title: Kritik mot ett universitet för handläggningen av ett ärende om utlämnande av allmänna handlingar

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Linnéuniversitetet för brister i handläggningen av ett ärende om utlämnande av allmänna handlingar.

text: Justitiekanslern gör även vissa uttalanden om Linnéuniversitetets handläggning av en begäran om radering eller utplåning av personuppgifter.

text: Linnéuniversitetet (universitetet) mottog i maj 2018 ett skadeståndsanspråk mot staten, vilket i juni samma år överlämnades till Justitiekanslern (dnr 3877-18-4.2). Sökanden begärde skadestånd bl.a. för påstått felaktig personuppgiftsbehandling under åren 2016 – 2018 från universitetets sida. Han anmälde i samma ärende att universitetet inte hade tagit ställning till en begäran från honom år 2016 om att utfå allmänna handlingar.

text: Sökanden hade i maj 2016 begärt att få ut viss e-postkorrespondens mellan flera anställda vid universitetet, efter att först ha fått ta del av loggarna. Handläggare vid universitetet meddelade den 26 maj 2016 att e-postmeddelandena inte skulle lämnas ut eftersom det rörde sig om intern korrespondens som inte innehöll någon allmän handling. Sökanden vidhöll sin begäran och den 16 juni 2016 avslogs begäran genom beslut av universitetsdirektören.

text: Sökanden överklagade beslutet till Kammarrätten i Jönköping som den 2 augusti 2016 undanröjde beslutet och återförvisade målet till universitetet för fortsatt handläggning. I skälen för beslutet anfördes bl.a. att ärendet inte ansågs utrett på ett tillfredsställande sätt från universitetets sida. Det framgår vidare att varken universitetsdirektören eller domstolen haft tillgång till e-postmeddelandena i sig, utan endast till loggarna. Den 25 augusti 2016 avvisade Högsta förvaltningsdomstolen universitetets överklagande av beslutet. Kammarrättens beslut vann således laga kraft. Universitetet tog därefter inte på nytt ställning till sökandens tidigare framställda begäran att få ut e-postmeddelandena.

text: Under perioden april 2016 – maj 2018 begärde sökanden enligt egen uppgift vid flera tillfällen att universitetet skulle radera personuppgifter om honom, framför allt digitalt eller manuellt hanterade brottmålsdomar och andra uppgifter om de förhållanden som framgick av domarna. Han begärde också att få information om universitetets personuppgiftsbehandling rörande honom. Enligt sökanden hade universitetet under perioden 2016 – 2018 inte fattat något beslut med anledning av hans framställningar. På fråga från Justitiekanslern i skaderegleringsärendet förklarade universitetet att något formellt beslut inte hade fattats i tiden efter begäran om radering i maj 2018.

text: Med anledning av vad som hade framkommit i dessa frågor beslutade Justitiekanslern att inleda ett tillsynsärende gällande universitetets handläggning av utlämnande av allmän handling samt av begäran om radering eller utplåning av personuppgifter och information om personuppgiftsbehandling.

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från universitetet. I yttrandet har sammanfattningsvis följande anförts.

text: Utlämnande av allmän handling

text: Hos universitetet är allmänna handlingar sökbara i universitetets centrala diarium samt i specialsystem för administration i olika avseenden. Den tjänsteman – registrator eller annan – som tar emot en begäran om att utfå en handling behandlar begäran skyndsamt, vilket innebär omedelbart när begäran framställts.

text: Om ingen tveksamhet föreligger lämnas handlingen ut på det sätt som begärts. Det kan vara vid personligt besök eller genom e-post alternativt vanlig post. Om tveksamhet däremot råder om handlingen ska lämnas ut eller inte får den som vill få ut handlingen återkomma med en skriftlig begäran. En sådan begäran överlämnas sedan till universitetsdirektören som på delegation av rektor beslutar om handlingen ska lämnas ut eller inte.

text: Vid avslag på begäran anges grunderna för beslutet, tillämpliga lagrum och hur beslutet kan överklagas. Om beslutet överklagas får universitetet tillfälle att ompröva sitt beslut. Ligger beslutet fast vidarebefordras överklagandet med ett yttrande till kammarrätten. Skulle kammarrätten undanröja ett beslut och återförvisa ärendet har universitetet att fatta ett nytt beslut i frågan om handlingen ska lämnas ut eller inte. Vid nytt avslag ska beslutet innehålla en överklagandehänvisning och expedieras till den som begärt att få ut handlingen.

text: Efter kammarrättens återförvisning i det aktuella fallet bedömde universitetsdirektören att de begärda e-postmeddelandena fortfarande inte skulle lämnas ut eftersom det inte rörde sig om allmänna handlingar. Kammarrätten hade inte tagit ställning till om innehållet i e-postmeddelandena var sådant att det var fråga om allmänna handlingar. Universitetets bedömning ledde till beslutet att överklaga kammarrättens beslut. Sedan överklagandet hade avvisats fattade universitetet inte något ytterligare beslut i ärendet. Universitetet vidhåller sitt tidigare beslut att inte lämna ut handlingarna.

text: Till överklagandet bifogades det enda utskrivna exemplaret av e-postmeddelandena. Handlingarna har inte returnerats från domstolen. De elektroniska handlingarna har vid det här laget gallrats, eftersom meddelandena bedömts utgöra handlingar av tillfällig eller ringa betydelse. Gallringen skedde i enlighet med tillämpningsbeslut som bygger på Riksarkivets föreskrifter och allmänna råd.

text: Begäran om radering av personuppgifter m.m.

text: Universitetet har två dataskyddsombud som leder en dataskyddsgrupp. Ombudens arbete ingår i universitetets övergripande säkerhetsorganisation som årligen följer upp säkerhetsarbetet och återrapporterar till universitetsledningen.

text: Efter en begäran om information om personuppgiftsbehandling eller om radering av personuppgifter samordnar dataskyddsombudet arbetet. Ansvariga tjänstemän i universitetets systemorganisation verkställer sökningar och bedömer i samråd med dataskyddsombuden och arkivarier om begäran kan tillmötesgås. Vid behov gör även berörd fakultet eller institution personuppgiftssökningar i sina eventuella register och forskningsprojekt.

text: En begäran hanteras omedelbart när den inkommit. Den som begärt radering av personuppgifter meddelas om och när åtgärden utförts. Ett eventuellt avslag meddelas genom skriftligt beslut av universitetsdirektören. Beslutet innehåller uppgift om hur det kan överklagas.

text: I det aktuella fallet begärde sökanden under perioden augusti 2015 – april 2016 vid flera tillfällen information om universitetets personuppgiftsbehandling rörande honom. Den första begäran återtogs av sökanden. Vid de andra två tillfällen som begäran framställts svarade universitetet och översände i samband med det registerutdrag och kopior av personakt.

text: I mars 2018 begärde sökanden att personuppgifter rörande en brottmålsdom skulle raderas. Universitetet svarade en vecka senare att det inte fanns någon digitalt hanterad brottmålsdom att radera samt att sökanden kunde få ett beslut med fullföljdshänvisning om han så önskade. I maj 2018 begärde sökanden ett beslut med sådan hänvisning. Universitetet meddelade – i sitt yttrande till Justitiekanslern i skaderegleringsärendet – att manuellt hanterade uppgifter skulle sparas tills ärendet var slutfört och senare gallras vid arkivering av personakten.

text: Offentlighet och sekretess

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Offentlighetsprincipen kommer till uttryck i att var och en har rätt att ta del av en allmän handling, dvs. en handling som förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos en myndighet, förutsatt att handlingen inte omfattas av sekretess (2 kap. 1, 2 och 4 §§ TF).

text: Med handling avses enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF inte bara en framställning i skrift eller bild utan även en upptagning som endast med tekniska hjälpmedel kan läsas, avlyssnas eller uppfattas på annat sätt. En handling anses ha upprättats hos en myndighet när den expedierats eller när det ärende den hänför sig till har slutbehandlats eller annars när handlingen har justerats eller färdigställts på annat sätt (

text: 2 kap. 10 §

text: TF). Undantag gäller för bl.a. minnesanteckningar i den mån de inte expedierats eller tagits om hand för arkivering (

text: 2 kap. 12 §

text: TF).

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska enligt

text: 2 kap. 15 §

text: TF genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället på ett sådant sätt att den kan läsas eller avlyssnas eller uppfattas på annat sätt (vissa undantag föreskrivs i paragrafen). Om handlingen innehåller sekretessbelagda delar ska den i övriga delar göras tillgänglig för sökanden i avskrift eller kopia. Begäran om att få ut handlingen ska som huvudregel prövas av den myndighet som förvarar handlingen (

text: 2 kap. 17 §

text: TF). Om någon annan än riksdagen eller regeringen avslår en begäran att få ta del av en handling får sökanden överklaga beslutet (

text: 2 kap. 19 §

text: TF).

text: Ovan redovisade bestämmelser i TF gäller enligt dess nuvarande lydelse. Vid tidpunkten för den aktuella begäran om att utfå allmän handling hos universitetet tillämpades en äldre lydelse av lagen. Såvitt gäller regleringen i ovan redovisade avseenden är dock det materiella innehållet i allt väsentligt oförändrat efter den lagändring som trädde i kraft den 1 januari 2019.

text: I offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: finns bestämmelser om sekretessprövningen och hur allmänna handlingar ska hanteras.

text: Personuppgiftslagen

text: och EU:s dataskyddsförordning

text: Den 25 maj 2018 började EU:s dataskyddsförordning (dataskyddsförordningen) att gälla som svensk lag och samma dag upphörde personuppgifts-lagen (1998:204; PUL) att gälla. Enligt övergångsbestämmelserna till lagen (

text: ) med kompletterande bestämmelser till EU:s dataskyddsförordning (

text: dataskyddslagen

text: ) gäller dock PUL fortfarande i vissa särskilt angivna situationer. Så är bl.a. fallet när det i annan lag eller förordning finns bestämmelser som innehåller hänvisningar till PUL eller vid överklagande av beslut som meddelats med stöd av PUL. En pågående behandling av personuppgifter ska annars bedömas enligt den nya lagstiftningen från och med den 25 maj 2018.

text: I 23–26 §§ PUL föreskrivs vilka skyldigheter som den personuppgiftsansvarige har när det gäller information till den registrerade om personuppgiftsbehandling rörande hen. Sådan information ska bl.a. innehålla uppgift om ändamålen med behandlingen. Artiklarna 12–15 i dataskyddsförordningen utgör en motsvarande men mer omfattande reglering av de skyldigheter som numera åvilar den personuppgiftsansvarige i detta avseende.

text: Personuppgifter som inte behandlats i enlighet med PUL, eller med föreskrifter utfärdade med stöd av PUL, ska enligt 28 § snarast rättas, blockeras eller utplånas på begäran av den registrerade. En rätt till rättelse och radering av personuppgifter finns även i artiklarna 16 och 17 i dataskyddsförordningen. Rätten till radering gäller bl.a. för personuppgifter som inte längre är nödvändiga för de ändamål för vilka de samlats in eller på annat sätt behandlats och för personuppgifter som har behandlats på olagligt sätt.

text: En personuppgiftsansvarig myndighets beslut om bl.a. information och rättelse kan enligt

text: 52 §

text: PUL överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Detsamma gäller för tiden efter den 25 maj 2018 beslut enligt bl.a. artiklarna 12.5 och 15–17 i dataskyddsförordningen, dvs. beslut avseende information till den registrerade, rättelse och radering (

text: 7 kap. 2 § dataskyddslagen

text: Enligt

text: 5 a §

text: PUL behöver ett antal av lagens paragrafer (bland dem ovan redovisade 23–26 §§ och 28 §) inte tillämpas på behandling av uppgifter som inte ingår i eller är avsedda att ingå i en samling av personuppgifter som strukturerats på närmare angivet sätt. Undantag gäller dock för sådana fall när behandlingen innebär en kränkning av den registrerades personliga integritet. Utrymmet för en förenklad hantering av uppgifter i ostrukturerat material saknar motsvarighet i dataskyddsförordningen.

text: Utlämnande av allmän handling

text: Justitiekanslern saknar underlag för att bedöma om de aktuella e-postmeddelandena, som sändes internt mellan tjänstemän vid universitetet, utgjorde allmänna handlingar eller inte. Det står dock klart att universitetet haft en skyldighet att behandla sökandens begäran om att utfå meddelandena enligt reglerna om utfående av allmän handling. Så har också inledningsvis skett, genom universitetsdirektörens beslut i juni 2016. Bedömningen gjordes då att det inte var fråga om allmänna handlingar och att de därmed inte skulle lämnas ut.

text: Som framgått ovan vann kammarrättens beslut om undanröjande och återförvisning laga kraft den 25 augusti 2016 när Högsta förvaltningsdomstolen avvisade universitetets överklagande. Innebörden av att universitetets beslut från juni 2016 hade undanröjts var att sökandens begäran från maj 2016 om att utfå e-postmeddelandena på nytt behövde behandlas. Så borde ha skett skyndsamt efter att kammarrättens beslut vunnit laga kraft. Det framgår för övrigt av universitetets yttrande att myndigheten är medveten om att ett nytt beslut krävs i den situationen. Utredningen visar dock att något nytt beslut aldrig fattades i det aktuella fallet.

text: Universitetets underlåtenhet att efter den 25 augusti 2016 genom ett överklagbart beslut skyndsamt ta ställning på nytt till sökandens begäran om att utfå e-postmeddelandena har stått i strid med bestämmelserna i TF. Universitetet förtjänar kritik för dessa brister i handläggningen.

text: Enligt universitetets yttrande synes det krävas att den som begärt en allmän handling ska återkomma skriftligen för att få ett formellt och överklagbart myndighetsbeslut. Justitiekanslern vill påtala att ett sådant krav inte är förenligt med lag.

text: Av utredningen i skaderegleringsärendet framgår att sökanden via ombud i mars 2018 begärde dels radering med stöd av

text: 28 §

text: PUL av digitalt hanterade brottmålsdomar rörande honom, dels information enligt

text: 26 §

text: PUL om vilka brottmålsdomar och andra uppgifter om brottsligt agerande som universitetet behandlade rörande honom. Det svar universitetet lämnat – att en brottmålsdom förvarades hos universitetet men inte digitalt – får anses uppfylla universitetets skyldigheter enligt PUL.

text: Det ska i sammanhanget också anmärkas att Justitiekanslern i skaderegleringsbeslutet kom fram till att den delvis automatiserade personuppgiftsbehandling som faktiskt hade skett – genom att uppgifter om brottmålsdomen förekommit i olika e-postmeddelanden tjänstemän emellan, såvitt framgick av utredningen – avsåg uppgifter i en sådan ostrukturerad samling uppgifter på vilken 26 och 28 §§ PUL inte behöver tillämpas annat än om den registrerades personliga integritet kränkts (se

text: 5 a §

text: PUL). Vidare bedömde Justitiekanslern att den manuella hanteringen av brottmålsdomen hade skett på ett sådant sätt att uppgifterna inte kunde anses ha ingått i ett register och att PUL eller dataskyddsförordningen därmed inte var tillämpliga överhuvudtaget på den behandlingen (se

text: 5 § andra stycket

text: PUL).

text: I maj 2018 återkom emellertid sökanden med en förnyad begäran. Han krävde då radering av såväl digitalt som manuellt hanterade personuppgifter om brottmålsdomar eller förhållanden redovisade i domarna. Från och med den 25 maj 2018 hade universitetet att tillämpa dataskyddsförordningen, som inte medger någon förenklad hantering av uppgifter i ostrukturerade personuppgiftssamlingar. Universitetet var således skyldigt att fatta ett beslut i vart fall i fråga om radering av de digitalt hanterade uppgifterna. Något beslut meddelades dock aldrig med anledning av begäran i maj 2018. I samma skrivelse hade sökanden begärt skadestånd av staten bl.a. på den grunden att universitetet behandlat personuppgifter i strid med PUL och dataskyddsförordningen. Eftersom anspråket skulle handläggas av Justitiekanslern överlämnade universitetet skrivelsen hit. I ett yttrande två månader senare upplyste universitetet om att de manuellt behandlade uppgifterna om brottmålsdomen skulle gallras och därmed raderas i samband med arkivering av personakten.

text: Av sökandens yttranden i skaderegleringsärendet framgår att han enligt egen uppfattning framställt en begäran om radering av personuppgifter vid fler tillfällen än vad universitetet vidgått i detta ärende. Ord står mot ord i den delen och Justitiekanslern får i sin bedömning utgå från universitetets uppgifter om att begäran om radering framförts av vid två tillfällen, nämligen via sökandens ombud i mars och maj 2018. Det framstår som fullt möjligt att sökanden kan ha framfört önskemål vid exempelvis muntliga kontakter dessförinnan utan att tjänstemän vid universitetet haft anledning att uppfatta det som formella framställningar enligt PUL.

text: Som tidigare nämnts besvarade universitetet aldrig sökandens begäran i maj 2018 om radering av vissa personuppgifter. Så borde naturligtvis ha skett, även om den skrivelse i vilken begäran framfördes också innehöll ett skadeståndsanspråk som skulle handläggas av annan myndighet. Sammantaget anser dock Justitiekanslern att omständigheterna inte är sådana att någon kritik ska riktas mot universitetet i den delen. Omständigheterna i ärendet belyser däremot vikten av att en myndighet är noggrann med att utröna vad som från den enskildes sida ska ses som en formell begäran om t.ex. radering eller information enligt, numera, dataskyddsförordningen och vad begäran i så fall exakt tar sikte på. Vidare är viktigt att myndigheten i sitt svar till den enskilde håller isär olika punkter i begäran och besvarar var och en på ett tydligt sätt.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att en länsstyrelse brutit mot bestämmelserna i lagen om offentlig upphandling

org: jk

text: Staten skall utge ersättning till Sky Movies AB med 400 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: på 350 000 kr från den 7 juli 2001 tills betalning sker.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Länsstyrelsen i Uppsala län att se till att 400 000 kr jämte angiven ränta på 350 000 kr betalas ut till Sky Movies AB.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Statens räddningsverk ansvarar för bl.a. övergripande inriktning, ekonomisk planering och finansiering vad gäller skogsbrandbevakning med flyg. Länsstyrelsen har inom sitt län produktionsansvar för bevakningen inom de ramar som Räddningsverket angett i sin inriktning för verksamheten. I länsstyrelsens ansvar ingår bl.a. att upphandla bevakningstjänsten och att upprätta avtal med den som utför den.

text: Den 19 mars 2001 begärde Länsstyrelsen i Uppsala län anbud på tjänsten skogsbrandbevakning med flyg för bevakningsperioden 2001 med eventuell förlängning med ett år i taget till och med år 2003. Inför upphandlingen hade länsstyrelsen upprättat ett förfrågningsunderlag som bifogades begäran om anbud. Förfrågningsunderlaget innehöll en redogörelse för de krav som länsstyrelsen ställde på upphandlingen. Av anbudsbegäran framgår att denna sändes till Frivilliga Flygkåren (FFK) och flygklubbarna i Uppsala län. Vidare skickades den till bl.a. Räddningsverket för kännedom. Efter begäran fick också företaget Sky Movies AB (Sky) ta del av anbudsbegäran och förfrågningsunderlaget.

text: Förfrågningsunderlaget innehöll bl.a. följande krav på upphandlingen. För att få uppdraget krävdes att anbudsgivaren hade erforderligt tillstånd från Luftfartsverket för att utföra de efterfrågade flygtjänsterna. Inom parentes angavs därvid lågflygtillstånd och hjälpflygtillstånd. Dessa krav betecknades som grundkrav i förfrågningsunderlaget. Vidare skulle anbudsgivaren åta sig att hålla flygplan samt pilot och spanare i beredskap för att kunna utföra extra flyguppdrag vid beslut om utökad bevakning. Beredskapen skulle samtidigt kunna utnyttjas till att utföra flyguppdrag vid räddningstjänst. Skogsbrandbevakningen skulle utföras med en pilot som biträddes av spanare. Piloten skulle ha vissa i förfrågningsunderlaget angivna kvalifikationer. Anbudsgivaren skulle själv, under erforderligt överinseende av länsstyrelsen, svara för utbildning av den personal som skulle utnyttjas i verksamheten, så att den hade tillräckliga kunskaper och färdigheter. Det ankom också på anbudsgivaren att ta fram en utbildningsplan som skulle godkännas av länsstyrelsen. Vidare skulle anbudsgivaren svara för att personal och materiel som användes i verksamheten var erforderligt försäkrade. Alla ersättningar i anbudet skulle anges som totalkostnader per utförd flygtimme inklusive kostnader för moms, sociala avgifter, tillstånd, administration av verksamheten, reseersättningar etc. Ingående moms skulle specificeras.

text: De nu angivna kraven får anses vara att betrakta som vad som i upphandlingssammanhang benämns skall-krav.

text: Därutöver innehöll förfrågningsunderlaget följande s.k. bör-krav. "Anbud bör, förutom begärd ersättning för tjänsten enligt [vad som angavs i] punkt 14 [i underlaget], omfatta kommentarer till förfrågningsunderlagets samtliga punkter. Dessa förutsätts utgöra grunden för avtal om upphandlad tjänst. Anbudsgivaren bör utveckla sitt anbud med beskrivning av sin förmåga i första hand rörande uppgifter i anslutning till punkterna 5 [beredskap], 7 [personal] och 9 [utbildning]. Eventuella kompletteringar till anbudet kan begäras i samband med förhandling om avtal för tjänsten."

text: Slutligen angavs under rubriken "Anbudsutvärdering" att länsstyrelsen vid värderingen av anbuden skulle komma att tillmäta följande omständigheter särskilt värde:

text: anbudsgivarens interna krav på kunskap och förmåga för att utföra flyguppdrag,

text: anbudsgivarens totala resurser för att hålla i förfrågningsunderlaget angivna kvalitetskrav över tiden eller vid stort flygtidsuttag, och

text: anbudets totalkostnad.

text: Anbud lämnades av FFK och Sky. I beslut den 10 april 2001 meddelade länsstyrelsen FFK att den fått kontraktet. Samma dag fick också Sky besked om att en annan entreprenör antagits. Ett protokoll över upphandlingen upprättades av länsstyrelsen den 10 april. I detta angavs som motivering för länsstyrelsens beslut att anta FFK:s anbud priset, goda erfarenheter och lokal kännedom. Avtal slöts den 11 april 2001.

text: I en skrivelse till länsstyrelsen den 7 juni 2001 yrkade Sky skadestånd av länsstyrelsen. Sky gjorde gällande att länsstyrelsen rätteligen borde ha antagit bolagets anbud och att bolaget orsakats skada genom att så inte skedde.

text: Sedan fråga uppkommit om vem av Räddningsverket och länsstyrelsen som på statens vägnar borde handlägga bolagets skadeståndsanspråk har Justitiekanslern beslutat att ärendet skall handläggas av Justitiekanslern.

text: Anspråket m.m.

text: Sky har - såsom bolaget slutligt bestämt sitt anspråk - begärt skadestånd av staten med 610 000 kr jämte ränta enligt

text: 6 § räntelagen (1975:635)

text: på 380 000 kr från den 7 juli 2001 tills betalning sker och på 236 000 kr från den 4 november 2001 tills betalning sker. Sky har vidare begärt ersättning för ombudskostnader med 50 000 kr.

text: Sky har gjort gällande att länsstyrelsen vid upphandlingen inte följt bestämmelserna i lagen (

text: ) om offentlig upphandling (LOU) och att bolaget härigenom åsamkats skada.

text: Till stöd för sitt anspråk har Sky anfört i huvudsak följande. Skys anbudspris var 2 000 kr exklusive mervärdesskatt per timme. FFK är en till försvarsmakten knuten frivilligorganisation som uppbär statligt stöd. FFK:s uppdrag utförs delvis i konkurrens med privata företag. FFK har emellertid inget lågflygtillstånd. - FFK:s anbud innehöll en ersättning i form av ett engångsbelopp om 15 000 kr för administrationskostnad samt milersättning om 1 kr 60 öre per km till förare och spanare för resa med bil mellan bostaden och flygfältet. Ingående moms hade inte specificerats i FFK:s anbud. Utvärderingen av anbuden synes ha genomförts på det sättet att länsstyrelsen i huvudsak utförde något slags prismässig jämförelse mellan anbuden, varefter länsstyrelsen antog FFK:s anbud med motiveringen "priset, goda erfarenheter och lokal kännedom". - Enligt Sky har det förekommit ett flertal brister vid upphandlingen. Endast Sky har i enlighet med förfrågningsunderlaget angett att lågflygtillstånd finns medan FFK endast angett att verksamheten bedrivs enligt av Luftfartsinspektionen till FFK utfärdade tillstånd. Enligt dessa tillstånd får FFK vid skogsbrandbevakning inte underskrida minimihöjden 150 meter, vilket innebär att FFK inte innehar lågflygtillstånd. Redan av denna anledning borde FFK:s anbud ha förkastats. Därtill kommer att FFK har tillstånd till luftfartsverksamhet av särskild art, utan förvärvssyfte, varmed avses att FFK får uppbära ersättning endast enligt självkostnadsprincipen. Det pris som FFK angett i anbudet överstiger vida en ersättning enligt självkostnadsprincipen. FFK bedriver härigenom, vid utförandet av uppdrag för länsstyrelsen, luftfartsverksamhet i förvärvssyfte. För detta saknar FFK tillstånd. Konsekvenserna härav kan vara i vart fall två. För det första torde förfarandet vara straffbart. För det andra kan det på goda grunder ifrågasättas om FFK:s försäkring gäller i det fall FFK anses bedriva olaga luftfart. Även av dessa skäl skulle FFK:s anbud rätteligen ha förkastats. Härtill kommer att endast Sky i sitt anbud har åtagit sig att hålla flygplan samt pilot och spanare i beredskap och därmed uppfyllt detta i förfrågningsunderlaget angivna skall-krav. Vidare har FFK genom att i sitt anbud ta med administrationskostnad och milersättning lämnat ett orent anbud. Anbudet skulle också av dessa anledningar ha förkastats. - De anbud som lämnades i upphandlingen var olika i mervärdesskattehänseende. Av de två anbudsgivarna var endast Sky registrerat för mervärdesskatt medan FFK angav sitt anbud utan påslag för mervärdesskatt. Såvitt framkommit är FFK inrättad för ett sådant ideellt ändamål (försvarsändamål) som i sig kan medföra befrielse från skattskyldighet, däribland mervärdesskatt. En förutsättning för sådan befrielse är emellertid att föreningens verksamhet "uteslutande eller så gott som uteslutande" omfattar huvudändamålet samt antingen ingår som ett direkt led i eller har annan naturlig anknytning till främjandet av föreningens huvudändamål eller av hävd utnyttjats som finansieringskälla för föreningens arbete. Länsstyrelsen borde ha uppmärksammat föreliggande olikheter i mervärdesskattehänseende mellan de båda anbudsgivarna. Det aktuella uppdraget (skogsbrandbevakning) kan knappast anses hänförligt till FFK:s huvudändamål (försvarsändamål) eller utgöra sådan hävdvunnen verksamhet som kan medföra skattebefrielse. Det har därför funnits anledning för länsstyrelsen att sätta i fråga varför mervärdesskatt inte åsatts FFK:s anbud. - Vid en sammantagen bedömning torde FFK vara registreringsskyldigt för mervärdesskatt för de tjänster som upphandlingen omfattar. Avsaknaden av sådan registrering medför att anbudet inte skulle ha upptagits till prövning i upphandlingen. Beslutet att anta FFK:s anbud synes således även i detta avseende innebära en överträdelse av LOU. - Av upphandlingsbeslutet framgår inte vilka skäl som legat till grund för länsstyrelsens beslut att anta FFK:s anbud. De i förfrågningsunderlaget angivna omständigheterna synes endast utgöra exemplifieringar - genom ordet "särskilt" - av vad som skulle komma att tillmätas betydelse, vilket strider mot

text: 6 kap. 12 §

text: LOU. Detsamma innebär förhållandet att länsstyrelsen i förfrågningsunderlaget inte rangordnat omständigheterna. Detta strider även mot det grundläggande kravet på transparens (förutsebarhet) och därmed mot kravet på affärsmässighet enligt

text: 1 kap. 4 §

text: LOU. Vidare finns inte de i beslutet angivna skälen "goda erfarenheter" och "lokal kännedom" angivna i förfrågningsunderlaget som omständigheter vilka skulle komma att tillmätas betydelse vid utvärderingen av anbuden. Även detta utgör en överträdelse av

text: 6 kap. 12 §

text: LOU och den grundläggande transparensprincipen samt kravet på affärsmässighet. Sammantaget skulle länsstyrelsen rätteligen ha antagit bolagets anbud, eftersom FFK:s anbud skulle ha förkastats.

text: Länsstyrelsen har avgett yttrande och därvid anfört bl.a. följande. I förfrågningsunderlaget angavs i punkten 2 att anbudet även skulle gälla som avropsavtal för flygtjänster i samband med räddningstjänst. Vidare angavs i punkten 3 att anbudsgivaren skulle ha erforderligt tillstånd från Luftfartsverket för att utföra tjänsterna. Inom parentes angavs olyckligtvis begreppen lågflygtillstånd och hjälpflygtillstånd. Skogsbrandbevakning med flyg genomförs normalt på 300 - 600 meters höjd. Vid de tillfällen som kan hänskjutas till räddningstjänst utnyttjas FFK:s tillstånd till luftfartsverksamhet av särskild art. Detta tillstånd bedömdes vid anbudsprövningen vara erforderligt för verksamheten - "läs lågflygtillstånd". - FFK är en frivilligorganisation inom totalförsvaret och är således inte speciellt knuten till det militära försvaret. De statliga pengar som FFK erhåller från Överstyrelsen för civil beredskap och Statens räddningsverk är öronmärkta för utbildning och övning. Den materiel som tilldelas av Räddningsverket gäller samtliga kontrakterade organisationer eller privata företag. Av landets totalt 37 bevakningsslingor ansvarar privata företag för endast två och erhåller då viss utrustning. - I förfrågningsunderlaget ställdes enligt punkten 12 krav att anbudsgivaren skulle svara för att personal och materiel som används i verksamheten är erforderligt försäkrade. Då FFK bevakar 20 av landets 37 bevakningsslingor borde det tidigare ha framkommit om det funnits några felaktigheter i tillståndshandlingarna. - I anbudsjämförelsen använde länsstyrelsen en statistisk sammanställning över utnyttjad flygtid för skogsbrandbevakning under de senaste fem åren. Kraven på en entreprenör vid skogsbrandbevakning är att hålla flygplan samt pilot och spanare i beredskap under tiden 1 maj - 30 augusti. Det innebär att man inte kan räkna med en viss inkomst, då denna är helt väderberoende. Under säsongen 1998 var den totala flygtiden i C-län endast fem timmar.

text: Sky har fått del av länsstyrelsens yttrande och därefter inkommit med ytterligare synpunkter. Bolaget har därvid anfört i huvudsak följande. Det förhållandet att punkten 2 i förfrågningsunderlaget anger att anbud även skall gälla som avropsavtal för flygtjänster i samband med räddningstjänst innebär ingen förändring av bolagets ståndpunkt. Sky lämnade anbud även på dessa tjänster. FFK innehar inte heller för räddningstjänst något lågflygtillstånd. På vilken höjd skogsbrandbevakning med flyg normalt utförs är i detta sammanhang ointressant. Av länsstyrelsens egna uppgifter får anses framgå att det kan förekomma skogsbrandbevakning på lägre höjd. FFK:s tillstånd till luftfartsverksamhet av särskild art innebär inte något tillstånd för FFK att bedriva luftfart lägre än 150 meter över hinder. FFK:s tillstånd till luftfartsverksamhet av särskild art utgör således inte något lågflygtillstånd och länsstyrelsens bedömning framstår därför som felaktig. Det kan noteras att länsstyrelsen valt att inte kommentera väsentliga delar av bolagets kritik mot hanteringen av upphandlingen och beslutet vid val av leverantör. Detta kan inte uppfattas på annat sätt än att länsstyrelsen vitsordar även den kritik som bolaget framfört i de delar som inte kommenterats. - Ett anbud som inte uppfyller samtliga skall-krav får inte antas. Om så ändå sker föreligger ett brott mot den inom EG-rätten grundläggande likabehandlingsprincipen, som är tillämplig på all upphandling. Därmed föreligger även ett brott mot LOU.

text: Den rättsliga regleringen

text: Bestämmelser om offentlig upphandling finns i lagen (

text: ) om offentlig upphandling (LOU).

text: Av

text: 1 kap. 2 § första stycket

text: LOU framgår att lagen gäller vid upphandling som görs av bl.a. staten. Enligt huvudregeln om affärsmässighet i

text: 1 kap. 4 §

text: LOU skall upphandling göras med utnyttjande av de konkurrensmöjligheter som finns och även i övrigt genomföras affärsmässigt. Anbudsgivare, anbudssökande och anbud skall behandlas utan ovidkommande hänsyn.

text: Upphandling av tjänster regleras i

text: 5 kap.

text: LOU. Bestämmelserna i kapitlet gäller i princip endast upphandling av tjänster av det slag som anges i avdelning A i bilagan till lagen. För att bestämmelserna i nämnda kapitel skall bli tillämpliga krävs att upphandlingen beräknas uppgå till minst de s.k. tröskelvärden som anges i

text: 5 kap. 4 §

text: LOU. Vid upphandling av tjänster som avses i avdelning B i bilagan skall enligt 5 kap. 1 § första stycket 6 kap. LOU tillämpas.

text: Av

text: 6 kap. 1 § andra stycket

text: LOU framgår att vid upphandling som avses i detta kapitel gäller 1 kap. 1-6 §§ LOU. Det innebär att även upphandling enligt 6 kap. skall ske enligt huvudregeln om affärsmässighet.

text: Sedan den 1 januari 2001 gäller enligt

text: 6 kap. 2 §

text: LOU att upphandling enligt kapitlet skall göras genom förenklad upphandling eller urvalsupphandling. Vidare får direktupphandling användas om upphandlingens värde är lågt eller om det finns synnerliga skäl, såsom synnerlig brådska orsakad av omständigheter som inte kunnat förutses och inte heller beror på den upphandlande enheten.

text: Enligt

text: 6 kap. 2 a §

text: LOU skall den upphandlande enheten vid förenklad upphandling begära anbud genom annons i en elektronisk databas, som är allmänt tillgänglig, eller annons i annan form som leder till effektiv konkurrens. Vissa undantag från denna huvudregel finns angivna i

text: 6 kap. 2 b §

text: LOU. Vidare finns i

text: 6 kap. 2 c §

text: LOU bestämmelser om annonsering vid urvalsupphandling.

text: Vad som karakteriserar de nämnda upphandlingsförfarandena anges i

text: 1 kap. 5 §

text: LOU. Där framgår att med förenklad upphandling avses en upphandling där alla leverantörer har rätt att delta, deltagande leverantörer skall lämna anbud och den upphandlande enheten får förhandla med en eller flera anbudsgivare. Med urvalsupphandling avses en upphandling där alla leverantörer har rätt att ansöka om att få lämna anbud och den upphandlande enheten inbjuder vissa leverantörer att lämna anbud. Direktupphandling är en upphandling utan krav på anbud.

text: Enligt övergångsbestämmelserna till de lagändringar som trädde i kraft den 1 januari 2001 (SFS 2000:877) fick en upphandlande enhet, trots bestämmelserna i 6 kap. 2 a och 2 b §§, intill utgången av juni 2001 vid förenklad upphandling utan föregående annonsering begära anbud genom att skicka skrivelser till leverantörer. I sådana fall skulle enheten, när den avvägde hur omfattande utskicket av skrivelser behövde vara, särskilt beakta huvudregeln om affärsmässighet i

text: 1 kap. 4 §

text: LOU.

text: Huvudregeln om affärsmässighet anses inrymma ett krav på objektivitet (jfr

text: prop. 1992/93:88 s. 59

text: f.). Den sägs ibland vara ett utflöde av reglerna om de fyra friheterna och icke-diskrimineringsregeln i Romfördraget (se Karnov 1998/99, s. 1445). Den har i litteraturen också ansetts täcka in den princip om likabehandling som gäller enligt EG-rätten i LOU (se Margareta Hentze och Hans Sylvén, Offentlig upphandling, 1998, s. 50 och 52 f., jfr också

text: NJA 1998 s. 873

text: på s. 886).

text: I detta sammanhang bör också gemenskapsrättens proportionalitetsprincip nämnas. I en upphandlingssituation innebär den t.ex. att en upphandlande enhet inte får ställa större krav på anbudsgivarna än som behövs och är ändamålsenligt för den aktuella upphandlingen.

text: För att en upphandlande enhet skall kunna utnyttja de konkurrensmöjligheter som finns och för att det skall ske på lika villkor krävs att det underlag för anbud som den upphandlande enheten upprättat är klart och tydligt. Av likabehandlingsprincipen anses följa att samtliga krav som ställs på det som skall upphandlas skall finnas med i förfrågningsunderlaget. Det skall således framgå av förfrågningsunderlaget vilka krav som måste uppfyllas för att anbudet skall kunna antas (skall-krav). Ett anbud som inte uppfyller samtliga skall-krav får inte antas. Om den upphandlande enheten vid utvärderingen av anbuden antar ett anbud som avviker från förfrågningsunderlagets skall-krav, anses enheten bryta mot principen om likabehandling av leverantörer.

text: I

text: 6 kap. 9 § tredje stycket

text: LOU stadgas att en upphandlande enhet, om det inte är onödigt, skall kontrollera bl.a. om leverantören är registrerad för redovisning och inbetalning av mervärdesskatt. Detta skall ske innan ett skriftligt anbud antas.

text: Av

text: 6 kap. 10 §

text: LOU framgår att en upphandlande enhet inte får anta ett anbud, om leverantören inte är registrerad i ett register som avses i 9 § tredje stycket, under förutsättning att registreringsskyldighet föreligger.

text: Enligt

text: 6 kap. 12 §

text: LOU skall en upphandlande enhet anta antingen det anbud som är det ekonomiskt mest fördelaktiga med hänsyn till samtliga omständigheter eller det anbud som har lägst anbudspris. Om den upphandlande enheten väljer det förstnämnda alternativet, skall enheten i förfrågningsunderlaget eller i annonsen ange vilka omständigheter som den tillmäter betydelse och om möjligt rangordna dessa efter angelägenhetsgrad. Häri anses ligga ett krav på att det av förfrågningsunderlaget skall framgå enligt vilken princip utvärderingen skall ske. Detta krav anses sålunda gälla även om det inte uttryckligen anges i bestämmelsen (se Hentze och Sylvén, s. 332, jfr

text: NJA 1998 s. 873

text: på s. 886 f.).

text: Enligt

text: 7 kap. 6 §

text: LOU skall en upphandlande enhet som inte följt bestämmelserna i lagen ersätta den skada som därigenom uppkommit för en leverantör. I begreppet leverantör inbegrips anbudsgivare som inte fått sitt anbud antaget (jfr

text: 1 kap. 5 §

text: LOU). Enligt förarbetena till skadeståndsbestämmelsen skall denna tolkas så att den ger möjlighet att döma ut ersättning med ett belopp upp till vad som motsvarar utebliven vinst för en leverantör, dvs. det positiva kontraktsintresset (

text: prop. 1992/93:88 s. 46

text: och

text: f.). Det innebär att en leverantör kan vara berättigad till full ersättning för den vinst som han skulle ha gjort om han fått kontraktet och fullgjort det. För att skada skall anses ha uppkommit krävs i princip att leverantören har förlorat kontraktet till följd av att den upphandlande enheten överträtt LOU (

text: prop. 1992/93:88

text: Justitiekanslerns bedömning

text: En länsstyrelse är en upphandlande enhet och är således skyldig att följa bestämmelserna i LOU när den upphandlar bl.a. tjänster. Länsstyrelsen i Uppsala län var därför skyldig att följa LOU vid upphandlingen av tjänsten skogsbrandbevakning med flyg.

text: I detta fall tycks det inte röra sig om någon sådan tjänst som skall upphandlas enligt bestämmelserna i

text: 5 kap.

text: LOU. Upphandlingen skulle därför ske enligt 6 kap. Länsstyrelsen har i det protokoll över upphandlingen som den upprättat angett att upphandlingen genomförts som en förenklad upphandling. Vid min fortsatta prövning av skadeståndsanspråket utgår jag därför ifrån att det varit fråga om en förenklad upphandling.

text: Såvitt framkommit har inte länsstyrelsen annonserat upphandlingen på det sätt som sedan den 1 januari 2001 föreskrivs i

text: 6 kap. 2 a §

text: LOU. Länsstyrelsen synes i stället ha tillämpat övergångsbestämmelserna och använt sig av möjligheten att utan föregående annonsering begära anbud genom att skicka skrivelser till leverantörerna. Upphandlingen har ägt rum under våren 2001. Det har därför inte förelegat något hinder häremot.

text: Enligt förfrågningsunderlaget krävdes att anbudsgivaren hade erforderligt tillstånd från Luftfartsverket för att utföra de flygtjänster som efterfrågades. Inom parentes angavs därvid "lågflygtillstånd och hjälpflygtillstånd". Detta krav betecknades i förfrågningsunderlaget som ett grundkrav och får således betraktas som ett s.k. skall-krav.

text: Föreskrifter om luftfart finns i bestämmelser för civil luftfart (BCL) som utfärdas av Luftfartsverket. Avdelning T av bestämmelserna (BCL-T) innehåller trafikregler för luftfart. Här framgår att minimiflyghöjd vid flygning som utförs enligt de s.k. visuellflygreglerna över tätbebyggd del av samhälle eller över större folksamling är 300 meter över högsta hinder och på annan plats 150 meter över mark eller vatten (BCL-T 4.5).

text: I BCL-D driftsbestämmelser (kapitel 2.2 moment 30.1 och 30.3) framgår att tillstånd att underskrida minimiflyghöjd (lågflygtillstånd) kan ges i vissa fall. Ett sådant tillstånd får meddelas av en flygchef vid ett flygföretag som erhållit Luftfartsinspektionens tillstånd att utöva viss flygverksamhet.

text: FFK angav i sitt anbud att verksamheten bedrevs enligt bestämmelser för civil luftfart (BCL-D 3.1.3) och enligt av Luftfartsinspektionen för FFK utfärdat tillstånd.

text: Av utredningen framgår att Luftfartsinspektionen den 18 april 2001 meddelat FFK tillstånd till luftfartsverksamhet av särskild art, utan förvärvssyfte. Vid utövningen av verksamheten skall FFK iaktta - förutom för den civila luftfarten gällande författningar och bestämmelser - av Luftfartsinspektionen meddelade särskilda föreskrifter. I punkten 6.1 i de särskilda föreskrifterna anges på vilka villkor flyguppdrag får ske under den i BCL-T angivna minimiflyghöjden. I en bilaga till föreskrifterna anges närmare vid vilka uppdragstyper minimihöjden får underskridas. En granskning av bilagan ger vid handen att FFK inte får underskrida minimiflyghöjden 150 meter vid skogsbrandbevakning.

text: Såvitt handlingarna utvisar saknar FFK således lågflygtillstånd. Genom att trots det godta FFK:s anbud har länsstyrelsen frångått ett av sina egna grundkrav vid upphandlingen.

text: Vidare innehöll förfrågningsunderlaget det kravet att alla ersättningar i anbudet skulle vara totalkostnader per utförd flygtimme inklusive kostnader för moms, sociala avgifter, tillstånd, administration av verksamheten, reseersättningar etc.

text: FFK:s anbud var utformat på det sättet att det innehöll uppgifter om flygtimpriser för olika typer av flygplan och därutöver tillägg för en administrationskostnad med 15 000 kr samt milersättning till förare och spanare. Det förefaller också som om den av länsstyrelsen efterfrågade utbildningen inte ingick i priset utan skulle komma att debiteras länsstyrelsen utifrån de priser som FFK lämnat i anbudet. FFK:s anbud har alltså inte varit utformat på det sätt som länsstyrelsen krävt i förfrågningsunderlaget. Genom att trots det godta FFK:s anbud har länsstyrelsen således också i detta avseende frångått ett skall-krav i förfrågningsunderlaget.

text: I förfrågningsunderlaget angavs också att länsstyrelsen vid värderingen av anbuden skulle komma att tillmäta följande omständigheter särskilt värde: anbudsgivarens interna krav på kunskap och förmåga för att utföra flyguppdrag, anbudsgivarens totala resurser för att hålla uppställda kvalitetskrav över tiden eller vid stort

text: flygtidsuttag, och anbudets totalkostnad.

text: I det upphandlingsprotokoll som länsstyrelsen upprättat över upphandlingen har länsstyrelsen som motivering för att FFK:s anbud antagits angett priset, goda erfarenheter och lokal kännedom. Varken goda erfarenheter eller lokal kännedom har i förfrågningsunderlaget angetts som omständigheter som länsstyrelsen skulle komma att tillmäta betydelse vid upphandlingen. Länsstyrelsen har alltså vid värderingen av anbuden tillmätt dessa omständigheter avgörande betydelse trots att de inte efterfrågats i förfrågningsunderlaget. Vidare synes inte länsstyrelsen uttryckligen ha beaktat de omständigheter som enligt länsstyrelsen skulle komma att tillmätas särskilt värde vid anbudsvärderingen.

text: När det gäller Skys påstående att FFK torde var registreringsskyldigt för mervärdesskatt har omständigheterna enligt min uppfattning inte varit sådana att länsstyrelsen haft anledning att ifrågasätta om så varit fallet. Bestämmelsen i

text: 6 kap. 10 §

text: LOU kan således inte anses ha utgjort något hinder för länsstyrelsen att anta FFK:s anbud.

text: Det kan diskuteras huruvida länsstyrelsens krav på lågflygtillstånd varit förenligt med gemenskapsrättens proportionalitetsprincip. Av utredningen framgår nämligen att skogsbrandbevakning med flyg normalt genomförs på 300 - 600 meters höjd. Mot bakgrund härav förefaller det inte ha varit ändamålsenligt att ställa krav på att anbudsgivarna skulle inneha lågflygtillstånd och alltså få underskrida minimihöjden 150 meter.

text: Också kravet på hjälpflygtillstånd kan enligt min mening ifrågasättas. Enligt vad Justitiekanslern har inhämtat från Luftfartsinspektionen kan ett sådant tillstånd lämnas endast till den som är medlem i Kungliga Svenska Aeroklubben (KSAK) och som inte bedriver luftfartsverksamhet i förvärvssyfte. Ett sådant tillstånd kan således inte lämnas till den som bedriver luftfartsverksamhet i förvärvssyfte. Av utredningen framgår inte närmare varför länsstyrelsen ansett det motiverat att uppställa krav på hjälpflygtillstånd när det gällde de tjänster som efterfrågades. Ett sådant krav skulle också kunna uppfattas som diskriminerande i förhållande till ett kommersiellt flygföretag som på grund av att det driver verksamhet i förvärvssyfte inte kan få ett hjälpflygtillstånd men som kan utföra motsvarande flyguppdrag med stöd av det tillstånd som företaget innehar.

text: Även med beaktande av det som nyss anförts finner jag emellertid att länsstyrelsen genom att anta FFK:s anbud åsidosatt huvudregeln om affärsmässighet i

text: 1 kap. 4 §

text: LOU och därmed brutit mot lagen.

text: Frågan är då om bolaget har lidit någon skada till följd av länsstyrelsens överträdelse av LOU. För att så skall vara fallet krävs att bolaget i princip har förlorat kontraktet härigenom.

text: I den aktuella upphandlingen lämnade endast FFK och Sky anbud. Det ligger därför nära till hands att anta att Sky skulle ha fått kontraktet om FFK:s anbud inte hade antagits. En förutsättning härför är emellertid att bolagets anbud kan anses ha uppfyllt de krav som länsstyrelsen ställt i förfrågningsunderlaget.

text: Länsstyrelsen har - såvitt framkommit - inte haft några invändningar i sak mot det anbud som Sky lämnat. Det har inte heller genom utredningen i övrigt framkommit någon omständighet som gett anledning att anta att bolagets anbud inte skulle ha motsvarat de krav som ställts. Med hänsyn härtill får det anses sannolikt att Sky har förlorat kontraktet till följd av länsstyrelsens överträdelse av LOU. Staten är därför skyldig att ersätta den skada som därigenom uppkommit för bolaget.

text: Skadeståndets storlek

text: Enligt

text: 7 kap. 6 §

text: LOU är en upphandlande enhet som inte följt bestämmelserna i lagen skyldig att ersätta den skada som därigenom har uppkommit för bl.a. anbudsgivare som inte fått sitt anbud antagit. Hur skadeståndet därvid skall beräknas har varit föremål för Högsta domstolens bedömning i två refererade avgöranden,

text: NJA 1998 s. 873

text: och

text: NJA 2000 s. 712

text: . Domstolen har i avgörandena tillämpat två delvis olika principer. I 1998 års fall utdömdes ersättning för det positiva kontraktsintresset, medan domstolen i 2000 års fall anförde följande. "Man kan inte redan av den omständigheten att 7 kap. 6 § lämnar utrymme för full ersättning för utebliven vinst dra den slutsatsen att ersättningen alltid skall bestämmas med stöd av samma principer som tillämpas inom ramen för skadestånd i kontraktsförhållanden. Goda skäl kan anföras för att ersättningen som regel bör utgå med ett med hänsyn till bl.a. överträdelsens karaktär, nedlagda kostnader och utsikter till vinst uppskattat skäligt belopp (jfr Hellner, Skadeståndsrätt, 5 uppl, s 468). Att full ersättning för beräknad utebliven vinst dömdes ut under de särskilda förhållanden som var vid handen i

text: NJA 1998 s 873

text: kan inte anses utgöra hinder för att lägga en sådan allmän princip till grund för beräkningen av skadeståndet."

text: Mot denna bakgrund bör skadeståndet i detta fall fastställas till ett skäligt belopp med utgångspunkt från den princip som Högsta domstolen formulerade i 2000 års avgörande. Vid skälighetsbedömningen bör hänsyn sålunda tas i första hand till överträdelsens karaktär, de kostnader som Sky lagt ner i upphandlingsförfarandet samt Skys utsikter till vinst.

text: Länsstyrelsen får anses ha gjort sig skyldig till en förhållandevis allvarlig överträdelse av LOU. Den har dock inte varit av så flagrant art som i 1998 års fall, då kommunen i fråga hade förbehållit sig en fri prövningsrätt utan att på något sätt ange vilka omständigheter som skulle vara avgörande för dess prövning av anbuden.

text: Skys kostnader och resursinsatser i övrigt i upphandlingsförfarandet synes ha varit relativt begränsade och kan inte i sig tillmätas någon avgörande betydelse vid beräkningen av skadeståndet.

text: Vad gäller Skys utsikter till vinst bör följande noteras. Som tidigare sagts var bolaget FFK:s enda konkurrent i upphandlingen, varför man sannolikt hade fått kontraktet om FFK:s anbud hade förkastats. Av utredningen framgår att FFK under år 2001 utfört flygningar för länsstyrelsens räkning under sammanlagt ca 138 timmar. Sky har beräknat sitt anspråk med utgångspunkt från att bolaget skulle ha utfört flygningar i denna omfattning under samtliga tre berörda år, 2001 - 2003. Länsstyrelsen har emellertid invänt mot denna beräkning och pekat på, som ett exempel, att flygtiden under år 1998 var endast fem timmar. Vid min bedömning noterar jag att den genomsnittliga flygtiden per år under åren 1996 - 2000 var, enligt handlingarna i ärendet, 86 timmar.

text: Vid en samlad bedömning av omständigheterna kan det skadestånd som bör erläggas till Sky skäligen uppskattas till 350 000 kr. Ränta skall utgå på detta belopp enligt

text: 6 § räntelagen

text: Sky har yrkat ersättning för ombudskostnader med 50 000 kr. Med hänsyn till ärendets komplexitet anser jag detta anspråk skäligt.

text: Ärendet avslutas härmed.

type: avgorande


title: Anspråk på skadestånd med anledning av handläggning och beslut i ärende angående betalningssäkring

text: Justitiekanslern avslår SE:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Efter ansökan från dåvarande Skattemyndigheten i Göteborg beslutade Länsrätten i Vänersborg den 15 januari 2003 (mål nr 58-03) interimistiskt att egendom som tillhörde SE och Imko Försäljnings AB (bolaget) fick tas i anspråk genom betalningssäkring för att säkerställa betalning avseende från bolaget oredovisad mervärdesskatt under perioden den 1 september – 30 oktober 2002. Beslutet om betalningssäkring omfattade egendom motsvarande ett värde av 1 148 410 kr.

text: Länsrättens beslut överlämnades den 15 januari 2003 till Kronofogdemyndigheten i Göteborg för verkställighet. Den 16 januari 2003 betalningssäkrade kronofogdemyndigheten hos SE en personbil av märket BMW.

text: Efter muntlig förhandling fastställde länsrätten den 13 juni 2003 sitt tidigare beslut om betalningssäkring. SE överklagade länsrättens beslut. Kammarrätten i Göteborg beslutade den 25 september 2003 (mål nr 4784-03) att avslå överklagandet. Regeringsrätten beslutade den 10 november 2003 (mål nr 7193-03) att inte meddela SE prövningstillstånd.

text: Den 8 juli 2003 väckte staten genom skattemyndigheten talan mot SE vid Alingsås tingsrätt (mål nr T 1110-03) om betalningsskyldighet enligt

text: 12 kap. 6 § skattebetalningslagen

text: . Tingsrätten ogillade käromålet genom en dom den 19 mars 2004. Staten överklagade tingsrättens dom till Hovrätten för Västra Sverige. Överklagandet kom sedermera, efter att Högsta domstolen den 26 maj 2004 hade meddelat domar i två mål som rörde tolkningen av

text: 12 kap. 6 § skattebetalningslagen

text: och som hade betydelse för talan mot SE, att återkallas.

text: Med anledning av tingsrättens dom yrkade SE att länsrätten skulle häva beslutet om betalningssäkring. I ett beslut den 6 april 2004 hävde länsrätten betalningssäkringen av SE:s egendom och tillerkände honom ersättning för ombudskostnader. Länsrätten förordnade dock att vidtagna åtgärder skulle bestå till dess beslutet om hävning vann laga kraft.

text: SE överklagade beslutet och yrkade att kammarrätten skulle undanröja länsrättens förordnande beträffande vidtagna åtgärder. Efter att först ha bestritt yrkandet, anförde staten genom Skatteverket i en skrivelse till kammarrätten den 28 maj 2004 att den egendom som hade betalningssäkrats skulle komma att återställas snarast. Skatteverket hänvisade därvid till de två domarna från Högsta domstolen. Vidare återkallade Skatteverket ansökan om verkställighet av betalningssäkringen.

text: Kronofogdemyndigheten upphävde den 7 juni 2004 sitt verkställighetsbeslut avseende den omhändertagna bilen. SE hämtade bilen den 9 juni 2004. I ett beslut den 18 juni 2004 undanröjde kammarrätten länsrättens beslut om att vidtagna åtgärder skulle bestå till dess att beslutet hade vunnit laga kraft. Vidare tillerkände kammarrätten SE ersättning för ombudskostnader.

text: Anspråket m.m.

text: SE har genom sitt ombud, advokaten RE, framställt anspråk på skadestånd av staten med totalt 497 681 kr. Av beloppet avser 200 000 kr skador och värdeminskning på den omhändertagna bilen, 240 000 kr förlorad arbetsförtjänst och 57 681 kr ombudskostnader i målet om betalningssäkring. SE har också begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 25 000 kr.

text: SE har till stöd för anspråket i sammanfattning anfört följande. Kronfogdemyndigheten i Göteborg har varit försumlig i samband med omhändertagandet och förvaringen av bilen. Dåvarande skattemyndigheten i Göteborg väckte talan mot honom onödigt sent. En planerad huvudförhandling vid Alingsås tingsrätt ställdes felaktigt in på begäran av staten efter uppgift om sjukdom hos ombudet. Beslutet om betalningssäkring borde ha hävts med omedelbar verkan efter att tingsrätten hade ogillat käromålet. Länsrätten i Vänersborg och Kammarrätten i Göteborg har inte iakttagit skyndsamhet vid prövningen av yrkandet att betalningssäkringen skulle hävas efter tingsrättens dom. Kammarrätten har felaktigt avvaktat med att pröva frågan till dess ett mål i Högsta domstolen var avgjort. Till följd av betalningssäkringen har den omhändertagna bilen genomgått värdeminskning på grund av ålder. Den har också åsamkats lack- och karosskador m.m. i samband med omhändertagandet och förvaringen. Eftersom han i sin anställning var beroende av att ha tillgång till bil, förlorade han anställningen som en följd av att bilen omhändertogs. Han har inte fått ersättning för sina ombudskostnader i målet om betalningssäkring.

text: Skatteverket, Huvudkontoret, har i ett yttrande till Justitiekanslern avstyrkt bifall till anspråket. Till yttrandet har bifogats yttranden från Skatteverket, Göteborg, och Kronofogdemyndigheten i Göteborg.

text: SE har inkommit med synpunkter på yttrandena.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till akterna i de berörda målen hos Länsrätten i Vänersborg, Kammarrätten i Göteborg och Alingsås tingsrätt.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Utgångspunkter för prövningen

text: Anspråket grundar sig dels på

text: 21 § lagen (1978:880)

text: om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen), dels på

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: När ett beslut om betalningssäkring har meddelats för en fordran som inte är fastställd och fordran senare inte blir slutligt fastställd, har gäldenären enligt 21 § första stycket betalningssäkringslagen rätt till ersättning av staten för ren förmögenhetsskada som därigenom har tillfogats honom.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: skall staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för.

text: För att ersättning skall utgå enligt någon av de angivna bestämmelserna krävs dessutom, enligt allmänna skadeståndsrättsliga principer, att den som begär skadestånd har lidit ersättningsgilla skador samt att det finns adekvata orsakssamband mellan de skadeståndsgrundande handlingarna och skadorna. Det ankommer på den som framställer ett anspråk att visa att samtliga förutsättningar för skadeståndet är uppfyllda.

text: Jag prövar anspråket med dessa utgångspunkter.

text: Ersättning enligt betalningssäkringslagen

text: Beslutet om betalningssäkring i egendom tillhörig SE avsåg en fordran som inte var fastställd. Eftersom käromålet avseende denna fordran ogillades har fordran inte slutligt fastställts. SE är därmed i princip berättigad till ersättning enligt 21 § första stycket betalningssäkringslagen.

text: Ersättning enligt den angivna bestämmelsen utgår för ren förmögenhetsskada. Härmed avses sådan ekonomisk skada som uppkommer utan samband med att någon lider person- eller sakskada. Ersättning kan alltså utgå för t.ex. förlorad arbetsförtjänst, kapitalförluster, uteblivna realisationsvinster och utgifter. Dock kan ersättning enligt betalningssäkringslagen inte utgå för utgifter för biträde eller bevisning, se

text: prop. 1989/90:3 s. 48

text: och

text: /94:151 s. 147.

text: De skador som det i detta fall kan komma i fråga att ersätta enligt betalningssäkringslagen är således dels värdeminskning till följd av ålder på den omhändertagna bilen, dels förlorad arbetsförtjänst.

text: När det gäller bilen – en BMW M5 av 1999 års modell som SE köpte från Tyskland hösten 2000 – har SE gjort gällande att den under den tid som den var omhändertagen minskade i värde med 75 000 kr enbart på grund av ålder. Han har dock inte påstått att han skulle ha sålt bilen för det fall den inte hade blivit föremål för betalningssäkring. Bedömningen får därför göras med utgångspunkt från att SE, om det inte hade meddelats något beslut om betalningssäkring, skulle ha behållit bilen och kört den. Bilen skulle därvid, när det gäller värdeminskning enbart till följd av ålder, i vart fall ha genomgått samma värdeminskning som nu blev fallet. Vid sådant förhållande kan SE inte anses ha lidit någon skada med avseende på värdeminskningen.

text: Såvitt avser förlorad arbetsförtjänst har SE anfört bl.a. följande. Vid tiden för betalningssäkringsförrättningen hade han just tillträtt en anställning inom den bransch – svets och mekanik – där han är kunnig och har verkat under lång tid. Hans arbete bestod i att han med utnyttjande av det mycket stora kontaktnät han hade inom branschen skulle knyta kundkontakter och verka som arbetsledare på uppdrag som han kunde skaffa. Hans lön bestod i en fast del på 15 000 kr per månad och en provisionsdel som normalt borde ge honom ytterligare åtminstone 15 000 kr per månad. Arbetet krävde dock att han hade bil. I och med att han fråntogs sin bil kunde han inte fullgöra sina arbetsuppgifter. Han fick i stället ett helt annat arbete som försäljare av arbetskläder med en fast lön på 15 000 kr per månad. Han har dock inte ens detta arbete kvar utan blev arbetslös som en direkt följd av betalningssäkringen.

text: SE har inte åberopat någon utredning som ger stöd för att han till följd av att bilen omhändertogs har förlorat arbetsförtjänst. Det finns sålunda varken utredning om arbetsgivare, anställningsvillkor och lön eller om vilka konsekvenser beslutet om betalningssäkring fick för SE:s anställning. Han kan därmed inte anses ha visat att han har lidit någon skada för förlorad arbetsförtjänst.

text: Ersättning enligt

text: skadeståndslagen

text: Eftersom SE, enligt de bedömningar som jag har gjort ovan, inte kan anses ha lidit någon skada avseende värdeminskning och förlorad arbetsförtjänst, kan ersättning i de delarna inte heller utgå med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Beträffande den omhändertagna bilen har SE också begärt ersättning för skador som påstås ha uppkommit i samband med omhändertagandet och förvaringen av bilen. Han har i den delen anfört bl.a. följande. Lack- och karosskador har uppstått på bilen. Den har ställts upp för förvaring utan föregående tvättning och vidtagande av andra åtgärder för att skydda den mot rost och andra skador som uppkommer vid lång tids uppställning. Detta har medfört att däcken har blivit förstörda samt att olika rostskador och liknande har uppkommit. Han lämnade bilen till Wölkes Bil AB (Wölkes) för besiktning efter att han hade återfått den. Hos Wölkes fotograferades olika skadade detaljer på bilen och upprättades kostnadsförslag för reparation. Enligt kostnadsförslaget skulle den sammanlagda reparationskostnaden uppgå till 108 500 kr. Han har dock inte haft möjlighet att låta utföra en sådan reparation utan har tvingats nöja sig med de åtgärder som krävdes för att bilen över huvud taget skulle kunna köras. Kostnaderna för detta har uppgått till 26 924 kr. Följderna av betalningssäkringen har medfört att SE varken har kunnat betala Wölkes eller den bank där han hade tagit lån för att köpa bilen. Han har därför tvingats sälja den.

text: Enligt vad Kronofogdemyndigheten i Göteborg, med hänvisning till en faktura från det bolag som ombesörjde förvaringen av bilen, har anfört hade bilen tvättats och avsynats i samband med att den ställdes upp för förvar. Kronofogdemyndigheten har även hänvisat till protokoll från betalningssäkringsförrättningen av vilket framgår att bilen vid omhändertagandet hade mindre skador på lack och fälgar.

text: Till styrkande av att det har uppkommit skador på bilen till följd av omhändertagandet och förvaringen har SE åberopat ett brev samt fakturor och fotografier från Wölkes. I brevet anges att bilen är regelbundet servad och reparerad hos Wölkes och har bedömts vara i gott bruksskick. Vidare anges att vissa skador har ”upptäckts” på bilen efter långvarig förvaring utan föregående tvätt och konservering. Slutligen anges att bilens skick direkt före förvaringen inte har kunnat fastställas.

text: Jag konstaterar att det i brevet – som inte är undertecknat – inte anges när de ifrågavarande skadorna kan ha uppkommit. Det sägs endast att de har ”upptäckts”. Vidare redovisas inte något underlag för slutsatsen att bilen har varit föremål för långvarig förvaring utan föregående tvätt och konservering. På grund härav, och med hänsyn till att bilens skick före förvaringen inte har kunnat fastställas, kan det enligt min mening inte anses klarlagt att de aktuella skadorna på bilen har uppkommit efter det att den omhändertogs. SE har därmed inte visat att han har lidit någon skada i detta avseende.

text: SE har slutligen begärt ersättning för ombudskostnader i de mål där länsrätten beslutade om betalningssäkring, kammarrätten avslog överklagandet av länsrättens beslut och regeringsrätten beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Eftersom SE inte har gjort gällande att det har förekommit fel eller försummelse under handläggningen av den frågan, kan staten inte heller i denna del åläggas skadeståndsskyldighet.

text: På anförda skäl skall SE:s anspråk avslås.


title: Betänkandet Brottsdatalag (SOU 2017:29)

text: ( Departementets diarienummer Ju2017/03283/L4 )

text: Bakgrunden till utredningens förslag är den dataskyddsreform som EU har beslutat om. Reformen innebär att

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: kommer att upphävas och ersättas av nya regler om behandling av personuppgifter.

text: Generella bestämmelser om behandling av personuppgifter kommer att finnas i en allmän dataskyddsförordning, som av allt att döma kommer att kompletteras av nationella föreskrifter. Förordningen har behandlats av Dataskyddsutredningen i betänkandet Ny dataskyddslag (

text: SOU 2017:39

text: Detta betänkande handlar om det direktiv som också är en del av den nämnda reformen. Direktivet gäller för behandling av personuppgifter vid bl.a. brottsbekämpning, lagföring och straffverkställighet. Utredningens förslag är att direktivet ska genomföras genom en ny lag, brottsdatalagen.

text: Både dataskyddsförordningen och direktivet har till syfte att skydda fysiska personers grundläggande rättigheter och friheter, särskilt deras rätt till skydd av personuppgifter. Detta är givetvis viktigt, särskilt mot bakgrund av den omfattande digitalisering som pågår. Det är också positivt att man inom EU kunnat enas om ett enhetligt skydd av enskildas personuppgifter på området för brottsbekämpning m.m.

text: Reformen innebär samtidigt att det samlade svenska regelverket om behandling av personuppgifter blir ännu mera komplext och svåröverskådligt. Det kommer att vara en utmaning för både myndigheter och enskilda att söka anpassa sina verksamheter till de nya reglerna och att tillämpa dem på rätt sätt. För Justitiekanslerns egen del kan t.ex. vissa gränsdragningsproblem uppkomma, vilket berörs längre fram i detta yttrande.

text: Med detta sagt välkomnar Justitiekanslern utredningens noggranna och klargörande genomgång av det nya direktivet och frågan om hur det ska genomföras i svensk rätt. Betänkandet innehåller en värdefull analys av direktivet och välmotiverade förslag om genomförandet. Justitiekanslern kan till stor del ställa sig bakom utredningens bedömningar och förslag.

text: En allmän utgångspunkt för utredningens uppdrag har varit att sträva efter lösningar som ansluter till nuvarande systematik för reglering av personuppgiftsbehandling. Utredningen har också strävat efter att ligga så nära dataskyddsförordningen som möjligt, när samma fråga behandlas i båda instrumenten och det inte finns sakliga skäl att välja en annan lösning för den nya brottsdatalagens tillämpningsområde. Justitiekanslern kan konstatera att utredningen har lyckats väl i dessa föresatser, vilket kommer att vara till hjälp vid tillämpningen av det nya regelverket.

text: I några delar har Justitiekanslern ändå en annan uppfattning än utredningen. Det gäller till att börja med förslaget om att tillsynsmyndigheten ska göra en anmälan till Justitiekanslern, om den uppmärksammar felaktigheter som kan medföra skadeståndsansvar för staten. Justitiekanslern avstyrker en sådan anmälningsskyldighet, åtminstone i den form som utredningen föreslår.

text: När det gäller skadestånd vill Justitiekanslern uppmärksamma behovet av en ändring i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. En sådan ändring behövs om Justitiekanslern ska vara den myndighet som prövar anspråk mot staten grundade på överträdelser av den nya brottsdatalagen eller föreskrifter som meddelats i anslutning till den.

text: Förutom att utveckla dessa synpunkter lyfter Justitiekanslern i det följande fram vissa frågor som bör belysas och övervägas närmare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Genomgången följer betänkandets disposition. Avslutningsvis finns några synpunkter på den lagtekniska utformningen av vissa förslag.

text: En ny ramlag (avsnitt 6 i betänkandet)

text: Justitiekanslern tillstyrker förslaget att direktivet ska genomföras genom en ny ramlag (brottsdatalagen) och en ny förordning (brottsdataförordningen). Justitiekanslern ifrågasätter inte heller utgångspunkten att de särskilda registerförfattningar som i dag gäller för polis och åklagare m.fl. ska finnas kvar men anpassas och gälla utöver den nya lagen och förordningen.

text: En ofrånkomlig konsekvens av utredningens förslag är emellertid att de behöriga myndigheterna framöver kommer att ha ett omfattande och splittrat regelverk att tillämpa på sin behandling av personuppgifter. Inom direktivets tillämpningsområde kommer bestämmelser att finnas i

text: (1) brottsdatalagen,

text: (2) brottsdataförordningen och

text: (3) ett flertal särskilda registerförfattningar (ofta både lag och förordning).

text: Utanför direktivets tillämpningsområde, dvs. när det är fråga om annan verksamhet hos dessa myndigheter än brottsbekämpning, lagföring och straffverkställighet m.m., kommer bestämmelser av allt att döma att finnas i (1) dataskyddsförordningen,

text: (2) den kompletterande lag som Dataskyddsutredningen har föreslagit,

text: (3) den kompletterande förordning som samma utredning har föreslagit och

text: (4) ett flertal särskilda registerförfattningar (ofta både lag och förordning).

text: Därutöver har myndigheterna att ta hänsyn till regler om bl.a. allmänna handlingar, offentlighet och sekretess, partsinsyn och informationssäkerhet.

text: Det säger sig självt att det kommer att vara svårt för myndigheterna att överblicka alla olika bestämmelser och att tillämpa dem på rätt sätt. Det samlade regelverket kommer att bli både komplext och svåröverskådligt och risken för förbiseenden och felaktigheter är uppenbar. Detta är naturligtvis olyckligt för den enskilde, vars personuppgifter kan komma att behandlas felaktigt, men det är också problematiskt med tanke på statens långtgående skadeståndsansvar. På sikt måste regelverket rimligen förenklas, antingen på EU-nivå eller på nationell nivå. Den reform som EU nu har beslutat måste emellertid genomföras och Justitiekanslern kan inte se någon bättre lösning än den som utredningen har föreslagit.

text: En fråga som bör ställas är dock hur det förslag till myndighetsdatalag som Informationshanteringsutredningen lämnade år 2015 (

text: SOU 2015:39

text: ) förhåller sig till den föreslagna brottsdatalagen och till dataskyddsreformen i stort.

text: Ramlagens tillämpningsområde och gränsdragningsfrågor som rör tillämpningsområdet (avsnitt 7 och 8 i betänkandet)

text: Allmänt om tillämpningsområdet och gränsdragningsfrågorna

text: Utredningen föreslår att den nya brottsdatalagen ska gälla för behandling av personuppgifter som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Den ska också gälla för behandling av personuppgifter som en behörig myndighet utför i syfte att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Begreppet behörig myndighet definieras i lagen. Tillämpningsområdet preciseras även av andra bestämmelser.

text: Justitiekanslern konstaterar att utredningens förslag i den här delen knyter nära an till direktivet. Som utgångspunkt får tillämpningsområdet anses vara tillräckligt tydligt beskrivet, även om gränsdragningsproblem kan uppstå. Den genomgång med exempel som finns i avsnitt 8 bör emellertid vara till god hjälp.

text: Som utredningen påpekar (s. 206 f.) har Justitiekanslern åklagaruppgifter och kommer därför att tillämpa brottsdatalagen i delar av sin verksamhet. Det gäller framför allt när Justitiekanslern behandlar personuppgifter som åklagare på tryck- och yttrandefrihetens område. I andra delar, t.ex. vid handläggningen av skadeståndsärenden, kommer Justitiekanslern i stället att tillämpa dataskyddsförordningen med kompletterande föreskrifter på nationell nivå. Några särskilda registerförfattningar, som gäller utöver allmänna bestämmelser, finns inte för Justitiekanslerns verksamhet.

text: Justitiekanslern utgår från att tillsynsverksamhet generellt sett faller utanför den nya brottsdatalagens tillämpningsområde. Det huvudsakliga syftet med tillsynsverksamhet kan inte sägas vara att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller att utreda eller lagföra brott. Både Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO) har dock befogenhet att väcka åtal inom ramen för sin tillsyn och om det sker ska brottsdatalagen tillämpas på behandlingen av personuppgifter (s. 206 f.). Utredningen diskuterar inte från vilken tidpunkt lagen i sådana fall ska tillämpas men enligt Justitiekanslern framstår det som rimligt att låta tidpunkten för beslutet om förundersökning vara avgörande. När en förundersökning har inletts kan tillsynen sägas ha gått över till en brottsutredning.

text: En annan gränsdragningsfråga hänför sig till Justitiekanslerns uppgifter på rättshjälpsområdet. Domstolar och andra myndigheter är i vissa fall skyldiga att underrätta Justitiekanslern om beslut angående rättshjälp samt ersättning till offentliga försvarare m.fl. Detta framgår av Domstolsverkets föreskrifter (

text: DVFS 2012:15

text: ) om rättshjälp. Justitiekanslern har rätt att överklaga sådana beslut enligt lagen (

text: ) om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut. Utredningen framhåller (s. 207 f.) att den nya brottsdatalagen ska tillämpas när allmänna domstolar handlägger brottmål och att det inkluderar handläggning av frågor om t.ex. målsägandebiträde. Justitiekanslern tolkar det som att allmänna domstolar enligt utredningen ska tillämpa brottsdatalagen även när de bestämmer ersättning till målsägandebiträden och offentliga försvarare m.fl. Frågan är då om även Justitiekanslern ska tillämpa brottsdatalagen när Justitiekanslern tar emot eller överklagar beslut av det slaget. Någon direkt vägledning finns inte i betänkandet men syftet med Justitiekanslerns verksamhet på rättshjälpsområdet kan inte anses vara att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller att utreda eller lagföra brott. Justitiekanslerns handläggning bör därför rimligen inte omfattas av lagens tillämpningsområde i dessa fall.

text: Ytterligare en gränsdragningsfråga är vad som gäller om Polismyndigheten behandlar personuppgifter som rör nationell säkerhet, utan att ha övertagit någon arbetsuppgift från Säkerhetspolisen. Det skulle t.ex. kunna handla om att Polismyndigheten tar emot en brottsanmälan som rör nationell säkerhet och som eventuellt ska lämnas över till Säkerhetspolisen. Justitiekanslern tolkar den bestämmelse som föreslås i 1 kap. 4 § brottsdatalagen på så sätt att Polismyndigheten i den situationen ska tillämpa brottsdatalagen på sin personuppgiftsbehandling (jfr även s. 671). Den tolkningen framstår dock inte som given och frågan kan möjligen behöva klarläggas ytterligare.

text: Liknande och andra gränsdragningsfrågor kommer troligen att uppkomma efter hand och någon uttömmande reglering som ger svar på alla tänkbara frågor om tillämpningsområdet går knappast att åstadkomma. Vissa frågor kommer att få lösas i rättstillämpningen. Om regeringen har någon annan uppfattning beträffande de gränsdragningsfrågor som Justitiekanslern nu har lyft fram bör detta dock behandlas i det fortsatta lagstiftningsarbetet.

text: Särskilt om förhållandet till TF och YGL (avsnitt 7.3 i betänkandet)

text: Av

text: och

text: 8 §§

text: personuppgiftslagen

text: framgår att bestämmelserna i den lagen inte tillämpas i den utsträckning det skulle strida mot de bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar samt tryck- och yttrandefrihet som finns i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL).

text: Förhållandet mellan de olika regelverken behandlades i förarbetena till personuppgiftslagen. Där angavs också att de tilltänkta bestämmelserna i

text: och

text: 8 §§

text: personuppgiftslagen

text: hade ett värde trots att bestämmelser i grundlag alltid tar över bestämmelser i vanlig lag (

text: prop. 1997/98:44 s. 46

text: och

text: När dataskyddsreformen nu ska genomföras uppkommer återigen frågan om förhållandet mellan reglerna om personuppgiftsbehandling och reglerna om handlingsoffentlighet samt tryck- och yttrandefrihet. Frågan är i princip vilket av regelkomplexen som har företräde vid en eventuell konflikt.

text: Dataskyddsutredningen bedömer att artikel 86 i dataskyddsförordningen medför att

text: 2 kap.

text: TF om allmänhetens tillgång till handlingar har företräde framför förordningen (s. 356 i

text: SOU 2017:39

text: ). Dataskyddsutredningen bedömer att även bestämmelserna om tryck- och yttrandefrihet har företräde framför förordningen (avsnitt 7 i

text: SOU 2017:39

text: ). För att klargöra detta föreslår Dataskyddsutredningen ändå att en upplysningsbestämmelse som motsvarar

text: 7 § personuppgiftslagen

text: ska tas in i den nya dataskyddslagen.

text: Någon motsvarande upplysningsbestämmelse föreslås inte i brottsdatalagen. Utredningen menar såvitt framgår att brottsdatalagen över huvud taget inte kommer att vara tillämplig när allmänna handlingar lämnas ut eller när personuppgifter behandlas på tryck- och yttrandefrihetens område. Även om det inte uttryckligen anges måste utredningens tanke vara att sådan behandling av personuppgifter inte omfattas av lagen eftersom behandlingen inte utförs i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Utredningen anger att sådan behandling i stället omfattas av dataskyddsförordningen. Det skulle i sin tur innebära att bestämmelserna i TF och YGL har företräde.

text: Justitiekanslern har i och för sig ingenting att invända mot utredningens slutsatser. Utredningens överväganden i denna del är dock knapphändiga och det skulle kunna vara av värde att frågan om innebörden av grundlagarnas företräde tydliggörs närmare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Det kan t.ex. övervägas om inte en upplysningsbestämmelse skulle fylla en funktion även i brottsdatalagen.

text: Justitiekanslerns bedömning är att TF och YGL skulle ha företräde framför bestämmelserna i brottsdatalagen även om lagen i något fall skulle vara tillämplig på sådan personuppgiftsbehandling som också omfattas av TF eller YGL. Detta följer redan av grundlagarnas överordnade ställning i förhållande till vanlig lag. Det följer rimligen också av den bestämmelse om subsidiaritet som utredningen föreslår i 1 kap. 5 § brottsdatalagen.

text: Principer för behandling av personuppgifter (avsnitt 9 i betänkandet)

text: I 2 kap. 3 § brottsdatalagen föreslår utredningen en bestämmelse om att personuppgifter får behandlas bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål. Förslaget behandlas närmare i avsnitt 9.1.5.

text: Som utredningen själv påpekar (s. 240) har bestämmelser om ändamål en central roll i dagens registerförfattningar. Vanligtvis anges ganska detaljerat vilka ändamål personuppgifter får behandlas för. Den bestämmelse som utredningen föreslår är i stället mycket allmänt hållen och Justitiekanslern har, trots uttalandena i avsnitt 9.1.5, svårt att till fullo förstå bestämmelsens syfte och innebörd. Det är också svårt att förstå hur den kommer att förhålla sig till registerförfattningarna. Ytterligare klargöranden kan behövas.

text: Dataskyddsombud (avsnitt 10.5 i betänkandet)

text: Utredningen föreslår en skyldighet för personuppgiftsansvariga att utse ett eller flera dataskyddsombud och att anmäla till tillsynsmyndigheten när dataskyddsombud utses eller entledigas. Att myndigheter som behandlar personuppgifter måste utnämna dataskyddsombud framgår även av artikel 37 i dataskyddsförordningen. Justitiekanslern vill i denna del bara påpeka att det är något oklart hur brottsdatalagens och dataskyddsförordningens regler om dataskyddsombud förhåller sig till varandra. Justitiekanslern tolkar reglerna som att en myndighet som tillämpar båda regelverken ska utse och anmäla dataskyddsombud dels enligt brottsdatalagen, dels enligt dataskyddsförordningen. Frågan kan behöva belysas närmare.

text: Tillsyn (avsnitt 12 i betänkandet)

text: Allmänt om tillsynen

text: Utredningen om tillsynen över den personliga integriteten har föreslagit att Datainspektionen ska utses till svensk nationell tillsynsmyndighet enligt

text: både dataskyddsförordningen och det nya dataskyddsdirektivet. Utredningen leddes av justitiekanslern och presenterade sina förslag i betänkandet Ett samlat ansvar för tillsyn över den personliga integriteten (

text: SOU 2016:65

text: I det nu aktuella betänkandet lämnas ytterligare förslag om tillsynen över den personliga integriteten, i syfte att genomföra direktivets bestämmelser på detta område. Förslagen knyter nära an till direktivet och motsvarande regler i dataskyddsförordningen. I vissa delar lämnar direktivet utrymme för olika lösningar och Justitiekanslern anser att utredningen i dessa fall har gjort kloka ställningstaganden. Det gäller t.ex. bedömningen att det inte bör införas några särskilda regler om när och hur tillsyn ska inledas respektive avslutas eller hur tillsynen närmare ska bedrivas (s. 441 ff.). Justitiekanslern ställer sig alltså bakom merparten av utredningens förslag om tillsyn.

text: Justitiekanslern vill dock påpeka att det inte framstår som självklart att tillsynsmyndighetens beslut, t.ex. förelägganden och förbud, alltid måste vinna laga kraft för att få verkställas (avsnitt 12.8.3 i betänkandet). Dataskyddsutredningen menar, när det gäller motsvarande tillsynsbeslut på dataskyddsförordningens område, att besluten i vissa fall ska kunna verkställas innan de har vunnit laga kraft (s. 329 i

text: SOU 2017:39

text: ). Det kan diskuteras om denna skillnad mellan regelverken är motiverad.

text: Särskilt om anmälningsskyldigheten (avsnitt 12.8.4 i betänkandet)

text: Justitiekanslern avstyrker den anmälningsskyldighet som utredningen föreslår i 5 kap. 3 § andra stycket brottsdataförordningen. Förslaget innebär att tillsynsmyndigheten, om den uppmärksammar felaktigheter som kan medföra skadeståndsansvar för staten, ska anmäla detta till Justitiekanslern.

text: Utredningens förslag grundar sig på artikel 47.5 i direktivet. Enligt den artikeln ska medlemsstaterna i lag säkerställa att tillsynsmyndigheten har befogenhet att göra rättsliga myndigheter uppmärksamma på överträdelser av de nationella bestämmelser som antas för att genomföra direktivet.

text: Justitiekanslern konstaterar inledningsvis att direktivet såvitt framgår inte kräver att det ska finnas en skyldighet för tillsynsmyndigheten att anmäla överträdelser till rättsliga myndigheter. I direktivet talas om en befogenhet . Det framgår inte heller att bestämmelsen tar sikte just på skadestånd för överträdelser. Det framstår alltså som att utredningen har gått längre än vad direktivet kräver. För- och nackdelarna med detta bör övervägas noga.

text: En fördel som utredningen själv pekar på är att sanktionssystemet på detta sätt bör bli mycket effektivt. En anmälningsskyldighet leder till att skadeståndsfrågan kan prövas även när den enskilde själv inte har begärt skadestånd. Ett annat argument för en anmälningsskyldighet är att den enskilde i vissa fall, på grund av sekretess, inte kommer att ha fått del av det underlag som kan behövas för att begära skadestånd. Detta var, såvitt Justitiekanslern kan bedöma, det bärande argumentet när Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden (SIN) ålades en skyldighet att anmäla statens eventuella skadeståndsskyldighet till Justitiekanslern (jfr

text: SOU 2006:98 s. 131

text: f.). En motsvarande skyldighet gäller för Statens inspektion för försvarsunderrättelseverksamheten (SIUN).

text: Det finns samtidigt flera argument mot en absolut anmälningsskyldighet. Redan när Säkerhets- och integritetsskyddsnämndens anmälningsskyldighet infördes påpekade Justitiekanslern att det normala är att den enskilde måste begära skadestånd för att Justitiekanslern ska pröva frågan. Skadeståndet är ett civilrättsligt institut och Justitiekanslerns beslut är ett besked om hur staten som part har ställt sig till anspråket. Att Justitiekanslern utan att något anspråk framställts skulle pröva en skadeståndsfråga är ett avvikande inslag i det system som finns.

text: Det avsteg som ändå har gjorts för SIN och SIUN har kunnat motiveras utifrån dessa myndigheters mycket speciella verksamhetsområden. De utövar tillsyn bl.a. över användningen av hemliga tvångsmedel och på andra områden där sekretess ofta gäller även i förhållande till den enskilde själv. Brottsdatalagen har ett brett tillämpningsområde och i många fall kommer det inte att finnas något hinder för den enskilde att få ta del av de uppgifter som behandlats och för tillsynsmyndigheten att lämna uppgifter till den enskilde om hur hans eller hennes personuppgifter har behandlats. Exempelvis är domstolarnas handläggning av brottmål till allra största del offentlig. Sekretess lär inte heller hindra att uppgifter lämnas till t.ex. målsäganden, vittnen eller försvarare om hur deras personuppgifter har behandlats. Skälen för en anmälningsskyldighet framstår därför som mycket svagare i detta sammanhang än när det gäller verksamheten hos SIN och SIUN.

text: Det kan vidare framstå som olämpligt att tillsynsmyndigheten genom en anmälan ska väcka ett nytt ärende hos en annan myndighet, Justitiekanslern, och ytterligare sprida den enskildes personuppgifter utan att den enskilde över huvud taget har begärt skadestånd. Det kan inte uteslutas att detta i sig kan uppfattas som kränkande. När Justitiekanslern har tagit emot anmälningar från SIN har det i flera fall visat sig att den enskilde inte har velat begära skadestånd. Särskilt olycklig kan situationen bli om den enskilde genom tillsynsmyndighetens anmälan uppfattar sig ha en rätt till skadestånd varefter Justitiekanslern finner att det saknas grund för det.

text: Slutligen anser Justitiekanslern att frågan måste ses i ett vidare perspektiv.

text: Om tillsynsmyndigheten på just detta område skulle vara skyldig att anmäla en eventuell skadeståndsskyldighet till Justitiekanslern, skulle det onekligen kunna ifrågasättas varför inte andra myndigheter ska göra det. Den som har utsatts för felaktig personuppgiftsbehandling är knappast mer skyddsvärd än den som t.ex. har frihetsberövats, avhysts eller utvisats felaktigt. I dessa fall gäller inte någon motsvarande anmälningsskyldighet. Justitiekanslern ifrågasätter mot bakgrund av vad som nu sagts att det införs en sådan anmälningsskyldighet som utredningen föreslår. Frågan behöver föregås av noggrannare överväganden än de som finns i betänkandet.

text: Ett rimligt alternativ till en anmälningsskyldighet är att tillsynsmyndigheten när det är befogat upplyser den enskilde om möjligheten att vända sig till Justitiekanslern med ett skadeståndsanspråk. Den enskilde kan därefter själv välja om han eller hon vill begära skadestånd. Om ett sådant anspråk förs fram, kan Justitiekanslern själv hämta in det underlag som behövs. Det kan påpekas att Justitiekanslern framförde detta som ett alternativ redan när anmälningsskyldigheten för Säkerhets- och integritetsskyddsnämnden infördes. Tillsynsmyndigheten kan lämna sådana upplysningar med stöd av

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: och någon ytterligare reglering behövs knappast. Tillsynsmyndigheten torde vidare ha goda möjligheter att vid behov fästa Justitiekanslerns uppmärksamhet på eventuella överträdelser utan att det är fråga om någon anmälningsskyldighet i det enskilda fallet.

text: Om regeringen bedömer att direktivet ändå kräver lagstiftning om någon form av anmälan till Justitiekanslern, kan det diskuteras om det inte borde vara fråga om en befogenhet för tillsynsmyndigheten att göra en anmälan snarare än en skyldighet . Det kan också diskuteras om sådana anmälningar inte borde vara begränsade till fall när den enskilde på grund av sekretess inte kan få närmare upplysningar om den eventuella överträdelsen, samt fall när den enskilde själv har initierat ärendet hos tillsynsmyndigheten. Om anmälningsskyldigheten ska genomföras, måste en ändring av 11 § förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern vidare övervägas.

text: Sanktioner (avsnitt 13 i betänkandet)

text: Utredningen föreslår att brottsdatalagen inte ska innehålla någon straffbestämmelse. Justitiekanslern har inga invändningar mot det förslaget.

text: Justitiekanslern har inte heller några principiella invändningar mot förslaget om sanktionsavgift. För enhetlighetens skull är det positivt om systemet så långt som möjligt utformas med dataskyddsförordningen som förebild.

text: Utredningen menar att sanktionsavgiften bör kunna sättas ner helt eller delvis bl.a. om den personuppgiftsansvarige blir skadeståndsskyldig. Enligt utredningen skulle den samlade reaktionen annars kunna bli för betungande.

text: Justitiekanslern konstaterar att utredningens resonemang bygger på att skadeståndsfrågan har avgjorts före frågan om sanktionsavgift. Det kan i stället tänkas att beslutet om sanktionsavgift kommer först. Detta gäller särskilt eftersom preskriptionstiden för ett skadeståndsanspråk är längre (tio år) än den föreslagna fristen för sanktionsavgift (fem år). Om beslutet om sanktionsavgift kommer först, finns det knappast någon möjlighet att i efterhand sätta ner avgiften med hänsyn till att den personuppgiftsansvarige också blivit skadeståndsskyldig. Utredningen föreslår att skadestånd inte ska kunna jämkas och det kommer därför inte gå sätta ner skadeståndet med hänvisning till att sanktionsavgift redan tagits ut. Den samordning mellan sanktionsavgift och skadestånd som utredningen tänker sig kommer i många fall alltså inte att vara möjlig utifrån de förslag som utredningen har lämnat. Om regeringen eftersträvar en sådan samordning kan förslagen behöva ändras eller i alla fall bli föremål för ytterligare överväganden.

text: Rättsmedel och skadestånd (avsnitt 14 i betänkandet)

text: Skadestånd (avsnitt 14.3 i betänkandet)

text: Justitiekanslern konstaterar att utredningen har beskrivit reglerna om det allmännas skadeståndsansvar på ett korrekt sätt. Det kan tilläggas att regeringen numera har överlämnat en remiss till lagrådet med anledning av betänkandet Skadestånd och Europakonventionen (

text: SOU 2010:87

text: ). I lagrådsremiss föreslås att den nya bestämmelsen om rätten till skadestånd vid överträdelser av Europakonventionen ska träda i kraft den 1 april 2018.

text: Utredningen utgår från att Justitiekanslern ska pröva skadeståndsanspråk som grundar sig på att statliga myndigheter har behandlat personuppgifter i strid med brottsdatalagen eller föreskrifter som har meddelats i anslutning till brottsdatalagen. Det motsvarar vad som gäller i dag. Justitiekanslerns behörighet att handlägga anspråk enligt

text: 48 § personuppgiftslagen

text: framgår av 3 § förordningen om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten.

text: Om regeringen i likhet med utredningen anser att Justitiekanslern ska vara den myndighet som prövar anspråk enligt brottsdatalagen, vilket verkar rimligt, behövs en ändring av den nämnda förordningen. Annars följer det av 5 § i förordningen att bl.a. Kriminalvården, Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten själva är behöriga att pröva sådana anspråk. Ett tillägg kan göras genom att en hänvisning till 7 kap. 1 § brottsdatalagen tas in i en ny strecksats eller i den befintliga fjärde strecksatsen i 3 § i förordningen.

text: Samtidigt behöver hänvisningen till

text: 48 § personuppgiftslagen

text: finnas kvar i förordningen, bl.a. eftersom frågor om skadestånd för förfluten tid kan uppkomma även efter brottsdatalagens ikraftträdande. Alternativt behövs någon form av övergångsbestämmelse, som pekar ut Justitiekanslern som behörig myndighet även för anspråk enligt

text: personuppgiftslagen

text: Justitiekanslern konstaterar liksom utredningen att artikel 56 i direktivet inte innehåller någon exculperingsregel, till skillnad från artikel 23 i det direktiv som ligger till grund för

text: personuppgiftslagen

text: . Det måste dock ifrågasättas om det betyder att jämkning över huvud taget inte kan komma på tal. Om någon slutsats kan dras är det endast att den personuppgiftsansvariga myndigheten inte kan undgå ansvar på den grunden att myndigheten inte är ansvarig för den händelse som orsakade skadan. Direktivet ger knappast några besked om vad som gäller beträffande jämkning på andra grunder, t.ex. för att den skadelidande underlåtit att begränsa sin skada. Skyldigheten att begränsa sin skada är en allmän skadeståndsrättslig princip som kan ha stor betydelse vid överträdelser av regler om personuppgiftsbehandling. Det skulle vara orimligt om skadeståndet inte gick att sätta ner i en situation när den enskilde enkelt hade kunnat begränsa sin ekonomiska skada.

text: Över huvud taget framstår det som rimligt att allmänna skadeståndsrättsliga regler, både i fråga om jämkning och i övrigt, tillämpas i den utsträckning en ersättningsfråga inte berörs i brottsdatalagen eller direktivet. Det skulle vara önskvärt med ett klargörande från regeringens sida på den punkten, även om utredningen själv uttalat sig i denna riktning (s. 536 och 749 f.).

text: Dröjsmålstalan (avsnitt 14.6 i betänkandet)

text: Av artikel 53.2 i direktivet framgår att den som har gett in ett klagomål till tillsynsmyndigheten ska ha rätt till ett effektivt rättsmedel om myndigheten inte inom tre månader behandlar klagomålet eller om myndigheten inte lämnar viss information. En närmast identisk bestämmelse om rätten till ett effektivt rättsmedel finns i artikel 78.2 i dataskyddsförordningen.

text: Både den nu aktuella utredningen och Dataskyddsutredningen föreslår nationella föreskrifter om dröjsmålstalan för att uppfylla de EU-rättsliga bestämmelserna. De föreslagna reglerna om dröjsmålstalan är invecklade. Tillsynsmyndigheten ska först, på den enskildes skriftliga begäran, antingen lämna ett besked i frågan om tillsyn kommer att utövas eller annars avslå begäran. Ett avslagsbeslut ska därefter kunna överklagas till domstol. Om domstolen bifaller överklagandet ska den förelägga tillsynsmyndigheten att inom viss tid lämna besked i frågan om tillsyn kommer att utövas.

text: Justitiekanslern anser att det föreslagna systemet är komplicerat, tidsödande och kostnadskrävande i förhållande till vad som i sak går att uppnå med en dröjsmålstalan. Som framgår av avsnitt 12.6.2 är tillsynsmyndigheten inte skyldig att utreda ett klagomål, bara att på något sätt behandla det. Det kan handla om ett enkelt besked om att någon tillsynsåtgärd inte kommer att vidtas. Att införa ett system med dröjsmålstalan för att eventuellt tvinga fram ett besked av det slaget framstår som orimligt. Det kan också noteras att de regler om dröjsmålstalan som föreslås i en ny förvaltningslag inte kommer att vara tillämpliga i tillsynsärenden som har inletts med anledning av ett klagomål från någon enskild, eftersom den som klagat i ett sådant fall inte får partsställning i tillsynsärendet (

text: prop. 2016/17:180 s. 295

text: ). Mot denna bakgrund bör det övervägas om inte tillgången till ett effektivt rättsmedel kan säkerställas på något annat sätt än genom dröjsmålstalan.

text: Överklagande av tillsynsmyndighetens beslut (avsnitt 14.7 i betänkandet)

text: Justitiekanslern har svårt att förstå de bestämmelser om överklagande som föreslås i 7 kap. 2–5 §§ brottsdatalagen. Det gäller särskilt förhållandet mellan 7 kap. 4 och 5 §§. Enligt 7 kap. 4 § får tillsynsmyndighetens beslut enligt brottsdatalagen eller anslutande föreskrifter överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Därefter anges, i följande paragraf, att andra beslut enligt lagen inte får överklagas. Enligt författningskommentaren (s. 753) gäller det även tillsynsmyndighetens övriga beslut enligt brottsdatalagen.

text: När man läser de två paragraferna tillsammans är det svårt att förstå vilka av tillsynsmyndighetens beslut som får överklagas respektive inte överklagas. Om tanken är att allmänna förvaltningsrättsliga principer ska styra vilka beslut av tillsynsmyndigheten som får överklagas, bör paragraferna rimligen utformas på ett annat sätt. Vad som ska gälla i fråga om överklagande av tillsynsmyndighetens beslut bör under alla förhållanden förtydligas.

text: Konsekvenser (avsnitt 17 i betänkandet)

text: När det gäller ekonomiska konsekvenser för staten gör utredningen bedömningen att kostnaderna för den utbildning som kommer att krävas för de behöriga myndigheterna med anledning av förslaget till ramlag bör rymmas inom befintliga anslag. Enligt Justitiekanslerns uppfattning har utredningen möjligen underskattat såväl behovet av utbildning inom de myndigheter som främst berörs av förslaget till ramlag som kostnaderna för denna utbildning. Utifrån Justitiekanslerns erfarenhet kan det t.ex. konstateras att kunskapen om nu befintlig personuppgiftslagstiftning stundtals brister hos myndigheterna. Det regelverk som nu föreslås, dels genom detta betänkande men även genom Dataskyddsutredningens betänkande, torde som ovan framgått vara mera komplicerat och troligen svårare att tillämpa än det nu befintliga. Det finns därför anledning att tro att införandet av den föreslagna ramlagen bör ge anledning till relativt omfattande, både grundläggande och mera kvalificerade, utbildningsinsatser för ett stort antal personer inom alla berörda myndigheter.

text: Lagteknisk utformning av vissa förslag

text: 2 kap. 12 § förslaget till brottsdatalag

text: Om andra föreskrifter ska innehålla bestämmelser om behandling av biometriska och genetiska uppgifter, är det något svårt att förstå tillägget om att behandlingen dessutom ska vara absolut nödvändig. Det kan ifrågasättas om inte förutsättningarna för behandlingen i stället kan anges uttömmande i de särskilda föreskrifter som ska tillämpas.

text: 4 kap. 10 § förslaget till brottsdatalag

text: Det står klart att personuppgifter ska raderas på begäran av den enskilde om de behandlas i strid med vissa bestämmelser i lagen. Det är däremot oklart vad som avses med att personuppgifter ska raderas om det krävs ”för att den personuppgiftsansvarige ska utföra en rättslig förpliktelse”. En viss förklaring finns i författningskommentaren (s. 727) men bestämmelsen bör kunna förtydligas så att det klarare framgår vad som avses.

text: 7 kap. 2 § förslaget till brottsdatalag

text: Det bör övervägas om läsbarheten kan ökas genom en punktuppställning.