title: Ref i grupptaleärende, änr 92-0112

text: Ref i grupptaleärende, änr 92-0112

text: Reklamationsnämnden har i ett antal individuella tvister avseende billeasing, bl a i ett beslut den 27 december 1991 i ärende 91/R3668, rekommenderat en leasegivare, dels att lämna en klausul i leasingavtalen om avgiftsändring utan avseende och återgå till den avtalade månadsavgiften och - med beaktande av

text: 2 § räntelagen

text: - återbetala vad bolaget kan ha uppburit därutöver, dels att vid avräkningen när bilen återlämnas vid leasingtidens utgång tillämpa bestämmelserna i konsument-kreditlagen om uppgörelse vid återtagande i stället för de villkor som anges i leasingavtalen.

text: Konsumentombudsmannen (KO) har hemställt att Allmänna reklamationsnämnden rekommenderar leasegivaren att, beträffande sådana leasingavtal med konsumenter som bedömts av nämnden i ärende 91/R3668, reglera frågor om avgiftsuttag och avräkning vid återlämnande i enlighet med nämndens ställningstagande i ärendet och således dels lämna klausulen om ändring av leasingavgiften utan avseende och i aktuella fall återgå till den avtalade avgiften och återbetala vad bolaget kan ha uppburit därutöver, dels göra avräkningen vid återlämnandet av fordonet i enlighet med

text: konsumentkreditlagens

text: föreskrifter.

text: Bolaget har yrkat i första hand att reklamationsnämnden avvisar KO:s talan och i andra hand att yrkandet lämnas utan bifall.

text: Till stöd för sin talan har KO anfört: Bolaget har övertagit leasingavtal som bolaget F har träffat med olika konsumenter. Avtalen har i stort likartat innehåll och bygger på standardiserade villkor. Enligt uppgift från bolaget finns det i dag 4.000 - 5.000 sådana gällande avtal. En mängd anmälningar mot bolaget har gjorts till Allmänna reklamationsnämnden. Det är huvudsakligen två av leasingavtalens villkor som lett till tvist mellan bolaget och konsumenterna. Det ena villkoret rör rätten att ändra leasingavgiften och det andra rör den ekonomiska regleringen vid avtalets upphörande. Reklamationsnämnden har i ett flertal ärenden mellan konsumenter och bolaget beslutat om samma utgång som i det i yrkandet angivna ärendet. Konsumentverket har genom kontakt med såväl konsumentvägledare som enskilda konsumenter kännedom om att många fler än de som begärt

text: Reklamationsnämndens prövning är missnöjda och önskar få villkoren i leasingavtalet med bolaget prövade. Konsumentverket har genom överläggningar med bolaget sökt förmå bolaget att självmant reglera sina avtalsförhållanden med konsumenter utifrån Reklamationsnämndens ställningstaganden till de aktuella villkoren. Verket har dock inte nått gehör för sina synpunkter.

text: KO anser att det är angeläget att alla de konsumenter som har likartade leasingavtal med bolaget behandlas på samma sätt av bolaget. Det är därför påkallat från allmän synpunkt att den bedömning som Reklamationsnämnden har gjort av de aktuella villkoren får gälla generellt.

text: Bolaget har till stöd för sitt yrkande att talan skall avvisas anfört att det ej är lämpligt att generellt pröva ifrågavarande tvister och att det ej heller är möjligt att göra detta, eftersom avtalen, trots standardvillkoren, är av olika karaktär. Till stöd för sitt bestridande i fråga om förändringarna av leasing-avgifterna har bolaget åberopat att det inte är oskäligt att bolaget har haft rätt att kompensera sig för sina ökade kostnader. Därvid har bolaget hänvisat till nämndens bedömning i ärende 90/R5078 och till Bankinspektionens rekommendation till finansbolagen den 17 april 1986. I avräkningsfrågan har bolaget vidare gjort gällande att leasetagarna har kunnat bedöma konsekvenserna av bestämmelserna angående avvecklingen av leasingavtalen samt att det inte kan anses vara fråga om maskerade kreditköp enligt 3 § andra stycket konsument-kreditlagen, eftersom det aldrig varit fråga om att leasetagarna skulle bli ägare av bilarna. Bolaget har därför bestritt att

text: konsumentkreditlagen

text: kan vara tillämplig; i vart fall kan den inte tillämpas endast i fråga om avräkningen.

text: KO har genmält: Avgörandet i nämndens ärende 90/R5078 var inte enhälligt och nämnden har i de beslut som fattats därefter intagit samma inställning som tidigare. Bolaget har inte heller utformat sitt villkor i enlighet med Bankinspektionens åberopade rekommendation. En väsentlig skillnad är sålunda att bolaget i strid mot rekommendationen intagit ett avgiftsgolv i sitt villkor. Av bolagets yttrande framgår att leasingavtalen tillkommit för att ge konsumenterna möjlighet att finansiera sitt bilköp; det är alltså bara fråga om en finansieringsform. Finansiell leasing innebär att risken för en värdeförsämring på bilmarknaden vältras över på konsumenterna. Att detta inte kan accepteras i konsumentförhållanden framgår av

text: konsumentkreditlagen

text: . Vid bedömningen av frågan om det föreligger ett kreditköp eller ej måste hänsyn tas till flera omständigheter, t.ex. att avtalen tillkommit för att kringgå restriktioner rörande

text: kreditköp och att konsumenterna ikläder sig en köparens roll gentemot leasegivaren genom att garantera att denne erhåller avtalat vederlag för bilen, se nämndens beslut i ärende 90/R904. I ett grupptaleärende av detta slag är det inte möjligt att närmare ange en exakt formel för hur avräkningen bör ske i det enskilda fallet.

text: Konsumentkreditlagens

text: regler för avräkning innebär dock att det är säljaren som skall svara för den värdeminskning som har skett, såvida vanvård inte kan läggas konsumenten till last.

text: I skrift med anledning av KO:s genmäle har bolaget vidhållit sin inställning och framhållit att KO inte bemött bolagets argumentation på flera punkter. Bolaget har tillagt att det inte varit aktuellt att tillämpa avgiftsgolvet, eftersom räntan hela tiden varit stigande, men om villkoret i den delen anses oskäligt bör jämkning ske utan att avgiftsklausulen i övrigt påverkas. Bolaget har vidare hävdat att leasetagarna genom att välja ett leasingavtal för att slippa betala en hög kontantinsats har valt att ställa sig utanför

text: konsumentkreditlagens

text: tillämpningsområde.

text: REKLAMATIONSNÄMNDENS BEDÖMNING

text: Av leasingavtalet i ärende 91/R3668, som KO har åberopat till stöd för sitt yrkande, framgår att hyrestiden var 24 månader, att bilens pris inkl. moms var 67 300 kr och att restvärdet vid hyrestidens slut var 80 procent av detta pris, eller 53 840 kr. Vidare framgår att månadshyran var 1 015 kr, inkl. en faktureringsavgift om 20 kr, och att ingen förhöjd ingångshyra skulle utgå. I de till avtalet knutna allmänna villkoren stadgas under rubriken Ändring av leasingavgiften följande:

text: "Leasegivaren äger rätt att ändra den vid varje tid gällande leasingavgiften i motsvarande mån om a) leverantören med rätt därtill enligt leveransavtalet fakturerar annat pris för objektet än leasegivarens i leasingavtalet angivna inköpspris, b) ränta och avgift för kredit i checkräkning hos affärsbankerna eller ränta hänförlig till det allmänna ränteläget höjs eller sänks med minst en (1) procentenhet i förhållande till den vid varje tid gällande räntan för sådan kredit eller om, efter flera ränte- eller avgiftsändringar, den sammanlagda ändringen uppgår till minst en (1) procentenhet, hyran skall dock icke i något fall utgå med lägre

text: belopp än den från början utgående hyran med beaktande av eventuella justeringar enligt (a) och (b) ovan. c) Svenska affärsbanker skulle tillgodogöra sig penningvärdeförsämringen i annan form än genom förhöjd ränta. d) Vid ändring av mervärdeskatten sker motsvarande ändring av omstående leasingavgift samt restvärde."

text: I de allmänna villkoren sägs vidare beträffande Återlämnande och avräkning detta:

text: "Vid leasingtidens utgång skall objektet - om ej annat skriftligen överenskommes återlämnas den dag leasingtiden utlöper. Onormal förslitning ersättes av kunden enligt punkt 9. Objektet skall försäljas snarast efter utgången av leasingtiden varefter avräkning skall verkställas enligt vad som sägs nedan. Det åligger kunden att senast fjorton (14) dagar innan leasingtidens utgång inlämna objektet till leverantören för värdering. Leasegivaren äger rätt att sälja objektet på sätt denne finner lämpligt, dock gäller följande a) försäljningspriset får EJ UNDERSTIGA OBJEKTETS VERKLIGA MARKNADSVÄRDE b) om leverantören är beredd att kontant återköpa objektet vid leasingtidens utgång till ett pris kunden godkänner skall försäljningen ske till leverantören c) i det fall kunden ej accepterar leverantörens pris äger kunden senast tio (10) dagar efter leasingavtalets upphörande anvisa köpare som är beredd att erlägga en högre köpeskilling än vad leverantören bjudit. Försäljning skall då ske till anvisad köpare. d) för de fall att kunden varken godkänner leverantörens anbud eller anvisar köpare enligt c) ovan så äger leasegivaren sälja objektet fritt till leverantören eller tredje man dock med betraktande av punkt a) ovan. Om vid försäljningen av objektet uppkommer differans mellan försäljningspriset exklusive då gällande mervärdeskatt och leasegivarens bokförda restvärde gäller ett eventuellt underskott skall genast betalas av kunden till leasegivaren såsom resterande leaseavgift medan överskottet skall tillfalla kunden. Skulle leasegivaren tvingas utge ersättning till köparen av objektet för fel eller brist i detsamma skall hyresmannen ersätta dennes samtliga kostnader i anslutning därtill."

text: Som framgår av det åberopade beslutet fann Reklamationsnämnden att den ovan citerade bestämmelsen om ändring av leasingavgiften framstod som oskälig i ett konsumenträttsligt avtal och att bestämmelsen med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: skulle lämnas utan avseende. Som skäl härför åberopades dels att "avgiftsgolvet"

text: innebar att bestämmelsen saknade balans, dels att avtalet helt saknade de uppgifter som krävdes för att bedöma konsekvenserna av en förändring av referensräntan. När det gällde bestämmelsen i avtalet om återlämnande och avräkning konstaterade nämnden i sitt beslut att denna inte uppfyllde de krav på genomskådlighet som bör gälla vid konsumentavtal och att den framstod som direkt oförmånlig för konsumenten jämfört med

text: konsumentkreditlagens

text: skyddsregler. Nämnden fann att ifrågavarande avtal borde jämställas med ett maskerat kreditköp på vilket

text: konsumentkreditlagens

text: regler om avräkning borde tillämpas och hänvisade till lagens regler om uppgörelse vid återtagande.

text: Reklamtionsnämnden har i ett stort antal ärenden avseende tvister mellan konsumenter och bolaget beträffande leasingavtal med samma villkor gjort motsvarande bedömning. Det har därvid saknat betydelse att fråga varit om bl.a. olika höga månadsavgifter och restvärden. Med hänsyn härtill och till det förhållandet att bolaget enligt en obestridd uppgift har ingått flera tusen leasingavtal med likalydande standardvillkor med olika konsumenter finner nämnden att det står klart att det finns ett betydande antal konsumenter som på överenstämmande grund kan göra anspråk på motsvarande reglering av avtalen i här berörda delar. Vad bolaget har anfört utgör sålunda inte skäl för att avvisa KO:s talan.

text: Parternas inlagor innehåller till stor del argumentation i de frågor som Reklamationsnämnden redan har prövat i tidigare avgjorda leasingärenden. Nämnden är av den uppfattningen att det i ett ärende av detta slag, som skall prövas enligt förordningen om försöksverksamhet med grupptalan vid Allmänna reklamationsnämnden, inte finns utrymme för en förnyad prövning av de rättsliga överväganden som nämnden har gjort i det avgörande som åberopas till stöd för grupptaleyrkandet. De invändningar som bolaget framfört mot nämndens beslut i ärende 91/R3668 lämnar nämnden därför utan avseende. Med anledning av den kritik som bolaget har riktat mot den omständigheten att det av nämndens tidigare beslut inte går att utläsa i detalj hur avräkningen bör göras vill nämnden dock anmärka att det genom hänvisningen till

text: och

text: 18 §§

text: konsumentkreditlagen

text: torde ha lämnats tillräcklig vägledning i avräkningsfrågan. Härvid kan särskilt anmärkas att det i

text: 18 § tredje stycket konsumentkreditlagen

text: anges att kreditgivaren inte får kräva ut restskulden i annat fall än då varan har utsatts för betydande värdeminskning genom att köparen vanvårdat varan.

text: Enligt nämndens mening föreligger det ett starkt allmänt konsumentintresse för

text: att också andra konsumenter som på överensstämmande grund har samma anspråk tillgodoses på likartat sätt som konsumenten i ärende 91/R3668. Ett generellt beslut med motsvarande innehåll som i detta avgörande är följaktligen påkallat från allmän synpunkt. KO:s talan skall därför bifallas.

text: REKLAMATIONSNÄMNDENS AVGÖRANDE

text: Reklamationsnämnden rekommenderar bolaget att på följande sätt reglera sitt förhållande till konsumenter som med bolaget ingått billeasingavtal med nedan i beslutet angivna standardvillkor avseende ändring av leasingavgiften och avräkning vid leasingtidens utgång.

text: 1. Bolaget bör återgå till den i avtalet angivna månadshyran och återbetala vad bolaget har uppburit därutöver. På detta belopp bör bolaget dessutom betala ränta enligt

text: 2 § andra stycket räntelagen (1975:635)

text: 2. Vid bilens återlämnande vid leasingtidens utgång bör bolaget verkställa en avräkning i enlighet med bestämmelserna i

text: och

text: 18 §§

text: konsumentkreditlagen (1977:981)


publisher: Allmänna reklamationsnämnden

org: arn

text: Fråga om betydelsen av att det i en informationsfolder om en gruppförsäkring hade angetts att en förutsättning för ersättning var att olycksfallet medfört "läkarbesök", då det i försäkringsvillkoren föreskrevs "läkarbehandling". Avgörande 1992-10-14; 92-0226

type: rubrik

text: E var ansluten till en gruppförsäkring hos bolaget med sin hustru som medförsäkrad. I försäkringen ingick olycksfallsförsäkring. Försäkringen gällde med bl a följande villkor:

type: stycke

text: Leder olycksfallsskadan till att den försäkrade måste behandlas av läkare, lämnas ersättning enligt skadeståndsrättsliga regler för - dels kläder och normalt burna andra personliga tillhörigheter som skadats vid olycksfallet. Ersättning lämnas med högst 0,5 basbelopp. -dels oundvikliga merkostnader som till följd av olycksfallsskadan uppstått under den akuta sjukdomstiden. Ersättning lämnas med högst 3 basbelopp.

text: Vid ett tillfälle i september 1991, då hustrun skulle stiga ur bilen, ramlade hon och slog ansiktet i marken. Hennes glasögon gick sönder. Tre dagar senare besökte hon läkare för kontroll. John Eriksson begärde av bolaget ersättning för kostnader för anskaffande av nya glasögon med 3 625 kr avseende jämväl kostnader för bussresor vid tre tillfällen till glasögonbutiken. Han åberopade därvid att det i en folder, som bolaget tillställt honom, angavs att en förutsättning för ersättning var att olycksfallet medfört läkarbesök.

text: Bolaget avböjde att utge ersättning eftersom skadan inte hade medfört läkarbehandling.

text: Nämndens bedömning:

text: Av de försäkringsvillkor som är tillämpliga för ifrågavarande försäkringsavtal framgår klart att ersättning för bl.a. kläder och normalt burna personliga tillhörigheter lämnas endast om olycksfallsskadan leder till att den försäkrade måste behandlas av läkare. Vid bedömningen av vad som kan anses följa av det ifrågavarande försäkringsavtalet måste hänsyn tas till inte bara de ifrågavarande försäkringsvillkoren utan också andra omständigheter, bl.a. de uppgifter som försäkringsgivaren lämnat i samband med marknadsföringen av försäkringen. I detta avseende har nämnden noterat att försäkringsgivaren i en av honom tillhandahållen folder angivit att ersättning för den nu ifrågavarande skadan lämnas från försäkringen, om olycksfallet "medför läkarbesök". I foldern talas således inte om att "behandling" av läkare krävs för att ersättning skall lämnas.

text: Av utredningen i ärendet framgår att försäkringstagaren tagit del av innehållet i foldern och fäst avseende vid detta på den ifrågavarande punkten. Med hänsyn härtill finner nämnden att det av försäkringsavtalet mellan parterna får anses följa att ersättning skall lämnas i nu ifrågavarande fall.

text: Nämnden rekommenderade bolaget att reglera skadan i enlighet med denna bedömning.

type: avgorande


title: Fråga om faktureringsavgift för räkningar avseende kabel-TV- abonnemang.

text: Fråga om faktureringsavgift för räkningar avseende kabel-TV-abonnemang. Avgörande 1993-05-24; 92-0716

text: K yrkade att bli befriad från faktureringsavgift som bolaget hade fakturerat honom från och med februari 1992. Grunden var att bolaget inte i förväg skriftligen informerat honom om att en sådan avgift skulle införas.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, uppgav att eftersom bolaget hade följt de allmänna bestämmelserna för abonnemangsavtalet kunde det inte krävas något skriftligt meddelande för att avgiften skulle få tas ut.

text: Nämndens bedömning:

text: Yrkandet i ärendet understiger den för tillfället aktuella värdegränsen på elavdelningen (500 kr). Eftersom tvisten är av principiellt intresse beslutar nämnden, med stöd av

text: 3 § andra stycket förordningen (1988:1583)

text: med instruktion för Allmänna reklamationsnämnden, att pröva tvisten.

text: Tvist i ärendet gäller frågan huruvida bolaget äger rätt att uttaga faktureringsavgift av abonnenten. K har gjort gällande att bolaget inte informerat honom skriftligen om att en sådan avgift skulle införas. Bolaget å sin sida har anfört att det ändrat de allmänna bestämmelserna genom att besluta om uttag av faktureringsavgift. Ändringen har meddelats i bolagets lokal-TVkanal mer än tre månader innan ändringen trädde i kraft. Således har, enligt bolaget, ändringen och aviseringen skett helt i enlighet med gällande avtal mellan parterna.

text: Nämnden har att först ta ställning till huruvida ändringen, d v s införande av faktureringsavgift, gjorts i enlighet med gällande avtal. Om så är fallet har nämnden att ta ställning till huruvida information om ändringen lämnats på rätt sätt.

text: De ursprungliga abonnemangsbestämmelserna, som gällde vid tiden för tecknande av abonnemanget innehöll bl a följande bestämmelse, punkten 12:

text: "Bolaget har rätt att besluta om ändringar i allmänna bestämmelser varvid abonnenten skall underrättas härom senast tre månader innan ändringen träder i kraft. Ändringen enligt 6, 10, 12 § aviseras genom meddelande i bolagets lokal-TV-kanal."

text: Med stöd av ovan nämnda bestämmelse har de allmänna bestämmelser ändrats och punkten 12 har nu under rubriken "Ändringar i allmänna bestämmelser" följande innehåll:

text: "Bolaget har rätt att besluta om ändringar i allmänna bestämmelser, varvid abonnenten ska underrättas härom senast tre månader innan ändring träder i kraft. Ändring av avgifter, kanaler eller dessa anvisningar i övrigt, aviseras genom meddelande i bolagets lokala TV-kanal."

text: Uttrycket "ändring av avgifter" ger enligt nämndens mening vid handen att det skall vara fråga om ändringar av de redan befintliga avgifterna, t ex abonnemangsavgiften. Däremot kan införande av helt nya avgifter inte inrymmas i uttryckets ordalydelse.

text: Med hänvisning till det ovan anförda finner nämnden att punkten 12 i de allmänna bestämmelserna inte innebär att bolaget haft rätt att införa en ny avgift, d v s faktureringsavgift. På grund härav och då bolaget inte heller i övrigt enligt avtalet har rätt att ensidigt ändra avtalsvillkoren skall K:s talan bifallas.


title: När en säljare har underlåtit att upplysa en köpare att en vara, som rekommenderades, inte var ägnnad för det ändamål som köparen hade angett för köpet, har varan ansetts felaktig och köparen berättigad att häva köpet (16 § andra och tredje stycket konsumentköplagen).

text: 16 § andra

text: och

text: tredje stycket

text: konsumentköplagen

text: ). Avgörande 1992-12-16; 92-0930

text: L köpte i augusti 1991 en kompaktkamera. Innan köpet klargjorde han för säljaren att han ville ha en kamera med vilken han kunde ta bra bilder på hans barn, gärna på kortare avstånd än 1,5 meter. Säljaren rekommenderade den kamera han sedan köpte. När han fått den första filmrullen framkallad visade det sig att barnen på bilderna hade röda ögon. När han klagade svarade säljbolaget att ögonen blir röda på kort tagna med blixt med kompaktkameror. L hävdade i sin anmälan att säljbolaget var skyldigt att informera om olika kamerors prestanda och att han aldrig köpt kameran om bolaget gett honom rådande fakta. L krävde därför hävning av köpet.

text: Säljbolaget bestred kravet och hävdade att fenomenet med röda ögon inte var ovanligt på kort tagna med kompaktkameror, men att det inte var något köprättsligt fel som bolaget ansvarade för.

text: I sitt beslut anförde nämnden följande:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att det inte synes finnas något tekniskt fel på kameran. Det är nämligen inte ovanligt att pupillerna blir röda på fotografier som tagits med kameror där blixten är riktad rakt fram.

text: Enligt

text: 16 § andra stycket konsumentköplagen (1990:932)

text: ska en vara emellertid vara ägnad för det särskilda ändamål för vilket köparen avsåg att varan skulle användas, om säljaren vid köpet måste ha insett detta särskilda ändamål och köparen haft rimlig anledning att förlita sig på säljarens sakkunskap och bedömning. Avviker varan från detta skall den anses felaktig. Enligt

text: 16 § tredje stycket samma lag

text: skall en vara vidare anses felaktig, om säljaren före köpet underlåtit att upplysa köparen om sådant förhållande rörande varans egenskaper eller användning som han kände till eller borde ha känt till och som köparen med fog kunde räkna med att bli upplyst om, under förutsättning att underlåtenheten kan antas ha inverkat på köpet.

text: I detta fall har L uppgivit att han vid två skilda tillfällen före köpet klargjort sina önskemål och därvid framfört att det avsedda ändamålet var att ta närbilder på hans barn. Vid båda tillfällena har bolaget rekommenderat den kamera som L senare köpte. Bolaget har inte gjort någon invändning mot L:s redogörelse i detta avseende. Nämnden finner inget skäl att ifrågasätta riktigheten i hans uppgifter, varför de ligger till grund för nämndens bedömning.

text: L har vid köpet förlitat sig på bolagets sakkunskap och bedömning när han angav ändamålet med köpet. Det ändamål som L uppgivit måste även anses inbegripa att närbilder skulle kunna tas med blixt utan att pupillerna blir röda på fotografierna eftersom närbilder ofta tas just i inomhusmiljö. Enligt nämndens mening borde bolaget insett detta särskilda ändamål. Av ingivna fotografier framgår att kameran inte varit ägnad för detta ändamål. Det framgår vidare av utredningen att bolaget kände till kamerans egenskaper vid fotografering med blixt. Bolaget borde ha informerat L om dessa egenskaper. Denna underlåtenhet att informera kan antas ha inverkat på köpet.

text: Med hänvisning till vad som således framkommit skall kameran enligt ovan angivna regler i

text: konsumentköplagen

text: anses vara behäftad med fel. Eftersom felet är av väsentlig betydelse för L har han rätt att häva köpet. Bolaget bör därför återbetala köpeskillingen i utbyte mot det tillgodokvitto L erhållit.


text: Fråga om prisavdrag när en stormvåg orsakat stora skador på ett hotellområde (1991 års allmänna resevillkor). Avgörande 1992-08-18; 92-0932.

text: S och N deltog under en vecka i december 1991 i en charterresa till Gran Canaria. Priset var 3 355 kr per person. De yrkade vid nämnden återbetalning av 75 procent av resans pris och anförde därvid: De valde hotellet pga av det "totala rekreations-och underhållningsprogrammet" som hotellet erbjöd.

text: Hotellets poolområde förstördes dock av en kraftig stormvåg och kunde inte utnyttjas på hela veckan. Restaurangen och nattklubben var stängda halva tiden. De gick miste om shower och underhållning. Aktiviteter som gympa, vattenpolo, tennis mm var inställda utom sista dagen. Det var ojämn tillgång till vatten i lägenheten. Telefon och radio fungerade inte. Inga fel åtgärdades. Hotellet hade ett alldeles för enkelt skydd mot havet; en oarmerad låg betongmur. Hotellet var det enda i området som skadades. Ovädret borde ha förutsetts.

text: Researrangören fann inte att skäl till återbetalning förelåg eftersom händelsen var att betrakta som force majeure. Vidare anfördes: Hotellet ligger direkt vid havet. Mellan hotellet och havet löper en strandpromenad som ägs av kommunen. Mellan hotellet och strandpromenaden finns en stödmur som skyddar hotellets poolområde. Enligt ansvarig byggare var konstruktionen tillräckligt stark för att klara påfrestningarna från havet. En av de kraftigaste stormarna på länge drabbade Gran Canaria i början av december. Stora vågor svepte in över hotellets poolområde. Restaurang och nattklubb drabbades också. Inga av hotellets lägenheter blev skadade. Hotellet var inte det enda som drabbades. Efter skadegörelsen påbörjades städningsarbetet omedelbart. Personalen fanns på plats i stort sett dygnet runt för att ge information. De gäster som önskade flytta erbjöds inkvartering på andra hotell. Om S och N hade kontaktat personalen hade de också fått flytta. Resenärerna har fått en värdecheck om 300 kr per person.

text: Nämnden anförde följande:

text: 1991 års Allmänna resevillkor för sällskapsresor är tillämpliga på ifrågavarande reseavtal.

text: Den inträffade händelsen är enligt nämndens mening att betrakta som force majeure. Detta förhållande innebär att skadestånd inte kan utgå för skador till följd av händelsen, jfr. punkten 8.1 i resevillkoren. Däremot finns det i och för sig inte något i resevillkoren eller - såvitt framkommit - i reseavtalet i övrigt som utesluter prisavdrag vid sådan händelse.

text: Enligt punkten 7.1 i villkoren har resenären rätt till prisavdrag motsvarande felets betydelse, om researrangören inte har avhjälpt felet eller skadan så snart som möjligt och ett avhjälpande inte bedöms som orimligt. Bestämmelserna i

text: och

text: 21 §§

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: synes ha varit förebild till denna bestämmelse. Rätten till prisavdrag har följaktligen inskränkts till de fall researrangören har försummat att vidta erforderliga åtgärder för att undanröja eller begränsa felet eller skadan.

text: Parterna har i ärendet lämnat något olika skildringar av de åtgärder som researrangören vidtog till följd av händelsen. Emellertid framgår att reparationsarbeten kom igång omedelbart och att vissa speciella arrangemang vidtogs. Mot denna bakgrund finner nämnden inte visat att bolaget

text: inte så snart som möjligt sökt avhjälpa felet i den prestation som avtalats mellan parterna. Med hänsyn härtill kan anmälarens yrkande inte bifallas.

text: Två ledamöter reserverade sig mot beslutet och ansåg att resenärerna borde vara berättigade til ett prisavdrag motsvarande 50 procent av resans pris. De anförde bl a följande:

text: I marknadsföringen framhålls särskilt resmålets "härliga havsbad och bekväma poolanläggning". Större delen av bildmaterialet visar hotellets bassänger. Mot bakgrund härav får det anses ha varit av väsentlig betydelse för resenärerna att anläggningen var stängd under hela semesterveckan.


title: För att det sk kallade kundskyddet i Motorbranschens Riksförbunds (MRF) garanti gällande begagnade bilar skall träda i kraft förutsättes att Allmänna reklamationsnämnden i ett avgörande har rekommenderat säljaren att utge ersättning.

text: i ett avgörande har rekommenderat säljaren att utge ersättning. Avgörande 1992-11-12; 92-

text: I oktober 1991 köpte K en begagnad Opel av ett MRF-anslutet företag i Malmö. Tre månaders MRF-garanti lämnades.

text: Efter köpet klagade K på obalans och vibrationer i bilen. Företaget lovade att reparera. Strax innan den överenskomna tidpunkten för reparationen gick företaget emellertid i konkurs.

text: Med hänvisning till garantin yrkade K vid nämnden i första hand att bolaget skulle åläggas att utföra den överenskomna reparationen och i andra hand att MRF skulle stå för reparationskostnaden. I garantin fanns nämligen under punkt 8 ett villkor av följande lydelse: "Under förutsättning att säljarföretaget var anslutet till Motorbranschens Riksförbund (MRF) när köpet skedde åtnjuter köparen MRFs kundskydd som innebär att MRF svarar för att köparen erhåller den ersättning ARN eventuellt rekommenderat."

text: MRF bestred yrkandet och anförde att kundskyddet gäller vid tvist mellan köpare och säljare. Någon tvist förelåg inte mellan parterna när säljarbolaget gick i konkurs.

text: Nämnden, som på grund av företagets konkurs avvisade ärendet i den del det avsåg företaget, anförde i sitt beslut vidare:

text: Enligt punkten 8 i MRF-garanti för begagnad bil innebär MRF:s kundskydd att MRF svarar för att kunden erhåller den ersättning som Allmänna reklamationsnämnden i ett nämndens avgörande har rekommenderat säljaren att utge till kunden.

text: I förevarande ärende har nämnden inte i sak prövat yrkandet mot företaget. Det föreligger således inte någon rekommendation av det slag som anges i garantin. Något befogat anspråk kan därför inte riktas gentemot MRF med stöd av garantin. K:s yrkande i kan följaktligen inte bifallas.


text: Tvätteri, som vid inlämningen iakttog små hål i plagget, borde ha samrått med kunden. Då så inte skett, har tvätteriet ansetts böra återbetala tvättkostnaden. Avgörande 1992-06-17; 92-1182.

text: K lämnade in en mockakappa för tvätt. När kappan hämtades fanns det hål i mockaskinnet. Tvätteriet menade att hålen hade funnits när kappan lämnades in. K anmälade ärendet till nämnden och yrkade skadestånd med 6 990 kr, vilket kappan kostade när den köptes 1989. K ville även ha tillbaka tvättkostnaden. K hävdade att hålen hade uppkommit vid tvätteriets behandling av kappan.

text: Tvätteriet svarade till nämnden att de hade iakttagit hålen innan tvätt. Hålen kunde dock ha blivit något större efter tvätten. Tvätteriet hade följt skötselrådet och menade att det var fel på plagget.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat mockakappan och konstaterat att det förekommer hål i skinnet nertill på ena framstycket. Nämnden har dock inte kunnat finna att tvätteriet genom någon ovarsam eller felaktig hantering av kappan skulle ha orsakat hålen. Enligt nämndens mening har hålen i stället sin grund i bristande kvalitet i mockaskinnet.

text: Av tvätteriets svaromål framgår emellertid att tvätteriet iakttog hålen innan kappan tvättades. Tvätteriet skulle vid detta förhållande inte ha tvättat kappan utan samråd med kunden. Kunden borde på grund av skadorna haft möjlighet att avstå från att tvätta kappan. Tvätteriet bör således betala tillbaka tvättkostnaden till K.


text: Förmedlare av resa ansvarig för skada till följd av felaktig uppgift om resan som lämnats av förmedlaren inför reseavtalets ingående. Avgörande 1992-11-12; 92-1310.

text: M bokade hos en resebyrå en resa till Grekland för sig, sin make och ett par vänners räkning. Syftet med resan som kallades "Klassiska Grekland" var att besöka olika antika platser. Vid bokningstillfället blev M informerad om att guidningen skulle ske på svenska och vara proffsig. Mot bakgrund av att sällskapet hade bristfälliga kunskaper i engelska tog M ånyo kontakt med företaget för att försäkra sig om att guidningen skulle ske på svenska. Resebyrån försäkrade henne om detta. Det visade sig dock att guidningen inte utfördes på svenska utan på engelska. Härmed kunde sällskapet inte tillgodogöra sig allt på de visningar som ägde rum.

text: M yrkade ett prisavdrag med 2 000 kr per person.

text: Resebyrån, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden: Man hade visat en bild på en svensk guide i researrangörens katalog och pratat om guidningen. Men man hade inte lovat att guidningen skulle ske på svenska. Då arrangemanget sköttes av researrangören borde kravet riktas mot detta bolag. Researrangören borde ha kontaktat resenärerna innan avresan.

text: Researrangören, som också bestred yrkandet, uppgav: I deras katalog upplyser man resenärerna om att guidning på svenska är beroende av hur många svenskar som anmält sig till rundturerna. Om antalet svenskar är för litet sker guidningen på engelska.

text: Nämnden uttalade:

text: Nämnden konstaterar inledningsvis att guidningen har skett på engelska. För resenärerna har det varit en viktig förutsättning för deras deltagande i resan att guidningen skulle ske på svenska. Det får anses klarlagt att resenärerna inte skulle ha ingått reseavtalet om de känt till att det fanns risk för att guidningen skulle ske på annat språk än svenska.

text: Frågan är då om det kan anses följa av reseavtalet att guidningen skulle ske på svenska. För att så skall kunna anses vara fallet torde krävas att resenärernas avtalsmotpart, researrangören, vid reseavtalets ingående insett att det var en avgörande förut- sättning för resenärerna att guidningen ägde rum på svenska. Det finns inget i utredningen som tyder på att någon hos researrangören haft sådan insikt. På grund härav och då researrangören i sin försäljningskatalog särskilt angivit att guidningen kunde komma att ske på engelska vid lågt antal deltagare i resan kan det inte anses följa av reseavtalet att guidningen skulle ske på svenska.

text: Det återstår dock att undersöka om förmedlaren av reseavtalet, resebyrån, vid utförandet av försäljningsuppdraget utfäst att det skulle var guidning på svenska, trots att det fanns risk för att guidningen kunde ske på engelska, en risk som förverkligades i detta fall.

text: Av utredningen i ärendet framgår att den av resenärerna som bokat resan redan vid bokningstillfället särskilt diskuterat frågan om guidningen ägde rum på svenska med försäljaren hos resebyrån. Försäljaren framhöll då, enligt vad han själv uppgivit till nämnden, att det brukar vara en svensk guide och visade också på en bild av den guiden i researrangörens försäljningskatalog. Den resenär som bokat resan har till nämnden uppgivit att hon fick

text: information om att guidningen skulle ske på svenska och vara proffsig. Mot bakgrund av vad som nu anförts finner nämnden att det måste ha stått helt klart för resebyrån att resenärerna fäste avgörande vikt vid att guidningen skulle ske på svenska. Vid sådana förhållanden och då företaget vid säljtillfället varken muntligen eller skriftligen gjort resenärerna uppmärksamma på att guidningen kunde komma att ske på engelska får det anses att resebyrån utfäst att guidningen skulle komma att ske på svenska. Genom att trots detta sälja en resa till resenärerna där det fanns risk för att guidningen skulle komma att ske på engelska får resebyrån anses ha utfört förmedlingsuppdraget på ett felaktigt sätt. För skada som uppkommer till följd av felet i förmedlingsuppdraget bär resebyrån ett skadeståndsansvar gentemot resenärerna.

text: Resenärernas utbyte av resan har skadats till följd av felet. Detta är en ersättningsgill skada (jfr

text: prop. 1984/85:110 s. 274

text: och

text: prop. 1989/90:89 s. 42

text: ). Nämnden finner med hänsyn till föreliggande utredning i ärendet att skadans värde skäligen kan bestämmas till 1 000 kr per resenär.


text: Tvättråd som är fastsydda i plagg har ansetts gälla framför muntliga eller borttagbara tvättråd. Avgörande 1992-12-21; 92-1494

text: S fick tröjan i julklapp av sin man. Hon tvättade tröjan i maskin enligt det isydda skötselrådet. Tröjan krympte. S klagade i affären. Säljaren hävdade att det hade stått handtvätt på kvittot. S hade inte kvittot kvar. S anmälade ärendet till nämnden och yrkade hävning av köpet.

text: I sitt svar till nämnden framförde företaget att säljaren alltid talar om för kunden att plagget skall handtvättas. Skriftlig information om handtvätt lämnas dessutom på kvittot och på en hängetikett på plagget. Hängetiketten avlägsnas inte i affären utan den klipper kunden själv av.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat tröjan och konstaterat den påtalade krympningen. Det saknas anledning att anta att S har tvättat tröjan på annat sätt än vad det isydda skötselrådet anger. På grund härav och då ett isytt tvättråd alltid gäller före muntliga eller borttagbara tvättråd kan S inte lastas för det inträffade. Tröjan får istället anses vara behäftad med ett fel av väsentlig betydelse för S. Hon bör därför ha rätt att häva köpet. Nämnden rekommenderar företaget att, mot återfående av tröjan, betala tillbaka köpesumman till S.


title: Bestämmelserna i skuldebrevslagen har tillämpats analogt på ett presentkort som angav att innehavaren hade rätt att ta ut varor till ett angivet belopp i affärer som ingick i en köpmannaförening.

text: Bestämmelserna i

text: skuldebrevslagen

text: har tillämpats analogt på ett presentkort som angav att innehavaren hade rätt att ta ut varor till ett angivet belopp i affärer som ingick i en köpmannaförening. Avgörande 1993-02-05; 92-1501

text: W fick i september 1991 ett presentkort, inköpt i en butik i staden G. På kortet fanns följande text:"Innehavaren av detta presentkort äger rätt att uttaga varor för ett belopp av kronor 4 842 i affär som är medlem." Därunder angavs datum och "G:s Köpmannaförening" samt slutligen en stämpel och underskrift från den affär där presentkortet inköptes. Det företag som utfärdat kortet gick någon månad därefter i konkurs.

text: När han senare ville utnyttja kortet i en affär som var medlem i den angivna köpmannaföreningen vägrades han detta. Han yrkade att nämnden skulle fastställa hans rätt att handla för presentkortet i de affärer som hörde till föreningen.

text: Föreningen bestred yrkandet och anförde: Den affär som sålt kortet hade inte betalat in några pengar till den gemensamma kassa föreningen hade för presentkort. Enligt obekräftade rykten skulle kortet avse ersättning för varor eller eventuellt utförda tjänster. Enligt konkursförvaltaren fanns vid tiden för den utfärdande affärens konkurs inga anteckningar om utfärdade presentkort. Föreningens uppfattning var att presentkortet antingen hade lämnats ut som ersättning för erhållna varor eller utförda tjänster (mannamån) eller att pengarna hade förskingrats. Föreningen ansåg sig vid sådana förhållanden inte ha något ansvar för det utfärdade presentkortet.

text: Nämndens bedömning:

text: Det aktuella presentkortet utgör en ensidig, till det yttre fristående utfästelse att utge varor för ett närmare angivet belopp till innehavaren. Eftersom utfästelsen inte avser pengar utan varor, är presentkortet inte ett skuldebrev i egentlig mening. Presentkortets utformning gör emellertid att en analogisk tillämpning av reglerna om löpande skuldebrev i lagen (

text: ) om skuldebrev (

text: skuldebrevslagen

text: ; jfr Tiberg, H., skuldebrev, växel och check, 6 uppl. 1989, s. 17- 21). Detta innebär att innehavaren är berättigad att få prestation enligt kortet av gäldenären, d v s G:s Köpmannaförening om inte föreningen kan visa att innehavaren inte var i god tro när han mottog presentkortet eller att utfärdaren saknat behörighet att skriva ut detta (jfr

text: och

text: 17 §§

text: skuldebrevslagen

text: ). Enligt

text: nämndens mening har föreningen inte förmått fullgöra detta beviskrav. Yrkandet skall därför bifallas.


text: Fråga om ansvaret för felaktig uppgift på flygbiljett. Fråga också om skadeståndsbeloppets storlek. Avgörande 92-09-21; 92-1536.

text: V köpte hos en resebyrå i Malmö en flygbiljett för resan Köpenhamn-Frankfurt-Bombay tor med flygbolaget L. Biljetten utfärdades av en resebyrå i Köpenhamn. Vid återfärden från New Dehli i början av januari 1992 fick V problem trots att biljetten var bokad och bekräftad. Vid incheckningen sent på kvällen fick V veta att hans bokning inte längre var bekräftad och att han var på väntelista. Flyget var kraftigt överbokat. Kl 0330 gick flyget utan att han var med. Han bad om hjälp att få ett övernattningsrum på flygplatsen men det gick inte att ordna. Under det följande dygnet genomled han ett helvete. Under två dagar och två nätter var han utan sömn och under 36 timmar utan mat och vatten. Han kunde och vågade inte äta den mat som fanns på flygplatsen på grund av att han just hade varit inlagd på sjukhus under åtta dygn för akuta magproblem. Han var i mycket dåligt skick och led fysiskt och psykiskt på grund av den förnedring han utsattes för av flygbolagets personal. - Efter hemkomsten blev han sjuk igen och det tog lång tid innan han blev bra.

text: V yrkade återbetalning av erlagt biljettpris, 6 750 kr.

text: Flygbolaget erbjöd 50 kr för direkta kostnader men bestred yrkandet i övrigt. V hade aldrig varit bekräftad på återflygningen, vilket hans resebyrå och det bolag som ställde ut biljetten var medvetna om. De borde ha informerat honom om detta.

text: Nämndens bedömning:

text: I detta fall har visserligen resebyrån genom att på passagerarbiljetten ange status OK felaktigt bekräftat återresan. Enligt biljetten är denna emellertid utfärdad av flygbolaget, och det är tydligt att resebyrån agerat som ombud för flygbolaget. Bolaget kan alltså inte undandra sig ansvar för det inträffade.

text: Det förhåller sig vad gäller EG-länderna på det sättet, att lägsta ersättningen för olägenheter som uppstår för passagerare med bekräftade biljetter, som vägras ombordgång, svarar när det gäller längre sträckor mot 300 ecu, dvs. ungefär 2 500 kr (Council Regulations -EEC- No 295/91). Nämnden anser att skadeståndet i det nu aktulla fallet skäligen kan bestämmas till det beloppet. Flygbolaget rekommenderas därför att genast betala 2 500 kr till V.


text: Vid köp av en kurs har det ansetts böra föreligga en principiell rätt för konsumenten att avbeställa eller avbryta kursen oavsett omfattningen av denna. I sådant fall bör dock husgivaren ha rätt till skälig ersättning för administrationskostnader och de kursbrev som mottagits och utnyttjats. Avgörande 1993-01-11; 92-1548

text: I december 1991 beställde B:s 10-årige son F en kurs i teckning av en konstskola. Efter ha fått det första kursbrevet, visade sig kursen för svår för F. B krävde därför att F skulle få avbryta kursen och få tillbaka större delen av det inbetalda beloppet på 1 200 kr.

text: Konstskolan invände att man enligt försäljningsvillkoren har 10 dagars returrätt och att den tiden hade gått ut. Skolan kunde dock med hänsyn till F:s ålder gå med på att F avbröt kursen mot att B erlade ytterligare 585 kr till konstskolan.

text: I sitt beslut anförde nämnden följande:

text: Vid köp av kurser av mera omfattande slag har nämnden i tidigare avgöranden, såsom exempelvis i ärende 91/R1290, ansett det befogat och skäligt att genombryta den annars grundläggande principen att avtal skall hållas och bifallit konsumentens yrkande om att få avbryta kursen. Detta har däremot inte gällt mindre omfattande kurser som t ex kurserav detta slag. Frågan är emellertid om inte nämndens praxis om avbrytande kan tillämpas vad gäller alla kurser oavsett hur omfattande de är.

text: I såväl

text: konsumentköplagen (1990:932)

text: som

text: konsumenttjänstlagen (1985:716)

text: finns tvingande bestämmelser till konsumentens förmån om rätt till avbeställning av vara och tjänst. I

text: konsumentköplagen

text: ges köparen rätt att avbeställa varan intill dess varan avlämnats (

text: 37 §

text: ). Däremot har säljaren i princip rätt till viss ersättning av konsumenten (

text: 41 §

text: ). I

text: konsumenttjänstlagen

text: ges konsumenten rätt att avbeställa tjänsten innan den har slutförts. Om han avbeställer en tjänst innan den har slutförts, är han skyldig att betala för redan utfört arbete och att ersätta näringsidkaren för vissa förluster (

text: 44 §§

text: I förarbetena till

text: konsumentköplagen

text: prop 1989/90:89 s 46

text: ff, 146 f och 151 ff) sägs bl a att likheterna mellan köp och tjänst i en del fall är betydande och att det ibland kan vara tveksamt om ett avtal är att hänföra till den ena eller andra kategorin. För sådana fall finns det anledning att sträva efter en nära likhet mellan konsumentköp- och konsumenttjänstregler. Det kan därför på vissa punkter vara motiverat att låta konsumentköpreglerna följa de regler som gäller om konsumenttjänster enligt

text: konsumenttjänstlagen

text: . I förarbetena till

text: konsumenttjänstlagen

text: sägs att det för konsumenten kan vara av stor betydelse att ha möjlighet att avbeställa en tjänst innan den har slutförts.

text: Tillhandahållandet av kurser utgör en kombination av vara och tjänst. Ofta torde den omständigheten vara specifik för kurs-verksamhet att konsumenten inte kan överblicka kursens beskaf-fenhet vid erhållandet av det första kursbrevet. Detta kan först ske sedan konsumenten erhållit ett antal kursbrev och det är först då som konsumenten kan bedöma kursens kvalitet och svårighetsgrad.

text: Med beaktande av de konsumenträttsliga intentionerna bakom lag-stiftningen samt

text: omständigheterna i övrigt finner nämnden att konsumenten bör ges en principiell rätt att avbeställa eller avbryta en kurs oavsett omfattningen. Näringsidkaren bör då få skälig ersättning för administrationskostnader och för de kurs-brev som konsumenten mottagit och utnyttjat när avbeställningen skedde.

text: Nämnden finner i enlighet med det anförda att B:s son F bör ges rätt att avbryta den påbörjade kursen. Konstskolan har också accepterat att han avbryter kursen. Dock kvarstår frågan om vilken ersättning Skolan är berättigad till. Skolan har inte lämnat redogörelse för vilka kostnader som uppstått till följd av att F avbrutit kursen. Nämnden fastställer därför ersättningen för administrativa kostnader till skäligen ansedda 10 % av priset för kursen. Kursgivaren har dessutom rätt till ersättning för de kursbrev som kursdeltagaren mottagit och utnyttjat när avbeställningen skedde.

text: F köpte kursen den 2 december 1991. Priset var såvitt framgår 2.500 kr och kursen omfattade 28 kursbrev. Redan efter det första kursbrevet framfördes krav att få avbryta kursen. Han bör därvid betala 1/28 av priset, dvs 89 kr. Därutöver bör han, i enlighet med vad som ovan sagts, betala tio procent av priset eller 250 kr. Annulleringskostnaden blir således 339 kr. Eftersom 1.200 kr redan inbetalats till Skolan bör 861 kr återbetalas.


text: På s.k. Miljonkonto i bank har p.g.a. fel på bankens sida tagits ut ett belopp. Till följd härav har kontohavarna inte med detta belopp deltagit i utlottningen av vinster på Miljonkontolotteriet; fråga om omfattningen av bankens skyldighet att ersätta den skada som härigenom uppstått för kontohavarna. Avgörande 1993-01-21; 92-1789

text: Makarna J har på grund av en felaktig kassatransaktion i en bank under tiden mars 1991-februari 1992 4 612 kr för lite i saldo på ett s.k. Miljonkonto i en annan bank. Under den tiden var de inte med i dragningarna på Miljonkontot med detta belopp. De yrkade av den andra banken dels ränta på det felande beloppet, dels ersättning för uteblivna vinster på Miljonkontot.

text: Banken förklarade att det felaktiga beloppet återförts med ränta enligt villkoren för kontot men bestred yrkandet om ersättning för eventuellea uteblivna vinster.

text: Nämnden anförde följande.

text: Till följd av en felaktig kassatransaktion - utförd i en bank - gjordes felaktigt ett uttag av 4 612 kr från E och S Js Miljonkonto i en annan bank. Felaktigheten bestod i att kassatjänstemannen förväxlade två siffror i kontonumret på uttagsblanketten. Uttaget kom därför att bokföras på makarna Js konto och inte - som rätteligen bort ske - på en annan kunds konto.

text: Parterna är överens om att den senare banken i förhållande till makarna J är ansvarig för den skada som felet kan ha orsakat dem. Tvisten i ärendet gäller hur kompensationen för den skadan skall bestämmas.

text: Banken har återfört de 4 612 kr som felaktigt togs ut från makarna Js konto och har vidare medgivit att betala ränta på behållningen på det kontot (i enlighet med för kontot gällande villkor) så som om uttaget aldrig hade skett. I den delen är parterna ense.

text: Makarna J vill emellertid därutöver ha ersättning för att de - till följd av den felaktiga kassatransaktionen och det därav gjorda uttaget på deras Miljonkonto - "inte varit med i dragningarna på Miljonkontot med det uttagna beloppet"-. Banken har bestritt detta ersättningskrav och som grund för det anfört att svensk skadeståndsrätt inte ger ersättning för hypotetisk vinst.

text: Nämnden gör följande bedömning. För att ersättning skall kunna erhållas för utebliven vinst torde krävas att det kan visas att vinst skulle ha utfallit, om inte felet förelegat. I rättspraxis har ersättning t.ex. erhållits då s.k. tipsombud inte vidarebefordrat tipskupong till Tipstjänst eller då uppdragstagare inte i enlighet med givna instruktioner satsat överlämnade pengar på viss häst i s.k. totospel i samband med trav- eller galopptävlingar (se t.ex.

text: NJA 1940 s. 442

text: , 1947 s.13 och 1964 s. 80; jfr Bertil Bengtsson, Särskilda avtalstyper I, 1971, s. 160 f). I det nu aktuella fallet föreligger inte en sådan situation. Det kan i förevarande fall inte visas att vinst skulle ha utfallit, om inte det felaktiga uttaget hade skett.

text: Vad som däremot är klart är att chanserna att erhålla en vinst skulle ha ökat om inte det felaktiga

text: uttaget hade skett. Frågan är då om någon som helst ersättning bör lämnas till makarna J för det. De har ju - för att uttrycka saken på ett annat sätt -betalat in de 4 612 kr på Miljonkontot för att få vara med i en utlottning av vinster men i själva verket har de till följd av det felaktiga uttaget inte fått vara med i vinstutlottningen.

text: Vad är då den ekonomiska uppoffring som makarna J gjort för att få vara med i utlottningen av vinster? Svaret torde vara att de får en lägre avkastning i form av ränta på Miljonkontot än på andra konton och att mellanskillnaden tillgodoförs hela kollektivet av Miljonkontohavare genom de utlottade vinsterna. De medel som behövs för vinstutlottningen finansieras således genom att varje Miljonkontohavare får bidra till detta genom att avstå från viss del av den ränta som han annars skulle ha kunnat få på kontot.

text: I makarna Js fall har de således för tiden mellan den felaktiga kassatransaktionen och rättelsen av felet fått avstå i onödan från denna högre räntenivå, eftersom de ju inte fick vara med i utlottning av de vinstmedel som de bidragit till genom att ha en lägre ränta på de 4 612 kr. Detta är en ekonomisk förlust till följd av felet som de bör vara berättigade till ersättning för av banken. Ersättningen bör - med hänvisning till det resonemang som ovan förts - avse mellanskillnaden mellan den vid varje tidpunkt gällande högsta ränta som banken allmänt tillämpat på inlåningskonton under den ifrågavarande tiden (7 mars 1991 - 28 februari 1992) och den ränta som under den tiden erhållits på Miljonkontot.


text: En skinnjacka tappade färg efter viss tid. Säljaren har bevisbördan för sitt påstående att köparen hade informerats om att detta kunde ske. Avgörande 1992-11-10; 92-1838

text: J köpte en jacka. Jackan tappade färg. När hon köpte jackan gavs ingen som helst information eller skötselråd. På eget initiativ frågade hon expediten om jackan skulle tappa färg och svaret blev nej.

text: J yrkade hävning av köpet.

text: Säljföretaget, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden följande: Jackan är specialbehandlad så att den skall se gammal ut. Behandlingen gör tyvärr att jackan tappar färg inom en tid. Vid köpet informerades kunden om detta.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden har granskat skinnjackan och konstaterat att den har tappat färg på ett icke godtagbart sätt. Visserligen har säljföretaget invänt att kunderna informeras om att jackorna tappar färg. J har dock anfört att hon aldrig har erhållit någon sådan information och säljföretaget har inte förmått visa att information om jackans färgegenskaper har lämnats henne. Efter- som färgbortfallet på skinnet i jackan är väsentligt bör J ha rätt att i enlighet med sitt yrkande få häva köpet och återfå köpesumman, 1 798 kronor.


text: Fråga om en skada på avställd bil, som hade en s.k. avställningsförsäkring, kunde ersättas ur försäkringen. Avgörande 1993-01-12; 92-1928

text: N hade en försäkring för avställt fordon (s k garageförsäkring eller avställningsförsäkring) hos bolaget. Försäkringen omfattade bl a annan yttre olyckshändelse.

text: Vid en vändning av bilen på en parkeringsficka missbedömdes avståndet till en stolpe och dörren skadades. Eftersom motorn var urplockad puttades bilen för hand. N yrkade att skadan skulle omfattas av försäkringen.

text: Bolaget bestred bifall till yrkandet med hänvisning till att bilen varit i rörelse varför skadehändelsen skulle falla under begrepp trafikolycka som omfattas av en vagnskadeförsäkring men inte av en avställningsförsäkring. Enligt bolaget kunde bedömningen inte påverkas av att framförandet skett med handkraft.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: För att ersättning skall betalas ur försäkringen krävs enligt villkoren att skadan skall ha uppkommit genom uppsåtlig skadegörelse av tredje man, annan yttre olyckshändelse eller under transport på annat transportmedel. Frågan i ärendet gäller om skadan skall anses ha uppkommit genom en yttre olyckshändelse.

text: Syftet med en försäkring av detta slag är att skydda fordon för vagnskaderisker som kan bli aktuella när de är avställda och inte brukas. Mot bakgrund av detta syfte och i jämförelse med övriga ersättningsgrundande fall ligger det närmast till hands att tolka begreppet yttre olyckshändelse som händelser orsakade av andra omständigheter eller föremål än sådana som kan hänföras till bilen i fråga, t ex ett nedfallande träd eller tak, påkörning av en annan bil o dyl. I förevarande fall har skadan uppkommit när bilen har satts i rörelse och själv kolliderat med en stolpe. Enligt nämndens mening är en sådan händelse inte att betrakta som en yttre olyckshändelse i villkorens mening. Den omfattas därför inte av försäkringen.

text: Nämnden lämnde J:s yrkande utan bifall.


text: Fråga om ansvaret för en skada i en hyrbil som uppkommit när ett barn kräktes i bilen. Avgörande 1992-10-16; 92-2048

text: Under några dagar i januari 1992 hyrde P en bil av ett biluthyrningsbolag. Samma dag som bilen skulle lämnas tillbaka till bolaget kräktes hans son i framsätet på bilen. Sonen hade aldrig tidigare varit bilsjuk. Det visade sig senare att han var magsjuk. P rengjorde bilen så gott han kunde innan återlämnandet. Bolaget krävde senare 1 587 kr för rengöring av bilen och hänvisade till punkterna 5, 8 och 10 i hyresvillkoren.

text: P anförde i sin anmälan till nämnden att punkterna 5 och 10 är att uppfatta som ordningsföreskrifter som inte reglerar hyresmannens ansvar. Det gör däremot punkten 8. Där framgår det att hyresmannens ansvar bortfaller om han gör sannolikt att han inte varit vårdslös. Enligt hans mening hade han inte kunnat förhindra olyckan. Han hade därför inte förfarit vårdlöst. P yrkade således att bolaget skulle avstå från sitt krav.

text: Bolaget bestred yrkandet och anförde att bilen enligt punkt 10 skall återlämnas i samma skick som vid avhämtandet, bortsett från försämring på grund av normalt slitage. Enligt bolagets mening kunde det inte anses vara normalt slitage att kräkas i bilen, varför P skulle betala rengöringen av den.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: Enligt allmänna rättsprinciper får den som utformat och till-handahållit ett standardavtal svara för eventuella oklarheter i avtalet. I den föreliggande tvisten har biluthyraren alltså inte något tolkningsföreträde; eventuella oklarheter eller andra brister i avtalet ger tvärtom konsumenten en fördel när avtalets rätta innebörd skall bedömas.

text: Vid prövningen av det ifrågavarande avtalet finner nämnden emellertid att det inte råder någon oklarhet när det gäller hyresmannens ansvar för skador som uppkommer på fordonet under hyrestiden. Denna fråga regleras av punkten 8 i avtalet. Det står således klart att hyresmannen svarar för skador på fordonet som inte täcks av någon försäkring men att dennes ansvar bortfaller om han inte varit vårdslös. Det är alltså inte fråga om ett strikt ansvar för uppkomna skador utan om ett culpaansvar. Kostnader för skador till följd av tredje mans oaktsamhet eller orsakade av rena olyckshändelser får uthyraren själv försöka skydda sig mot. - Punkterna 5 och 10 har däremot inget med ansvarsfrågorna att göra; de är rena ordningsföreskrifter.

text: Skadorna i detta fall har uppstått när ett barn helt oförutsett har kräkts i bilen. Bolaget har inte bemött P:s påstående att han inte har varit oaktsam. På grund härav och då det ej heller eljest har framkommit något som ger anledning att se på det inträffade som annat än en ren olyckshändelse finner nämnden att P har gjort sannolikt att han inte varit vårdslös. Vid sådant förhållande har bolaget inte rätt att kräva att P skall ersätta bolaget för rengöringskostnaden. Bolaget bör därför genast frånfalla sitt krav mot P.

text: En ledamot var skiljaktig och ville lämna yrkandet utan bifall.


text: Biljettutställande flygbolag har ansetts ansvarigt för skada till följd av att för kort anslutningstid använts. Avgörande 1992-11-12; 92-2326

text: G beställde hos en resebyrå en flygresa för två personer till Los Angeles. Resan, som företogs i mars-april 1992, kostade 9 907 kr per person. Flygningen till New York skedde med flygbolaget T och därifrån flög resenärerna med flygbolaget A till Los Angeles. Tiden för planbyte i New York uppgick till 75 minuter. Resenärerna ifågasatte denna korta tid vid bokningen men enligt resebyrån var det den tid som flygbolagen krävde.

text: Vid resan till USA försenades avgången med ca en timme på grund av att en passagerare blev sjuk. På grund av denna försening och lång väntan vid JFK kom resenärerna till anslutningsplanet tre minuter före planets avgång. Trots detta var det inga problem att komma med.

text: Vid återresan blev planet från Phoenix till New York försenat ca 50 minuter. Resenärena anlände till New York kl 16 35 och flygbolaget Ts plan skulle starta kl 17 00. När de kom till incheckningsdisken kl 16 45 så nekades de att ckecka in. Resenärerna fick ingen hjälp utan de fick själva ordna återresa med flygbolaget L. Hemresan kostade $ 1 025 per person. G yrkade skadestånd med 12 400 kr samt $ 60 för telefon.

text: Resebyrån underströk i sitt svar till nämnden att flygbolaget A såväl vid bokningstillfället som vid ett senare tillfälle hade uppgivit att 75 minuter var en tillräcklig transfertid på JFK flygplatsen.

text: Flygbolaget A framhöll att kunden köpt två separata biljetter. Något avtal om att 75 minuters transfertid skulle vara tillräcklig vid byte av bolag finns inte. I normala fall skall en transfertid på 75 minuter vara tillräcklig. Det är upp till kunden och resebyrån att boka tider och anslutningar som är tillräckliga.

text: Flygbolaget T anförde att om passageraren inte infinner sig i tid så har flygbolaget ingen skyldighet att acceptera passageraren på flygningen. Vanligtvis är lämplig anslutningstid på JFK tre timmar.

text: Nämnden anförde: Samtliga parter i ärendet är överens om att orsaken till att resenärerna missat anslutningsflyget från New York till Stockholm är att anslutningstiden mellan de båda flygförbindelserna i New York har varit för kort.

text: Av resenärernas biljetter för flygresorna framgår att samtliga biljetter är utställda vid ett och samma tillfälle av ett och samma flygbolag, nämligen flygbolaget A. Vid sådant förhållande har det ålegat det flygbolaget, som ju är expert på flygresor och med flygbokningar sammanhängande problem, att på ett fackmässigt sätt undersöka om de kombinationer av flygresor som de utställda biljetterna avsåg innbar ett tillräckligt hänsynstagande till behovet av tid för de anslutningar som ingick.

text: I förhållande till resenärerna får därför flygbolaget A, som ställt ut biljetterna och vars

text: flygplansförsening lett till att resenärerna missat anslutningsflyget i New York, anses ansvarigt för den skada som tillfogats resenärerna genom att de inte kommit med anlutningsflyget till Stockholm.

text: Nämnden har genom sitt avgörande inte tagit ställning till frågan om hur ansvaret för skadan slutligt skall fördelas på närings- idkarsidan. Allmänt sett kan nämnden uttala att såväl resebyråer som flygbolag har ett gemensamt ansvar för att resenärerna får ett fackmässigt bedömande av om resan är möjlig att genomföra enligt planeringen och att kunden får riktiga råd beträffande bl.a. behovet av anslutningstider vid kombinationer av flygresor.

text: Vad slutligen gäller skadans storlek finner nämnden med hänsyn till utredningen i ärendet att den kan bestämmas till motvärdet av 2 110 US dollar. Nämnden rekommenderade flygbolaget A att genast utge detta belopp till G.


text: Trots att en rörelse hade överlåtits till ny ägare, har ett presentkort som utfärdats av den tidigare ägaren ansetts giltigt gentemot den nye ägaren, då denne inte kunnat visa att dylika förpliktelser inte ingick i överlåtelsen. Avgörande 1992-11-30; 92-2559

text: T fick i april 1991 ett presentkort för ansiktsbehandlingar hos ett företag i Stockholm. När hon försökte utnyttja kortet våren 1992, vägrades hon detta. Skälet var att den förre ägaren sålt salongen och den nya ägaren ansåg sig inte ha övertagit något ansvar för de presentkort den förre ägaren sålt. T yrkade att nämnden skulle fastställa hennes rätt att utnyttja kortet eller ge henne rätt att få tillbaka vad kortet kostat.

text: Företaget bestred yrkandet. Presentkortet var utfärdat av den förre ägaren innan företaget överläts. Denne hade också tagit emot betalningen. Den nya ägaren hade inte övertagit förre ägarens skyldigheter och ansåg sig därför inte ansvarig för presentkortets infriande.

text: Nämndens bedömning:

text: Presentkortet är utställt av företaget E med en angiven giltighetstid av ett år. Verksamheten vid företaget E har såvitt framgår drivits vidare under samma firma, i samma lokaler och med samma typ av tjänster efter överlåtelsen.

text: Nämnden anser att det i sådana överlåtelsesituationer som den aktuella bör föreligga en presumtion - i vart fall i förhållandet konsument-näringsidkare - för att den nye ägaren övertagit såväl tillgångar som förpliktelser i rörelsen. Endast om den nye innehavaren av rörelsen kan styrka att en förpliktelse inte omfattas av överlåtelsen bör han ha möjlighet att underlåta att infria förpliktelser mot en konsument.

text: Vid detta förhållande har den nuvarande innehavaren av företaget att ansvara för fullgörandet av vad som utfästs i presentkortet. T:s yrkande skall därför bifallas.


title: Fråga om jämkning av borgensåtagande.

text: Fråga om jämkning av borgensåtagande. Avgörande 1993-05-03; 92-2571

text: N yrkade i nämnden att ett borgensåtagande skulle avse 10.000 kr och inte hela lånebeloppet, som uppgick till ca 100.000 kr. Grunden var dels bristande information och kontroll från bankens sida och dels att N själv varit i den tron att åtagandet endast avsåg 10.000 kr.

text: Banken, som bestred yrkandet, hänvisade till skuldebrevet och gjorde gällande att det klart och tydligt visade att borgensansvaret gällde hela kreditbeloppet.

text: Nämndens bedömning:

text: Av utredningen framgår följande: N:s far, I, hade en s.k. blancokredit, dvs. en kredit utan säkerhet, hos banken på 91.195 kr. År 1990 begärde I att få låna ytterligare 10.000 kr. Trots att I enligt uppgift skött sitt lån utan anmärkning ville banken då ha säkerhet i form av borgen. I ringde sin son N, som var bosatt på annan ort, och berättade att han skulle få låna 10.000 kr om N gick i borgen för lånet. N gick med på detta. Han hade inte någon kontakt med banken, någon reell kreditprövning av honom gjordes ej, men han fick ett skuldebrev med post. Av detta framgick att kreditbeloppet var 101.195 kr, att nyupplånat belopp var 10.000 kr och att s.k. proprieborgen krävdes för hela skulden. N skrev under åtagandet - enligt egen uppgift i tron att han gick i borgen för 10.000 kr - och skickade tillbaka handlingen till banken. Endast 5.000 kr av det nyupplånade beloppet betalades, såvitt framkommit, ut till I. Ett drygt år senare avled I i cancer. Banken riktade därefter krav mot N till följd av borgensåtagandet på omkring 86.000 kr.

text: Det åligger självfallet den som går i borgen för någon annans skuld att sätta sig in i vad åtagandet innebär och omfattar. N har i viss mån brustit därvidlag, eftersom han uppenbarligen inte tillräckligt noga tog del av innehållet i skuldebrevet och inte heller på något sätt kontrollerade faderns uppgifter (jfr nämndens beslut den 13 december 1990 i ärende 90/R3115). Det bör dock noteras i sammanhanget dels att skuldebrevet saknade sådana upplysningar om borgensåtaganden som Bankinspektionen gjort uttalanden om redan 1989, dels att N inte bodde på samma ort som fadern.

text: Det vilar emellertid också ett stort ansvar på kreditinstituten när det gäller att informera om borgensåtaganden. Dessutom skall instituten enligt lag göra en prövning inte bara av låntagarens kreditvärdighet utan även av den säkerhet som borgensåtagandet skall utgöra. (Jfr nämndens beslut den 4 september 1991 i ärende 91/R134 och Högsta domstolens dom den 22 april 1993, DT 231).

text: Banken har i sitt svaromål till nämnden knappast anfört något som är av beskaffenhet att tillmätas betydelse i ärendet utöver att N har skrivit på åtagandet i lånehandlingen. Det står likväl klart att banken inte har haft någon direkt kontakt med N i låneärendet. Banken har inte gjort någon egentlig prövning av N:s betalningsförmåga, trots att åtagandet enligt banken avsåg ett belopp överstigande 100.000 kr. Inte heller har banken förklarat varför hela lånet vid nyupplåningen måste förändras från blancokredit till borgenslån. Bankens underlåtenhet i dessa hänseenden är enligt nämndens mening av så allvarligt slag att det vore oskäligt att tillämpa borgensåtagandet ojämkat.

text: Vid en bedömning av samtliga omständigheter som framkommit finner nämnden med tillämpning av

text: 36 § första

text: och

text: andra stycket

text: avtalslagen (1915:218)

text: att borgensåtagandet bör jämkas på det sättet att bankens krav på N sätts ned med tre fjärdedelar.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och menade att skäl för jämkning inte förelåg.


text: Fråga om ersättning för personskada som uppkommit när en dam halkat på en osandad trottoar. Försäkringsbolaget har ansetts ha bevisbördan för att tillräckliga åtgärder vidtagits för att förhindra olyckan. Avgörande 1993-04-23; 92-2652

text: R halkade på en trottoar den 20 december 1991. Det var blankis, glashalt och fastighetsägaren hade inte sandat. Hon krossade höger höft är fortfarande svårt handikappad efter olyckan. Hon yrkade ersättning ur fastighetsägarens ansvarsförsäkring för kostnader i anledning av skadan samt ersättning för sveda och värk.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet och uppgav bl a följande. Fatighetsägaren har en ansvarsförsäkring hos bolaget. R halkade utanför en av fastighetsägarens fastigheter. Halka hade uppstått under natten och nederbörd hade fallit dagen innan. Natten till den 20 december var det +0,3°C kl 04.00. Den låga temeraturen i förening med rådande markkyla förorsakade blankis under morgontimmarna. Fastighetsskötaren hade påbörjat sandning av trottoarerna i kvarteret kl 07.25, men hade inte hunnit till aktuell trottoar när R kom gående. Med hänsyn till att fastighetsägaren hade påbörjat halkbekämpande åtgärder tidigt på morgonen och att olyckan inträffade redan kl 08.15 när arbetet fortfarande pågick, ansåg bolaget att någon försumlighet inte kunde läggas fastighetsägaren till last. Det inträffade måste betraktas som en ren olyckshändelse.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: I praxis har kraven på fastighetsägare ställts högt när det gäller halkbekämpning. Något förenklat kan man säga att det åligger fastighetsägaren att exculpera sig när personskada uppstår, dvs. fastighetsägaren måste visa att han vidtagit tillräckliga åtgärder för att förhindra personskador när halka uppkommer på fastighetens gångbanor och trappor.

text: Av utredningen framgår att det uppstod blankis på olycksplatsen under natten eller morgontimmarna, att fastighetsskötaren påbörjade sandning i kvarteret först kl 7.25 men att han inte vidtagit någon åtgärd på aktuell plats kl 8.15.

text: På föreliggande utredning finner nämnden inte att försäkrings- bolaget har visat att fastighetsägaren / fastighetsskötaren har vidtagit tillräckliga åtgärder för att förhindra olyckan. Fastighetsägaren får därför genom vårdslöshet anses ha orsakat Rs skada. Skadan skall följaktligen regleras enligt villkoren i fastighetsägarens ansvarsförsäkring.


text: Ett kabel-TV-bolag har ansetts ansvarigt för att mottagningen av erbjudet programutbud är tillfredsställande även om grundorsaken till felet funnits hos fastighetens centralantennsystem. En abonnent bör därför har rätt att häva abonnemangsavtalet om bildkvaliteten har varit dålig. Avgörande 1993-04-22; 92-3111

text: C ingick ett avtal om abonnemang på TV-1000. Efter en tid fick hon en dekoder, som hon fick lösa ut mot postförskott. Hon skulle själv ansluta dekodern. Samma dag gjorde hon en felanmälan till bolaget eftersom det inte fungerade efter inkoppling av dekodern. En reparatör försökte avhjälpa felet. Reparatören ansåg att det var fel på centralanläggningen, och kunde, trots byte av dekoder vid ett par tillfällen, inte avhjälpa felet med den dåliga bildkvaliteten. Eftersom det aldrig har funnits en acceptabel bild ansåg hon att något abonnemang aldrig trätt i kraft.

text: C yrkade från början återbetalning av erlagda avgifter med sammanlagt 765 kr. Då bolaget till en del avskrivit sitt krav återstod endast ett yrkande om återbetalning av 250 kr.

text: Bolaget, som bestred yrkandet, uppgav i sitt svar till nämnden följande: C ingick ett abonnemang med bolaget avseende tillgång till de programkanaler från satellit som vidaresändes i hennes fastighets centralantennsystem. Bolaget är ej ansvarigt för att vidaresända programkanaler inte har hållit den kvalitet som kan krävas. Skälet till den sämre bildkvaliteten torde vara att centralantennsystemet ej klarar av den belastning som uppkommit genom vidaresändning av ytterligare programkanaler, utöver de vidaresända Kanal 1 och TV 2. Enligt ingånget anslutningsavtal mellan bolaget och fastighetsägaren, är fastighetsägaren ensam ansvarig för centralantennsystemet. Bolaget har på grund av att filter varit defekta avskrivit sitt krav på abonnemangsavgift. De 250 kr anmälaren erlagt till bolaget för utkvitterade filter är en engångsavgift för anslutning av programkanalen TV-1000, vilken till skillnad från en depositionsavgift ej återbetalas.

text: Nämndens bedömning:

text: Nämnden konstaterar att C har ingått ett avtal med bolaget om abonnemang på TV-1000. Bildkvaliteten har dock inte varit tillfredställande. Bolaget har inte ansett att det är ansvarigt för felet, utan menat att felet är att hänföra till fastighetens centralantennsystem för vilket fastighetsägaren svarar. Nämnden anser att det åligger bolaget att, vid anslutning av kabel-TV, förvissa sig om att centralantennsystemet fungerar så att mottagningen av det programutbud som erbjuds blir tillfredställande. Eftersom detta inte skett får bolaget anses ansvarigt för felet med den bristande bildkvaliteten. Felet måste anses vara av väsentlig betydelse för C. Hon är därför berättigad att häva avtalet och få tillbaka resterande del av vad hon har betalat, 250 kr.


text: Då abonnemangsavtal avseende kabel-TV inte har innehållit något förbehåll för oförutsedda kostnadsökningar, t.ex. skatter, har Kabel-TV-bolag inte ansetts ha rätt att kräva ersättning för mervärdesskatt på avtalad anslutningsavgift som inte innefattat sådan skatt. Avgörande 1993-01-22; 92-3173

text: I februari 1990 ingick T avtal med ett kabel-TV-bolag om anslutning till kabel-TV-nät. Anslutningsavgiften skulle uppgå till 3 900 kr. Anslutningen blev inte klar förrän i mars 1992 på grund av bolagets mycket långsamma arbete. Vid den tiden hade mervärdeskatt (moms) införts på byggarbeten. På den faktura som T därefter fick hade moms lagts på med 975 kr. Av ingånget avtal framgick inte att kabelbolaget hade rätt till prishöjning eller momsdebitering. T yrkade därför att bolaget skulle dra tillbaka sitt krav i den delen.

text: Kabelbolaget bestred yrkandet under åberopande av att nämnda moms var en helt oförutsedd kostnad vid avtalstillfället.

text: I sitt beslut anförde nämnden följande:

text: Skyldigheten för kabelbolaget att betala moms följer av offentligrättslig lagstiftning. I brist på uttryckliga reservationer i avtalet påverkar detta förhållande inte parternas avtalsrättsliga rättigheter och skyldigheter. Det anslutningsavtal som ingåtts mellan parterna i februari 1990 innehåller förbehåll för ändringar av abonnentavgifter för basutbud och enskilda programkanaler samt "Övriga abonnemang". I övrigt saknas förbehåll för oförutsedda kostnadsökningar. Vid sådant förhållande saknar bolaget enligt nämndens mening stöd för att ta ut ersättning av T för den uppkomna merkostnaden på grund av momsen. Kravet bör därför dras tillbaka.


text: En lambdasond i en bilmotor gick sönder. Fråga om tillverkarens ansvar enligt bilavgaslagen med hänsyn dels till att bristen inte hade upptäckts vid en myndighetskontroll, dels till att bilen inte genomgått föreskriven underhållsservice. Avgörande 1993-04-08; 92-3336

text: A lämnade in sin bil hos ett bolag för service. En tid efter servicen gick bilen sönder. Servicebolaget konstaterade att lambdasonden var sönderbränd vilket skulle åtgärdas enligt det s.k. tillverkaråtagandet för fel i bilens avgasreningssystem. Generalagenten ansåg dock att åtagandet inte skulle gälla eftersom 1 000-mils- och 4 000 milsservice inte hade utförts. A anförde att under den tid som 1 000-mils service skulle ha utförts ägdes bilen av en representant för generalagenten samt att lambdasonden inte kontrolleras vid service utan åtgärdas först när fel uppstår.

text: A yrkade att tillverkaråtagandet skulle gälla.

text: Generalagenten bestred yrkandet samt anförde som grund härför att bilen dels inte hade underkänts vid myndighetskontroll dels att föreskriven service inte hade utförts enligt tillverkarens anvisning. Avgasåtagandet gällde därför inte.

text: Nämndens bedömning:

text: Enligt

text: 6 § bilavgaslagen (1986:1386)

text: jfr med

text: och

text: 11 §§

text: bilavgasförordningen (1991:1481)

text: måste en biltillverkare för att få ett s.k. avgasgodkännande ta på sig att kostnadsfritt gentemot bilägaren under viss tid och körsträcka avhjälpa brister som uppstår i bilens utsläppsbegränsande anordningar som upptäcks vid myndighetskontroll.

text: En förutsättning för att reparationsskyldighet skall inträda är alltså att bristen upptäckts vid myndighetskontroll. Nämnden anser att detta krav skall tolkas så att myndighets anmärkning i princip alltid skall krävas. I vissa helt klara fall där det lätt kan konstateras att komponenten har upphört att fungera synes det leda för långt att alltid kräva att bilägaren skall behöva forsla (kanske bärga) bilen till myndighet för att få ett utlåtande att avgasutsläppen överskrider angivna gränsvärden. Detta är ett sådant fall. När lambdasonden byttes ut var det otvivelaktigt så att den hade upphört att fungera som den skulle. Det fanns därmed ingen möjlighet att avgasvärdena skulle kunna hålla sig under de tillåtna nivåerna.

text: En annan förutsättning för att avhjälpningsåtagandet skall gälla är enligt

text: 11 § bilavgasförordningen (1991:1481)

text: bl.a. att bilägaren har låtit bilen genomgå den underhållsservice som behövs (understruket här) för att vidmakthålla funktionerna hos de utsläppsbegränsande anordningarna.

text: Det framgår av utredningen att bilen inte blivit föremål för den service som tillverkaren har föreskrivit.

text: Nämnden anser emellertid att tillverkarens åtagande skall likställas med sådana utfästelser som

text: det talas om i

text: 21 § konsumentköplagen

text: . För att undgå skyldighet att åtgärda brister i avgasreningssystemet måste tillverkaren således göra sannolikt att bristen har uppstått på grund av något förhållande som är att hänföra till bilägaren. Endast det förhållandet om att föreskriven service inte har utförts kan inte räcka utan det torde krävas att det görs sannolikt att det finns ett orsakssamband mellan just den uteblivna serviceåtgärden och det fel som har uppstått.

text: I ärendet har inte gjorts sannolikt att felet uppstått på grund av något förhållande som är att hänföra till bilägaren. Det har heller inte upplysts i vilket avseende den av tillverkaren föreskrivna servicen skulle ha behövts för att upprätthålla funtionen hos avgasreningssystemet. Det är således inte på något sätt visat att felet har något orsakssamband med utebliven service eller att det beror på något annat förhållande på bilägarens sida. Lambdasonden är för övrigt normalt inte föremål för någon annan tillsyn än en ren funktionskontroll.

text: Mot bakgrund av det anförda bör tillverkaren rekommenderas att utge ersättning till A i enlighet med hans yrkande. A torde dessutom vara berättigad till ränta enligt grunderna för

text: 2 § 2 st räntelagen (1975:635)

text: dvs. med diskontot plus två procentenheter.

text: Två ledamöter var skiljaktiga och ansåg att A:s talan inte kunde bifallas, eftersom service inte utförts enligt anvisningarna.


title: Beställaransvaret vid försäkringsskada.

text: Beställaransvaret vid försäkringsskada. Avgörande 1993-04-23; 92-3490

text: M upptäckte i december 1991 en fuktskada på parkettgolvet i vardagsrummet. Försäkringsbolaget föreslog håltagning för att kunna fastställa skadeorsaken. M:s förslag på byggfirma avvisades av försäkringsbolaget. I stället föreslog försäkringsbolaget en annan byggfirma som M godkände. Byggfirman gjorde en håltagning och konstaterade att det fanns vatten på bottenplattan. Utan att konsultera M började byggfirman riva upp en stor del av parketten. Följande dag kom en företrädare för en rörfirma och uppgav att försäkringsbolaget gett firman i uppdrag att byta befintliga rör. Samtidigt vidtog byggnadsfirman ytterligare åtgärder utan att M konsulterades och utan att försäkringsbolaget hörde av sig. Det visade sig senare att de gamla rören inte var trasiga. Först då meddelade försäkringsbolaget att M skulle få står för samtliga kostnader förutom för rörbytet, eftersom skadan inte var ersättningsgill. M fick senare en faktura från byggfirman på 7 236 kr avseende rivning av parketten, avfuktning m.m.

text: M yrkade i nämnden att han endast skulle behöva svara för håltagningen och att försäkringsbolaget skulle återbetala vad han erlagt därutöver.

text: Försäkringsbolaget bestred yrkandet. Bolaget gjorde gällande att M var beställare av arbetena och att det var fråga om en tvist mellan M och byggfirman.

text: Även byggfirman bestred M:s yrkande om betalningsbefrielse.

text: Nämnden gjorde följande bedömning.

text: Det framgår att försäkringsbolaget avvisade M:s förslag på byggnadsfirma och att bolaget i stället föreslog L:s Byggrenoveringar. Vidare framgår att försäkringsbolaget lämnade uppdraget till L:s Byggrenoveringar och att detta företag under arbetets gång får anses ha agerat på sådant sätt att M har haft fog för sitt antagande att försäkringsbolaget varit ansvarigt för arbetena. På grund härav och med beaktande av den otydlighet som enligt nämnden mening vidlåder besiktningsprotokollet finner nämnden att försäkringsbolaget får anses vara beställare av arbetena. Den omständigheten att det på besiktningsprotokollet i finstil antyds att "Ftg" är beställare är inte tillräckligt för att ändra denna bedömning.

text: Enligt nämnden har det således ålegat försäkringsbolaget att svara för den faktura som L:s Byggrenoveringar ställt till M. Ev. dröjsmålsränta bör därför bolaget betala. M bör i enlighet med sitt åtagande endast vara betalningsskyldig för den begränsade håltagningskostnaden.

text: Nämnden anmärker att den har inte tagit ställning till frågan om L:s Byggrenoveringar har vidtagit åtgärder som legat vid sidan om försäkringsbolagets beställning eller som inte varit erforderliga.


text: Fråga om en s.k. givare utgjorde en sådan komponent i en bil som omfattades av tillverkaransvaret enligt bilavgaslagen. Avgörande 1993-04-08; 92-3507

text: S köpte en fabriksny bil med s.k. tillverkaråtagande för fel i bilens avgasreningssystem. Vid årlig besiktning fick bilen anmärkning på avgasutsläppet. Han fick lov att byta givare för styrning av bränsleflödet, "barometer" som styr lufttrycket samt motorolja. När han klagade hos generalagenten fick han veta att garantin inte skulle gälla. S yrkade att garantin skulle gälla.

text: Generalagenten bestred yrkandet med hänvisning till att fel på givaren hade orsakat de för höga avgasvärdena men att givaren inte ingår i avgasåtagandet.

text: Nämndens bedömning:

text: Det s.k. tillverkaråtagandet avseende fel i bilars avgasreningssystem får anses omfatta sådana komponenter vilka tillkommit och monterats i det primära syftet att begränsa föroreningar i avgaserna och hindra utsläpp av bränsleångor.

text: Den tvistade givaren har inte tillkommit eller monterats i ovan nämnda syfte och omfattas således inte av tillverkarens åtagande. S:s yrkande lämnas därför utan bifall.


text: Skada har uppstått vid vattentvätt av gammal brudklänning. Uttrycket "egen risk" har inte godtagits som reservation. Avgörande 1992-11-10; 92-3537

text: S lämnade brudklänningen till tvätt och överlät till tvätteriet att bedöma hur klänningen skulle tvättas. Tvätteriet sade att tvättningen skedde på egen risk men tvätteriet talade också om att de hade tidigare under samma vecka tvättat brudklänningar och det hade gått bra. Efter tvättningen hade klänningen krympt och sömmarna hade gått sönder. Vid reklamationen till tvätteriet avvisades klagomålet. Tvätteriet hävdade att klänningen hade tvättats på hennes egen risk. På inlämningskvittot stod inget antecknat om detta. Brudklänningen var inköpt år 1956 och S yrkade ersättning motsvarande återanskaffningspriset 5 000 kr.

text: Tvätteriet anförde i sitt svar till nämnden att muntlig reservation gjordes och på inlämningskvittot noterades "på egen risk". Tvätteriet och kunden var helt eniga om detta. Klänningen vattentvättades.

text: Nämndens bedömning:

text: Av de lämnade uppgifterna framgår det som ostridigt att klänningen har krympt i samband med tvättbehandlingen.

text: Uttrycket "på egen risk" som ibland används av tvätterier är - som alltför oprecist - inte att anse som en regelrätt reservation. Dessutom kan en reservation aldrig frita ett tvätteri från ansvar om en skada uppstår genom felaktig eller ovarsam behandling av tvättgodset.

text: Tvätteriet borde i stället ha upplyst S om att klänningen måste vattentvättas för att uppnå ett tillfredsställande tvättresultat och varnat S för de risker som är förbundna med en vattentvätt och reserverat sig som branschens leveransvillkor rekommenderar. Eftersom så inte har skett anser nämnden att tvätteriet bör ersätta S för den uppkomna skadan med ett belopp som motsvarar brudklänningens värde när den lämnades in för tvättning. Med beaktande av att klänningen, som var köpt år 1956, redan vid inlämningen hade lågt värde bör ersättningen skäligen bestämmas till 500 kr.


text: Då det på grund av lastbilsstrejk rått kaos på vägarna i Frankrike och då svenska Ambassaden därför avrått svenska resenärer från att bila i landet, har resenärer, som avbrutit en bilpaketresa till följd härav, ansetts ha rätt till återbetalning av priset för den outnyttjade delen av resan. Avgörande 1992-11-12; 92-3657.

text: S bokade en bilpaketresa till Frankrike. S skulle tillsammans med sitt ressällskap tillbringa en vecka i La Rochelle, där han hade hyrt en lägenhet. Resenärerna skulle vistas på resmålet under tiden den 1 - 6 juli 1992. Priset var 4 342 kr.

text: Under nerresan fick de i Holland veta att en vild lastbilsstrejk hade brutit ut i hela Frankrike och att alla större vägar var helt blockerade och att det inte fanns någon bensin vid bensinstationerna efter småvägarna. Myndigheterna i Holland och Belgien och svenska Ambassaden i Paris avrådde alla från att färdas med bil i Frankrike. När resenärerna den 3 juli kom till franska gränsen mellan Belgien och Frankrike stoppades de. Kontakt togs med resebyråns kontor i Västerås och Stockholm men resenärerna fick inte någon hjälp. De återvände hem.

text: S yrkade hävning, dvs återbetalning av erlagt belopp. Av de allmänna resevillkoren framgår att man har rätt till full återbetalning. Den aktuella situationen kan jämföras med en katastrofliknande händelse och svensk myndighet, Ambassaden i Paris, har bestämt avrått från bilåkande. La Rochelle ligger i sydvästra Frankrike. För att komma dit måste man köra genom större delen av landet och passera Lyon-området som var speciellt utsatt.

text: Resebyrån framhöll i sitt svar till nämnden att resebyrån förmedlar andra arrangörers resor, varför man får betala för en outnyttjad lägenhet. Föreningen Svenska Bilresearrangörer har rekommenderat att någon återbetalning inte skall ske. Arrangören rättar sig efter denna rekommendation och vill därför inte återbetala några pengar.

text: Nämnden anförde:

text: I punkt 9.2 i de allmänna resevillkoren sägs bl.a. att resenären har rätt att häva avtalet om det i närheten av det planerade resmålet eller utefter den planerade färdvägen inträffar katastrof, krigshandling, generalstrejk eller annan ingripande händelse som väsentligt påverkar resans genomförande på resmålet vid den tidpunkt då resan skall genomföras. För att avgöra om händelsen är av så allvarlig karaktär skall berörda myndigheter konsulteras.

text: Vid tidpunkten för resenärernas planerade inresa i Frankrike rådde enligt samstämmiga uppgifter fullständigt kaos på vägarna och bensintillgången var ytterst begränsad. Svenska Ambassaden i Paris avrådde svenska resenärer från att bila i Frankrike. Resenärernas uppgift om att de inte kunde nå fram till resmålet på grund av förhållandena på vägarna i Frankrike vinner således stöd av nämnda uppgifter. Resebyrån har visserligen hänvisat till den rekommendation som har utfärdats av Föreningen Svenska Bilresearrangörer den 6 juli 1992. Enligt denna avrådde inte UD resenärer från att besöka Frankrike vid den aktuella tidpunkten. Nämnden finner dock att det är en stor skillnad mellan att å ena sidan besöka Frankrike och å andra sidan färdas genom landet per bil under de rådande förhållandena. Nämnden finner således att förutsättningarna för hävning enligt punkt 9.2 i resevillkoren är uppfyllda. Resepriset bör således återbetalas med avdrag för

text: värdet av de prestationer som resenären har erhållit och som inte kan anses förfelade genom händelserna i Frankrike, nämligen färjebiljetterna för sammanlagt 730 kr. Nämnden har genom sitt avgörande inte tagit ställning till vem som på näringsidkarsidan slutligen bör bära förlusten.


text: Fråga om en konsument kunde rikta anspråk mot de bolag som på uppdrag av ett försäkringsbolag åtgärdat en försäkringsskada i konsumentens fastighet. Avgörande 1993-04-30; 92-3785

text: I oktober 1988 anmälde L en vattenskada i tvättstugan till försäkringsbolaget F. F kontaktade byggbolaget B, som i sin tur anlitade golvfirman G för inläggning av ny matta. I mars 1989 klagade L hos G på mattsläpp och uppkomna bubblor. I februari 1992 kom G och skar upp mattan. Efter en månads torktid av golvet upplyste G att det inte gick att lägga in ny matta på grund av fukt. L kontaktade då både försäkringsbolaget och byggbolaget och begärde att golvet skulle iordningställas utan kostnad.

text: Golfirman G ansåg att L borde rikta sina krav mot B, eftersom man endast varit underentreprenör åt B.

text: Byggbolaget B menade att de inte hade något avtal med L utan reparationen hade utförts på uppdrag av F.

text: Försäkringsbolaget F menade att de inte var betalningsansvariga för de nya skadorna, då dessa berodde på markfukt och sådana skador inte täcks av försäkringen.

text: Nämndens bedömning

text: Vad gäller partsförhållandena i ärendet antecknar nämnden följande. Mellan L såsom försäkringstagare och F som försäkringsgivare har träffats ett försäkringsavtal. Enligt detta avtal har L en s.k. villaförsäkring hos F. F är på grund härav motpart till L i ärendet. Däremot kan uppstå tvekan huruvida B och G skall betraktas som L motparter; dessa två bolag har inte direkt anlitats av L. Det ifrågavarande arbetet har utförts av B på uppdrag av F; F har i sin tur anlitat G som underentreprenör. I svensk rätt finns emellertid vissa möjligheter för en part att föra talan mot en medkontrahents medkontrahent. Exempel härpå ger fallet NJA 1983 notis A s. 1. Det gällde här en person A som drabbats av en vattenskada och som vände sig till sitt försäkringsbolag B, vilket träffade avtal med C om reparation av skadan. Högsta domstolen fann på anförda skäl att A fick anses berättigad att självständigt föra talan mot C om skadestånd på grund av det utförda arbetet. (Jfr Hellner, Speciell avtalsrätt II Kontrakts-rätt, 1984, s. 275 f samt Ramberg, Allmän avtalsrätt, 3 uppl. 1991, s. 174 ff och 249 ff.)

text: Vid angivna förhållanden finner nämnden skäl att anse B och G som L's motparter i ärendet.

text: Vad gäller härefter gäller L's yrkande i ärendet gör nämnden följande bedömning. Nämnden anser att det på föreliggande utredning inte går att dra några säkra slutsatser om huruvida bubblorna i mattan uppkommit på grund av fel i mattläggningen eller på grund av tillskjutande fukt. Vid sådant förhållande kan det inte anses utrett att det ifrågavarande arbetet utförts på ett icke fackmässigt sätt. L's yrkande bör därför ogillas.

text: Vid denna bedömning saknar nämnden skäl att ta ställning till huruvida reklamation skett i rätt tid eller ej.


text: I två ärenden (I och II) har det slagits fast att det åligger en bank som vill höja en s k rörlig ränta att visa att förutsättningarna för detta enligt villkoren i kreditavtalet är uppfyllda. Då en bank inte ansetts ha gjort detta, har banken följaktligen inte ansetts ha rätt att ändra räntan. Avgörande 1993-05-03; 92-4073 och 92-4204

text: I

text: H och O yrkade att en bank där de hade ett lån skulle återgå till de räntesatser som den tillämpade före den 15 juli 1992 på deras lån och att den ränteändring som skedde den 15 juli 1992 skulle lämnas utan avseende. Grunden var att räntehöjningen var oskälig.

text: Banken bestred yrkandet.

text: Nämndens bedömning:

text: H och O har ett lån i banken på 401.000 kr med rörlig ränta. Förfallodagar enligt skuldebrevet är "var 3:e månad den sista från och med 91-03-31". I skuldebrevets allmänna villkor anges bl.a. följande:

text: 1. RÄNTA Ränta skall beräknas efter den räntesats och enligt de grunder, som banken vid varje tid tillämpar för kredit av detta slag. Den räntesats, som gäller då krediten lämnas, är angiven i skuldebrevet. Ändring av räntesatsen får ske med omedelbar verkan i samband ed ändring av Riksbankens diskonto eller då det motiveras av annan kreditpolitisk åtgärd eller av ändring i det allmänna ränteläget. Ändring av räntesatsen av annan anledning får ske endast med verkan från och med dagen efter förfallodagen för ränta. Banken skall underrätta kredittagaren om sådan ändring i skälig tid före ändringen.

text: För att banken skall ha rätt att höja den i skuldebrevet angivna räntesatsen måste enligt nämndens mening banken visa - inte bara påstå - att förutsättningarna enligt ränteändringsklausulen är uppfyllda. I vart fall åligger det banken, om tvist uppstår, att bevisa att förutsättningar för räntehöjning föreligger. Förmår banken inte göra detta, har den inte rätt att höja räntan.

text: I ett meddelande den 29 juni 1992 till H och O uppgav banken att räntan på deras kredit understeg marknadsräntan på motsvarande krediter och att räntan på krediten därför skulle höjas från och med den 15 juli 1992. H och O har i anmälan till nämnden ifrågasatt höjningen under påstående att den inte kan anses skälig.

text: I sitt yttrande till nämnden har banken i princip endast anfört att räntesättningen är fri, att ränteändringen har skett med beaktande av skuldebrevsvillkoren och i den ordning som överenskommits med tillsynsmyndigheterna samt att räntejusteringen enligt banken således är helt korrekt gjord. Banken har inte lagt fram någon utredning som visar vilken ränta som allmänt tillämpades av banken för krediter av motsvarande slag vid den aktuella tidpunkten, dvs. var marknadsräntan

text: låg vid tillfället. Inte heller har banken angivit vad som åberopas till stöd för att räntan skulle kunna höjas den 15 juli 1992.

text: Villkoren för en räntehöjning av det slag som banken velat göra anges i första och tredje styckena i ovan citerade ränteändringsklausul.

text: Det står enligt nämndens mening klart att det inte förelegat förutsättningar för att höja räntan från och med den 15 juli, eftersom dels ändring av räntesatsen endast får ske med verkan från dagen efter förfallodagen, dels låntagarna i detta fall inte kan anses ha aviserats om höjningen i skälig tid. Vidare anser nämnden att banken inte heller förmått visa att förutsättningarna i övrigt för en höjning av räntan varit för handen.

text: Vid denna bedömning saknar nämnden anledning att pröva om det med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: skulle finnas skäl att jämka ränteändringsklausulen i detta fall eller lämna den utan avseende.

text: Nämnden finner alltså att banken inte ägde att höja räntan på H:s och O:s lån vid den aktuella tidpunkten. Banken bör följaktligen återgå till de räntesatser som gällde före höjningen och med ränta återbetala vad som uppburits däröver.

text: Två ledamöter instämde i att ränteändring inte kunnat ske den 15 juli 1992 men var i övrigt av skiljaktig mening.

text: II

text: S yrkade att banken skulle återgå till den räntesats som banken tillämpade före räntehöjningen i maj - juni 1992 på hans byggnadskreditiv och att räntehöjningen skulle lämnas utan avseende. S yrkade också att banken skulle återbetala det belopp som räntehöjningen motsvarade. Grunden var att räntehöjningen var oskälig.

text: Banken bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: I skuldebrevet anges bl a att "kontraktsränta och dispositions-ränta utgår och beräknas efter de räntesatser och enligt de grunder, som banken för var tid tillämpar för kredit av detta slag." Det anges däremot inte något om när en ränteändring får verkan mot kredittagaren.

text: För att banken skall ha rätt att höja de i skuldebrevet angivna räntesatserna måste enligt nämndens mening banken visa - inte bara påstå - att förutsättningarna enligt ränteändringsklausulen föreligger. I vart fall åligger det banken, om tvist uppstår, att bevisa att dessa förutsättningar är uppfyllda. Förmår banken inte göra detta, har den inte rätt att höja räntan.

text: Sedan banken höjt räntesatsen på S:s byggnadskreditiv, med hänvisning till gällande marknadsränta har denne i anmälan till nämnden ifrågasatt om förutsättningarna för räntehöjning förelegat. Som svar härpå har banken i sitt yttrande till nämnden blott anfört att räntesättningen är fri och påstått att ändringen gjorts med beaktande av villkoren och i den ordning som överenskommits med tillsynsmyndigheterna. Det framgår inte om det är kontraktsräntan eller dispositionsräntan som har ändrats. Ej heller har banken lagt fram någon utredning som visar vilka räntesatser som allmänt tillämpades för krediter av detta slag vid tiden för höjningen och hur dessa beräknades.

text: På grund av det anförda finner nämnden att banken inte förmått visa att förutsättningarna för en höjning av räntan på S:s byggnadskreditiv varit för handen. Banken har alltså inte haft rätt att höja räntan vid den aktuella tidpunkten.

text: Banken bör följaktligen återgå till de räntesatser som gällde före höjningen och med ränta återbetala vad som uppburits därutöver.

text: Nämnden vill i sammanhanget anmärka att nämnden vid denna bedömning saknat anledning att pröva huruvida ränteändringsklausulen kunnat angripas med stöd av

text: 36 § avtalslagen

text: Två ledamöter var skiljaktiga.


text: I två ärenden (I och II) har det slagits fast att det åligger en bank som vill höja en s k rörlig ränta att visa att förutsättningarna för detta enligt villkoren i kreditavtalet är uppfyllda. Då en bank inte ansetts ha gjort detta, har banken följaktligen inte ansetts ha rätt att ändra räntan. Avgörande 1993-05-03; 92-4073 och 92-4204

text: I

text: H och O yrkade att en bank där de hade ett lån skulle återgå till de räntesatser som den tillämpade före den 15 juli 1992 på deras lån och att den ränteändring som skedde den 15 juli 1992 skulle lämnas utan avseende. Grunden var att räntehöjningen var oskälig.

text: Banken bestred yrkandet.

text: Nämndens bedömning:

text: H och O har ett lån i banken på 401.000 kr med rörlig ränta. Förfallodagar enligt skuldebrevet är "var 3:e månad den sista från och med 91-03-31". I skuldebrevets allmänna villkor anges bl.a. följande:

text: 1. RÄNTA Ränta skall beräknas efter den räntesats och enligt de grunder, som banken vid varje tid tillämpar för kredit av detta slag. Den räntesats, som gäller då krediten lämnas, är angiven i skuldebrevet. Ändring av räntesatsen får ske med omedelbar verkan i samband med ändring av Riksbankens diskonto eller då det motiveras av annan kreditpolitisk åtgärd eller av ändring i det allmänna ränteläget. Ändring av räntesatsen av annan anledning får ske endast med verkan från och med dagen efter förfallodagen för ränta. Banken skall underrätta kredittagaren om sådan ändring i skälig tid före ändringen.

text: För att banken skall ha rätt att höja den i skuldebrevet angivna räntesatsen måste enligt nämndens mening banken visa - inte bara påstå - att förutsättningarna enligt ränteändringsklausulen är uppfyllda. I vart fall åligger det banken, om tvist uppstår, att bevisa att förutsättningar för räntehöjning föreligger. Förmår banken inte göra detta, har den inte rätt att höja räntan.

text: 36 § avtalslagen

text: II

text: Banken bestred yrkandet.

text: Nämnden gjorde följande bedömning:

text: 36 § avtalslagen

text: Två ledamöter var skiljaktiga.


text: I avsaknad av varudeklaration har uppgifter från en köpare av en begagnad bil, om att ett fel förelegat redan vid köpet, förutsatts vara riktiga och säljaren har därför ansetts betalningsskyldig för uppkommen reparationskostnad. Avgörande 1993-02-22; 92-4226

text: K köpte i april 1992 en begagnad bil av L för 28 500 kr. Bilen var inte varudeklarerad vid köpet. Samma dag som K köpte bilen upptäckte hon att det var ett missljud i växellådan. Hon klagade till L som uppgav att det var urtrampningslagret som lät och att detta inte var något farligt. Missljudet ökade dock. Tre månader efter köpet kontaktade hon generalagenten för bilmärket som uppgav att växellådslagrena var slut. Hon vände sig åter till L som fortfarande hävdade att det emellertid bara förelåg ett ofarligt fel på urtrampningslagret.

text: K lät reparera felet och yrkade i nämnden att L skulle stå för kostnaden då felet förelegat vid leveransen.

text: L bestred kravet.

text: Nämndens bedömning:

text: K har uppgett att ett missljud fanns i bilen redan vid köpet. I avsaknad av varudeklaration som visar motsatsen, förutsätter nämnden att K:s uppgifter är riktiga. Bolaget får därför anses ansvarigt för felet. K:s yrkande om ersättning med 2 600 kr får, trots att full verifikation saknas, anses vara skäligt. Hennes yrkande bifalles därför.