avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Anstalt Besök Häkte

title: Beläggningssituationen medför begränsade möjligheter för intagna inom Kriminalvården att ta emot besök

sammanfattning: I takt med att platssituationen blir alltmer ansträngd använder Kriminalvården fler och fler besöksrum som bostadsrum för intagna. JO framhåller att besök är av stor betydelse för intagna och menar att risken är överhängande att myndigheten går för långt och tillämpar regleringen på ett sådant sätt att rätten till besök urholkas och till slut blir innehållslös. Hon inser att det under rådande förhållanden kan finnas ett behov av att tillfälligt placera intagna i andra utrymmen än normalceller, men menar att intagna i princip inte bör inkvarteras i besöksrum. När det nu ändå sker är det enligt henne mycket viktigt att det inte blir en permanent lösning. Hon anser att Kriminalvården måste sträva efter att så snart som möjligt återgå till att använda besöksrummen i avsett syfte och bör överväga vilka kompensatoriska åtgärder som under tiden kan vidtas för att minska de negativa effekterna för intagna. JO konstaterar att utvecklingen på området ger anledning till oro, och hon bedömer att det är mycket angeläget att Kriminalvården planerar för och säkerställer att existerande liksom nyproducerade lokaler har tillräckligt med utrymmen för besöksverksamhet. Hon avser att följa utvecklingen på området.

text: Initiativet och utredningen

text: Under 2022 fick JO löpande anmälningar från intagna och deras närstående om att olika verksamhetsställen inom Kriminalvården belade besöksrum och att intagnas möjligheter att ta emot besök därigenom begränsades. I december samma år ökade antalet sådana anmälningar med klagomål mot bl.a. anstalterna Norrtälje, Skänninge, Beateberg och Kalmar.

text: Vid kontakt med anstalten Norrtälje fick JO information om att anstalten hade ställt in alla obevakade besök efter ett ställningstagande från regionchefen vid Region Stockholm. JO begärde in beslutet, dnr KV 2022-19263, enligt vilket

text: regionchefen ”meddelar om en tillfällig stängning av besöksavdelningen på anstalten Norrtälje från och med 2022-12-01 om behov uppstår pga. beläggningssituationen”.

text: I en av anmälningarna till JO, dnr 228-2023, bifogades en kopia av information som lämnats till de intagna vid anstalten Skänninge. Av informationen framgick bl.a. att kriminalvårdschefen vid verksamhetsområde Skänninge hade beslutat om en tillfällig neddragning av besökskapaciteten i anstalten på grund av myndighetens platssituation och att beslutet kunde komma att förlängas.

text: Mot denna bakgrund beslutade jag i februari 2023 att utreda saken inom ramen för ett särskilt ärende, och Kriminalvården uppmanades att besvara de frågor som framgår av remissvaret nedan. Initiativet har handlagts i det här ärendet.

text: I sitt yttrande anförde Kriminalvården, genom generaldirektören, följande:

text: JO:s frågor

text: 1. I vilken utsträckning, och hur länge, tog Kriminalvården besöksrum i anspråk för beläggning vid sina verksamhetsställen den 1 december 2022–31 januari 2023? Hur påverkade detta de intagnas möjlighet att ta

text: emot besök?

text: Region Nord I verksamhetsområde Saltvik var fyra av tolv ordinarie besöksrum belagda med häktade under perioden den 1–11 december 2022. Under perioden den 12 december 2022–31 januari 2023 var sex av tolv ordinarie besöksrum belagda. Beläggningen hade inte någon påverkan på de intagnas möjlighet att ta emot besök. I verksamhetsområde Umeå var minst nittio procent av besöksrummen belagda med intagna. Besök kunde trots det tas emot, eftersom de intagna flyttades under besökstiderna och andra lokaler användes. Cirka tio besök nekades. Att besöksrum användes för beläggning hade därför viss påverkan på de intagnas möjlighet att ta emot besök. I verksamhetsområde Gävle kunde två av sex besöksrum användas för beläggning. Därutöver användes fyra besöksrum för beläggning vid placering i avskildhet. Eftersom de intagna inte signalerade att de saknade möjlighet att ta emot besök, bedöms användningen av besöksrum för beläggning inte ha haft någon påverkan på deras möjlighet i det avseendet. I verksamhetsområde Luleå användes besöksrummen i anstalten och häktet Luleå för beläggning. De intagna där kunde därför inte ta emot besök. Dessa intagnas möjlighet att ta emot besök påverkades därmed i stor utsträckning. I anstalten Haparanda användes inte några besöksrum för beläggning. I häktet Östersund var besöksrummen belagda, men intagna kunde ändå ta emot besök. Häktet Falun använde inte några besöksrum för beläggning. I häktet Gävle saknades möjlighet att ta emot besök under en vecka under den aktuella perioden.

text: Region Mitt Besöksrum användes för beläggning vid samtliga verksamhetsområden i regionen. Regionen styrde beläggningen av bostadsrum enligt en regional överbeläggningsplan, som aktiveras av häktes- och anstaltssamordningen tillsammans med lokal nivå. Dessa arbetar för att besök alltid ska kunna tas emot. Samtliga verksamhetsområden hade en något försämrad förmåga att ta

text: emot besök, eftersom besöksrum ingår i överbeläggningsplanen. Verksamhetsområde Örebro/Karlstad hade i perioder flest besöksrum belagda. Detta verksamhetsområde har ofta relativt få bokade besök, eftersom det inom verksamhetsområdet finns många intagna med restriktioner. Under kortare tider inom den aktuella perioden stängdes besöksverksamheten helt i anstalten Hällby. Det hade inte sin grund i något regionalt beslut utan berodde på att anstalten hade för få rum för placering i avskildhet. Besöksrummen användes därför för att differentiera intagna som hölls avskilda från andra intagna enligt

text: 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen (2010:610)

text: Region Stockholm Tre besöksavdelningar i anstalter och häkten inom regionen bedömdes kunna tas i anspråk för beläggning av intagna. Vid häktet Huddinge användes några besöksrum för beläggning av intagna fr.o.m. den 25 november 2022. Två besöksrum användes för att kunna ta emot besök av anhöriga. I anstalten Beateberg var besöksrummen belagda den 2 december 2022–7 januari 2023. Under den tiden kunde vissa familjebesök genomföras. I anstalten Norrtälje var besöksrummen som används vid okontrollerade besök belagda den 26 november–30 december 2022.

text: Region Öst Verksamhetsområde Skänninge, vari anstalten och häktet Skänninge ingår, har fyra besöksrum för okontrollerade besök av anhöriga. Under perioderna den 9–23 december 2022 och den 6–20 januari 2023 togs dessa besöksrum i anspråk för beläggning till 100 procent, vilket medförde att besök inte kunde tas emot i dem då. Under perioderna den 23 december 2022–6 januari 2023 och den 20–31 januari 2023 togs besöksrummen i anspråk för beläggning till 50 procent. I verksamhetsområde Skänninge kunde därmed okontrollerade besök av anhöriga under en begränsad period inte tas emot. Samtliga intagna informerades om det tillfälliga besöksstoppet och de intagna vars besök ställdes in fick möjlighet att på myndighetens bekostnad ringa till sina besökare för att informera dem om detta. I perioder fanns, utifrån barnperspektivet, viss möjlighet till okontrollerade besök. Därutöver kunde besök av bl.a. advokater och kontrollerade besök av anhöriga genomföras i andra besöksrum i verksamhetsområdet. Anstalten Kalmar har två rum som kan användas vid besök av anhöriga. Under perioden den 10 december 2022–31 januari 2023 var dessa besöksrum belagda under 28 dagar. Under 2 dagar var båda besöksrummen belagda samtidigt. Under den nämnda perioden genomfördes 6 besök av barn med vuxen ledsagare och 15 besök av andra närstående. De intagna informerades om att det under den aktuella perioden inte var möjligt att ta emot besök av anhöriga, men att besök av barn med vuxen ledsagare skulle prioriteras och i möjligaste mån genomföras. Häktet Kalmar har tre besöksrum, som under perioden den 10 december 2022–31 januari 2023 togs i anspråk för beläggning. Besök av barn genomfördes under den perioden i s.k. advokatrum.

text: Region Väst Under den aktuella perioden använde alla utom tre verksamhetsställen inom regionen delar av antalet tillgängliga besöksrum för beläggning av intagna. Detta medförde inte att intagna under perioden i fråga nekades besök under normal besökstid. I anstalten Sagsjön fick dock besök av övernattande barn flyttas fram, eftersom besökslägenheten var belagd med två intagna. Övriga besöksrum var endast belagda nattetid. Övrig tid vistades de intagna i verksamheten.

text: Region Syd Varken anstalten Tygelsjö eller anstalten Ringsjön använde under den aktuella perioden besöksrum för beläggning av intagna. Dessa verksamhetsställen har inte heller vid något annat tillfälle använt besöksrum för beläggning av intagna. I anstalten Ystad var besökslägenheten belagd hela perioden. Därutöver var ett av två besöksrum belagt cirka 25 procent av perioden, vilket begränsade de intagnas möjligheter att ta emot besök. Ett besöksrum hålls alltid ledigt för tjänstebesök. Kompensatoriska åtgärder i form av utökade besökstider i lediga besöksrum räddade situationen något. I anstalten Kristianstad användes tre av anstaltens fyra besöksrum för beläggning. Det påverkade inte de intagnas möjlighet att ta emot besök. Anstalten Fosie hade den 1 december–16 januari 2023 enbart ett, i stället för fyra, besöksrum öppet för intagna att ta emot besök i. Detta påverkade de intagnas möjlighet att ta emot besök på så sätt att de inte alltid kunde ta emot besök varje vecka. Besök kunde dock genomföras de flesta veckorna. Sedan den 16 januari 2023 har anstalten betydligt fler intagna som delar på fyra besöksrum, men besöksrummen är sällan helt bokade och vissa dagar är det inga besök alls. 2. Planerar myndigheten att ta besöksrum i anspråk för beläggning även framöver och i så fall i vilken utsträckning? Hur påverkar det Kriminalvårdens möjlighet att upprätthålla att en intagen ska få ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: ) och

text: 3 kap. 1 § häkteslagen (2010:611)

text: Region Nord I verksamhetsområde Saltvik kommer sex besöksrum även fortsättningsvis att vara belagda med häktade. Det finns i nuläget inte något slutdatum för den användningen. På grund av den ansträngda platssituationen kommer besöksrummen troligen att vara belagda under en längre tid. Detta bedöms dock inte påverka de intagnas möjlighet att ta emot besök. Verksamhetsområde Umeå kommer inte att belägga fler besöksrum än tidigare. Eftersom det är svårt att förutse hur länge detta kan komma att fortgå, kommer det även framöver att finnas en viss påverkan på intagnas möjlighet att ta emot besök. Verksamhetsområde Gävle planerar inte att belägga fler besöksrum. Beläggningen av besöksrum bedöms inte heller framöver påverka de intagnas möjlighet att ta emot besök. Verksamhetsområde Luleå har utifrån den ansträngda platssituationen svårt att förutse om besöksrummen kommer att användas för beläggning. Däremot kommer besöksrummen under en tid att vara stängda för ombyggnation. De intagnas möjlighet att ta emot besök kommer därför även fortsättningsvis att vara påverkad i stor utsträckning. Intagna i anstalten Haparanda påverkas inte, eftersom den anstalten inte har för avsikt att belägga besöksrummen. Verksamhetsområde Falun/Östersund/Gävle kommer att kunna ta emot besök utifrån de intagnas behov, om inget oförutsägbart händer.

text: Region Mitt Besöksrum kommer även framöver att i perioder behöva tas i anspråk för beläggning av intagna. Regionen arbetar enligt prioriteringsordningen i den regionala överbeläggningsplanen för att så långt som möjligt inte behöva stänga besöksverksamheten utan i vart fall ha en något begränsad förmåga att ta emot besök vid samtliga verksamhetsområden. Beläggning av merparten av ett verksamhetsställes besöksrum ingår i överbeläggningsplanens plan C, som sker i sista hand och i dialog med regionchefen.

text: Region Stockholm Sedan den 9 februari 2023 har alla besöksrum i häktet Huddinge använts för beläggning av intagna och några besök av anhöriga inte kunnat tas emot. Även i anstalten Beateberg har besöksrummen, inklusive rummet för familjebesök, varit belagda sedan den 9 februari 2023. Besöksverksamheten har den 1 april 2023 återupptagits, vilket de intagna har informerats om. I anstalten Norrtälje har det fram till den 9 februari 2023 genomförts kontrollerade besök. Under perioden den 9 februari–20 mars 2023 har besöksrum, inklusive sådana som är avsedda för kontrollerade besök, återigen tagits i anspråk för beläggning av intagna. Den 20 mars 2023 har ett okontrollerat besök kunnat genomföras. Sedan dess har fyra besöksrum återigen kunnat användas för besök. Halvdagsbesök har hela tiden kunnat genomföras i besökslägenheten, men eftersom lägenheten också har använts av intagna som varit placerade i besöksavdelningen har viss begränsning funnits.

text: Region Öst Av anvisningar för hantering av beläggning i häkten och anstalter för region Öst framgår att regionen stänger besöksverksamheten först när alla andra möjligheter är uttömda. Den 1 mars 2023 har verksamhetsområde Skänninge öppnat ett nytt hus, vilket innebär att anstaltens platskapacitet har ökat. Det har sedan dess inte planerats att på nytt stänga ned besöksverksamheten i verksamhetsområde Skänninge. I den pågående ombyggnationen av verksamhetsområdet planeras dessutom för ytterligare besöksrum. Detta för att kunna utöka besöksverksamheten i takt med det successivt ökade antalet intagna. Kriminalvårdschefen för verksamhetsområde Kalmar beslutade den 23 februari 2023 att utgångspunkten fortsättningsvis ska vara att endast använda besöksrum för beläggning av intagna när inga besök är planerade. Intagna kommer därmed ha samma förutsättningar att ta emot besök som tidigare. I häktet Växjö kan två av tre besöksrum användas för beläggning av intagna. Om så sker, genomförs besök i ett av besöksrummen och i det rum som används vid besök av bl.a. advokater. I anstalten Västervik används vid behov en del av besöksrummen för beläggning av intagna. Eftersom de intagna dagtid vistas på avdelning, kan besök ändå genomföras.

text: Region Väst Med undantag för besökslägenheten i anstalten Sagsjön planerar regionen att även framöver ta besöksrum i anspråk för beläggning av intagna.

text: Region Syd Verksamhetsområde Tygelsjö ser ingen risk för att besöksrum i framtiden kommer behöva tas i anspråk för beläggning av intagna. Region Syds överbeläggningsplan med reservplatser bygger på att besöksrum i anstalten Ystad även framöver kan komma att beläggas. Det kommer att begränsa möjligheten att upprätthålla att intagna ska få ta emot besök på samma sätt som framgår av svaret på fråga 1. Det är framför allt negativt från ett barnperspektiv. Även anstalten Kristianstad avser att fortsätta nyttja besöksrum, men det kommer inte att påverka de intagnas möjlighet att ta emot besök. Anstalten Fosie kommer i nuläget inte att ta mer än som mest två av fyra besöksrum i anspråk för beläggning. Det bedöms ge möjlighet till besök i samma omfattning som under den tidigare perioden, dvs. ungefär ett besök per vecka för varje intagen med besökstillstånd.

text: 3. Vilka överväganden har Kriminalvården gjort gällande åtgärder för att minska eventuella skadeverkningar för intagna vars möjlighet att ta emot

text: besök har begränsats?

text: Enligt

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: och

text: 3 kap. 1 § häkteslagen

text: får en intagen ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske. Med uttrycket ”lämpligen kan ske” avses praktiska förutsättningar för besöket, t.ex. med hänsyn till anstaltens rutiner och dess tillgång till personal och besöksrum. Vid prövningen bör beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att besöka en förälder som är intagen, om det är förenligt med barnets bästa (se

text: prop. 2009/10:135 s. 143

text: ). En intagens rätt att ta emot besök utgör givetvis en betydelsefull del i dennes kontakt med omvärlden. Som framgår av Kriminalvårdens skrivelse den 8 december 2022, dnr 2022-19791, är utgångspunkten också att de intagnas rätt till besök ska tillgodoses även i ett mycket ansträngt läge och att det därför är särskilt angeläget att besök av närstående och framför allt närstående barn kan genomföras. Det finns dock ingen ovillkorlig rätt för en intagen att ta emot besök. En intagen får i stället ta emot besök först när det finns praktiska förutsättningar för det, t.ex. i form av tillgång till personal och besöksrum. Att besöksrum används för beläggning av intagna kan visserligen medföra att de praktiska förutsättningarna för att låta en intagen ta emot besök minskar. En intagen får dock även under sådana förhållanden ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske i enlighet med

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: och

text: 3 kap. 1 § häkteslagen

text: . Utöver besök har en intagen möjlighet till kontakt med omvärlden genom elektronisk kommunikation och försändelser (se

text: 7 kap.

text: 9 §§

text: fängelselagen

text: och

text: 3 kap.

text: 9 §§

text: häkteslagen

text: samt 7 kap. 9–13 och 19 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse och 3 kap. 9–10 och 15 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:2

text: ] om häkte). När det tillfälligt saknas praktiska förutsättningar för besök bör intagna i större utsträckning kunna ges möjlighet till kontakt med omvärlden genom elektronisk kommunikation och försändelser, om förutsättningarna för det är uppfyllda. Ett antal verksamhetsställen har även framfört att deras målsättning har varit att kunna låta intagna genomföra fler och ibland längre videosamtal med framför allt sina barn. Detta har också i förekommande fall kunnat ske. Vid något verksamhetsställe har ytterligare telefonkort delats ut och i något fall har intagna beviljats permission till en barnrättsorganisations lokal för att där umgås med sina barn.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Som framgår av remissvaret är utgångspunkten i häktes- och

text: fängelselagen

text: att en intagen får ta emot besök i den utsträckning det lämpligen kan ske (se

text: 3 kap. 1 § häkteslagen

text: [2010:611] och

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: Enligt förarbetena motiveras bestämmelserna av att en intagens kontakt med omvärlden genom besök är av stor betydelse såväl för att minska den isolering som ett frihetsberövande innebär som för att underlätta hans eller hennes möjlighet att knyta eller behålla kontakt med anhöriga och andra personer utanför anstalten. Med uttrycket ”lämpligen kan ske” avses praktiska förutsättningar för besöket, t.ex. med hänsyn till anstaltens rutiner och dess tillgång till personal och besöksrum. Det har särskilt framhållits att det vid prövningen bör beaktas att det är angeläget att barn ges möjlighet att besöka en förälder som är intagen, om det är förenligt med barnets bästa. (Se

text: prop. 2009/10:135 s. 143

text: I

text: 3 kap.

text: 3 §§

text: häkteslagen

text: och

text: 7 kap.

text: 3 §§

text: fängelselagen

text: framgår när besök kan vägras i det enskilda fallet och att dessa kontakter med omvärlden kan förenas med vissa villkor. I det följande bortses dock från sådana situationer.

text: Varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Verkställigheten ska utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas, och får inte innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av häktesrespektive

text: fängelselagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. (Se 1 kap. 4–6 §§ häktes- och fängelselagen.)

text: Den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen) gäller som lag i Sverige. Enligt artikel 8 har var och en rätt till skydd för bl.a. sitt familjeliv.

text: Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna har betonat att besök är en väsentlig del av rätten till respekt för intagnas familjeliv och att det är viktigt att fängelsemyndigheter möjliggör för dem eller vid behov hjälper till att upprätthålla kontakten med sina nära anhöriga.

text: FN och Europarådet har antagit särskilda regler för behandlingen av frihetsberövade personer i häkte och fängelse (Nelson Mandela-reglerna respektive de europeiska fängelsereglerna). Som medlem av FN och Europarådet har Sverige medverkat vid antagandet av dessa dokument. I båda regelverken finns bestämmelser som kräver att varje frihetsberövad behandlas med respekt för sina mänskliga rättigheter och att de restriktioner som åläggs frihetsberövade ska vara så lite ingripande som möjligt och stå i proportion till det legitima syftet med åtgärderna.

text: Av Nelson Mandela-reglerna följer att intagna ska tillåtas att, under nödvändig övervakning, kommunicera med familj och vänner regelbundet (”at regular intervals”) genom att bl.a. ta emot besök.

text: Enligt de europeiska fängelsereglerna ska de intagna tillåtas att kommunicera så ofta som möjligt per brev, telefon eller på annat sätt med sina familjer, andra personer och företrädare för organisationer i samhället samt ta emot besök av dessa personer. Besöksförhållandena ska vara sådana att de intagna kan upprätthålla och utveckla familjerelationer på ett så normalt sätt som möjligt

text: Se t.ex.

text: Khoroshenko mot Ryssland

text: [GC], nr. 41418/04, punkt 106, dom meddelad den 30 juni 2015. Se United Nations Standard Minimum Rules for the Treatment of Prisoners (the Nelson Mandela Rules), den 17 december 2015, A/RES/70/175, artikel 58.

text: och fängelsemyndigheterna ska hjälpa de intagna att upprätthålla adekvat kontakt med omvärlden samt erbjuda dem lämpligt socialt stöd för detta.

text: I kommentaren till de europeiska fängelsereglerna anges att den nyss nämnda regleringen fastställer de skyldigheter som fängelsemyndigheterna har att se till att

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: respekteras. Det inkluderar besök, som anges vara en särskilt viktig form av kommunikation. Begränsningar i det avseendet måste hållas till ett minimum samt vara i enlighet med lagen, ha ett legitimt syfte och vara proportionerliga.

text: Även om internationella standarder av detta slag inte är direkt bindande har reglerna en principiellt viktig betydelse för att vägleda medlemsstaterna och deras myndigheter i utformningen av såväl den nationella regleringen som vid proportionalitetsbedömningen i enskilda fall. De har därmed också betydelse vid Kriminalvårdens utformning av riktlinjer och rutiner samt i myndighetens dagliga arbete.

text: Bedömning

text: Syftet med det här initiativet har varit att utreda i vilken utsträckning Kriminalvården till följd av den ansträngda platssituationen inom myndigheten belägger besöksrum och hur det har påverkat möjligheterna för de intagna att ta emot besök.

text: JO får ofta anmälningar om missförhållanden inom Kriminalvården som ytterst bottnar i det höga beläggningstrycket. Konsekvenser av den ansträngda beläggningssituationen inom myndigheten har uppmärksammats av JO vid flera tillfällen i perioder från millennieskiftet och framåt. Det har i samband med detta framgått att platssituationen även tidigare lett till att besöksrum har belagts, se t.ex. JO 2004/05 s. 134, dnr

text: . JO uttalade då att det är särskilt olyckligt att besöksutrymmen tas i anspråk för inkvartering av intagna om deras möjligheter att ta emot besök därigenom försämras.

text: Under 2019 tog JO ett större grepp om beläggningssituationen genom en serie inspektioner. Detta resulterade i uttalanden från mig i april 2021, se JO 2021/22 s. 261, dnr O 19-2019. Redan då kunde jag konstatera att det förekom att myndigheten belade besöksrum och att det försämrade intagnas möjligheter att ta emot besök. I beslutet underströk jag att besök är ett centralt inslag i en human kriminalvård och att det inte är acceptabelt att överbeläggning eller bristande resurser leder till begränsningar i det avseendet. Jag uttalade också att

text: Se Recommendation Rec(2006)2-rev of the Committee of Ministers to member States on the European Prison Rules, artikel 24.1, 24.2, 24.4 och 24.5. Se Recommendation Rec(2006)2-rev of the Committee of Ministers to member States on the European Prison Rules, Commentary.

text: det är av avgörande betydelse att Kriminalvården i samband med om- och nybyggnationer av häkten och anstalter planerar för och säkerställer att redan existerande liksom nyproducerade lokaler har tillräckligt med utrymmen för gemensamhetsvistelse och, i häktesverksamheten, isoleringsbrytande åtgärder. Vidare anförde jag följande:

text: Jag inser att det kan finnas ett behov av att tillfälligt placera intagna i andra utrymmen än normalceller i häkten vid en ansträngd beläggningssituation. Som jag redan nämnt måste i så fall dessa utrymmen uppfylla de krav som ställs i förordningen om utformningen av häkten och polisarrester. […] Vidare bör Kriminalvården sträva efter att förse utrymmen som inte är normalceller med den ytterligare utrustning som anges i FARK Häkte , alltså det som där anges utöver den nyss nämnda förordningen. Jag vill understryka att även om det är möjligt att utrusta t.ex. besöksrum i enlighet med FARK Häkte bör intagna i princip inte inkvarteras i sådana utrymmen.

text: I tiden därefter har JO alltså återkommande fått enskilda klagomål främst från intagna om att Kriminalvården belägger besöksrum och att deras möjligheter att ta emot besök därigenom har begränsats. Som inledningsvis har framgått ökade antalet sådana anmälningar under 2022. JO har även i närtid mottagit klagomål om att olika verksamhetsställen temporärt har infört totalt besöksstopp för att belägga samtliga sina besöksrum, däribland dnr 2151-2024. I det fallet rörde det sig om anstalten Sagsjön som vidtagit en sådan åtgärd trots att platserna där nyligen kraftigt utökats, men jag valde att inte utreda klagomålen med hänvisning till den här pågående utredningen.

text: Inom ramen för min inspektionsverksamhet under senare år har det också ofta kommit fram att intagna inkvarteras i besöksrum. Det var fallet vid en inspektion i oktober 2022 av verksamheten vid den särskilda ungdomsavdelningen i anstalten Täby. Efter inspektionen framhöll jag att det inte är acceptabelt att beläggning av besöksrum medför begränsningar i intagnas möjligheter att ta emot besök och att det är angeläget att särskilt de unga kan ta emot besök mer regelbundet. (Se protokollet i dnr O 16-2022. Detsamma framgår av protokollen efter inspektioner av häktet respektive anstalten Luleå i november 2022, dnr O 20-2022 och O 21-2022.)

text: Visserligen finns det inte någon ovillkorlig rätt för intagna att ta emot besök, men som jag tidigare har lyft fram är det av stor betydelse för deras välbefinnande och ett avgörande inslag i en human kriminalvård, där utgångspunkten måste vara att intagna ska kunna upprätthålla och utveckla familjerelationer. Det är normalt också en central del i deras återanpassning i samhället och ägnat att motverka negativa följder av frihetsberövandet. I synnerhet för häktade utgör besök en viktig isoleringsbrytande åtgärd. För unga

text: Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:2

text: ] om häkte, FARK Häkte.

text: intagna är det, som jag alltså tidigare har understrukit, särskilt viktigt att regelbundet kunna ta emot besök och upprätthålla eller skapa sunda relationer med anhöriga. Och från ett barnrättsperspektiv är det angeläget att barn ges möjlighet att träffa en intagen förälder när det är förenligt med barnets bästa (se JO 2023 s. 215, dnr 7823-2022). Det är därför rimligt att myndigheten ser till att varje verksamhetsställe har praktiska förutsättningar genom t.ex. ändamålsenliga lokaler och tillgång till personal i tillräcklig utsträckning.

text: Den aktuella beläggningen är problematisk från fler aspekter. Åtgärden innebär dessutom ofta ytterligare försämring av tillvaron för de intagna som inkvarteras i sådana rum, bl.a. eftersom dessa sällan kan förses med all den utrustning som en cell normalt ska ha. Vid min inspektion av anstalten Ystad i mars 2023 framgick exempelvis att anstalten använde både besökslägenheten och ett besöksrum där för beläggning. Besöksrummet var inte utrustat i enlighet med Kriminalvårdens föreskrifter och saknade bl.a. såväl skrivbord som tv-uttag. Jag uttalade att intagna enligt min uppfattning som utgångspunkt inte ska placeras i sådana utrymmen och, om det ändå görs, att rummen ska förses med den utrustning som anges i föreskrifterna (se protokollet i dnr 1562-2023).

text: Av remissvaret framgår att vissa besöksrum används för beläggning endast nattetid. Därmed kan intagna dagtid i och för sig ta emot besök där. Det är förstås positivt att ett verksamhetsställe på det sättet försöker att upprätthålla de intagnas möjligheter att ta emot besök. Nackdelen med den ordningen är emellertid att de som är placerade i besöksrummen inte har någon fast punkt, vilket kan vara särskilt påfrestande under ett frihetsberövande. Vid den nämnda inspektionen av anstalten Täby förekom en sådan situation: en ung intagen var avskild samt placerad i ett besöksrum men fick packa ihop och flytta ut samt sedan vistas i isoleringscellen när andra intagna skulle ta emot besök. Det är ovärdigt, som jag konstaterade i inspektionsprotokollet.

text: Utredningen i det här ärendet visar att flera av Kriminalvårdens verksamhetsställen har belagt besöksrum från åtminstone slutet av 2022 och att det fortfarande görs i stor utsträckning. Det är utifrån remissvaret svårt att riktigt förstå vad det är för underlag som myndigheten har haft som medger slutsatsen att ianspråktagandet av besöksrum vid vissa verksamhetsställen eller verksamhetsområden inte skulle ha påverkat intagnas möjligheter att ta emot besök. Det står i alla fall klart att beläggningen av sådana utrymmen har inverkat på många intagnas förutsättningar för detta. Det ligger inte i linje med syftet bakom den rättsliga regleringen i häktes- respektive

text: fängelselagen

text: som jag har redogjort för och inte heller de internationella rekommendationerna.

text: l kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [

text: KVFS 2011:1

text: ] om fängelse, FARK Fängelse.

text: De uppgifter som Kriminalvården nu har lämnat talar tillsammans med det som framkommer i myndighetens kapacitetsrapport 2024–2033 (KV 2023-14991) och årsredovisningen 2023 för att situationen i stort inte kommer att förbättras i närtid. Detta är mycket bekymmersamt. Det kan i sammanhanget även noteras att myndigheten den 16 oktober 2023 beslutade att två tredjedelar av besöksrummen i anstalter av säkerhetsklass 1 och 2 ska användas för beläggning av intagna (se generaldirektörens beslut för platskapacitet på kort sikt, KV 2023-23402, och genomförandebeslut av direktören för frivård, häkte och anstalt om utökad platskapacitet på kort sikt – besöksrum m.m., KV 2023-23462). För egen del kan jag inte se saken på annat sätt än att detta både har inneburit och kommer att innebära ytterligare begränsningar i många intagnas möjligheter att ta emot besök.

text: Naturligtvis förstår jag att den mycket ansträngda beläggningssituationen medför svåra utmaningar för Kriminalvården och att myndigheten måste vidta en rad åtgärder för att kunna verkställa utdömda påföljder och bedriva häktesverksamhet. Även om det är min bestämda uppfattning att intagna egentligen inte ska inkvarteras i besöksrum inser jag vidare att det i dag kan finnas ett behov av att tillfälligt placera intagna i andra utrymmen än normalceller. Men i myndighetens uppgifter ingår också att upprätthålla besöksverksamheten. Med anledning av resonemanget i remissvaret om tillämpningen av regleringen i

text: 3 kap. 1 § häkteslagen

text: och

text: 7 kap. 1 § fängelselagen

text: vill jag anföra följande.

text: Kriminalvården tycks göra gällande att myndigheten upprätthåller dessa bestämmelser trots de gjorda inskränkningarna – som på sina håll måste betecknas som drastiska – eftersom en intagen får ta emot besök i den utsträckning som det under rådande förhållanden ”lämpligen kan ske”. Det finns enligt min mening en risk för att ett alltför långt drivet sådant synsätt kan urholka rätten till besök så att den till slut blir innehållslös. Uttrycket ”lämpligen kan ske” avser enligt förarbetena förvisso praktiska förutsättningar för besök, men som jag ser på saken tar de aktuella bestämmelserna i första hand sikte på rutiner samt tillgång till personal och besöksrum vid ett enskilt verksamhetsställe. Liksom en del andra bestämmelser i kriminalvårdslagstiftningen ger den aktuella regleringen på det sättet ett visst handlingsutrymme. Samtidigt utgår alltså lagstiftningen från att var och en av de intagna har rätt till kontakt med omvärlden genom besök och att det är av stor betydelse för den enskilde. Och det är Kriminalvårdens ansvar att i praktiken se till att regleringen upprätthålls. Sverige förväntas också följa sina internationella åtaganden. När nu frihetsberövade personer ändå inkvarteras i besöksrum är det synnerligen viktigt att det inte blir en permanent lösning. Kriminalvården måste därför sträva efter att så snart som möjligt återgå till att använda besöksrummen till det de är avsedda för och att tillhandahålla tillräckligt med resurser för att den verksamheten ska fungera som lagstiftaren har tänkt.

text: Till dess att det fullt ut blir fallet finns det enligt min mening skäl för myndigheten att överväga kompensatoriska åtgärder för att minska de negativa

text: effekterna. Det är positivt att Kriminalvården i remissvaret har pekat på att intagnas kontakter med omvärlden genom elektronisk kommunikation bör kunna utökas och att vissa verksamhetsställen har tagit sådana steg. De åtgärder som hittills har vidtagits framstår emellertid som relativt marginella. Jag kan notera att Kriminalvården under covid-19-pandemin inte tog ut någon avgift för inrikessamtal i myndighetens särskilda system för kontrollerat telefonerande för intagna (INTIK-systemet) och att avgiften för utrikessamtal halverades när de intagna inte fick ta emot besök eller genomföra permissioner (se JO 2020/21 s. 219, dnr O 12-2020). I den situation som på sina håll nu faktiskt råder, och med beaktande av de begränsade ekonomiska medel som intagna i häkte och anstalt normalt har, skulle det även kunna diskuteras om t.ex. storleken på avgifter för intagnas telefoni och porto framstår som rimlig. Med det sagt är jag givetvis medveten om att telefon- eller Skypesamtal och brev inte fullt ut kan ersätta värdet av fysiska besök.

text: Beläggningen av besöksrum har alltså ökat i takt med den alltmer ansträngda platssituationen, och utvecklingen ger anledning till oro. Det är mycket angeläget att Kriminalvården i samband med om- och nybyggnationer av häkten och anstalter planerar för och säkerställer att redan existerande liksom nyproducerade lokaler har tillräckligt med utrymmen för besöksverksamhet. Jag avser att följa utvecklingen på området.

text: Slutligen kan upplysas om att jag i ett annat beslut denna dag har uttalat mig om ett arrangemang i en anstalt där flera intagna samtidigt får ta emot besök i en sporthall (se mitt beslut i dnr 9212-2022).

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Seniora rättssakkunniga Nathalie Stenmark har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet

publisher: Justitieombudsmannen

org: jo

sammanfattning: Ett frivårdskontor informerade på eget initiativ en tidigare klient om att uppgifter hade begärts ut om honom och vem som låg bakom framställningen. Personen som begärt att få ut uppgifterna blev därefter kontaktad av klienten. JO anser att frivårdens agerande har varit olämpligt då det inte är förenligt med grundtanken bakom anonymitetsskyddet i 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen och kritiserar frivården för det.

text: [P]

type: stycke

text: Kritik mot Kriminalvården, frivården Norra Norrland, för att på eget initiativ ha informerat en person om att handlingar begärts ut om honom samt i samband med detta lämnat ut namnet på den som gjort framställningen. Agerandet har utifrån grundtanken bakom anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: bedömts som olämpligt

type: rubrik

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, frivården Norra Norrland, och uppgav bl.a. följande.

text: I ett e-postmeddelande den 6 november 2024 till Kriminalvården efterfrågade han uppgifter om vilka behandlingar och andra åtgärder som genomförts och som fortfarande pågår för en namngiven person (BB). Den 11 november 2024 blev han kontaktad via e-post av BB som skrev att han visste om att AA hade frågat om honom. Dagen därpå fick han svar från frivården att det inte fanns några allmänna handlingar att lämna ut. Han tog då kontakt med frivården och frågade om personer upplyses om att de har blivit omfrågade och av vem. Vidare ifrågasatte han uppgiften om att det inte pågick några åtgärder för BB. Frivården svarade honom att det inte finns någon sådan rutin men att detta hade gjorts i det här fallet i samband med att BB ringt dit.

text: Han har tidigare blivit hotad av BB och anser att den handläggare som upplyste BB om hans förfrågan har begått ett tjänstefel och utsatt honom för fara.

text: Utredning

text: JO uppmanade Kriminalvården att yttra sig över anmälan och besvara de frågor som framgår av remissvaret nedan.

text: Myndigheten, genom en tillförordnad chef för verksjuridik – dataskydd, sekretess m.m., yttrade sig i huvudsak enligt följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har inhämtats från Kriminalvårdens region Nord, som i sin tur inhämtat uppgifter från frivården Norra Norrland. Berörd befattningshavare har fått möjlighet att lämna synpunkter. Den 6 november 2024 kl. 13.05 fick administrationen vid frivården Umeå ett e-postmeddelande från registraturen på Kriminalvårdens huvudkontor angående AA:s begäran om utlämnande av allmänna handlingar avseende en klient. Kl. 15.20 samma dag skickades ett e-postmeddelande till AA som begärt ut handlingarna med svaret att det inte fanns några allmänna handlingar att lämna ut då klienten avslutat sin övervakning. Svaret skickades efter konsultation med kriminalvårdsinspektör och tidigare handläggare. Den 11 november 2024 kl. 15.34 fick administrationen ett nytt e-postmeddelande från AA där han beskrev att klienten hade fått veta att han efterfrågat uppgifter. AA ville veta om frivården upplyser klienter om någon begärt ut handlingar på dem. Kriminalvårdsinspektör och tidigare handläggare tillfrågades och det framkom att den tidigare klienten hade ringt till handläggaren på frivården i ett annat ärende och då blivit upplyst om att personen (angiven med för- och efternamn) hade efterfrågat uppgifterna. Administrationen besvarade e-postmeddelandet genom att upplysa om att frivården inte har som rutin att upplysa personer om att någon begärt ut allmänna handlingar gällande dem och att i aktuellt fall hade klienten som begäran om utlämnande avsåg ringt till frivården och då blivit upplyst om att AA efterfrågat uppgifter. Den 13 november 2024 ringde AA till frivården och undrade om det inte var tjänstefel att lämna ut uppgiften om att någon frågat efter upplysningar om en klient till klienten. AA undrade även om den allmänna brevlådan var en allmän handling och fick svaret att så är det. AA begärde sedan att få prata med en chef och fick numret till kriminalvårdsinspektören. Kriminalvårdsinspektören ringde upp AA och besvarade hans frågor. Kriminalvårdsinspektören informerade även om att den som begär ut allmänna handlingar har rätt att vara anonym.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, framgår bl.a. att till främjande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande ska var och en ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Av

text: 2 kap. 18 §

text: TF framgår bl.a. att en myndighet inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling får efterforska vem denne är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Har frivården på eget initiativ upplyst den omfrågade klienten om AA:s identitet och om att han har begärt att få ta del av allmänna handlingar om klienten? Den klient som begäran om utlämnande av allmän handling avsåg har informerats om AA:s begäran och om hans identitet.

text: Ar frivårdens svar till AA om att det inte fanns några allmänna handlingar att lämna ut korrekt? Frivården har lämnat korrekt svar till AA angående att det inte fanns några allmänna handlingar av det slag som efterfrågats, eftersom anmälaren efterfrågat "vilka åtgärder som görs för honom", dvs. för klienten, och inga åtgärder var aktuella då ärendet var avslutat hos frivården.

text: Kriminalvårdens bedömning I

text: 2 kap. 18 §

text: TF regleras det s.k. anonymitetsskyddet. Detta innebär att en sökande i princip inte behöver uppge sitt namn eller skälet till att varför hen begär ut en handling. En myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem hen är eller vilket syfte hen har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut. Även om identiteten hos en person som begär att få ta del av allmänna handlingar är känd bör myndigheten, utifrån grundtanken bakom anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 18 §

text: TF, inte utan vidare föra uppgifterna vidare (se bl.a.

text: JO 2013/14 s. 615

text: JO 2017/18 s. 491

text: och

text: JO 2018/19 s. 326

text: ). Kriminalvården anser att handläggaren vid frivården Norra Norrland har brustit i hanteringen av utlämnande av allmänna handlingar då handläggaren har upplyst klienten begäran avsåg om att en begäran om utlämnande av allmän handling inkommit och lämnat ut uppgift om namn på den person som gjort begäran till klienten. En begäran om utlämnande av allmän handling omfattas i sig inte av sekretess. Om någon begär ut själva begäran om utlämnande av allmän handling kan den lämnas ut om den ännu inte hunnit gallras (jfr

text: HFD 2023 not. 17

text: ) men att myndigheten upplyser en klient om att någon gjort en begäran och även underrättar klienten om vem som gjort begäran strider mot grundtanken med anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 18 §

text: TF. Sedan händelsen har ansvarig chef haft ett samtal med berörd handläggare och även lyft frågan för all personal på APT för att säkerställa att personalen vet hur dessa frågor ska hanteras och vilka uppgifter som får lämnas ut och inte. Kriminalvårdsinspektören har agerat så snart det kom till hens kännedom vad som hänt och Kriminalvården bedömer att de åtgärder som frivården redan har vidtagit i form av informationsinsats på APT och samtal med berörd medarbetare är tillräckliga för att säkerställa att anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 18 §

text: TF upprätthålls. Vad gäller svaret till AA att det inte fanns några handlingar att lämna ut framgår inget annat av utredningen än att frivården lämnat ett riktigt besked.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Det är utrett att en handläggare vid frivården upplyste BB om att AA hade begärt att få ta del av allmänna handlingar avseende honom.

text: Som Kriminalvården noterat i sitt yttrande har JO vid flera tillfällen uttalat att grundtanken bakom anonymitetsskyddet i

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: innebär att en myndighet inte utan vidare bör föra vidare uppgifter om identiteten på någon som begär att få ta del av allmänna handlingar, även om informationen redan är känd (se t.ex. JO 2013/14 s. 615, dnr

text: , JO 2017/18 s. 491, dnr

text: , och JO 2018/19 s. 326, dnr

text: Kriminalvården har inte redogjort för vilka överväganden handläggaren gjorde i samband med att upplysningen lämnades. Det har dock inte framkommit att det fanns några sakliga skäl för att på eget initiativ ge den aktuella informationen

text: till BB. Mot bakgrund av de intressen som bär upp offentlighetsprincipen anser jag att agerandet har varit olämpligt. Frivården förtjänar kritik för det inträffade.

text: När det gäller hanteringen i övrigt vill jag anföra följande. Enligt Kriminalvården var det svar som frivården gav till AA om att det inte fanns några handlingar att lämna ut i sig riktigt. Detta då hans förfrågan rörde vilka åtgärder som var pågående för BB och att ärendet hos frivården var avslutat eftersom BB inte längre stod under övervakning. I anmälan till JO har AA emellertid angett att hans begäran avsåg både avslutade och pågående åtgärder för BB. Olika uppgifter har alltså lämnats om vad den aktuella framställningen omfattade och i förlängningen om frivårdens svar var korrekt. Min bedömning är att ytterligare utredningsåtgärder inte skulle ge något annat resultat. Jag finner inte anledning att ifrågasätta Kriminalvårdens uppgifter om att det inte fanns några pågående frivårdsinsatser för BB men vill ändå påpeka följande. Myndigheten har uppgett att BB ringde till frivården nära inpå det att AA hade skickat in sin begäran om att få ta del av allmänna handlingar och att han då blev upplyst om denna. Det är naturligt att det ur AA:s perspektiv framstår som ett märkligt sammanträffande.

text: Avslutningsvis kan nämnas att jag denna dag har riktat kritik mot en annan frivård i ett liknande ärende (dnr 353-2025). Det som har kommit fram i de två ärendena visar att det på vissa verksamhetsställen inom Kriminalvården saknas grundläggande kunskaper om hur en begäran om utlämnande av allmänna handlingar ska hanteras. Myndigheten har uppgett att man behöver arbeta med att säkerställa att de anställda har tillräckliga kunskaper för att hanteringen ska ske på ett korrekt sätt. Jag instämmer i detta och förutsätter att så sker.

text: Det som i övrigt har framkommit motiverar inte några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jessica Jern har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Kritik mot en skolförvaltning för handläggningen av ett vitesärende

text: Anmälan

text: AA inkom den 9 mars 2004 till JO med en skrivelse som var ställd till Kammarrätten i Jönköping som ett tillägg till ett tidigare överklagande dit. Hon angav att ett exemplar av skrivelsen också skickades till JO som en anmälan. Av skrivelsen och bifogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: AA har en skolpliktig dotter. Barn- och utbildningsnämnden i Sävsjö kommun, arbetsutskottet, förelade den 3 februari 2004 AA som vårdnadshavare att vid ett vite om 1 000 kr se till att dottern senast den 16 februari 2004 fortsatte sin skolgång. Arbetsutskottet angav som skäl för beslutet bl.a. att dottern ”trots påstötningar” inte infunnit sig till sin skolas undervisning sedan den 22 november 2003. AA överklagade föreläggandet till Länsrätten i Jönköpings län och yrkade i samband med det att länsrätten skulle förordna om inhibition. Länsrätten fann i beslut den 27 februari 2004 inte skäl för inhibition. AA fick därefter från Sävsjö kommun en faktura, daterad den 2 mars 2004, på vitesbeloppet 1 000 kr. På fakturan hänvisades till barn- och utbildningsförvaltningen samt angavs att fakturan ”avsåg vite, mål nr 434-04” (länsrättens målnummer, JO:s anmärkning). AA ifrågasatte i sin skrivelse bl.a. att kommunen kunde ”utmäta straff när det inte ens fanns en dom om att vitet var korrekt eller att hon skulle betala det”.

text: Utredning

text: Föredraganden tog telefonkontakt med förvaltningschefen BB vid barn- och utbildningsförvaltningen i Sävsjö kommun. BB uppgav i huvudsak följande.

text: Barn- och utbildningsförvaltningen missuppfattade länsrättens beslut den 27 februari 2004 att inte inhibera själva vitesföreläggandet. Fakturan skickades därefter ut. Man har nu förstått att beslutet att skicka ut fakturan var felaktigt. Felet får tillskrivas ovana vid hantering av vitesärenden. Fakturan har makulerats och ett brev med ursäkt har skickats till AA.

text: I beslut den 17 mars 2004 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering I

text: 3 kap. 16 § första stycket skollagen (1985:1100)

text: anges att om en skolpliktig elev i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom inte fullgör sin skolgång och detta beror på att elevens vårdnadshavare inte har gjort vad på dem ankommer för att så skall ske, får styrelsen för utbildningen vid vite förelägga elevens vårdnadshavare att iaktta sina skyldigheter. Ett föreläggande gäller omedelbart, även om beslutet överklagas. I bestämmelsens tredje stycke anges att beslut av styrelsen för utbildningen i ärenden enligt denna paragraf får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol.

text: Enligt

text: 28 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: kan domstol, som har att pröva besvär, förordna att det överklagade beslutet, om det eljest skulle lända till efterrättelse omedelbart, tills vidare icke skall gälla (s.k. inhibition, JO:s anmärkning) och även i övrigt förordna rörande saken.

text: I lagen (

text: ) om viten, viteslagen, finns bestämmelser om viten som enligt lag eller annan författning får föreläggas av myndigheter. I 1 § andra stycket viteslagen anges att lagen inte skall tillämpas i den mån annat följer av vad som är särskilt föreskrivet. I bestämmelsens tredje stycke anges att allmänna bestämmelser om viten även finns i

text: brottsbalken

text: och

text: bötesverkställighetslagen (1979:189)

text: Enligt 6 § viteslagen prövas frågor om utdömande av viten av länsrätt på ansökan av, som huvudregel, den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet.

text: Av

text: 8 § bötesverkställighetsförordningen (1979:197)

text: följer att om domstolen i ett sådant mål dömer ut vitet skall domstolen genast sedan det avgörandet vunnit laga kraft begära indrivning enligt bestämmelser om detta i

text: indrivningsförordningen (1993:1229)

text: Av

text: 25 kap. 9 § brottsbalken

text: , med hänvisning till 7 § i samma kapitel, följer att utdömt vite tillfaller staten.

text: Barn- och utbildningsförvaltningens åtgärd att sända en faktura till AA på vitesbeloppet Det finns inte några särskilda bestämmelser om utdömande av viten som har förelagts enligt

text: 3 kap. 16 § skollagen

text: . Viteslagens regler om utdömande är därför tillämpliga. När och om Barn- och utbildningsnämnden i Sävsjö kommun vill få vitet mot AA utdömt är nämnden således hänvisad till att ansöka om detta hos länsrätten. Länsrätten gör då en sedvanlig prövning av om det finns förutsättningar att döma ut vitet.

text: Att länsrätten i det, såvitt framgår, alltjämt pågående målet om själva vitesföreläggandet inte har funnit skäl för inhibition innebär inte på något sätt att domstolen uttalat sig om vitets utdömande.

text: Än mindre berättigar länsrättens beslut kommunen att sända en faktura avseende vitesbeloppet till AA. Som framgår av redogörelsen ovan för de bestämmelser som är tillämpliga i fall av aktuellt slag ankommer det inte på kommunen att fordra in

text: några medel ens om domstolen i ett eventuellt mål om utdömande av vite skulle finna skäl att döma ut vitet.

text: Enligt vad BB har uppgett berodde barn- och utbildningsförvaltningens åtgärd att sända ut en faktura till AA på vitesbeloppet på förvaltningens ovana vid att hantera vitesärenden. Även om detta kan vara en förklaring är det inträffade naturligtvis ett allvarligt fel i förvaltningens ärendehandläggning. Jag har emellertid konstaterat att rättelse i det aktuella fallet har skett genom att den felaktiga fakturan tämligen omgående makulerades. Med hänsyn härtill, och då kommunen bett om ursäkt för det inträffade, utgår jag ifrån att barn- och utbildningsförvaltningen är införstådd med att ärendet hanterades felaktigt. Jag finner därför ingen anledning att gå vidare i utredningen av saken utan avslutar ärendet med den kritik som framgår av det sagda. Jag förutsätter att Barn- och utbildningsnämnden i Sävsjö kommun vidtar åtgärder för att upplysa förvaltningens personal om gällande regler på området i syfte att förhindra en upprepning.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet
Långsam handläggning

title: Kritik mot Socialnämnden i Halmstads kommun för hanteringen av en begäran om att få ta del av allmän handling

sammanfattning: En kvinna begärde hos en socialnämnd att få ta del av en epostlogg. Under ärendets handläggning eftersökte nämnden kvinnans identitet genom att fråga de enskilda som omfattades av e-postloggen om de visste vem hon var. Först efter två veckor fick kvinnan ett beslut där nämnden avslog hennes begäran om att få ta del av e-postloggen. Socialnämnden får kritik för den långsamma handläggningen. Socialnämnden kritiseras även för att felaktigt ha eftersökt kvinnans identitet. JO anser även att det utifrån anonymitetsskyddet i 2 kap. 14 § TF är olämpligt att en myndighet på eget initiativ informerar om vem som begärt att få ta del av olika handlingar. Vidare visar JO:s utredning på stora kunskapsbrister hos socialnämndens chefer och övrig personal om hur ärenden om allmänna handlingar ska hanteras. Socialnämnden är ansvarig för att dess chefer och övrig personal har kännedom om hur dessa ärenden ska hanteras och nämnden får kritik för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på Socialnämnden i Halmstads kommun för handläggningen av en begäran om att få ta del av allmänna handlingar. Hon anförde bl.a. följande:

text: Den 2 februari 2017 begärde hon under pseudonymen Vera att få ta del av en epostlogg med tid och datum för in- och utgående e-postmeddelanden mellan en socialsekreterare och en privatperson i ett ärende som bl.a. rörde hennes bror. Efter att hon haft kontakt med kommunen och påmint om sin begäran fick hon den 9 februari svar från chefen för barn- och ungdomsavdelningen att hennes begäran handlades av en handläggare som inte var på plats den dagen, men att hennes begäran skulle handläggas snarast. Den 11 februari tog handläggaren kontakt med AA:s bror för att höra om han visste vem Vera var. Handläggaren berättade även för brodern att hon ställt samma fråga till den privatperson som e-postloggen avsåg.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Halmstads kommun skulle yttra sig över AA:s anmälan. Yttrandet skulle särskilt innehålla en redovisning av myndighetens formella handläggning av AA:s begäran om att få ta del av allmänna handlingar.

text: Socialnämnden i Halmstads kommun uppgav i huvudsak följande:

text: Metod

text: Utredningen som ligger till grund för detta yttrande har främst skett genom intervjuer med handläggare BB, enhetschef CC, avdelningschef DD. Till stöd för deras utsagor har inhämtats kopior på intern e-postkonversation mellan dels ovanstående men även mellan ovanstående och registrator EE, utvecklingschef FF samt förvaltningschef GG. CC och BB har under sommaren 2017 avslutat sina anställningar inom Halmstad kommun.

text: Allmän information

text: Socialnämndens delegationsordning, fastslagen av nämnden 161215, anger enhetschef eller 1:e socialsekreterare som behöriga att fatta beslut om utlämnande av allmän handling. För det fall beslut om avslag på begäran om utlämnande av allmän handling skall fattas kan det enligt samma delegationsordning göras av avdelningschef eller förvaltningschef.

text: Beskrivning av den formella handläggningen

text: 170202 inkommer begäran om utlämnande av allmän handling till Halmstad kommun. Halmstad kommun arbetar sedan något år tillbaka med "en väg in" varför begäran kom in centralt till Halmstad Direkt vars uppgift är att fördela begäran vidare till berörd förvaltning. Begäran gjordes efter kontorstid 170202 varför begäran inkom till socialförvaltningen på morgonen 170203, registrerades i ärendehanteringssystem på socialförvaltningen samt fördelades till CC enligt rutin. Då kommunen bytt ärendehanteringssystem under senhösten 2016 arbetade registratorn vid den tiden fortfarande med manuell notifiering vid fördelning av ärenden gällande begäran om utlämnande av allmän handling för att förvissa sig om att behörig person uppfattat att ärende fördelats till dem. E-post sändes därför av registrator till CC om att begäran om inkommen handling fördelats till henne. Då begäran även angav BB vid namn fick även hon e-post av registrator med information om att ärende inkommit och sänts till CC för hantering. BB var dock ledig 170203 och såg därför inte meddelandet. CC:s förehavanden 170203 är inte kända till mer än att hon var upptagen i andra arbetsuppgifter den dagen och därför inte påbörjade hanteringen av begäran. Under helgen 170204-170205 hanterades inte begäran av någon. 170206 var BB åter i arbete och uppmärksammade den e-post som sänts från registrator till henne angående inkommen begäran. Då BB insåg att hon inte var den som enligt nämndens delegationsordning skulle behandla begäran upplyste hon via e-post CC och 1:e socialsekreterare HH om detta samt att hon skulle få svårt att plocka fram begärda handlingar då hon hade en mycket hög arbetsbelastning. Eventuell respons från mottagarna på denna e-post är inte känd. CC befann sig i förvaltningsrätten i Göteborg hela dagen 170206 men skickade ändå ett svar till adressen [e-postadressen, JO:s anm.] (VERA) om att begäran mottagits och skulle behandlas inom kort. Vid ett möte 170207 tillfrågades BB av CC om hon kände till vem som skickat begäran i fråga. Då BB inte kände till avsändaren ombads hon muntligen av CC att ta reda på detta. Denna uppgift lämnas i utredningen av BB och tillstyrks av CC men finns inte dokumenterad på annat sätt, det är därför oklart om BB fick specifika instruktioner om hur hon skulle ta reda på avsändarens identitet eller till vad informationen skulle användas. 170208 var CC åter i förvaltningsrätten i Göteborg hela

text: dagen varför hon inte arbetar vidare med begäran. BB var upptagen i andra arbetsuppgifter och hann inte med att söka avsändarens identitet den dagen. 170209 och 170210 var BB ledig varför detta inte gjordes av henne dessa dagar heller. 170209 besvarar CC det e-post som inkommit från VERA samma dag angående att begäran hanteras långsamt och misstanke om att förvaltningen skulle undanhålla handlingar från utlämnande. CC svarar att berörd handläggare skall ta fram e-postkorrespondensen så snart hon är åter på arbetet men att det inte kommer ske under innevarande dag. Samma dag har förvaltningsledningen blivit varse begäran, och problemet med att få den behandlad, varför CC uppmanas att själv söka BB:s e-post efter de begärda handlingarna och lämna svar på begäran. 170210 svarar CC DD att CC inte kan eftersöka BB:s e-post då beslut att öppna medarbetares e-post enligt kommunens bestämmelser måste fattas av förvaltningschef för att IT-service skall agera. CC meddelar även DD att BB inte känner till den som skickat begäran men att BB skall "kolla med klienten" när hon är åter veckan efter då det inte är säkert att begärda handlingar kan lämnas ut till VERA. I ytterligare ett e-post från CC till DD, FF och EE samma dag skriver CC att ingen känner till den person som skickat begäran och ber om information från de övriga om huruvida någon annan vet något om personen. EE svarar CC och övriga, tillsammans med jurist JJ, att ingen har någon aning om vem personen är eller vad denne vill. I e-posten uppmanas CC att kontakta VERA för att fråga henne vad hon vill och vem hon är. Samtidigt föreslås att CC talar om hur situationen ser ut och att man därför avser att vänta till veckan efter med utlämnandet och fråga hur VERA ställer sig till det. I e-posten uppmanas även till att fatta beslut om avslag om beslut begärs av VERA samma dag då begäran inkom för över en vecka sedan och sekretessprövning borde varit gjord redan. Till detta sänder CC ett svar tillbaka till alla att hon redan svarat VERA 170209, se referat ovan, att BB:s återkomst inväntades innan begäran skulle hanteras. Även i detta e-post angavs att BB inte kände till vem VERA var och att BB skulle fråga klienterna. CC avslutade med att dra slutsatsen att inget mer går att göra innan helgen. 170211 arbetar BB extra med anledning av avdelningens höga arbetsbelastning. Hon kontaktar då båda vårdnadshavarna i det ärende begäran rör. Ingen av vårdnadshavarna menar sig vara säkra på vem som begär handlingarna. 170212 sker inget i frågan. 170213 lämnar BB muntlig information till CC om vårdnadshavarnas respons under lördagen 170211. Slutsatsen dras att begärda handlingar faller under sekretess och att avslagsbeslut måste fattas. CC meddelar, enligt både CC och DD, DD någon gång mellan 170213 - 170215 att avslagsbeslut måste fattas. Hur hanteringen av detta sedan gått till har inte gått att fastställa då dokumentation saknas och de berörda inte längre har fullständiga minnesbilder av hanteringen. Att döma av inkommen e-post från VERA 170214 har beslutet, för det fall det färdigställdes innan dess, mest troligt inte skickats ut. 170215 vidarebefordrar kommunchef KK under förmiddagen e-post från VERA inkommet 170214 till förvaltningschef GG, bifogat fråga huruvida begäran är besvarad. Frågan skickas av GG under kvällen samma dag vidare till jurist JJ som svarar honom, sin egen chef FF och DD i e-post att saken bör vara löst från och med 170210 då hon senast haft kontakt i frågan och inget hört sedan dess. 170216 svarar DD de övriga att även hon trott saken vara klar men skall kontrollera. Under morgonen fattas sedan DD det avslagsbeslut som sänds till VERA samma dag.

text: Socialnämndens analys och slutsats

text: Under sammanställningen av detta yttrande framkommer en rad brister i handläggningen inom nämndens avdelning för barn och unga. Mest påfallande är att begäran inte hanterats skyndsamt och att identiteten på den som lämnat begäran har eftersökts på fel sätt. Orsakerna till dessa mest påfallande brister kan fastställas till i huvudsak följande tre: de som enligt delegationsordningen haft

text: till uppgift att behandla begäran har inte haft tillräckliga kunskaper om området utlämnande av allmän handling och sekretessprövning, det finns oklara rutiner om hur ärenden om utlämnande av allmän handling skall hanteras mellan de olika aktörerna och begäran har missförståtts på sådant sätt att onödig tid gått åt till att eftersöka material som inte varit relevant för ställningstagande om huruvida handlingarna skulle lämnas ut. Om man först tittar på vad missförståndet om vilka handlingar som begärdes fick till följd kan det konstateras att begäran rör den logg över e-post som finns i varje handläggares inkorg och skickatkorg. Likt övriga uppgifter inom socialtjänsten gällande enskilds personliga förhållanden skall utlämnande av sådana uppgifter sekretessprövas. I ärendet som saken nu gäller missförstods begäran på sådant sätt att de som hade att behandla begäran hela tiden trodde den gällde innehållet i de enskilda e-postarna. För sekretessprövningen spelade missförståndet ingen roll då samma prövning skall göras oavsett vad som begärs men för hanteringen av ärendet medförde det mycket onödig tidsspillan. Då de som hade att behandla begäran missuppfattade vad som begärdes fördes också felaktig information ut till övriga inblandade varför dessa inte kunde ge rätt information om hanteringen tillbaka. Större delen av fördröjningen i ärendet kan härledas till att man inte får tag i e-posten i handläggarens e-postlåda då denne inte är på plats, vilket inte hade varit fallet om man från början förstått att informationen endast kunde hämtas från IT-service. Det går i efterhand inte att rekonstruera vilka som såg originalbegäran vid vilka tidpunkter och därför inte att avgöra när någon borde ha insett vad som egentligen begärdes. Mycket pekar på att endast CC och BB såg begäran fram till dess beslut om avslag fattades. Vidare har även oklara rutiner kring hur frågan om begäran om allmän handling skall hanteras mellan olika aktörer på förvaltningen lett till att hanteringen gått långsammare än vad som är önskvärt. Enligt delegationsordningen kunde begäran om utlämnande av allmän handling hanterats av antingen enhetschef eller 1:e socialsekreterare och avslagsbeslut fattas av avdelningschef eller förvaltningschef. Det är oklart varför man låst fast sig i att hanteringen skulle skötas av just enhetschef i detta fall. Vidare är det oklart varför det tar från 170213 till 170216 att skicka det skrivna beslutet till VERA. Det har inte gått att klargöra händelseförloppet dessa dagar varför det får antas att saken föll mellan stolarna då frågan färdades mellan enhetschef och avdelningschef. Då nedskriven rutin om hur man skall hantera utlämnande av allmän handling fortsatt saknas är detta ett utvecklingsområde att snarast ta tag i. Till sist framstår det ändå klart att de som haft det omedelbara ansvaret för att hantera begäran inte haft den kunskap som krävts för att hantera frågan. Hanteringen har inte skötts skyndsamt, vilket det ändå förefaller ha funnits förutsättningar att göra, på grund av att man trott tidsramen vara rimlig. Men allvarligast av allt är ändå att identiteten på den person som begärt handlingarna eftersökts på fel sätt. Korrekt sätt hade så klart varit att kommunikationen kring vilken information som behövdes för sekretessprövningen skötts genom kontakt med VERA, ingen annan. Förklaringen från CC och BB har hela tiden varit att de inte avsåg att söka identiteten på den som begärde handlingarna i något annat syfte än för att kunna bedöma om handlingarna kunde lämnas ut till VERA. Tyvärr har kunskapen om hur man här skulle ha gått till väga inte funnits hos dem som hade det omedelbara ansvaret att hantera begäran och sekretessprövningen. I den förvirring som uppstod över att begäran inte hanterades skyndsamt har signalerna om att arbetet inte gjordes på erforderligt sätt förbisetts av dem som hade rätt kunskap. Rätt information om begäran har inte nått fram till dem runt CC och BB vilket gett till följd en rad missuppfattningar om hur begäran skulle hanteras. Går det att utläsa något positivt i hanteringen är det ändå att begärda handlingar inte har lämnats ut och sekretessen för den enskilde i ärendet på socialförvaltningen upprätthållits.

text: Nämndens vidtagna och planerade åtgärder

text: Det är förvaltningens uppfattning att detta har varit en isolerad kunskapsbrist hos några få personer men för att säkra upp hanteringen inom området genomförs en obligatorisk utbildning i offentlighet- och sekretess för samtliga förvaltningens chefer 20 september 2017. En riktad utbildningsinsats förbereds även inom avdelningen barn och unga som förutom grundläggande kunskap om offentlighet och sekretess kommer ta upp frågor som handläggare kan ställas inför när allmän handling begärs. Utbildningen skall genomföras någon gång under hösten. Inom avdelningen barn och unga förbereds sedan tidigare för ett digitaliserat utbildningsverktyg där handläggaren inom ramen för sin anställning kontinuerligt genomgår utbildning inom olika områden. Planering finns för att detta utbildningsverktyg även skulle kunna inkludera en modul om offentlighet och sekretess och bli en del av det totala utbildningspaketet. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Av

text: 2 kap.

text: och

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) framgår bl.a. att en framställan om att få ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast, eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt.

text: JO har i ett flertal beslut uttalat att innebörden av skyndsamhetskravet är att besked i en fråga om utlämnande av en allmän handling normalt bör lämnas samma dag som begäran har gjorts (se t.ex.

text: JO 2005/06 s. 448

text: JO 2012/13 s. 475

text: och beslut den 12 januari 2017, dnr 2708-2016). Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om det är nödvändigt för att ta ställning till om ett utlämnande får ske. Ett visst dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller kräver genomgång av ett omfattande material (se t.ex. JO 2002/03 s. 501).

text: Av utredningen framgår att AA:s begäran kom in till socialnämnden den 2 februari 2017. Den 16 februari 2017 – dvs. två veckor efter att begäran kommit in – beslutade socialnämnden att avslå begäran. Socialnämnden anser att handläggningen i ärendet tagit för lång tid. Nämnden har som förklaring bl.a. angett att de som hanterade begäran inte hade tillräckliga kunskaper om offentlighet och sekretess, att en av handläggarna var ledig under hanteringen av ärendet och att begäran från början missuppfattades.

text: Inledningsvis vill jag framhålla att en myndighet är skyldig att organisera sitt arbete på så sätt att frågor om utlämnande av handlingar kan prövas skyndsamt även i de fall en behörig beslutsfattare t.ex. är ledig. Att en anställd som ansvarar eller deltar i hanteringen av frågor om utlämnande är ledig är alltså överhuvudtaget inte någon godtagbar förklaring till en utdragen handläggningstid. Såsom socialnämnden påpekat är det inte heller godtagbart att de tjänstemän och chefer som är satta att hantera utlämnandefrågor saknar tillräcklig kunskap för att kunna behandla dessa frågor korrekt. Utredningen visar att flera chefer involverades i ärendet och det är därför mycket förvånande att socialnämnden trots detta inte lyckats säkerställa en korrekt handläggning av AA:s begäran.

text: Det faktum att socialnämnden först missuppfattade AA:s begäran illustrerar vidare vikten av att en myndighet omgående tar ställning till vad en begäran avser för att undvika att handläggningen fördröjs. AA:s begäran om att få ta del av den aktuella e-postloggen har inte varit särskilt komplicerad och borde ha besvarats snabbare än vad som kom att ske. Handläggningstiden om två veckor har alltså varit oacceptabelt lång.

text: I

text: 2 kap. 14 § tredje stycket

text: TF anges att en myndighet, när någon begär att få ta del av en allmän handling, inte får efterforska vem sökanden är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Bestämmelsen innebär att var och en har rätt att ta del av alla offentliga handlingar hos en myndighet utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen ska användas till, det s.k. anonymitetsskyddet. Undantag från denna huvudregel får göras endast då efterforskning av sökandens identitet och ändamålet med framställningen behövs för att myndigheten ska kunna avgöra om handlingen kan lämnas ut. Undantaget är alltså tillämpligt först när den efterfrågade handlingen innehåller sekretessbelagda uppgifter. Sökanden kan då genom att uppge sin identitet och redogöra för syftet med sin begäran visa att handlingen kan lämnas ut utan risk för att den som skyddas av sekretessen lider men.

text: Av utredningen framgår att e-postloggen innehöll uppgifter som enligt socialnämndens bedömning omfattades av sekretess enligt

text: 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL). Huruvida den bedömningen är korrekt eller inte är en bedömning i sak. Som regel uttalar sig JO inte i sakfrågor och jag tänker inte göra något avsteg från den principen här. Jag nöjer mig med att konstatera att socialnämnden, utifrån sin bedömning av att e-postloggen omfattades av sekretess, i detta fall skulle ha kunnat vända sig till AA för att fastställa hennes riktiga identitet och syftet med hennes begäran för att kunna pröva om de begärda handlingarna kunde lämnas ut till henne. Istället för att fråga AA har socialnämnden eftersökt hennes identitet genom att fråga de enskilda personer som omfattades av AA:s begäran om de visste vem hon var. Socialnämndens agerande och eftersökning av AA:s identitet har alltså varit direkt felaktig och har skett i strid med TF:s efterforskningsförbud. Socialnämnden har därigenom brustit i att tillgodose det anonymitetsskydd som AA haft anledning att förlita sig på när hon begärde ut den aktuella epostloggen.

text: Socialnämndens agerande innebar även att de enskilda personer som omfattades av AA:s begäran informerades om att begäran gjorts. Med anledning av detta vill jag framhålla att det i och för sig inte finns något uttryckligt hinder mot att en myndighet upplyser en enskild om att en handling som rör honom eller henne har begärts ut. Jag ser dock i detta fall inget skäl till att socialnämnden behövde kontakta AA:s bror eller någon annan person heller, varför jag vill påminna socialnämnden om anonymitetsskyddet och att JO i tidigare beslut

text: funnit det olämpligt att en myndighet på eget initiativ informerar om vem som begärt ut olika handlingar (se t.ex. JO:s beslut den 23 april 2012, dnr 5812- 2011).

text: Slutligen framgår av utredningen att socialnämnden saknat tydliga rutindokument för hur ärenden om allmänna handlingar ska hanteras. Det står klart att denna brist bidragit till den felaktiga hanteringen av AA:s begäran. Socialnämnden är ansvarig för att dess personal och chefer har kännedom om hur dessa ärenden ska hanteras. Socialnämnden har dock – i de fall som myndigheten förklarat vad den felaktiga hanteringen orsakats av – gjort gällande att det berott på enskilda misstag. Omfattningen av de felaktigheter som framkommit tyder dock på att myndighetens medarbetare inte har haft tillräckliga kunskaper om regelverket för utlämnande av allmänna handlingar. Jag konstaterar även att flera chefer varit inblandade i ärendet men att dessa ändå inte lyckats säkerställa en korrekt handläggning av AA:s begäran, vilket tyder på att ovan nämnda kunskapsbrister inte är begränsade till enskilda medarbetare. Jag förutsätter att socialnämnden nu vidtagit nödvändiga åtgärder för att komma till rätta med detta. Jag noterar även att socialnämnden genomfört utbildningsinsatser för berörd personal.

text: Sammanfattningsvis förtjänar Socialnämnden i Halmstads kommun kritik för den långsamma handläggningen av AA:s begäran och för att felaktigt ha eftersökt AA:s identitet.

text: Det som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några kommentarer från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Familjehem Omplacering

title: En pojke, som en längre tid hade varit placerad i ett HVB-hem, omplacerades till ett familjehem. Fråga om nämnden hade brustit vid planeringen inför pojkens flyttning

text: I en anmälan till JO klagade AA, född 1987, på hur Farsta stadsdelsnämnd i Stockholms kommun hade handlagt ett ärende rörande honom. Han anförde att han hade blivit utskriven från ett behandlingshem och placerad i ett familjehem men att stadsdelsnämnden inte hade löst frågan om hans skolgång.

text: JO remitterade anmälan till Länsstyrelsen i Stockholms län för utredning och yttrande såvitt rörde socialtjänstens handläggning av ärendet rörande AA.

text: I ett remissvar anförde länsstyrelsen bl.a. följande.

text: Anmälan gäller att stadsdelsnämnden i Farsta avslutat AA:s placering och skolgång vid ett behandlingshem utan att ha ordnat alternativa insatser och skolgång.

text: Länsstyrelsens handläggning

text: Länsstyrelsen har för sin handläggning begärt ett yttrande från stadsdelsnämnden. Vid besök på stadsdelskontoret har länsstyrelsens handläggare träffat handläggarna BB och CC samt tagit del av handlingarna i ärendet. Undertecknad har även varit i telefonkontakt med barnpsykiater DD som haft kontakt med AA vid PBU i Hökarängen från juni 1995 till placeringen på Villa Victoria 1998.

text: Bakgrund, sammandrag av socialtjänstens handlingar

text: /– – –/ Under hösten 1997 mådde AA allt sämre. Hans psykiater DD, beskrev honom som djupt deprimerad och rädd. Han blev alltmer okoncentrerad och aggressiv. Detta kulminerade i slutet av oktober då han helt tappade kontrollen på sitt fritidshem: han slog vilt omkring sig, hotade föreståndaren med kniv, kastade sten och var omöjlig att lugna. Polis tillkallades och han fördes till barnpsykiatrisk klinik där han fick stanna till slutet av januari 1998.

text: Till Villa Victoria

text: Det blev uppenbart att familjehemmet inte räckte till för att tillgodose AA:s behov. Han behövde professionell hjälp i ett behandlingshem som hade resurser att hjälpa honom att bearbeta allt han varit med om. Valet föll på Villa Victoria som är en liten institution för barn 6-14 år gamla. De kan erbjuda pedagogiska och terapeutiska insatser, individuellt anpassade, i nära samarbete med barnens anhöriga. AA skrevs

text: in på Villa Victoria den 30 mars 1998. Han bodde då på Villa Victoria i veckorna och i sitt familjehem på helgerna. Ibland sov fastern hos honom på Villa Victoria. Utvecklingen gick långsamt framåt för AA på Villa Victoria. Han började knyta an och gjorde framsteg i sin terapi och i sin undervisning. I april 1999 inträffade en kris i familjehemmet. Fastern hade blivit misshandlad av mannen och lämnat honom tillsammans med de små barnen. Detta påverkade AA starkt som rasade tillbaka i sin utveckling. Han beskrivs som skräckslagen för vad som nu skulle hända och ur stånd att klara minsta frustration utan våldsamma utbrott. Behandlingen på Villa Victoria fick inriktas på den akuta situationen. Under sommaren återförenades familjen och företog tillsammans en resa till hemlandet som även AA deltog i. Resan hade en positiv inverkan på AA som fick träffa farfar och övrig släkt.

text: Avslutningen av Villa Victorias uppdrag

text: I september 1999 inledde socialtjänsten samtal med Villa Victoria om AA:s vidare behandling. Man ansåg att kostnaderna blev orimligt höga. Omfattande insatser hade pågått i 18 månader och man önskade finna former för en nedtrappning av insatserna och därmed minskade kostnader. Villa Victoria menade att tiden ännu inte var mogen för att minska insatserna. AA var fortfarande i behov av ett omfattande stöd. De kunde inte ställa upp på en nedtrappning. Socialtjänsten valde då att säga upp platsen till årsskiftet. Under vintern hade handläggarna kontakt med ett stort antal daginstitutioner för att finna en alternativ behandling för AA De flesta tackade nej antingen för att de ansåg att AA hade för stora problem eller inte passade in i elevgruppen. När AA skrevs ut vid årsskiftet fanns varken någon terapeutisk behandling eller skolform ordnad för honom. En av kontaktpersonerna från Villa Victoria anställdes för ett par timmar i veckan i familjen. I mitten av mars 2000 meddelade Kransens dagbehandling att man var beredd att ta emot AA och han började där i april.

text: Samtal med handläggarna

text: Handläggarna har varit nöjda med den hjälp AA och hans familjehem har fått på Villa Victoria. De kunde se de framsteg som gjorts men också att mycket återstod. De menar att ledningen fattade ett beslut helt på ekonomiska grunder som de hade att verkställa. Tidpunkten var dessutom illa vald för att diskutera en nedtrappning av vården då det nyligen varit en kris i familjehemmet som påverkat AA mycket negativt. Familjehemmet, som redan var hårt ansträngt, väntade också tillökning.

text: Samtal med barnpsykiater DD, PBU

text: DD har haft behandlingsansvaret för AA:s psykiska hälsa från juni 1995 fram till placeringen på Villa Victoria i mars 1998. Efter det har han till viss del följt ärendet genom handläggarna. Han har haft mycket och nära kontakt med AA och först hans pappa och sedan familjehemmet. DD har bedömt AA som en pojke med goda intellektuella resurser men som är oerhört skadad av sina traumatiska upplevelser. Han har varit med om alltför många svåra separationer och har ett mycket stort behov av att bygga upp ett varaktigt förtroende för vuxna och få bekräftelse på att det går. Enligt DD var det mycket olämpligt att avbryta behandlingen på Villa Victoria för en annan behandling. Ett sådant beslut kan inte ha fattats med pojkens bästa för ögonen om man haft kunskap om hans bakgrund och behov, menar han.

text: Skälen till att placeringen på Villa Victoria upphörde

text: Socialnämnden Enligt nämnden tog man i september upp en diskussion med Villa Victoria om AA:s vidare behandling. ”Vården och behandlingen med dess omfattande insatser och därtill följande kostnader hade nu pågått i 18 månader”. Man önskade föra en diskussion med Villa Victoria om en nedtrappning av vården så att AA skulle bo i

text: familjehemmet och vara på Villa Victoria under dagtid. Villa Victoria uppfattades som ovilliga att diskutera något alternativ till de pågående massiva insatserna. ”De ville nu inte längre ingå i en ansvarsfull bedömning av vilka insatser som skulle behövas”. Detta ledde till stora samarbetssvårigheter. Nämnden anger ”de skilda uppfattningarna om rimligheten i Villa Victorias förväntningar på långvarigt bibehållen hög nivå för insatserna och därmed kostnaderna” som ett skäl till samarbetssvårigheterna. Nämnden skriver vidare ”Villa Victoria hade hittills fått en ersättning med sammanlagt 1,3 mkr.

text: Förvaltningen framförde att ett hänsynstagande till behandlingskostnaden som helhet kunde vara rimlig. Vid en förlängd placering i ett år bedömdes att en fortsatt årskostnad rimligtvis kunde vara något lägre än de 0,9 mkr Villa Victoria begärde”.

text: När Villa Victoria inte ville diskutera en ändring av insatserna med åtföljande lägre kostnader utan enbart gav alternativen fortsatta oförändrade insatser eller uppsägning av platsen med snabb avtrappning, valde nämnden att säga upp platsen. I ett beslut (daterat 2000-04-28) om att bevilja behandling på Kransens dagbehandling har socialtjänsten om skälet till att AA skrevs ut från Villa Victoria skrivit: ”Avsikten var att erbjuda öppenvårdsbehandling till lägre kostnad”.

text: Villa Victoria Enligt Villa Victoria hade AA gjort framsteg under behandlingstiden men när behandlingen avbröts var inget av behandlingsmålen uppnått. ”AA hade till vissa delar kommit en bit på väg”. Villa Victorias bedömning var att AA skulle behöva kvalificerade insatser under lång tid. ”Utan dessa insatser finns stor risk att AA försvar rämnar med bl. a. kraftig reaktion i form av allvarliga våldshandlingar som följd”.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Forskningen visar att ett barn kan klara enstaka traumatiska händelser, som förlust av en närstående, om omgivningen kan ge det rätta stödet. Vid upprepade sådana händelser ökar risken för felutveckling dramatiskt. Av ovanstående beskrivning framgår tydligt att AA är en pojke som utsatts för extremt stora påfrestningar i sitt unga liv. De personer som stått honom närmast har gång efter annan ryckts ifrån honom, ofta under dramatiska former. Han har på olika sätt visat symptom på att påfrestningarna varit för stora. Att han är i behov av omfattande behandlingsinsatser står utom allt tvivel. Stadsdelsnämnden i Farsta insåg hans behov och skrev in honom vid Villa Victoria som kan erbjuda kvalificerad behandling för barn i hans ålder. Stadsdelen och institutionen var överens om ett uppdrag som formulerats i ett antal punkter. När behandlingen pågått i 1,5 år ville stadsdelsnämnden begränsa uppdraget till att gälla dagvård i stället för heldygnsvård. Det enda skäl som uppges är att man önskar en lägre kostnad.

text: Barnperspektivet

text: Med tillägget i första paragrafen har barnperspektivet stärkts i

text: socialtjänstlagen

text: . I alla beslut som rör barn skall man ta hänsyn till vad barnets bästa kräver. De överväganden som gjorts och hur de påverkat beslutet skall redovisas. I det aktuella ärendet har sådana överväganden inte redovisats. Av nämndens yttrande kan inte annat utläsas än att det är en konflikt med behandlingshemmet om de ekonomiska ramarna som föranlett beslutet om att placeringen skulle upphöra. Ledningen inom Farstas Individ- och familjeomsorg tycks ha fattat beslutet om att placeringen skulle upphöra i strid med vad handläggande socialsekreterare och behandlingspersonalen bedömde vara pojkens bästa. Av journaler och andra handlingar framgår att det fanns en samstämmig uppfattning hos socialtjänstens handläggare och pojkens behandlare om att han var i stort behov av fortsatt vård och att Villa Victoria kunde erbjuda denna vård. AA:s tidigare

text: erfarenheter gjorde det synnerligen viktigt att han hade en stabilitet och långsiktighet i relationerna. Utan att ens kunna erbjuda något behandlingsalternativ riskerade nämnden AA:s hälsa och utveckling när man sade upp behandlingsplatsen för honom. Länsstyrelsen menar att stadsdelsnämnden i Farsta grovt åsidosatt sina skyldigheter att ta hänsyn till barnets bästa så som det föreskrivs i

text: socialtjänstlagens

text: första paragraf.

text: Farsta stadsdelsnämnd, som bereddes tillfälle att yttra sig över länsstyrelsens remissvar, anförde i en skrivelse till JO i huvudsak följande.

text: Sammanfattning

text: I en anmälan till JO 2000-03-09 anhöll AA att JO skulle granska och uttala sig om handläggningen när det gäller hans skolgång. JO anmodade Länsstyrelsen att yttra sig. Länsstyrelsen anser i sitt remissvar att stadsdelsnämnden i Farsta grovt åsidosatt sina skyldigheter att ta hänsyn till barnets bästa. Stadsdelsnämnden har givits möjlighet att yttra sig över Länsstyrelsens remissvar. Stadsdelsförvaltningen vill därför göra ett förtydligande av hur handläggningen gått till.

text: Bakgrund

text: I en anmälan till JO 2000-03-09 anhöll AA att JO skulle granska och uttala sig om handläggningen när det gäller hans skolgång. JO har därefter anmodat länsstyrelsen att yttra sig. Stadsdelsförvaltningen besvarade länsstyrelsens frågor. Redogörelsen tog upp följande:  Skälen till att AA placerades på Villa Victoria

text:  Skälen till att placeringen upphörde

text:  Hur socialtjänsten planerade att tillgodose AA:s behov inför utskrivningen

text:  Hur situationen ser ut nu avseende behandlingsinsatser, skolgång och boende

text:  Hur planeringen ser ut framåt avseende ovanstående Stadsdelsnämnden har nu givits möjlighet att yttra sig över länsstyrelsens remissvar.

text: Länsstyrelsens yttrande till JO

text: Länsstyrelsen har i sitt yttrande gjort följande bedömning: AA var i behov av omfattande behandlingsinsatser. Stadsdelsnämnden erbjöd AA kvalificerad behandling på Villa Victoria. När behandlingen efter 1 1/2 år skulle omprövas och stadsdelsförvaltningen föreslog att uppdraget skulle begränsas till att gälla dagvård i stället för heldygnsvård skriver länsstyrelsen att det enda skäl som uppgivits är att man önskar en lägre kostnad. Länsstyrelsen skriver vidare att: ”Av nämndens yttrande kan inte annat utläsas än att det är en konflikt med behandlingshemmet om de ekonomiska ramarna som föranlett beslutet om att placeringen skulle upphöra.” ”Av journaler och andra handlingar framgår att det fanns en samstämmig uppfattning hos socialtjänstens handläggare och pojkens behandlare om att han var i stort behov av fortsatt vård och att Villa Victoria kunde erbjuda denna vård.” Länsstyrelsen menar i sitt remissvar att stadsdelsnämnden i Farsta grovt åsidosatt sina skyldigheter att ta hänsyn till barnets bästa såsom det föreskrivs i

text: socialtjänstlagens

text: första paragraf.

text: Stadsdelsförvaltningens synpunkter

text: Stadsdelsförvaltningens uppfattning är att förvaltningen vägt in barnets bästa i de

text: erbjuda AA behandling på Villa Victoria. Under behandlingstiden på Villa Victoria har AA bott helger och tillbringat semestrar med familjehemmet. Familjen har varit mycket engagerad i AA. Förvaltningen har sett till att AA haft stabila och långsiktiga relationer med familjehemmet. Avsikten har från stadsdelsförvaltningens sida varit att fortsätta erbjuda AA kvalificerad vård samt att utöka den tid som AA kunde bo i familjehemmet. När stadsdelsförvaltningen tog upp denna diskussion med Villa Victoria om en successiv utflyttning till familjehemmet ville behandlingshemmet inte medverka till detta. Diskussion togs upp i samband med att det aktuella beslutet från februari 1999 om bistånd enligt

text: socialtjänstlagen

text: 6 g §

text: upphörde 1999 08 25. Frågan ställdes till Villa Victoria om hur man lämpligen skulle kunna påbörja en förändring av insatserna. Det var frågan om att påbörja en diskussion där olika förslag skulle vägas mot varandra. AA skulle på sikt flytta över till och bo i familjehemmet. När och hur skulle detta kunna ske kombinerat med att han gick i skola och på dagbehandling? Kunde Villa Victoria medverka i en successiv förändring av AA:s vård och stöd så att deras egen roll inte upphörde för tvärt utan i stället minskade gradvis? Detta var frågor som togs upp med personalen på Villa Victoria. Det fanns då denna diskussion togs upp inga planer på en snabb utskrivning av AA. Samtalen med Villa Victoria visade sig svåra att föra. Den bedömning Villa Victoria gjorde när de ansåg att AA fortfarande var för ”skör” medförde en total ovilja att diskutera framtiden för AA eller lägga några alternativa förslag eller motivera sin ståndpunkt med angivande av något tidsperspektiv. Stadsdelsförvaltningen gjorde bedömningen att AA vårdats under relativt lång tid på Villa Victoria, ca 1,5 år. Att det bästa på sikt för AA vore att få växa upp boende i sitt familjehem/ släktingshem och samtidigt erbjuda honom kvalificerad behandling. Förvaltningen har inte, varken från ledning eller handläggare, ifrågasatt att AA skulle erbjudas kvalificerad behandling. Villa Victoria motsatte sig denna utslussning från institutionen och menade att om förvaltningen ville ändra uppdraget till Villa Victoria kunde AA endast bo där fram till sista december. Förvaltningen fattade då beslut om att säga upp platsen på Villa Victoria och att ordna annan behandling för AA. AA skulle på detta sätt dels kunna bo heltid med familjehemmet, dels kunna erbjudas annan kvalificerad behandling på dagtid innehållande bl.a. skolundervisning. Då AA skrevs ut bodde han igen heltid i sitt familjehem som han har haft sedan 1995. Det tillsattes också en kontaktperson för att ge AA och familjehemmet extra stöd 10 timmar per vecka. Det var en person som var anställd på Villa Victoria. Det avsåg också att bidra till kontinuitet och stöd för AA. En allmän strävan är att barn och unga ska växa upp i den egna familjen/familjehemmet. Att under lång tid bo på institution, om detta inte av behandlingsmässiga skäl är nödvändigt, är inte att se till barnets bästa. Förvaltningen bedömde att det var en möjlighet för AA att på heltid bo i familjehemmet. Stadsdelsförvaltningen anser att kostnadsperspektivet i länsstyrelsens yttrande till JO och i det yttrande som stadsdelsförvaltningen avlämnat till länsstyrelsen har fått för stora proportioner. Till en del kan det förklaras med att det under 1999 i förvaltningen rådde en situation med budgetunderskott och att handläggare uppfattade detta som ett allmänt besparingskrav. Förvaltningen anser att behandlingsinsatser för barn och unga är självklara att besluta om då behov av insatser föreligger. När det som det ofta gör finns olika alternativ att välja mellan när det gäller boende, t.ex. som nu i familjehemmet eller på institution, eller mellan vård på institution eller vård i öppna former så skall kommunen utifrån ett val av god

text: vård och tillräckliga insatser välja ett alternativ med lägre kostnader framför ett med högre kostnader. Detta är viktigt men inte avgörande i denna typ av ärenden. Det som blev avgörande här var att Villa Victoria och förvaltningen inte lyckades komma fram till en överenskommelse om hur uppdraget till Villa Victoria skulle se ut. Det är först när det finns alternativa vårdmöjligheter av god kvalité som kostnadsaspekter skall läggas på vården. I detta fall fanns det två huvudalternativ. Att bo mer i familjehemmet eller att vara kvar på Villa Victoria i den utsträckning som pågått i 18 månader. Förvaltningen bedömde det som att AA behov av stabilitet, långsiktighet, trygghet och omsorg bäst tillgodosågs i familjehemmet och att hans behov av kvalificerad behandling skulle kunna tillgodoses i öppenvård, dagvård 5 dagar/vecka. Detta var det alternativ som stadsdelsförvaltningen tog upp med Villa Victoria och som de sa nej till men som stadsdelsförvaltningen sedan genomfört. Det har aldrig varit avsikten att inte ge AA bistånd till kvalificerad behandling. När AA skrevs ut var inte behandlingsfrågan löst. Förvaltningen la ner ett stort arbete på att hitta olika alternativ, och trodde under en period att frågan faktiskt var löst, då en eventuell plats fanns på M-skolan. AA är nu sedan 2000 03 29 inskriven på behandlingshemmet Kransens dagbehandlingsverksamhet. Kransen är ett behandlingshem som bedriver kvalificerad behandling med ungdomar med stora sociala/psykiska svårigheter. AA erbjuds där enskild samtalsterapi, miljöterapi och enskild undervisning av speciallärare. Stadsdelsförvaltningen beklagar vissa formuleringar i det yttrande som tillställdes länsstyrelsen och som citerats av länsstyrelsen. Det förefaller som att förvaltningen i yttrandet till länsstyrelsen misslyckats i sin avsikt att ge en fullständig bild av handläggningen av ärendet. Stadsdelsförvaltningen anser att det var olyckligt att inte någon överenskommelse gick att träffa med Villa Victoria. Det är samtidigt orimligt att en behandlande institution själv skall bedöma behandlingsbehovet och behandlingstiden. Det måste ske i en dialog mellan beställaren dvs. förvaltningen, parterna och den behandlande institutionen. Förvaltningen bär en del av ansvaret för att denna dialog misslyckades, och att någon ny vårdöverenskommelse inte träffades.

text: I ett beslut den 11 maj 2001 anförde JO André följande.

text: Socialnämnden skall enligt

text: 12 § socialtjänstlagen (1980:620)

text: verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden. Vidare skall socialnämnden i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Enligt

text: 22 § socialtjänstlagen

text: skall socialnämnden sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Socialnämnden ansvarar för att den som genom nämndens försorg har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård.

text: Vid en flyttning från ett familjehem eller ett behandlingshem till ett annat hem utsätts barnet för en separation. Det ligger i sakens natur att de ändrade förhållandena kan medföra påfrestningar för barnet. Hur stora dessa påfrestningar blir är givetvis beroende av omständigheterna i det enskilda fallet. Om den unge har varit placerad under en lång tid kan separationen redan av den anledningen bli svår. Den kan naturligtvis bli svår även i andra situationer, t.ex. där placeringen inte har varit så långvarig men den unge tidigare har varit utsatt för flera separationer och andra traumatiska händelser. Det är viktigt att socialnämnden

text: noga förbereder den unge på flyttningen och hjälper honom eller henne att på bästa sätt hantera situationen. Vidare måste nämnden förbereda den mottagande familjen inför ankomsten och, vid behov, även hjälpa de personer som den unge lämnar. Förberedelserna inför flyttningen måste utgå från det enskilda barnet, dess situation, behov och inställning. Tidpunkten bör i möjligaste mån planeras med tanke på skolgången och den mottagande familjens möjligheter att ägna tid åt barnet. Barnomsorg, skolgång, nödvändiga stödinsatser m.m. bör vara ordnade innan flyttningen sker.

text: Stadsdelsnämnden har i sitt yttrande till JO gett en mer nyanserad bild över handläggningen än vad som framgår av nämndens remissvar till länsstyrelsen. Det hade varit till fördel för utredningen om denna bild hade redovisats redan i det remissvaret. Mina uttalanden bygger givetvis på den samlade utredningen hos JO.

text: Stadsdelsnämnden gjorde den bedömningen att det bästa för AA på lång sikt var att han skulle få växa upp hos sina släktingar och få stöd genom kvalificerad behandling i närmiljön. Jag finner inte anledning att ifrågasätta den bedömningen. Det fanns emellertid starka skäl att förbereda AA:s flyttning till familjehemmet under en betydligt längre tid än vad som nu blev fallet. Behovet av fortsatt långsiktig kvalificerad behandling var uppenbart. Vidare hade AA utsatts för extremt stora påfrestningar i sitt liv med ständiga, delvis dramatiska, separationer från honom närstående personer. För att inte äventyra den positiva utveckling som AA hade genomgått, fanns det skäl för nämnden att lägga ned stor kraft i kontakterna med Villa Victoria för att få till stånd ett samarbete inför en fortsatt behandling innefattande åtgärder för att underlätta en utslussning till familjehemmet. Utredningen ger inte stöd för ett påstående om att nämnden inte gjorde tillräckligt i detta avseende, men den fråga som uppkommer är hur nämnden borde ha agerat när samarbetet kring en successiv utslussning enligt nämndens uppfattning inte fungerade. I detta läge sades avtalet med Villa Victoria upp. Det är inte svårt att föreställa sig att AA, trots den tillsatta kontaktpersonen, genomled ytterligare en arbetsam separation i samband med uppbrottet från Villa Victoria. I den uppkomna situationen ligger det nära till hands att hävda att nämnden borde ha beviljat AA fortsatt placering på Villa Victoria, där såväl AA som familjehemmet kunde få fortsatt behandling och stöd. Detta synes också ha varit handläggarnas uppfattning. Konsekvensen av nämndens beslut blev att AA fick flytta från behandlingshemmet till familjehemmet utan planerad skolgång och fungerande behandlingsinsatser.

text: Nämnden har tagit upp frågan om hur man skall se på olika behandlingsalternativ ur kostnadsmässigt perspektiv. I den delen vill jag nämna att det inte utan vidare står nämnden fritt att välja den minst kostsamma biståndsinsatsen om det finns flera behandlingsalternativ. Vid valet av behandlingsform måste en sammanvägning göras av olika omständigheter såsom den ifrågavarande vårdinsatsens lämplighet som sådan, kostnaderna för vården i jämförelse med andra alternativ samt den enskildes önskemål om vårdform (jfr bl.a.

text: RÅ 1991 ref 97

text: ). När det gäller barn skall också, enligt

text: 1 § fjärde stycket socialtjänstlagen

text: , särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Av det tidigare anförda

text: framgår att det inte förelåg någon alternativ biståndsinsats som var av tillräckligt god kvalitet när AA flyttade från Villa Victoria till familjehemmet. Sammanfattningsvis är jag starkt kritisk till att AA fick flytta till familjehemmet innan frågorna rörande hans skolgång och andra nödvändiga insatser var lösta.