nyckelord: Förhör Förundersökning

title: Polisen har hållit ett förhör i en utredning om ett allvarligt brott utan att ett förhörsvittne närvarade

sammanfattning: I en förundersökning om mord hölls förhör med ett vittne. Förhöret var planerat och hölls en tid efter det misstänkta brottet. Vid förhöret närvarade förhörsledaren och den hörda personen men inte något förhörsvittne. I anmälan till JO klagade den hörda personen på att förhörsprotokollet innehöll uppgifter som han inte hade lämnat och att förhörsledaren inte läste upp vad som antecknats vid förhöret. Något stöd för det har JO dock inte kunnat se i utredningen. När det gäller frågan om förhörsvittne konstaterar JO att ett sådant vittne om möjligt ska närvara vid förhör under en förundersökning. Vittnet ska utses av undersökningsledaren. Förhörsvittnets närvaro syftar till att säkerställa att förhöret inte genomförs på ett oacceptabelt sätt. Vidare kan ett förhörsvittne vid behov också i efterhand styrka vad som har förekommit vid förhöret. Om det inte finns något förhörsvittne tillgängligt får förhöret ändå hållas, om det skulle medföra väsentlig olägenhet att skjuta upp det. I detta fall anser JO att det inte fanns förutsättningar att hålla förhöret utan ett förhörsvittne närvarande. Polismyndigheten kritiseras för att det ändå gjordes.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 februari 2022 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten. AA uppgav att en förhörsledare vid ett förhör med honom hade antecknat uppgifter i förhörsprotokollet som han inte lämnat. Av anmälan framgick i huvudsak följande.

text: Den 14 juni 2021 höll en förhörsledare vittnesförhör med AA med anledning av ett mord som hade inträffat i närheten av AA:s arbetsplats. AA berättade det han mindes från händelsen och förhörsledaren förklarade sedan att förhöret var avslutat. Efter förhöret satt de kvar och pratade en stund. Förhörsledaren berättade då om de konflikter som pågick i området och lämnade även vissa uppgifter om den avlidne. AA sa att han inte kände till något om detta. När AA senare läste förhörsprotokollet kunde han dock konstatera att förhörsledaren hade antecknat att det var AA som lämnat dessa uppgifter. Förhörsledaren

text: borde ha läst upp vad som antecknats under förhöret, så att AA hade fått möjlighet att komma med invändningar.

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över anmälan.

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 29 april 2022 efter att berörda befattningshavare hade beretts tillfälle att lämna upplysningar.

text: Av yttrandet och handlingarna framgår bl.a. följande.

text: Den aktuella förundersökningen gällde ett misstänkt mord den 31 maj 2021. Inom ramen för förundersökningen höll polisen den 14 juni 2021 ett antal vittnesförhör. En av de personer som hördes var AA. Förhöret antecknades i ett förhörsprotokoll. Av detta framgår bl.a. att förhöret påbörjades kl. 10.42 den aktuella dagen och att det hölls på AA:s arbetsplats. Ansvarig förhörsledare var polisassistenten CC. I förhörsutskriften är antecknat uppgifter om vad AA ska ha sett och hört vid tidpunkten för den aktuella händelsen samt vilka åtgärder som AA vidtog i samband med det. Det anges även att AA lämnade information om den avlidne, bl.a. att denne enligt rykten varit i konflikt med personer i området och brukade bära skyddsväst. I slutet av förhörsutskriften anges att förhöret är ”uppläst och godkänt”. Det framgår inte vilket klockslag som förhöret avslutades.

text: CC har berättat bl.a. följande. Han och en kollega hade fått i uppgift att hålla ett antal förhör på den aktuella arbetsplatsen. Syftet med förhören var att undersöka vilka som hade varit där vid brottstillfället och om de hade uppgifter som var relevanta för utredningen. Det var många vittnen som skulle höras och utifrån de resurser som fanns att tillgå fick han och kollegan dela upp sig och hålla förhör var för sig. Vid förhöret med AA närvarade därmed endast AA och han själv. AA informerades om att han skulle höras som vittne om sina iakttagelser vid brottet. På grund av den tid som har förflutit sedan förhöret minns CC inte alla detaljer kring det. Efter att ha läst igenom förhörsprotokollet kan han konstatera att AA fick berätta fritt om händelsen och att utsagan antecknades direkt. Det som finns antecknat är alltså uppgifter som AA lämnade. Innan förhöret avslutades frågade han AA om han hade uppfattat denne rätt och om det som antecknats var korrekt. AA godkände då de uppgifter som lämnats. Det är mycket möjligt att de fortsatte att samtala efter att förhöret hade avslutats. De uppgifter som då kan ha kommit fram antecknades inte.

text: Polisinspektören och gruppchefen DD berättade bl.a. följande. Han var inte närvarande vid förhöret med AA, men däremot befann han sig på AA:s arbetsplats vid tillfället för att höra andra vittnen. I den aktuella utredningen hölls ett stort antal förhör. Fokus var att under en begränsad tid samla in så många uppgifter som möjligt. Rutinen är att samtliga förhör ska återges till den hörde på något sätt. Det finns undantag, såsom när förhöret spelas in, men det görs sällan när förhöret hålls tidigt i en utredning. De metodstöd som används

text: vid förhör är de som finns tillgängliga via Polismyndighetens intranät. Av arbetsmiljöskäl är det alltid två poliser som åker ut för att hålla förhör. Det är sedan upp till förhörsledaren att i det enskilda fallet bedöma om förhöret behöver hållas med båda närvarande eller om man ur effektivitetshänseende kan dela upp sig.

text: Polismyndigheten har i remissvaret upplyst JO om att det inom myndigheten för närvarande bedrivs ett arbete med att ta fram en ny nationell handbok om förhör. Syftet med handboken är att ge vägledning till förhörsledare när det gäller förhörsmetodik samt att införa en nationell styrning när det gäller bl.a. dokumentation och granskning av förhör. Vidare har Polismyndigheten uppgett att det sedan tidigare finns s.k. åtgärdskort att tillgå via myndighetens intranät, som ska bidra till att säkerställa att samtliga uppgifter antecknas vid ett vittnesförhör.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Dokumentation av förhöret och förhörspersonens granskning av förhörsuppgifterna

text: Genom den redovisade dokumentationen är det klarlagt att det i aktuellt ärende har hållits ett förhör med AA den 14 juni 2021 vid dennes arbetsplats, att CC har varit ansvarig förhörsledare och att AA:s identitet har styrkts genom ett identitetskort. Av utredningen framgår vidare att något förhörsvittne inte har varit närvarande vid förhöret. Som framgår av bestämmelserna i FUK [förundersökningskungörelsen, JO:s anm.] […] får ett förhör hållas även utan förhörsvittne närvarande om det skulle medföra väsentlig olägenhet att skjuta upp det. Polismyndighetens uppfattning är att undantagsregeln ofta är tillämpbar i exempelvis ett inledningsskede av en förundersökning när ett flertal förhör måste hållas i nära anslutning till att en händelse har inträffat och det är av vikt att snabbt kunna få in uppgifter från vittnen om ett signalement på en gärningsman el. dyl. […] [D]et nu aktuella förhöret [var] planerat och hölls ca två veckor efter händelsen. Enligt Polismyndighetens metodstöd för grova våldsbrott bör förhör i utredningar om grova våldsbrott ske i tvåmannapatruller. Polismyndigheten bedömer mot bakgrund av detta att ett förhörsvittne borde ha närvarat vid förhöret, åtminstone i form av en annan polisman eller anställd vid Polismyndigheten. Vidare har förhöret enligt anteckningen påbörjats kl. 10.42, men det har inte angetts någon tidpunkt när förhöret avslutades. Dokumentationen av förhöret är således bristfällig i detta avseende. Vad gäller AA:s lämnade uppgifter i förhöret, dvs. att målsäganden brukade bära skyddsväst när denne vistades ute och att målsäganden har varit i konflikt med andra i närområdet, är dessa nedtecknade i förhöret på ett sådant sätt att det framstår som att det är AA som har lämnat dessa uppgifter. I förhörsutskriften har det vidare antecknats att förhöret har lästs upp och godkänts av AA, vilket är ett brukligt sätt att uttrycka att förhörspersonen har granskat uppgifterna som har lämnats samt att denne inte har haft något att invända mot hur förhöret har nedtecknats. Polismyndigheten konstaterar att det har lämnats olika uppgifter från AA och från polisassistenten CC om vilka uppgifter som AA har lämnat vid förhöret respektive om AA i anslutning till förhöret har fått möjlighet att granska förhörsutsagan. Av utskriften av förhöret kan det inte dras någon annan slutsats än att AA har getts möjlighet att granska utsagan, eftersom det framgår att

text: förhöret är ”uppläst och godkänt”. Vid förhöret har det inte varit någon ytterligare person närvarande och förhöret har inte spelats in. Mot denna bakgrund kan Polismyndigheten inte närmare uttala sig om vad som har förevarit vid förhöret.

text: Sammantagen bedömning

text: Polismyndigheten bedömer sammantaget att det som har framkommit av den redovisade dokumentationen i ärendet eller utredningen i övrigt inte ger stöd för att det vid förhöret med AA har förekommit brister på det sätt som AA har angett. Polismyndigheten konstaterar dock att ett förhörsvittne borde ha varit närvarande vid förhöret och att det finns en brist i dokumentationen av förhöret avseende när förhöret avslutades.

text: Rättslig reglering

text: Förhör under förundersökningen Under förundersökningen får förhör hållas med var och en som antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: Vid förhör under förundersökningen ska om möjligt ett trovärdigt vittne utsett av undersökningsledaren närvara (se

text: 23 kap. 10 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Undersökningsledaren har ansetts kunna delegera till en förhörsledare som är polis att bestämma om vem som ska närvara vid förhöret.

text: Ett förhörsvittne fyller i huvudsak två funktioner: dels utgör vittnet en garanti för att förhöret inte genomförs på ett otillbörligt sätt, dels kan vittnet vid behov styrka vad som har förekommit vid förhöret. (Se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 3 juni 2022, JUNO, kommentaren till

text: 23 kap. 10 §

text: , och Ingelström m.fl., Förundersökningskungörelsen, 12 maj 2020, JUNO, kommentaren till

text: 7 §

text: Som förhörsvittne bör i första hand ett s.k. medborgarvittne anlitas. Om ett sådant inte finns tillgängligt bör den som är anställd vid Polismyndigheten, Säkerhetspolisen, Åklagarmyndigheten eller Ekobrottsmyndigheten anlitas som förhörsvittne, om det i övrigt är lämpligt. Även en person som på begäran av den som ska förhöras tillåts närvara vid förhöret får uppmanas att vara förhörsvittne, om personen är lämplig för uppdraget. Om det inte finns något förhörsvittne tillgängligt får förhöret ändå hållas, om det skulle medföra väsentlig olägenhet att skjuta upp det. (Se 7 § första och fjärde–sjätte stycket förundersökningskungörelsen.)

text: I praktiken är det vanligast att till förhörsvittne utse en tjänsteman inom polisväsendet eller den person som föreslås av den som ska höras (se Ingelström m.fl., a.a., kommentaren till 7 §).

text: Enligt Polismyndighetens egna riktlinjer är utgångspunkten vid förhör i förundersökningar om grova våldsbrott att förhör ska hållas av särskilt utsedda förhörsledare som lämpligen bör arbeta ihop i tvåmannapatruller (se Polisens metodstöd för utredning av grova våldsbrott, version 4, september 2017, s. 68 f.).

text: Dokumentation Vid förundersökningen ska det föras ett protokoll över det som har förekommit som är av betydelse för utredningen (se

text: 23 kap. 21 § första stycket rättegångsbalken

text: ). I förundersökningsprotokollet ska antecknas bl.a. tid och plats för åtgärder under förundersökningen, berättelser av hörda personer samt namn på förhörsvittne och övriga närvarande (se 20 § andra stycket förundersökningskungörelsen).

text: Protokollet ska avfattas så att det ger en trogen bild av vad som har förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. En utsaga ska, i den del den bör tas in i protokollet, återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det talade ordet. (Se 22 § första och andra stycket förundersökningskungörelsen.) När en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats ska utsagan läsas upp eller den som hörts ges tillfälle att på något annat sätt granska uppteckningen. Den hörde ska också tillfrågas om han eller hon har något att invända mot innehållet. Uppteckningen och granskningen ska göras innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, så snart som möjligt därefter. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. (Se

text: 23 kap. 21 § andra stycket rättegångsbalken

text: Bedömning

text: AA och CC har lämnat olika uppgifter om huruvida AA lämnade samtliga de uppgifter som finns antecknade i förhörsprotokollet och om han fick möjlighet att granska vad som antecknats. Ord står mot ord i den här delen och jag bedömer inte att ytterligare utredning kommer att leda till ökad klarhet. Jag har därför inte underlag för att göra några uttalanden om det som AA fört fram i anmälan om att det i protokollet finns uppgifter som han inte lämnat och att förhörsledaren inte läste upp vad som antecknats vid förhöret.

text: Jag kan dock konstatera att något förhörsvittne inte närvarade vid förhöret, och att ett sådant vittne i efterhand hade kunnat bidra till klarhet om vad som förekom vid förhöret. Förundersökningen gällde ett allvarligt våldsbrott. Det aktuella förhöret var planerat och hölls en tid efter det misstänkta brottet. Mot den bakgrunden fanns det enligt min mening inte förutsättningar att hålla förhöret utan ett förhörsvittne närvarande. Det är ett ansvar för Polismyndigheten att se till att det finns resurser tillgängliga för att tillgodose kravet på att ett förhörsvittne ska närvara.

text: Vidare är det en brist att det inte framgår av förhörsprotokollet när förhöret avslutades.

text: Polismyndigheten kritiseras för att förhöret hölls utan ett förhörsvittne närvarande och för dokumentationsbristen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Bemötande Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Kriminalvården, anstalten Halmstad, angående personalens användande av tjänstebrickor och skyldighet att uppge sina namn

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kriminalvården, anstalten Halmstad. Han beskrev sammanfattningsvis att personalen i anstalten inte har sitt fullständiga namn på tjänstebrickorna när de väl använder sådana, och att de med hänvisning till nya regler vägrar att uppge sina namn på förfrågan från intagna.

type: stycke

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över AA:s klagomål. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom regionchefen i region Väst, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Region Väst har inhämtat uppgifter från kriminalvårdsinspektör BB på anstalten Halmstad. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. Vissa i personalen på anstalten har, i enlighet med de nya riktlinjerna för tjänstekläder, beställt namnbrickor med enbart deras förnamn. Anstaltens ledning har i samband med att de nya riktlinjerna infördes informerat personalen både i veckobrev och på morgonmöten om skyldigheten att lämna ut sitt namn vid förfrågan från intagna. Det råder inte några oklarheter bland personalen om att de är skyldiga att lämna ut sitt fullständiga namn vid förfrågan. Ingen i personalen känner till den situationen som beskrivs i anmälan.

text: Reglering

text: I Kriminalvårdens riktlinjer för tjänstekläder (

text: ) avsnitt 8.1. anges följande om tjänstbrickor. Medarbetare vid anstalter, häkten, frivårdskontor och inom NTE ska bära tjänstebricka med namn och befattning (s.k. namnbricka) under tjänstgöring. Medarbetaren kan välja om tilltals- och efternamn, endast tilltalsnamn, initial tilltalsnamn samt efternamn eller endast efternamn ska framgå av brickan. Befattning ska alltid framgå.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen har inte något annat framkommit än att personalen följt de riktlinjer för tjänstebrickor som gäller i myndigheten. Enligt anstalten är personalen också väl förtrogen med skyldigheten att uppge sitt fullständiga namn vid förfrågan från intagna.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har i sitt yttrande redogjort för relevant avsnitt i myndighetens riktlinjer för tjänstekläder (

text: ). Följande kan tilläggas.

text: Enligt

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet.

text: Av

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: framgår att en myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har tillbakavisat AA:s uppgifter om att personalen inte lämnar ut sina namn eller bär tjänstebrickor. Det som har kommit fram ger därför inte anledning till någon kritik från min sida. Jag vill dock lägga till följande.

text: I september 2024 antog Kriminalvården nya riktlinjer för tjänstekläder. Liksom i de gamla riktlinjerna anges att kriminalvårdspersonal ska bära en väl synlig tjänstebricka under tjänstgöring. En skillnad jämfört med tidigare, då det skulle framgå både för- och efternamn (förnamn fick anges med initial), är att medarbetaren enligt de nya riktlinjerna får välja att ha endast sitt tilltalsnamn på brickan.

text: Som JO tidigare framhållit har intagna ett berättigat intresse av att få veta namnet på den personal som han eller hon har att göra med, eftersom detta kan ha betydelse för den enskildes möjligheter att tillvarata sina intressen (se JO:s beslut den 19 mars 2013, dnr

text: ). Det är således en självklarhet att kriminalvårdspersonal på förfrågan från intagna ska uppge sina fullständiga namn. När personalen numera inte är skyldiga att ha sitt efternamn på tjänstebrickan, vilket jag i sig inte har något att invända mot, framstår det som än mer angeläget att de är införstådda med denna skyldighet. Jag välkomnar att Kriminalvården i sitt remissvar klargör att de nya riktlinjerna inte är avsedda att innebära någon förändring i det här avseendet, och ser positivt på att anstalten Halmstad har informerat personalen om vad som gäller.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Dokumentation
Rättelse
Tillsyn

title: Anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Haninge kommun angående handläggningen av ett djurskyddsärende m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan mot Miljö- och byggnadsnämnden i Haninge kommun begärde AA att JO skulle granska handläggningen av ett djurskyddsärende som inleddes i september 2000. Granskningen skulle avse hur tillsynen hade utövats, nämndens handläggning av frågor om utlämnande av allmänna handlingar samt dokumentationen av anmälningar och händelser. Hon uppgav bl.a. följande.

text: I mars 2001 begärde hon ut samtliga handlingar i ärendet. Enligt registratorn fanns inget djurskyddsärende, inga anmälningar och inga inspektioner. Det enda som fanns var en ansökan från år 1993 om tillstånd för hållande av nötboskap, en skrivelse från Statens jordbruksverk gällande en ridklubbs offentliga hästtävling samt en skrivelse den 9 februari 2001 från miljöinspektör BB till djurägaren om hållande av häst. Vid samtal med BB någon tid senare frågade hon hur det kunde komma sig att hon inte hade fått ut flera handlingar när det bevisligen förelåg ett pågående djurskyddsärende sedan den 20 september 2000. Han svarade att det inte skulle vara så lätt att få ut information för vem som helst. – I september 2001 bad hon återigen att få ut samtliga handlingar i ärendet. Hon fick dock bara kopior av tre stycken brev. Enligt miljökontorets tillförordnade chef CC är i princip allt material i ett djurskyddsärende att betrakta som arbetsmaterial som inte skall lämnas ut. Möjligen skulle djurägaren kunna få se en inspektionsrapport. – I början av januari 2002 fick hon via länsstyrelsen ut en utskrift av journalblad från kommunen. Där framgår att det finns inspektionsrapporter och att en mängd klagomål på djurhållningen har inkommit, information som undanhållits henne. I februari 2002 fick hon ut samma journalblad från kommunen utan att ha bett om det. Efter en snabb genomläsning insåg hon dock att det var en ”friserad” version som inte stämde överens med den hon hade fått via länsstyrelsen. Bland annat fanns i den första versionen inga uppgifter om att djurägaren var föremål för polisutredning och att BB hörts av polis i samband med detta. I kommunens senare version finns dock en anteckning den 19 mars 2001 om detta. Den 12 november 2001 finns en anteckning där sista meningen i version ett lyder: ”Om detta skall förprövas eller inte är en fråga som tål att tänka på.” I version två lyder denna mening: ”Om detta skall förprövas eller inte får han diskutera med lantbruksenheten.” Vidare finns den 7

text: januari 2002 ett klagomål från den tidigare djurskyddsinspektören. Sista meningen i den första versionen lyder: ”Klagomålet verkar egentligen gälla annat än djurskydd.” Denna mening finns inte med i den andra versionen. På ett möte hos kommunen den 14 mars 2002 frågade AA BB vad denna mening syftade på. Han vägrade dock att svara. – Vidare är det mycket i ärendet som inte har dokumenterats, t.ex. hennes kontakter med kommunen i mars 2001. Hon tillförde då ärendet uppgifter av vikt genom att bl.a. meddela BB att det inte fanns någon gällande dispens från kravet på vindskydd, vilket BB hävdat att det fanns. En annan person, DD, hade den 1 november 2001, den 4 november 2001, den 12 november 2001 och den 30 november 2001 per telefon anmält allvarliga brister i djurhållningen. Detta finns inte heller dokumenterat. Inte heller DD:s brev den 13 november 2001 där hon frågade hur de djur som slaktats på gården hade avlivats. – Efter hårda påtryckningar och viss massmedial uppmärksamhet togs ärendet upp i nämnden den 30 januari 2002 och ett föreläggande vid vite beslutades. Detta hade dock flera juridiska brister och djurägaren överklagade beslutet. Därefter förklarade både kommunen och länsstyrelsen att det inte gick att vidta några som helst åtgärder, trots att bristerna kvarstod och djuren utsattes för lidande.

text: Utredning

text: Miljö- och byggnadsnämndens akt lånades in och granskades.

text: Nämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som anförts i anmälan rörande dels handläggningen av AA:s begäran i mars 2001 och i september 2001 att få ut handlingar i ärendet, dels dokumentation av händelser i ärendet. I remissvaret anfördes bl.a. följande.

text: Handläggning av begäran att få ut handlingar samt dokumentation:

text: A. 1:2 är en stor fastighet ägd av Fortifikationsverket. Miljöavdelningen har många ärenden på samma fastighet. EE:s djurhållning på A. (98-5254 LAN) har sedermera blivit ett stort djurskyddsärende, som till dags datum genererat ett femtiotal handlingar och ca sextio anteckningar i diariesystemet. De handlingar som lämnats ut via registratorn i mars 2001 är dock de enda handlingar = skrivelser som vid den tiden fanns registrerade avseende ämnesområdena djurhållning och lantbruk på fastigheten A. 1:2 (Dnr 93-5028 DJH resp. 98-5254 LAN). Vid AA:s förfrågningar mars resp. sept. 2001 fanns således endast de handlingar som hon fått sig tillsända. Miljöavdelningens intryck var intill dess att djurhållningen vid A. inte hade några allvarliga brister. Någon formell inspektionsrapport eller annan handling var därför ej upprättad. De noteringar som var gjorda var i form av enkla minnesanteckningar inskrivna i kontorets ärendehanteringsprogram eller handskrivna noteringar i akten. Den bedömning som då gjordes var att dessa enkla minnesanteckningar inte var en upprättad handling. (Inte heller djurhållaren hade fått någon annan bekräftelse efter utförd inspektion än muntliga uppgifter.) Avdelningen hade bedömt att det inte är självklart lämpligt att lämna ut arbetsmaterial i ett pågående ärende. Samtal som förekommit från AA i mars 2001 och DD i november 2001 finns inte dokumenterade i ärendehanteringsprogrammet, men har ändå legat till grund för inspektion resp. telefonsamtal, som finns redovisade som anteckningar. DD:s brev är dokumenterat som inkommen handling och hon har fått begärda handlingar.

text: Insikten av problem växte fram successivt och i takt med detta också formaliseringen av dokumentationen i ärendehandläggningen. I febr. 2002 lämnades allt material ut, såväl handlingar som minnesanteckningar, efter ny begäran från AA. I det läget hade miljöavdelningen bedömt att djurhållningen hade allvarliga brister och beslut tagits i miljö- och byggnadsnämnden. I och med att ärendet var nämndhanterat bedömdes anteckningarna inte längre vara arbetsmaterial utan allmänna handlingar. I det skedet gjordes också vissa finjusteringar i gamla anteckningar, vilket inte bedöms alltför anmärkningsvärt med tanke på att det handlar om enkelt nedtecknade minnesanteckningar. Sådana redigeringar sker ibland i arbetsmaterial i takt med att ytterligare fakta tillförs ett ärende. Även handskrivna noteringar kan i efterhand skrivas in i ärendehanteringsprogrammet. I följebrevet till AA poängterades fortfarande att det inte var finredigerat material. Oberoende av ev. brist på handlingar så har AA vid ett stort antal telefonsamtal fått tillfälle att framföra sina synpunkter och få del av avdelningens och nämndens syn på ärendet.

text: Ärendehandläggningen:

text: AA har helt rätt i att det är påtryckningar från klaganden som har aktualiserat ärenden. Det finns i dagsläget i Haninge kommun små resurser för uppsökande verksamhet och förebyggande djurtillsyn. I vardagen handlar det nämligen inte bara om djurskydd utan även om livsmedelstillsyn, hälsoskydd, miljöskydd m.m. Resurserna måste fördelas. Däremot har massmediala inslag inget med nämndhanteringen att göra. Ärendet var av tjänstemännen aviserat till nämnden innan frågan aktualiserades i television och lokaltidningar. Med facit i hand kan man tycka att ärendet fått långdraget förlopp. Rutinerna är dock följande: Jordbruksverkets råd och kommunens policy säger att djurskyddsinspektörerna bör eftersträva ett förtroendefullt samarbete med djurhållarna och genom information verka för en förbättrad djurhållning. På så sätt brukar inte sådana konfliktfyllda ärenden som i A. behöva uppstå. När brister ändå upptäcks försöker tillsynsmyndigheten alltid i första hand agera med råd och anvisningar för att nå rättelse, t.ex. att få en djurhållare att vid behov förbättra sin djurhållning för djurens bästa. I det aktuella ärendet har det inte varit tillräckligt med råd utan miljö- och byggnadsnämnden har behövt ta till mycket kraftfulla beslut i form av vitesförelägganden. Ett vitesföreläggande med krav på förbättringar togs i januari 2002. Det överklagades till länsstyrelsen. Ett nytt beslut med flera vitesförelägganden togs i mars 2002. Besluten har omfattat krav avseende foder- och vattentillgång, separering av djur, bättre instängsling m.m. Uppföljning av besluten har skett och ärendet har kunnat avslutas först i juni 2002, sedan djurhållningen på platsen är helt avslutad.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Utlämnande av handlingar Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet återfinns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). Kapitlet reglerar även primärt frågan om utlämnande av allmänna handlingar.

text: En handling är enligt

text: 2 kap. 3 §

text: TF allmän, om den förvaras hos en myndighet och enligt 6 § eller 7 § är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten.

text: En handling anses normalt som upprättad när den har expedierats eller, om så inte skall ske, när handlingen färdigställts. Om en handling som inte har expedierats hänför sig till ett särskilt ärende anses den upprättad när ärendet har slutbehandlats hos myndigheten. Diarium, journal samt sådant register eller annan förteckning som förs fortlöpande anses enligt 7 § andra stycket 1 som upprättad när handlingen färdigställts för anteckning eller införing. En myndighets protokoll och därmed jämförliga anteckningar, t.ex. inspektionsrapporter, anses upprättade när handlingen har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. För minnesanteckningar – som inte har expedierats – gäller enligt 9 § att de inte anses som allmänna handlingar hos myndigheten om de inte tas om hand för arkivering. Med minnesanteckning avses en promemoria och annan uppteckning eller upptagning som har kommit till endast för ett ärendes föredragning eller beredning, dock ej till den del den har tillfört ärendet sakuppgift.

text: Enligt

text: 2 kap. 12 §

text: TF skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran ”genast eller så snart det är möjligt” på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Av 13 § framgår vidare att den som önskar ta del av en allmän handling också har rätt att mot fastställd avgift få en avskrift eller en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En sådan begäran skall behandlas skyndsamt. Besked i en utlämnandefråga bör normalt lämnas redan samma dag som en begäran har gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten skall kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål är ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Om myndigheten, när den får en begäran om utfående av allmänna handlingar, inte direkt får klart för sig vilka handlingar som avses, bör myndigheten så snart som möjligt underrätta sökanden om detta så att denne får tillfälle att komplettera eller precisera sin framställning.

text: En begäran om att ta del av en allmän handling skall enligt

text: 2 kap. 14 §

text: TF göras hos den myndighet som förvarar handlingen. Svarar en viss befattningshavare vid myndigheten enligt arbetsordningen eller särskilt beslut för vården av handlingen, ankommer det enligt

text: 15 kap. 6 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: på denna befattningshavare att i första hand pröva frågan om handlingens utlämnande till enskild. Om framställningen inte kan tillmötesgås fullt ut, skall den som begär att få ut handlingen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett formligt beslut av myndigheten krävs för att ett avgörande skall kunna överklagas. Mot myndighetens avslagsbeslut får sökanden enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: föra talan, i flertalet fall hos kammarrätt. Att ett beslut som går att överklaga skall förses med en anvisning om hur det kan överklagas följer av

text: 21 § förvaltningslagen (1986:223)

text: Registrering I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns. Att så sker är dessutom en nödvändig förutsättning för arbetets behöriga gång hos myndigheterna.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall allmänna handlingar som kommit in till eller upprättats hos en myndighet registreras, dvs. diarieföras, utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar således bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan myndigheterna välja mellan att antingen registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. När myndigheten har bestämt sig för ettdera systemet måste detta emellertid tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten. Om det t.ex. har bestämts att allmänna handlingar tillhörande vissa ärendeslag skall registreras krävs det att alla allmänna handlingar som hör till sådana ärenden verkligen diarieförs. Detta gäller även för meddelanden som befordras elektroniskt.

text: I

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: uppställs vissa minimikrav beträffande uppgifterna i ett register. I det fall en handling registreras skall av registret framgå 1. datum, då handlingen kom in eller upprättades, 2. diarienummer eller annan beteckning som åsatts handlingen, 3. i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats samt 4. i korthet vad handlingen rör. Utgångspunkten är att dessa uppgifter skall vara allmänt tillgängliga. Uppgifterna under punkterna 3 och 4 får utelämnas eller särskiljas om det behövs för att registret i övriga delar skall kunna företes för allmänheten.

text: Bestämmelsen i 15 kap. 1 § om att allmänna handlingar skall registreras utan dröjsmål innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registreringen skall ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges den enskilde möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Om handlingen inte registreras eller om registrering fördröjs inskränker detta allmänhetens möjlighet till insyn i myndighetens verksamhet. För en handling som kommer in till en myndighet med post ligger det närmast till hands att registrering följer i omedelbar anslutning till själva postöppningen. För handlingar som inges till myndigheten på annat sätt är det önskvärt att de diarieförs i nära anslutning till ingivandet. I normalfallet bör registrering ske senast påföljande arbetsdag.

text: Dokumentation Den muntliga information som inhämtas och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras. Dokumentationen skall vara utförd på ett sådant sätt att den inte lätt kan utplånas samt vara daterad och signerad. För vissa fall framgår denna dokumentationsskyldighet direkt i lag. I

text: 15 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Denna dokumentationsskyldighet skall trygga parters rätt att få ta del av uppgifter i ett ärende enligt

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: . Det ligger vidare i sakens natur att uppgifter som kommit in omgående måste dokumenteras (se JO 1993/94 s. 402).

text: Det är från rättssäkerhetssynpunkt viktigt att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten. Även uppgifter som inte direkt tillför ärendet sakuppgifter, utan enbart rör ärendets yttre gång, måste i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan gälla att kontakt förekommit med parter, andra personer eller myndigheter eller att handläggaren besökt den plats ärendet rör.

text: Även om dokumentationen av det senast nämnda slaget inte har betydelse för själva utgången av ärendet är den ändå av stort värde. Den är en av förutsättningarna för insyn i och kontroll av verksamheten både från den egna förvaltningsledningen och från utomstående tillsynsmyndigheter. Även parters och allmänhetens insyn i myndighetens verksamhet underlättas av detta slags dokumentation. Vidare kan ett handläggarbyte i hög grad försvåras av brister i beskrivningen av vad som förekommit i ett ärende.

text: Bedömning

text: JO kan inte ändra eller upphäva ett beslut som en domstol eller en annan myndighet har fattat. Inte heller brukar JO ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Vidare gäller att JO:s granskning inte är avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan ske eller har skett i ordinarie ordning. Mot denna bakgrund har min granskning begränsats till nämndens handläggning av AA:s framställningar i mars 2001 och i september 2001 om att få ut handlingar i ärendet samt dokumentationen av händelser i ärendet. AA:s uppgifter om handläggningen i dessa avseenden stöds av övrig utredning, däribland nämndens remissvar. Detta föranleder följande kommentarer från min sida. Att ett ärende har blivit ”nämndhanterat” har inte någon självständig betydelse för bedömningen av om en handling är att anse som allmän, dvs. inkommen till eller upprättad hos nämnden. Vidare skall handlingar registreras så snart det, efter att de har inkommit eller upprättats, är praktiskt möjligt. Dessutom måste uppgifter som tillförs ärendet på annat sätt än genom en handling dokumenteras i anslutning till att uppgifterna kommer in. Antecknas uppgifterna i diariet innebär detta att de blir del av en handling som redan är allmän och att uppgifterna alltså blir allmänna redan genom anteckningen. Om dokumentationen sker i en separat handling blir denna i och för sig normalt inte allmän förrän ärendet har slutbehandlats. Mot bakgrund av bl.a. dokumentationsskyldighetens syfte att trygga parters rätt att ta del av

text: uppgifter saknas dock utrymme att i efterhand redigera om redan gjorda anteckningar.

text: Naturligtvis kan det visa sig att uppgifter i en tjänsteanteckning är felaktiga. Detta får dock anges för sig eller på samma handling utan att tidigare nedtecknade uppgifter raderas (jfr JO:s beslut den 11 november 1997, dnr

text: ). På motsvarande sätt som en ursprunglig anteckning skall ett tillägg eller en rättelse vara daterad och signerad. Kravet på datering innebär att denna skall ange när anteckningen gjordes, vilket utesluter att dateringen får ge intryck av att en anteckning gjorts vid en annan tidpunkt än den verkliga. Dokumentationsskyldigheten medför också att det inte är möjligt att hänvisa till att noteringar från en utförd inspektion endast föreligger i form av ”minnesanteckningar”.

text: Beträffande inspektionsrapporter gäller som angetts dessutom att dessa anses upprättade när de justerats eller på annat sätt färdigställts. Enligt Statens jordbruksverks allmänna råd (

text: ) i anslutning till

text: djurskyddslagen (1988:534)

text: om tillsyn m.m. gäller vidare att en skriftlig rapport över utförd inspektion snarast bör skickas eller lämnas, dvs. expedieras, till djurhållaren.

text: Slutligen borde AA, i vart fall i samband med att hon ifrågasatte om hon verkligen hade fått samtliga handlingar, ha underrättats om sina möjligheter att begära ett formligt, överklagbart, beslut.

text: Uppgifterna i remissvaret är anmärkningsvärda och visar på bristande insikter i den rättsliga regleringen på området. Det är av största vikt att dessa brister avhjälps så att det inom nämnden finns nödvändig kunskap om de regler som gäller för handläggningen av frågor rörande utlämnande av allmänna handlingar och dokumentation av uppgifter. Jag förutsätter därför att nämnden omgående informerar sig och berörd personal om regelsystemet.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det nyss sagda.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om tjänstemän inom ett landsting hade kränkt en anställds meddelar- och yttrandefrihet

text: Anmälan och utredning

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot landstingsdirektören BB och CC, centrumchef för Ortopedicentrum, Landstinget i Östergötland, angående ifrågasatt kränkning av meddelar- och yttrandefriheten. Av anmälan och därtill fogade tidningsartiklar framgick bl.a. följande. En ortopedläkare, DD, hade arbetat aktivt i föreningen Rädda Vrinnevi och härvid framfört kritik mot landstingets omorganisation av länets ortopediverksamhet. DD ansåg att han till följd av sin kritik och sina uttalanden hade förvägrats en överläkartjänst och åsidosatts lönemässigt.

text: I en av de ingivna tidningsartiklarna återgavs delar av ett samtal som hade ägt rum mellan CC och DD den 12 oktober 2004. Samtalet, som hade spelats in av DD, refererades enligt följande.

text: – – – DD: … det var meningen tidigare under året här så skulle min tjänst konverteras till en överläkartjänst med det blev aldrig av, det fastnade hos EE (f d verksamhetschef, reds.anm.) av någon orsak men jag begrep aldrig varför. Vad har du för syn på saken? CC: Just nu är det rökt alltså. DD: För att? CC: Alltså det kan jag inte försvara med tanke på ditt agerande för övrigt alltså. Alltså hade det här varit ett privat företag … DD: Men det är inte ett privat företag. CC: Nej, nej, men alltså jag vill bara förklara att hade det här varit ett privat företag så hade du sannolikt inte jobbat kvar i det, så funkar det va. Nu är det inte ett privat företag och då måste på något sätt ledningsnivån markera att man inte är riktigt nöjd med hur det funkat alltså. Så i det korta perspektivet är det rökt med överläkartjänsten. DD: På grund av mitt engagemang alltså? CC: Nej, nej inte på grund av ditt engagemang alltså, eh hur det, ja alltså till syvende och sidst kanske det hamnar där men inte på grund av engagemanget utan hur engagemanget tagit sig uttryck. – – –

text: En annan av de ingivna tidningsartiklarna innehöll en intervju med BB. I artikeln återgavs bl.a. följande uttalanden. Han (BB; JO:s anmärkning) tycker inte heller att DD blivit motarbetad i sin professionella utveckling. – Vi respekterar till fullo DD som en skicklig yrkesman och ortoped. I den rollen har han inte motarbetats utan har jobbat som ortoped. – Sedan tycker DD inte de politiska beslut som fattats om förändringarna inom sjukvården i länet är bra. Det har jag full respekt för och det är hans fria åsikt. Den får han gärna driva på sin fria tid och han får på alla sätt verka för den, säger BB. Samtidigt är det då också naturligt att DD inte kan bli aktuell för någon chefstjänst eller förtroendeposition inom landstinget eftersom det handlar om att genomföra de politiska beslut som DD inte accepterar, menar BB. AA hemställde att JO skulle granska om BB:s och CC:s uttalanden och agerande hade inneburit att DD:s meddelar- och yttrandefrihet hade kränkts.

text: Anmälan remitterades till landstingsstyrelsen, Landstinget i Östergötland, för utredning och yttrande över vad som framförts i anmälan.

text: Därefter ingav AA en kompletterande skrivelse i vilken han anförde bl.a. följande. Den f.d. klinikchefen vid ortopedkliniken i Norrköping, FF, föreslog inför löneförhandlingarna hösten 2004 en löneökning för DD med 2 000–3 000 kr/månad. Utfallet för DD blev 500 kr/månad, vilket är den lägsta löneökning som någon ortopedläkare fick under 2004. En överläkartjänst är inte en chefsbefattning utan det karriärsteg som följer efter att man varit specialistläkare under flera år och har en kompetens inom sitt yrkesområde så att man självständigt kan handlägga patienter och verka som bakjour.

text: Till skrivelsen hade bl.a. fogats en bandutskrift avseende delar av det aktuella samtalet mellan CC och DD. I bandutskriften återgavs bl.a. följande replikskifte. CC: ”Jag vill att du skall ta det här på rätt sätt alltså” DD: ”Jag kan ju inte ta det här på något annat sätt än att glöm bort att bli överläkare, glöm bort löneutvecklingen så länge som…” CC: ”… just nu” DD: ”Pga. mitt engagemang” CC: ”Nae, pga. hur engagemanget tagit sig uttryck, inte pga. engagemanget…” AA:s komplettering av anmälan efterremitterades till landstingsstyrelsen med uppgift om att även dessa handlingar skulle beaktas vid besvarandet av remissen.

text: Landstingsstyrelsen inkom med yttrande. Av landstingsstyrelsens protokoll samt en till JO inskickad särskild skrivelse från tre av ledamöterna i landstingsstyrelsen framgick att vissa ledamöter hade avstått från att delta i beslutet om remissvar till JO. I landstingsstyrelsens yttrande anfördes följande (i yttrandet omnämnda bilagor har här utelämnats; JO:s anm.).

text: Ärendets bakgrund

text: Landstinget gjorde under år 2003 en stor omorganisation vilken trädde i kraft 1 januari 2004. Omorganisationen innebar bl.a. att verksamheterna inom landstinget fick en länsövergripande prägel där vissa verksamheter koncentrerades till en eller två orter i länet för att på så vis uppnå samordningsvinster och koncentration av kompetens. Verksamheten på sjukhusen har koncentrerats så att US i Linköping profilerats mot akut- och kostnadskrävande sjukvård, Vrinnevisjukhuset i Norrköping mot planerad kirurgi och urologi samt lasarettet i Motala mot planerad ortopedi. För att klara de nya uppgifterna förändrades universitets- och specialistsjukvården till en länsövergripande centrumorganisation. Dessutom bildades närsjukvårdsområden för de tre länsdelarna inom landstinget.

text: Föreningen Rädda Vrinnevisjukhuset

text: Omorganisationen 2003 innebar en del förändringar för Vrinnevisjukhuset i Norrköping, bl.a. stängdes vissa delar av akuten ner under vissa tider på dygnet och andelen ortopedi minskade då denna specialitet koncentrerades till lasarettet i Motala. Detta ledde till att en förening kallad Rädda Vrinnevisjukhuset startades med syfte att återställa verksamheten vid Vrinnevisjukhuset som den såg ut före omorganisationen och till vad föreningen kallar ett fullvärdigt sjukhus, se bilaga 1. En av initiativtagarna till föreningen Rädda Vrinnevisjukhuset var DD, ortopedläkare vid Vrinnevisjukhuset.

text: Landstingets hantering av yttrandefrihetsfrågan

text: Debatt kring yttrandefriheten har tidigare under åren förekommit inom landstinget, något som enligt landstinget är normalt och sunt i alla politiskt styrda organisationer. Landstinget är tydligt i sin hållning vad gäller värnandet om yttrandefriheten och de anställdas rätt att fritt uttrycka sina personliga åsikter. Frågan om yttrandefriheten blossade upp vid den omorganisation som skedde under 2003 och landstingsdirektören intervjuades bl.a. i samband med detta i den lokala pressen för att förtydliga landstingets uppfattning och hantering av yttrandefrihetsfrågan, se bilaga 2. Landstinget anser det vara av stor vikt att samtliga anställda har kunskap om och känner till sina rättigheter enligt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och arbetar fortlöpande med att informera om detta och vara till stöd i kontakten med massmedia. Bland annat har hela eller delar av skriften Yttrandefrihet och lojalitet hos kommunala arbetsgivare spridits bland landstingets personalchefer samt personer inom landstingsledning och politiker, se bilaga 3. Landstinget har även tagit fram ett dokument som stöd för de anställda att möta massmedia. I dokumentet framgår landstingets hantering av yttrandefriheten och de anställda uppmuntras att vara öppna även kring kritiska åsikter samt att ta egna initiativ för att offentliggöra information kring landstingets verksamhet, se bilaga 4.

text: Samtalet mellan CC och DD

text: CC, centrumchef för Ortopedicentrum i Östergötland, kallade DD till ett möte den 12 oktober 2004. Syftet med samtalet var att stämma av arbetsgivarens syn på DD:s framtid inom landstinget. Landstingsdirektör BB var informerad om att mötet skulle äga rum. Anledningen var att DD sågs som en duktig ortoped och hade bl.a. genom föreningen Rädda Vrinnevisjukhuset visat på stor handlingskraft, något som skulle vara en stor tillgång för landstinget om samma engagemang användes i landstingets verksamhet. CC såg att det skulle gynna båda parter om DD nyttjade detta engagemang i sitt arbete inom landstinget och ville göra klart att DD kunde se att det fanns utvecklingsmöjligheter även i den nya organisationslösningen. CC visste när han kallade till samtal att mötet kunde uppfattas som känsligt p.g.a. den stora motsättning som ligger mellan Föreningen Rädda Vrinnevisjukhuset och

text: landstingets inriktning av verksamheten efter omorganisationen. Han var därför mycket noga med att redan från samtalets början göra klart för DD att mötet inte skulle uppfattas som ett hot från landstingets sida eller utgöra en påtryckning för att DD skulle upphöra med sitt engagemang i Rädda Vrinnevisjukhuset. Under samtalets gång påtalade CC vid flera tillfällen att DD givetvis hade full rätt att tycka vad han ville om landstingets organisation, delta i vilka föreningar han ville osv. Hela samtalet varade i närmare en och en halv timme och även i de fragment av samtalet som finns återgivet i den lokala pressen framgår på flera ställen just denna inställning. Vad som därutöver togs upp av CC var att DD vid vissa tillfällen drivit sitt engagemang i Rädda Vrinnevisjukhuset på ett sådant sätt att befolkningen i länet missleddes och skrämdes. DD gjorde i sin egenskap av läkare inom landstinget uttalanden som inte stämde med verkligheten och målade upp en bild av situationen inom landstinget som direkt farlig för patienters liv utan att något belägg fanns för detta, se debattinlägg i bilaga 5. Till bilden hör att DD under våren 2004, när flera av inläggen och yttrandena om verksamheten gjordes av DD, var föräldraledig och således inte i tjänst. Han hade därför inte den direkta insynen i verksamheten som han utgav sig för att ha. Det faktum att DD, i egenskap av läkare, gjorde uttalanden som inte stämde med officiella fakta inom landstinget, bl.a. om vårdköer, samt om omständigheter som han rimligen inte kunde känna till bekymrade CC och detta var något som framfördes i samtalet. CC tryckte på vikten att skilja på rollen som anställd och privatperson och inte utge sig för att företräda landstinget när sådana uttalanden görs då detta vilseleder befolkningen. CC ville i samtalet diskutera det sätt som DD:s engagemang i Rädda Vrinnevisjukhuset tagit sig uttryck i, samt i positiv anda få DD att se hur hans drivkraft och kompetens kunde komma till nytta inom landstinget.

text: Hindrad i karriären?

text: DD påstår i uttalanden till media att han har stoppats i karriären p.g.a. sitt engagemang i Rädda Vrinnevisjukhuset. Han säger att han har förvägrats en överläkartjänst samt åsidosatts lönemässigt. Vad gäller överläkartjänsten så utgör sådan tjänst en befordran. Det finns inom landstinget inte någon fastställd karriärstege där överläkartjänst utgör ett fast steg efter visst antal år i tjänst. Förslag till befordran lämnas av närmaste chef till centrumchefen. CC har inte vid något tillfälle fått någon framställan från DD:s chef om att DD föreslås befordras till överläkare och har därför inte tagit formell ställning i den frågan. CC känner heller inte till att DD vid något tidigare tillfälle skulle ha utlovats en överläkartjänst. Vid lönesättningen inom landstinget tas hänsyn till flera olika faktorer. Utöver bedömning av hur väl den anställde utför de direkta arbetsuppgifterna bedöms även bl.a. initiativförmåga och flexibilitet, dvs. hur den anställde bidrar till verksamhetens utveckling och förbättring. I de senare delarna bedömdes DD inte bidra till att verksamheten förbättrades eller utvecklades i den form den kom att bedrivas efter omorganisationen. Detta gjorde att lönepåslaget för DD låg i den lägre kategorin. Han var dock inte ensam om att få ett påslag med 500 kr och påståendet att DD fick den lägsta höjningen av alla ortopedläkare är således missvisande. Landstinget vill förtydliga att DD:s närmaste chef vid tillfället för lönesättningen var GG. GG hade just tillträtt som medicinsk verksamhetschef och av den anledningen bestämdes att CC som centrumchef för ortopedicentrum i Östergötland skulle göra en samlad bedömning av lönerna för ortopedläkarna i hela länet då GG inte hade en rimlig chans att sätta sig in i frågan på ett rättvisande sätt. Detta var även en naturlig följd av att ortopedverksamheten inom landstinget som tidigare varit uppdelad på tre självständiga orter nu var länsövergripande.

text: Landstingsdirektör BB:s roll

text: Landstingsdirektör BB har inte tagit del av hela bandupptagningen men har efter samtal med CC och efter bedömning av det som i övrigt framkommit kring det bandade samtalets innehåll inte funnit anledning att misstänka att något fel har begåtts av CC. Vad gäller kontakten med massmedia bestämde CC och BB gemensamt att BB skulle hantera de frågor som inkom angående det inspelade samtalet med DD. Efter samtal mellan CC och BB var BB införstådd om hur det aktuella mötet utspelat sig, och då det fanns anledning att anta att det massmediala fokuset inte skulle ligga på det konkreta samtalsinnehållet utan snarare på landstingets vidare hantering av frågan bedömdes BB vara den som bäst kunde handha den kontakten. Efter den uppmärksamhet samtalet mellan DD och CC fick när det återgavs i delar i vissa medier tillsåg BB snabbt att återigen gå ut med information till alla anställda för att förhindra osäkerhet kring vad som gäller kring yttrandefriheten. Detta skedde bl.a. genom att videoupptagningar las ut på intranätet där BB förklarar vilka rättigheter de anställda har i det avseendet, och hur yttrandefriheten kan ta sig i uttryck. En sammanfattning av videoupptagningen framgår av bilaga 6.

text: Landstingsstyrelsens bedömning

text: Efter samtalet mellan DD och CC gjordes en anmälan av läkarförbundet om att enskilda medarbetare kände sig hotade och kränkta. Landstingets personaldirektör kallades till möte med DD:s fackliga företrädare där parterna kom fram till att landstinget skulle utreda om det förelåg något hot mot enskild medarbetare. Landstinget konstaterade efter utredning att så inte var fallet och läkarförbundet hade inget att invända. Sammanfattningsvis är landstingsstyrelsens uppfattning att något brott mot yttrandefriheten inte har skett. Den konflikt som föreligger anmälan har enligt landstingets uppfattning inte sin grund i landstingets hantering av yttrandefrihetsfrågan utan det motstånd som finns inom vissa delar av landstinget till den nya organisationen.

text: AA och DD kommenterade remissvaret. DD anförde bl.a. att det i och för sig var riktigt att han inte var ensam om det låga lönepåslaget, men att de två andra läkare som hade fått det låga lönepåslaget också hade varit öppet kritiska mot strukturförändringarna. En av dessa läkare var ordförande i föreningen Rädda Vrinnevi.

text: I ett beslut den 25 september 2006 anförde JO André följande.

text: Rättslig reglering

text: I

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: föreskrivs att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Begränsning av yttrandefriheten får enligt

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ske endast genom lag eller, i vissa fall, genom annan författning. Någon sådan begränsning är dock inte aktuell i förevarande fall.

text: Genom

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om meddelarfrihet ges yttrandefriheten till viss del ett särskilt skydd. Meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 § andra stycket tryckfrihetsförordningen

text: innebär att det står varje medborgare fritt att – med iakttagande av de bestämmelser som är meddelade i

text: tryckfrihetsförordningen

text: till skydd för enskild rätt och allmän säkerhet – i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst.

text: Yttrandefriheten utgör en förutsättning för en fri debatt om lämpligheten och riktigheten av myndigheternas handlande och möjliggör därmed också en granskning av hur offentliga tjänstemän sköter sina åligganden.

text: Lagregleringen om yttrandefrihet ger offentligt anställda samma skydd som alla andra medborgare. En offentligt anställd kan således fritt ge uttryck för sin uppfattning, även rörande den egna myndighetens verksamhet, såvitt tystnadsplikt inte gäller för uppgifterna.

text: Det skydd för yttrandefriheten som

text: regeringsformen

text: anger är ett skydd gentemot ”det allmänna”. Skyddet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot någon för att han eller hon har använt sig av sin grundlagsstadgade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt ge uttryck för sin uppfattning. En myndighet får inte heller försöka motarbeta att den anställde använder sig av sina rättigheter. En arbetsgivare kan således inte genom generella uttalanden eller genom kritik i enskilda fall försöka påverka arbetstagaren i fråga om det sätt på vilket yttrandefriheten används. Detta gäller även i de fall en myndighet anser att arbetstagaren har lämnat felaktiga uppgifter. Myndigheten är i stället hänvisad till att på lämpligt sätt bemöta och rätta sådana uppgifter.

text: Den som är anställd vid en myndighet har alltså rätt att, utan att behöva frukta att bli föremål för repressalier från myndighetens sida, offentligt framföra från arbetsgivarens uppfattning avvikande synpunkter på myndighetens organisation och verksamhet. Reglerna till skydd för yttrandefriheten fritar dock självfallet inte den anställde från skyldigheten att i arbetet lojalt rätta sig efter arbetsgivarens beslut och direktiv angående hur verksamheten skall bedrivas, oavsett vilken uppfattning han eller hon kan ha om dessa.

text: Bedömning

text: Landstinget i Östergötland genomförde under år 2003 en stor omorganisation, vilken bl.a. innebar förändringar för verksamheten vid Vrinnevisjukhuset i Norrköping. Ortopedläkaren DD var kritisk till dessa förändringar och engagerade sig i föreningen Rädda Vrinnevi. DD gjorde därvid uttalanden i tidningar rörande omorganisationen och dess konsekvenser.

text: AA har gjort gällande att DD, på grund av att han har utnyttjat sin grundlagsskyddade meddelar- och yttrandefrihet, dels har förvägrats en överläkartjänst, dels har åsidosatts i lönehänseende. Till stöd för detta har AA främst åberopat de uttalanden som CC, centrumchef för Ortopedicentrum inom Landstinget i Östergötland, har gjort vid ett möte med DD den 12 oktober 2004 och en artikel där landstingsdirektören BB uttalat sig.

text: Landstingsstyrelsen har tillbakavisat uppgifterna om att repressalier har förekommit samt anfört att det inte har skett någon kränkning av DD:s yttrandefrihet.

text: Som framgår av den rättsliga regleringen som jag ovan har redogjort för ligger det inom yttrandefrihetens område att, som DD har gjort, rikta kritik mot omorganisationen. Det har inte framkommit något som tyder på att DD, i sitt arbete som ortopedläkare, inte skulle ha rättat sig efter de beslut som landstinget fattat rörande omorganisationen eller att han på annat sätt brutit mot direktiv rörande verksamheten. Frågan är om landstinget, till följd av DD:s engagemang i föreningen Rädda Vrinnevi och hans uttalanden – bl.a. i tidningar – om omorganisationen, har försökt straffa eller på något annat sätt påverka honom.

text: Det kan konstateras att landstingsstyrelsen i sitt remissvar inte har ifrågasatt att samtalet mellan CC och DD har utspelat sig på det sätt som finns redovisat i handlingarna. Inte heller har ifrågasatts att BB har uttalat sig i enlighet med vad som framgår av en av de ingivna artiklarna.

text: Det är således ostridigt att CC, i samtal med DD, har uttalat bl.a. att ledningsnivån måste ”markera att man inte är riktigt nöjd med hur det funkat” samt att det var ”rökt” med överläkartjänsten, ”i alla fall i det korta perspektivet”, och att det berodde på hur DD:s engagemang ”tagit sig uttryck”. Vad gäller BB har denne uttryckt sitt stöd för CC:s agerande och uttalat bl.a. att det är ”naturligt att DD inte kan komma ifråga för en chefseller förtroendeposition inom landstinget eftersom det handlar om att genomföra de politiska beslut som DD inte accepterar”.

text: Vad som har anförts i anmälan ger mig anledning att först pröva om DD rent faktiskt har förvägrats en överläkartjänst, dvs. om DD vid den aktuella tidpunkten hade befordrats till överläkare om han inte hade uttalat sig negativt om omorganisationen och dess konsekvenser.

text: I den delen har landstingsstyrelsen anfört följande. Förslag till befordran skall lämnas av närmaste chef till centrumchefen, som sedan har att ta ställning i den frågan. I DD:s fall har det inte lämnats något sådant förslag och CC har heller inte haft kännedom om att DD vid något tillfälle skulle ha utlovats en överläkartjänst.

text: CC:s uttalanden under samtalet med DD kan visserligen tolkas som att det tidigare hade varit aktuellt att befordra DD till överläkare. Mot bakgrund av bl.a. vad landstingsstyrelsen har anfört om den formella befordringsgången ger utredningen emellertid inte underlag för slutsatsen att DD faktiskt hade befordrats till överläkare om han inte hade uttalat sig negativt om omorganisationen och dess följder.

text: När det gäller frågan om DD har åsidosatts i lönehänseende vill jag anföra följande.

text: Jag har i ett tidigare beslut (JO:s ärende dnr 1639-2002, beslut den 24 mars 2004) uttalat att lönekriterier som kan tolkas på så sätt att en anställd, som utnyttjar sin grundlagsfästa meddelar- och yttrandefrihet för att göra kritiska uttalanden, skulle kunna bedömas negativt i lönehänseende strider mot meddelar- och yttrandefriheten.

text: Av remissvaret framgår att hänsyn tas till flera olika faktorer vid lönesättningen inom landstinget. Utöver bedömning av hur väl den anställde utför de direkta arbetsuppgifterna bedöms även bl.a. initiativförmåga och flexibilitet, dvs. hur den anställde bidrar till verksamhetens utveckling och förbättring. De nämnda lönekriterierna är inte sådana att det föreligger grund för att kritisera kriterierna i sig. Det är emellertid viktigt att påpeka att lönekriterier självfallet inte får tolkas och användas i avsikt att bestraffa anställda som utnyttjar sin lagliga rätt att yttra sig om myndighetens verksamhet. Landstingsstyrelsen har uppgett att skälet till att lönepåslaget hamnade ”i den lägre kategorin” var att DD inte ansågs bidra till att verksamheten förbättrades eller utvecklades i den form den kom att bedrivas efter omorganisationen. Vilka omständigheter som har legat till grund för denna bedömning har inte närmare berörts i remissvaret. I avsaknad av uppgifter i detta avseende ligger det nära till hands att anta att DD:s engagemang i föreningen Rädda Vrinnevi och de negativa uttalanden som han gjort rörande omorganisationen har beaktats vid lönesättningen. Utredningen ger mig dock inte underlag för att konstatera att så har varit fallet. Det är inte heller sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder skulle bringa klarhet i saken.

text: Sammanfattningsvis har jag således inte funnit utrett att DD:s kritik mot landstinget fick till följd att han inte befordrades till överläkare respektive erhöll ett lågt lönepåslag.

text: Det som har kommit fram rörande landstingets agerande ger dock anledning även till följande uttalanden.

text: Av remissvaret framgår att syftet med samtalet den 12 oktober 2004 var att ”stämma av arbetsgivarens syn på DD:s framtid inom landstinget” och att man ville göra klart att han kunde se att det fanns utvecklingsmöjligheter även i den nya organisationslösningen. I remissvaret anförs vidare att CC vid mötet framförde till DD att han hade drivit sitt engagemang på ett sådant sätt att befolkningen i länet missleddes och skrämdes samt att han hade lämnat felaktiga och vilseledande uppgifter som publicerats i tidningar.

text: Det är i och för sig förståeligt att en myndighet inte stillatigande åser att, enligt myndighetens mening, felaktiga uppgifter sprids rörande verksamheten. Det är likväl, som framgått ovan, i allmänhet inte tillåtet att genom påtryckningar mot anställda försöka styra den information som de lämnar. Härvid måste även beaktas att det ofta är svårt att rent objektivt bedöma vad som är rätt eller fel, t.ex. vilka effekter ett beslut om omorganisation kan komma att medföra. Arbetsgivaren är

text: därför i allmänhet hänvisad till att tillrättalägga felaktiga eller vilseledande uppgifter på annat sätt än genom att kalla till sig och diskutera saken med den anställde. Ett sådant samtal framstår ofta för arbetstagaren som ett sätt att försöka påverka vilka uppgifter denne lämnar till medierna.

text: Det kan inte heller utan vidare tillåtas att företrädare för en myndighet gör uttalanden som förmedlar uppfattningen att om en arbetstagare gör bruk av t.ex. sin yttrandefrihet, kan det han säger komma att färga av sig på bedömningen av hans vilja att fullgöra sina arbetsuppgifter, dvs. hans lojalitet, och därigenom möjlighet bl.a. till befordran inom myndigheten.

text: Det råder inte något tvivel om att DD har uppfattat att hans engagemang och uttalanden har haft inverkan på hans löneutveckling och möjligheter att bli befordrad till överläkare. Med hänsyn till CC:s uttalanden under samtalet samt BB:s därefter gjorda uttalanden i medierna har jag förståelse för hans uppfattning. Enligt min mening har DD:s meddelar- och yttrandefrihet därigenom kränkts. CC och BB kan inte undgå kritik för sitt agerande.


nyckelord: Drogtest Frihetsberövande Integritet Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, anstalten Sörbyn, för att ha förmått en intagen att använda en kateter vid ett urinprov

sammanfattning: En anstalt förmådde en intagen att använda kateter vid ett urinprov utan att vare sig han eller andra som var närvarande hade tillräckliga kunskaper. I samband med provtagningen informerades den intagne om att detta var det enda återstående sättet att lämna urinprov på och att en vägran kunde leda till förflyttning till en annan anstalt. Enligt JO måste frivilligheten under dessa förhållanden anses ha varit illusorisk. Hon bedömer att det är särskilt anmärkningsvärt att kriminalvårdspersonal, även efter att det stod klart att en sjuksköterska inte tänkte medverka, gick vidare och genomförde urinprovtagningen med hjälp av katetern. Anstalten får allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 27 december 2022 klagade AA på Kriminalvården, anstalten Sörbyn. AA anförde följande.

text: En dag togs han in i ett rum för att lämna urinprov. Han har stora svårigheter att lämna sådana prov när någon ser på och han kunde inte genomföra det. Kriminalvårdspersonalen hotade honom med att han skulle bli omplacerad till en anstalt i högre säkerhetsklass om han inte använde en kateter. De hämtade anstaltens sjuksköterska men hon vägrade att medverka. Han var därför tvungen att själv sätta in katetern, trots att han aldrig tidigare gjort detta och inte heller fick någon instruktion om hur han skulle gå till väga. Han förde in katetern, vilket var mycket svårt och gjorde ont. En av de två kriminalvårdarna ville inte vara med och lämnade i samband med detta platsen. Under hela urinprovtagningen var han naken och det kom urin överallt. Händelsen var väldigt förnedrande. Det började blöda och han hade medicinska besvär under flera dagar efteråt, men ingen informerade honom om att han skulle uppsöka läkare.

text: Utredning

text: Kriminalvården uppmanades att yttra sig över anmälan. I sitt remissvar anförde myndigheten, genom tf. regionchefen vid Region Nord, i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Kriminalvården har utrett ärendet genom kontroll i det klientadministrativa systemet KVR och genom att inhämta uppgifter från anstalten Sörbyn. Berörda befattningshavare har fått lämna uppgifter. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande framkommit. Den 9 december 2023 anmodades AA av två kriminalvårdare att lämna urinprov. AA hade tidigare, vid två tillfällen, anmodats att lämna urinprov i anstalten Sörbyn. Han hade vid dessa tillfällen inte kunnat lämna prov och då rapporterats för misskötsamhet avseende vägran att lämna drogprov. Vid det aktuella tillfället kunde AA återigen inte lämna urinprov. Han blev placerad i avskildhet för att avvakta urinprovslämning men uppgav efter en stund att det inte fungerade. Med hänsyn till att AA tidigare i anstalten hade haft svårt att lämna urinprov så erbjöds han dels att få sitta ner och lämna urinprovet, dels att få lämna urinprovet enskilt. Han kunde trots dessa åtgärder inte lämna urinprov. Då utpekad vakthavande befäl vid tidigare tillfälle hade tagit upp möjligheten att lämna urinprov med tappningskateter med AA, vilket han då hade tyckt var en bra idé, så lyfte kriminalvårdarna i samråd med vakthavande befäl frågan ånyo med honom. Kriminalvårdarna fick en tappningskateter av sjuksköterskan och visade för AA vad han skulle göra. Kriminalvårdarna förklarade även för AA att det inte fanns några ytterligare sätt att lämna urinprov på och att en vägran kunde leda till en förflyttning till annan anstalt. På fråga från AA om han kunde bli förflyttad till anstalt av högre säkerhetsklass med anledning av urinprovsvägran svarade kriminalvårdarna att det fanns risk för det. Eftersom varken kriminalvårdarna eller AA tidigare använt en tappningskateter så gick en av kriminalvårdarna och pratade med sjuksköterskan. Sjuksköterskan ville inte bistå vid tappandet av urinen eftersom ansvaret låg på den intagne. Kriminalvårdaren fick dock instruktioner av sjuksköterskan om hur tappningskatetern skulle användas. Trots detta var kriminalvårdarnas kunskaper om användandet av tappningskateter bristande. AA lämnade slutligen urinprov med hjälp av tappningskatetern. Eftersom det utrymme där urinprovet lämnades var trångt så var det bara en av kriminalvårdarna på plats vid själva lämnandet. Det är korrekt att när AA väl fick in tappningskatetern så rann det ut så pass mycket urin att de inte bara hamnade i urinprovsmuggen utan även bland annat på golvet. Det finns inte någon dokumentation om att AA träffat sjukvården på anstalten Sörbyn efter aktuell händelse. I anstaltens skriftliga rutiner kring urinprovstagning är inte tappningskateter nämnd som ett möjligt sätt för intagna att lämna urinprov.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap 4 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt

text: 1 kap 5 § fängelselagen

text: ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Av

text: 8 kap 6 § fängelselagen

text: framgår att en intagen är, om inte annat motiveras av medicinska eller liknande skäl, skyldig att på begäran lämna urin-, utandnings-, saliv-, svett-, blod- eller hårprov för kontroll av att han eller hon inte är påverkad av alkohol, narkotika, något annat berusningsmedel, något sådant medel som avses i

text: 1 § lagen (1991:1969)

text: om förbud mot vissa dopningsmedel eller någon sådan vara som omfattas av lagen (

text: ) om förbud mot vissa hälsofarliga varor.

text: Av

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: framgår att vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska, om möjligt, utföras i närvaro av en annan person än den som genomför kontrollen. Kroppsbesiktning ska, förutom när saliv-, svett- och hårprov lämnas, utföras med beaktande av så stor enskildhet som omständigheterna medger och, om möjligt, i ett enskilt utrymme. Av de allmänna råden till

text: 8 kap 6 § fängelselagen

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:1

text: ) om fängelse, FARK Fängelse, framgår att Kriminalvården bestämmer vilken form av prov för drogkontroll en intagen ska lämna. Enligt 8 kap 5 § FARK Fängelse ska andra prov för drogkontroll än blodprov tas av eller lämnas i närvaro av kriminalvårdspersonal. En intagen får dock lämna urinprov enskilt om det finns synnerliga skäl och det kan ske utan risk för att provet manipuleras.

text: Bedömning

text: Att personalen skulle ha framfört hot om förflyttning till anstalt av högre säkerhetsklass om AA inte använde tappningskateter tillbakavisas av Kriminalvården. Personalen berättade för AA om konsekvenserna av att inte lämna urinprov och svarade på hans fråga. AA tvingades inte av personal att använda tappningskatetern. Kriminalvården, region Nords uppfattning är dock att någon tappningskateter inte ska användas för lämnande av urinprov. Det är inget som framgår av varken Kriminalvårdens säkerhetshandbok eller lokala rutiner i anstalten Sörbyn. Däremot har det inte framkommit annat än att det är av välvilja som anstaltens personal föreslagit för AA ett lämnande av urinprov genom kateter och sjukvården lämnat tappningskateter till personalen. Detta med anledning av hans svårigheter att i anstalten Sörbyn lämna urinprov och som en sista möjlighet, efter att man försökt med andra metoder. I efterhand kan som sagt konstateras att tappningskateter inte borde ha använts, även om AA genom användandet av tappningskatetern kunde lämna urinprovet. Några uppgifter om att AA fick besvär efter händelsen har inte framkommit.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill tillägga att var och en i enlighet med

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: (RF) är gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Begränsningar i denna rätt får enligt

text: 2 kap. 20 §

text: RF göras genom lag. Stöd för att få genomföra sådan kroppsbesiktning som t.ex. urinprovtagningar inom Kriminalvården finns i

text: fängelselagen (2010:610)

text: , FäL.

text: Det finns dessutom anledning att nämna att det av 1 kap. 6 § FäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vidare sägs att en kontroll- eller tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden och att om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Proportionalitetsprincipen innebär att det i varje enskilt fall ska ske en prövning av om kontroll- eller tvångsåtgärden över huvud taget behöver tillgripas med hänsyn till omständigheterna och om syftet kan tillgodoses genom en mindre ingripande åtgärd. Den intresseavvägningen kan också leda till att åtgärden inte alls ska vidtas, om den skulle få skadeverkningar som inte är rimliga i förhållande till vad som eftersträvas. (Se

text: prop. 2009/10:135 s. 66

text: Bedömning

text: Det är utrett att AA lämnade ett urinprov med hjälp av en kateter. Jag finner inte heller skäl att ifrågasätta AA:s uppgifter om att händelsen medförde vissa medicinska besvär för honom.

text: Enligt Kriminalvården tvingades inte AA att använda katetern. Som myndighetens remissvar får förstås informerades emellertid AA i samband med att han förevisades katetern om att det inte fanns några fler sätt att lämna urinprov på och att en vägran kunde leda till förflyttning till en annan anstalt. Jag bedömer därmed att det för AA inte kan ha framstått som annat än att alternativet till att underkasta sig urinprovtagningen med hjälp av katetern var att bli omplacerad. Under dessa förhållanden måste frivilligheten anses ha varit illusorisk.

text: Det är helt oacceptabelt att anstalten förmådde AA att använda en kateter utan att vare sig han själv eller andra som var närvarande hade tillräckliga kunskaper om sådana. Vidare är det klarlagt att AA inte ens fick någon instruktion av medicinskt utbildad personal. Av remissvaret framgår inte om det var medicinska eller etiska skäl, eller en kombination, som låg bakom att anstaltens sjuksköterska inte ville delta vid tappandet av urinen. Enligt min mening är det emellertid särskilt anmärkningsvärt att kriminalvårdspersonal gick vidare och genomförde urinprovtagningen med hjälp av katetern trots att det stod klart att sjuksköterskan inte tänkte medverka. Jag har stor förståelse för att händelsen var mycket förnedrande för AA och anser att anstaltens agerande står i uppenbar strid med både proportionalitetsprincipen och

text: fängelselagens

text: krav på att bemöta varje intagen med respekt för deras människovärde.

text: Enligt Kriminalvården hade AA innan tappningen ägde rum erbjudits att lämna urinprov enskilt. Alldeles oavsett hur det har förhållit sig med det står mina slutsatser om användningen av katetern fast. Således är jag utomordentligt kritisk till att anstalten förmådde AA att använda en kateter vid urinprovtagningen, vilket jag bedömer som en slags medicinsk tvångsåtgärd utan stöd i den rättsliga regleringen. Eftersom det inte framgår om anstaltspersonalen har fått ta del av Kriminalvårdens remissvar och det i viss mån saknas en redogörelse för i vilken omfattning var och en av dem har deltagit avstår jag från att kritisera de enskilda befattningshavarna. Det står dock klart att anstalten förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Avslutningsvis bör nämnas att jag inom ramen för ett annat ärende har granskat Kriminalvårdens rutiner för urinprovtagning (JO 2023 s. 159, dnr 8843-2021). I

text: mitt beslut den 8 december 2023 konstaterade jag att utformningen av rutinerna och tillämpningen av dessa i praktiken innebär att en intagen så gott som undantagslöst måste lämna sådana prov helt naken. Jag var kritisk till detta och framhöll att det bör göras individuella bedömningar av om det är nödvändigt i det enskilda fallet. Vidare underströk jag att den s.k. hänsynsprincipen alltid ska iakttas i dessa sammanhang.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Marcus Winerdal-Arnö har föredragit ärendet. Byråchefen Catrine Björkman och den medicinske experten Ingemar Engström har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

nyckelord:
Anstalt
Avskildhet (isolering)
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Proportionalitetsprincipen
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

sammanfattning: Intagna på en avdelning i anstalten Norrtälje har vägrat att delta i anvisad sysselsättning. Anstalten har placerat samtliga intagna på avdelningen i avskildhet under sysselsättningstid med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen. JO ifrågasätter om det har varit nödvändigt att avskilja samtliga intagna på avdelningen mot bakgrund av bl.a. att det enligt anstaltens beslut främst var de intagna som hade sin sysselsättning i industrin som vägrade att delta i denna. I beslutet konstaterar JO att Kriminalvården alltid måste ta ställning till om en kontrolleller tvångsåtgärd står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Hon påpekar också att det förhållandet att 6 kap. 5 § fängelselagen medger att flera intagna avskiljs från varandra utan att var och en av dem kan knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet inte innebär att t.ex. samtliga intagna på en avdelning måste avskiljas. Enligt anstalten gick det inte att utesluta enskilda intagnas inblandning i arbetsvägran vad avsåg vem eller vilka intagna som var drivande i frågan eller hade påverkan på medintagna. JO ifrågasätter inte att det har förhållit sig på det viset men noterar att några sådana omständigheter inte nämns i anstaltens beslut om avskildhet. Enligt JO ger beslutet dessutom intrycket av att vara kopplat endast till det faktum att intagna som har varit anvisade sysselsättning i anstaltens industri har vägrat att delta i denna. Hon har därför förståelse för om intagna som inte har haft sin sysselsättning förlagd i industrin eller inte har varit anvisad någon sysselsättning alls har uppfattat ställningstagandet som kollektiv bestraffning. Anstalten kritiseras för utformningen av beslutet.

text: [P]

text: 2025-11-20 10147-2023

text: Stf justitieombudsmannen Karin Almgren

text: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, för utformningen av ett beslut om avskildhet enligt 6 kap. 5 § fängelselagen. Även uttalanden om huruvida det har varit proportionerligt att avskilja samtliga intagna på en avdelning i samband med kollektiv arbetsvägran

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 15 december 2023 förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Norrtälje, och en tjänsteman där enligt bl.a. följande.

text: Intagna på paviljong E har under lång tid varit missnöjda med maten i anstalten. Missnöjet har förmedlats till personal men några åtgärder har inte vidtagits. Intagna som har sysselsättning i anstaltens verkstad fick till slut nog och beslutade sig för att arbetsvägra. Det ledde till att alla intagna på hans avdelning

text: blev avskilda. Han är själv inte anvisad sysselsättning i verkstaden utan som städare på måndag eftermiddag samt onsdag och fredag förmiddag. Han har deltagit i sin sysselsättning som vanligt men har varit avskild under övrig sysselsättningstid. Anstalten ägnar sig åt kollektiv bestraffning.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in anstaltens beslut om placering av AA i avskildhet. Av beslutet framgår att han avskildes den 13 december 2023 kl. 08.00. Enligt uppgift från en kriminalvårdsinspektör i anstalten hävdes avskildheten den

text: 14 december 2023. AA hade inte begärt omprövning av beslutet.

text: Därefter uppmanade JO Kriminalvården att yttra sig över det som AA fört fram i redovisade delar. Myndigheten skulle dessutom besvara följande frågor:

text: • Vad har varit grunden för placeringen av AA i avskildhet?

text: • Anser Kriminalvården att anstaltens beslut om placering av AA i avskildhet motsvarar de faktiska förhållandena för honom?

text: • Har anstalten avskilt intagna som inte varit anvisade sysselsättning? I så fall på vilken grund har det skett?

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, genom regionchefen i Region Stockholm, huvudsakligen följande:

text: Anstalten Norrtälje beslutade onsdagen den 13 december 2023 att från och med kl. 8.00 hålla anmälaren avskild med stöd av

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL. Den 14 december 2023 kl. 15.30 hävdes denna avskildhetsplacering. I beslutet den 13 december 2023 anges under rubriken ÖVRIGT följande. Avskildheten gäller för tillfället endast under sysselsättningstid och klienterna kommer att vara i gemensamhet på morgonen, 07.00–08.00, under lunchen 11.20–12.30 samt efter sysselsättningstidens slut 15.30–18.45. Under denna tid kommer de också att få sin lagstadgade promenad. Om en klient uppger att han önskar delta i anvisad sysselsättning ska han erbjudas detta och i dessa fall inte längre hållas i avskildhet jml. 6 kap. 5 § FäL. Kriminalvården har inhämtat uppgifter från anmälarens kriminalvårdsjournal samt från ledningen vid anstalten Norrtälje. Grunden för att hålla anmälaren avskild den 13 december 2023 var att eftersom det förelåg en kollektiv ordningsstörning på den avdelningen där anmälaren var placerad avskildes samtliga intagna under sysselsättningstid för att säkerställa ordningen och säkerheten på avdelningen. Händelseförloppet började redan den 10 december 2023 där de intagna på avdelningen lät meddela personal att de gemensamt beslutat att inte delta i anstaltens sysselsättning. Detta beslut hade de gemensamt kommit fram till som en protest mot rådande matsituation på anstalten. På morgonen den 12 december 2023 valde samtliga intagna att fortsatt inte delta i sysselsättning, framförallt gällde detta sysselsättning i industrin där majoriteten av de intagna var anvisade sysselsättning. På morgonen den 13 december 2023 förelåg fortsatt kollektiv arbetsnedläggelse på avdelningen. Då denna gruppaktion var en ordningsstörning på så sätt att de intagna inte följde personals anvisningar och gemensamt och i samförstånd vägrade att följa

text: föreskrifter och direktiv såg anstalten sig nödgad att få kontroll på den uppkomna situationen. Det gick heller inte att utesluta enskilda intagnas inblandning i den kollektiva arbetsnedläggelsen vad avsåg vem eller vilka intagna som var drivande i frågan eller hade påverkan på andra medintagna. I avskildhetsbeslut angavs att en intagen som förklarade att han ville delta i sysselsättning skulle erbjudas det och då inte längre hållas avskild jml. 6 kap. 5 § FäL. Beslutet att hålla anmälaren avskild med stöd av 6 kap. 5 § FäL var adekvat eftersom en avskildhetsplacering med stöd av denna bestämmelse inte behöver vara kopplad till en enskild intagens agerande utan syftar till att upprätthålla ordningen och säkerheten på anstalten/avdelningen och då behöver det inte finnas en tydlig koppling till en enskild intagens omständigheter för att denne ska bli placerad i avskildhet. Oaktat vilken typ av sysselsättning som anmälaren hade fanns det risk för att han i samförstånd med andra intagna påverkade att fortsatt driva på den pågående ordningsstörningen. Då ordningsstörningen endast var knuten till sysselsättning så bedömdes det endast nödvändigt att placera anmälaren i avskildhet jml. 6 kap. 5 § FäL under sysselsättningstid, om han inte deltog i sysselsättning. Några enstaka intagna på avdelningen som av hälsoskäl inte var anvisade sysselsättning var placerade i avskildhet jml. 6 kap. 5 § FäL i sina bostadsrum på avdelningen. Detta med anledning av den kollektiva ordningsstörningen som förekom på avdelningen där de intagna låtit meddela att det var ett gemensamt beslut och en gemensam ståndpunkt från intagenkollektivet att inte följa föreskrifter, personals anvisningar och direktiv. Eftersom en avskildhet jml. 6 kap. 5 § FäL inte behöver vara kopplad till en enskild intagens agerande utan syftar till att upprätthålla ordningen och säkerheten på anstalten/avdelningen behöver det inte finnas en tydlig koppling till en enskild intagens omständigheter för att denne ska bli placerad i avskildhet. Den 13 december 2023 var anmälaren anvisad sysselsättning under förmiddagen och under eftermiddagen var han avdelningsplacerad och inte anvisad sysselsättning. […] Av kriminalvårdsjournalen framgår att anmälaren inte var anvisad sysselsättning den 14 december 2023.

text: Rättslig reglering

text: Enligt 1 kap. 6 § FäL får verkställigheten inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Enligt 3 kap. 1 § FäL ska en intagen ges möjlighet till sysselsättning i form av arbete, utbildning, brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet eller annan strukturerad verksamhet. Enligt 3 kap. 2 § FäL är en intagen skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. Enligt 6 kap. 1 § FäL ska en intagen under den tid då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i denna lag eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet. Enligt 6 kap. 2 § FäL ska en intagen ges möjlighet att på sin fritid vistas i gemensamhet, om inte annat anges i denna lag. Enligt 6 kap. 5 § får intagna tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Avskiljande kan ske om det är nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten, t.ex. vid hot eller allmän oro, om otillåtna föremål hamnar i omlopp eller om intagna deltar i kollektiv arbetsvägran. Ett tillfälligt avskiljande enligt bestämmelsen förutsätter inte att den eller de som avskiljs kan knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Anstaltens beslut att hålla anmälaren avskild från kl. 8.00 den 13 december 2023 till kl. 15.30 den 14 december 2023 har - med hänsyn till rådande ordningsstörning - varit välmotiverat och proportionerligt trots att anmälarens eventuella roll i oroligheterna på avdelningen inte var klarlagd. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: Bestämmelsen om s.k. kollektiv avskildhet i

text: 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, ger Kriminalvården befogenhet att tillfälligt hålla intagna avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Med stöd av bestämmelsen kan Kriminalvården upplösa gemensamheten i en anstalt eller på en viss avdelning eller en del av en avdelning. Det kan avse situationer där t.ex. ett larm utlöses, elektriciteten är ur funktion, otillåtna föremål hamnar i omlopp eller intagna deltar i kollektiv arbetsvägran (

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: Det förtjänar att påpekas att sysselsättningsvägran i sig utgör inte något skäl för avskildhet. En förutsättning för avskildhet enligt bestämmelsen är, som Kriminalvården har redogjort för, att det är nödvändigt med hänsyn till ordningen och säkerheten i anstalten. (Se t.ex. JO:s beslut den 24 maj 2011, dnr

text: ). Avskildhet får inte heller användas som en generell lösning i de situationer som nu har nämnts. Vidare får det inte förekomma att inlåsning i bostadsrummet används som en disciplinär åtgärd.

text: Ett beslut om att hålla intagna avskilda från varandra ska vara tillfälligt och får aldrig pågå längre än vad som är nödvändigt för att Kriminalvården ska kunna hantera situationen, normalt inte mer än några timmar eller något dygn (se

text: prop. 2009/10:135 s. 138

text: ). Bestämmelsen är alltså tänkt att användas som en tillfällig lösning i mer eller mindre akuta situationer (se mitt beslut den 1 september 2025, dnr 647-2024).

text: Som Kriminalvården har redogjort för i sitt remissvar finns det inte något krav på att en intagen som hålls avskild med stöd av bestämmelsen ska kunna knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet om avskildhet.

text: Även om bestämmelsen medger avskildhet på s.k. kollektiv grund så ska ett särskilt beslut meddelas för varje intagen som placeras i avskildhet (se JO:s beslut den 23 november 2016, dnr

text: , med däri gjorda hänvisningar). Enligt Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i anstalt

text: ), kan detta praktiskt hanteras genom att samma beslutstext används för de intagna som berörs (se handbokens avsnitt 3.4.1).

text: Bedömning

text: Anstalten Norrtälje har placerat alla intagna på en avdelning i avskildhet med stöd av 6 kap. 5 § FäL. Jag har endast tagit del av det beslut som rör AA men utgår i det följande från att besluten för resterande intagna i väsentliga delar överensstämmer med detta. I beslutet angav anstalten, utöver det som redan framgår av remissvaret, huvudsakligen följande:

text: BAKGRUND

text: Klienterna på Paviljong E har sedan måndag den 11 december vägrat delta i anvisad sysselsättning i industrin. Under både söndag den 10 december samt måndag 11 december lät klienterna meddela personal att de gemensamt beslutat att de inte tänker delta i anstaltens sysselsättning. Detta beslut har de gemensamt kommit fram till som en protest mot rådande matsituation på anstalten. Under hösten har klienterna visat stort missnöje avseende maten som serveras från anstaltens kök samt att priserna på frukostbeställningarna har ökat. Klienterna har samtalat flertalet gånger med personal och kvinsp på aktuell avdelning som förklarat orsaken till ökade priser, där de inte har godtagit svaren. Vid morgonen den 12 december valde samtliga klienter att fortsatt inte delta i sysselsättning. Vidare bedömer anstalten att denna aktion är sammankopplad med missnöjet som framförts under hösten. Vid morgonen den 13 december föreligger fortsatt kollektiv arbetsnedläggelse på avdelningen.

text: SKÄL FÖR BESLUT

text: Av 6 kap. 5 § FäL framgår att intagna tillfälligt får hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas.

text: BEDÖMNING

text: Då denna gruppaktion är en ordningsstörning på så sätt att klienterna inte följer personals anvisningar och gemensamt och i samförstånd vägrar att följa föreskrifter och direktiv ser anstalten sig nödgade att få kontroll på den uppkomna situationen. Mot bakgrund av detta finner anstalten det absolut nödvändigt att klienten hålls avskild under tid som krävs för att säkerställa ordningen och säkerheten på avdelningen.

text: ÖVRIGT

text: Jag har förståelse för att det inom Kriminalvården ofta inträffar händelser som kräver direkta åtgärder och ibland även kraftfulla sådana. Jag har också förståelse för att beslut om kollektiv avskildhet enligt 6 kap. 5 § FäL kan behöva fattas i en kaotisk situation. Ett avskiljande kräver emellertid alltid stöd i

text: fängelselagen

text: och förutsätter en noggrann prövning av förutsättningarna. JO

text: brukar inte ta ställning till om myndigheters beslut är riktiga i sak. Eftersom avskildhet är en ingripande tvångsåtgärd, som dessutom används i en miljö där människor redan är berövade sin frihet, är det av stor vikt att regleringen tillämpas noggrant och korrekt (se t.ex. JO:s beslut den 16 januari 2024, dnr

text: och den 6 november 2024, dnr 9528-2023). Jag kommer därför att i viss mån frångå den nämnda principen i det följande.

text: Som jag har redogjort för utgör sysselsättningsvägran i sig inte ett skäl för avskildhet enligt 6 kap. 5 § FäL. Det är i stället den ordningsstörning som kan uppstå när intagna inte deltar i anvisad sysselsättning som kan motivera avskildhet med stöd av bestämmelsen.

text: Myndigheten har i remissvaret redogjort för att det aktuella händelseförloppet inleddes redan den 10 december 2023 och att samtliga intagna på morgonen den 12 december valde att fortsatt inte delta i sysselsättningen. Den kollektiva arbetsnedläggelsen pågick enligt anstalten även morgonen efter, vilket ledde till att samtliga intagna på avdelningen avskildes.

text: Jag har för egen del svårt att få ihop anstaltens ställningstagande om att avskilja samtliga intagna på avdelningen med uppgiften i remissvaret och i anstaltens beslut om att den kollektiva arbetsvägran framförallt gällde de intagna som var anvisade sysselsättning i industrin. AA, som har varit anvisad annan typ av sysselsättning har uppgett att han deltagit i denna under den period som ledde fram till anstaltens beslut om att avskilja samtliga intagna. Det finns därmed enligt min mening anledning att ifrågasätta om ett avskiljande av AA var nödvändigt för att upprätthålla ordningen och säkerheten. På liknande sätt finns det utrymme för att ifrågasätta det som har kommit fram om att anstalten har avskilt även enstaka intagna som av hälsoskäl inte var anvisade någon sysselsättning. Dessa intagna har ju över huvud taget inte haft någon sysselsättning att vägra delta i. De har inte heller kunnat påverka sin situation genom att låta meddela att de vill delta i sysselsättning för att på så vis undgå avskildhet. Det sistnämnda gäller för övrigt även för AA som endast varit anvisad sysselsättning under del av dagen.

text: Jag är medveten om att 6 kap. 5 § FäL inte uppställer några formella hinder för det kollektiva avskiljande som nu har ägt rum eftersom bestämmelsen inte innehåller något krav på att en intagen som hålls avskild ska kunna knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet. Samtidigt måste Kriminalvården alltid ta ställning till om en kontroll- eller tvångsåtgärd står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det förtjänar att påpekas att det faktum att bestämmelsen medger att flera intagna avskiljs från varandra utan att var och en av dem kan knytas till de omständigheter som ligger till grund för beslutet inte innebär att t.ex. samtliga intagna på en avdelning måste avskiljas.

text: Anstalten har redogjort för att det inte gick att utesluta enskilda intagnas inblandning i den kollektiva arbetsnedläggelsen vad avsåg vem eller vilka intagna som var drivande i frågan eller hade påverkan på medintagna. Det finns

text: inte anledning för mig att ifrågasätta att det har förhållit sig på det sättet eller att dessa förhållanden innebar en ordningsstörning på så vis att det fanns skäl att avskilja även intagna som inte var anvisade sysselsättning. Jag noterar emellertid att det här är omständigheter som över huvud taget inte nämns i anstaltens beslut. Enligt min uppfattning ger beslutet om avskildhet dessutom intrycket av att vara kopplat endast till det faktum att intagna som har varit anvisade sysselsättning i anstaltens industri har vägrat att delta i denna. Jag har förståelse för om intagna, däribland AA, som inte har haft sin sysselsättning förlagd i industrin eller inte har varit anvisad någon sysselsättning alls, har uppfattat anstaltens ställningstagande som kollektiv bestraffning.

text: Ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt ska som bekant innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande (se

text: 32 § förvaltningslagen

text: [2017:900]). Mot bakgrund av det som jag har redogjort för i det föregående kan jag konstatera att anstaltens beslut uppvisar brister i fråga om motiveringen. Anstalten förtjänar kritik för detta.

text: Vad som i övrigt har kommit fram motiverar inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Karin Almgren. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Sanna Ekman har föredragit ärendet och tf. byråchefen Jörgen Buhre har deltagit i beredningen.