-22 med kritiska synpunkter på det inlämnade bygglovet, bl.a. avstånd till tomtgräns och byggnadens höjd och takutformning. AA och BB inkom 2007-10-29 med en ny skrivelse där de påpekade att enligt 8 kap. 22 § plan och bygglagen (PBL) berörda sakägare ska beredas möjlighet att yttra sig över ärendet. CC har redovisat att han per telefon, han kan inte erinra sig datumet, förklarat för BB att den aktuella bestämmelsen,

text: 8 kap. 22 §

text: PBL, avser åtgärder som avviker från detaljplanen. Samtidigt meddelades att ambitionen var att avvikelser i det aktuella området bör undvikas och att sökanden har uppmanats att inkomma med nya ritningar. Reviderade ritningar inkom från sökanden 2007-11-05, bl.a. hade arean för förrådet samt avståndet till K 1:109 minskats. Med denna revidering bedömdes byggnadsarean överensstämma med detaljplanen men ansökan avvek fortfarande från detaljplanen avseende byggnadshöjd och sökanden uppmanades ånyo att inkomma med nya ritningar. Reviderade fasadritningar och sektionsritningar inkom 2008-02-01 till Miljö- och byggnadsnämnden. Ny reviderad sektionsritning inkom 2008-02-07. Med dessa ritningar bedömdes ansökan överensstämma med detaljplanen. AA och BB informeras i skrivelse 2008-03-18 från CC: ”Översänder nya ritningar till påseende. Enligt min bedömning är nu byggnadshöjden 7,5 meter. Enligt detaljplanen är det högsta tillåtna byggnadshöjden 8,0 meter. Höjden är beräknad från byggnadens högsta punkt till medelmarksnivå. Med denna justering bedömer jag att det inte finns något hinder kvar för att lämna bygglov. Jag räknar därför med att bygglovet kommer att vara klart under veckan efter påsk.” Bygglovet lämnades genom delegationsbeslut 2008-03-18, 99/08. Den allmänna bedömningen är att utskick av handlingar enligt inlämnad ansökan ej ansågs nödvändig då strävan från CC var att få sökanden att anpassa ansökan till att överensstämma med detaljplanen. Detaljplanen borde dock ha skickats ut utan dröjsmål. [.]

text: AA och BB kommenterade remissvaret

text: Bedömning

text: Enligt

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: har den som önskar ta del av en allmän handling rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Av utredningen framgår att AA och BB skickade begäran om att få ut bl.a. detaljplanen den 26 oktober 2007 och att handlingen först den 10 december 2007,

text: efter tre skriftliga påminnelser, översändes till dem. Liksom Miljö- och byggnadsnämnden har vidgått borde detaljplanen ha lämnats ut utan dröjsmål.

text: Det framgår vidare att AA och BB i en skrivelse den 30 december 2007 begärde ut bl.a. kopior på ansökningar om bygglov samt att de upprepade denna begäran genom en ny skrivelse den 21 februari 2008. Miljö- och byggnadsnämnden har anfört att det inte var nödvändigt att lämna ut begärda handlingar då man arbetade med att få sökanden att revidera ansökan. Detta är inte ett godtagbart skäl för att fördröja utlämnandet av befintliga handlingar. Av remissvaret framgår dessutom att kompletta och reviderade ansökningshandlingar förelåg den 7 februari 2008.

text: De handläggningstider som uppkommit i ärendena har således inte varit förenliga med

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav. Så påtagliga avsteg från grundlagens bestämmelser om rätten att få del av allmänna handlingar som det här är fråga om är principiellt sett allvarliga. Miljö- och byggnadsnämnden i Tanums kommun ska därför kritiseras.