nyckelord:
Långsam handläggning
Serviceskyldighet
Tillgänglighet

title: Pensionsmyndigheten kritiseras för att på flera sätt ha brustit i sin serviceskyldighet i ett ärende om bostadstillägg

sammanfattning: En kvinna skrev till Pensionsmyndigheten och ställde en fråga som rörde bostadstillägg. Det tog sedan sammanlagt nästan fem månader innan myndigheten hade lämnat ett tydligt svar på kvinnans fråga. JO anser att svarstiderna inte varit förenliga med kravet i 6 § förvaltningslagen (2017:900) på att hjälp ska ges utan onödigt dröjsmål. Det uppstod dessutom ett missförstånd mellan Pensionsmyndigheten och kvinnan. När så sker är det enligt JO viktigt att myndigheten snabbt agerar för att korrigera tidigare lämnad information. Därutöver var de svar som Pensionsmyndigheten lämnade undermåligt utformade, bl.a. saknade de uppgift om namn och kontaktuppgifter till den handläggare som skrivit breven. JO uttalar att det i många fall kan vara lämpligt att ange sådana uppgifter i ett brevsvar, eftersom det gör det enklare och smidigare för den enskilde att ställa följdfrågor. Om flera brev skickas till den enskilde kan denne även ha ett intresse av att veta om breven skrivits av samma eller olika handläggare. Det framgår vidare att kvinnan uppmanades att kontakta Pensionsmyndigheten per telefon. JO anser att en myndighet behöver vara lyhörd för vilken kontaktväg den enskilde föredrar och som utgångspunkt lämna svar genom samma kontaktväg som den enskilde använt. I det aktuella fallet var det direkt olämpligt att uppmana kvinnan att ringa Pensionsmyndigheten i stället för att svara skriftligen, dels för att det var känt att hon hade nedsatt hörsel, dels för att myndigheten med stor sannolikhet hade problem med tillgängligheten i telefon vid tidpunkten för kvinnans kontakter. JO konstaterar att Pensionsmyndigheten genom sin hantering av kvinnans ärende har brustit i sin serviceskyldighet på flera sätt och förtjänar kritik för det.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 31 oktober 2022 klagade AA på Pensionsmyndigheten och förde fram bl.a. följande. Hans mamma BB skrev till myndigheten den 29 maj 2022 och frågade hur ett hemvårdsbidrag under växelvist vårdboende skulle påverka hennes bostadstillägg. Hon fick svar först efter en månad och då av en okunnig handläggare som trodde att bidraget var en kostnad. Handläggaren satte inte heller ut sitt namn i svarsbrevet. Både AA och BB skrev därefter till Pensionsmyndigheten på nytt utan att få svar. BB är

text: hörselskadad och kan inte prata med myndigheten på telefon. Det inträffade har medfört att BB inte har kunnat bedöma hur hennes ekonomi kommer att påverkas av ett hemvårdsbidrag och hon har därför inte kunnat inleda växelvist vårdboende.

text: Till anmälan fogade AA ett brevsvar som Pensionsmyndigheten hade skickat till BB den 30 juni 2022. I svaret angavs bl.a. att det var bättre om BB ringde till myndigheten om hon hade fler frågor.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar i BB:s ärende. Därefter begärde JO att Pensionsmyndigheten skulle yttra sig över det som förts fram i anmälan. Myndighetens bedömning skulle utgå ifrån myndighetens serviceskyldighet och särskilt beröra handläggningstiden, utformningen av de svar som skickats samt uppmaningen att kontakta myndigheten per telefon.

text: I sitt remissvar den 6 februari 2023 redogjorde Pensionsmyndigheten för hur breven från AA och BB hade hanterats och anförde därefter följande.

text: Pensionsmyndighetens inställning

text: Pensionsmyndigheten handlägger sedan 2021 bostadstillägg enligt arbetsmetoden Agera direkt. Det nya arbetssättet har fokus på fler samtal med pensionärer i syfte att skapa mervärde och säkerställa att pensionärer får den information de behöver för att kunna lämna rätt uppgifter vid ansökan respektive ändring samt att de ska förstå på vilka grunder beslut fattas och därigenom uppfylla sin anmälningsskyldighet. Pensionsmyndigheten har dock inte som rutin att uppmana enskilda att ta kontakt med oss via telefon istället för per brev. Vår arbetsmetod uppmuntrar handläggare att använda den kontaktväg som bäst lämpar sig utifrån den enskildes behov och det enskilda ärendet. Svarstiden för frågor via e-post är generellt en till tio dagar och per telefon hanteras frågor vanligen samma dag som de inkommer. Fritextbrev som inkommer till myndigheten och saknar koppling till ett pågående ärende fördelas till ärendekön Allmänt. Denna kö hanteras dagligen men töms ej varje dag. Den exakta kötiden för dessa ärenden varierar. BB:s brev har väntat i ärendekön Allmänt som mest i fyra veckor och handläggaren har i dessa fall hanterat ärendena inom en till två dagar från att de plockats upp för handläggning. Även AA:s brev har väntat på handläggning i cirka fyra veckor. Vid brev i fritext från enskilda finns det inte några färdiga mallar på hur handläggaren ska formulera sitt svar. Handläggaren behöver själv göra bedömningen om hur han eller hon ska besvara den enskilde, dock med utgångspunkt i riktlinjen gällande kommunikation Att skriva inom Pensionsmyndigheten (VER 2010-201). Handläggare uppmuntras att lämna sitt namn och sina kontaktuppgifter för att enskilda på eget initiativ ska kunna kontakta oss och få svar på sina frågor. En bedömning av om namn på handläggaren ska finnas med eller inte får göras av handläggaren i det enskilda ärendet efter de förutsättningar som finns. Handläggaren som har svarat BB har sannolikt försökt styra henne till den kontaktkanal som det gått snabbast att få svar i. Syftet verkar också ha varit att enkelt kunna besvara eventuella följdfrågor. I många situationer är dock inte telefon den bäst lämpade kontaktkanalen. Pensionsmyndigheten anser att det inte är acceptabelt att vi har uppmanat BB att ringa in till myndigheten istället för att

text: skriva till oss. Särskilt inte med tanke på att hon uppgett att hon har nedsatt hörsel. Personer med funktionsnedsättningar ska självklart få en likvärdig service som personer utan funktionsnedsättningar i sina kontakter med Pensionsmyndigheten. Med hänsyn till att BB fått felaktig information från Pensionsmyndigheten per brev är det vidare lämpligt att lämna korrekt information genom samma kontaktkanal. Detta hade kunnat ske redan den 18 juli 2022, det vill säga när Pensionsmyndigheten upplystes om missuppfattningen angående hemvårdsbidragets innebörd. Pensionsmyndigheten har också haft tillgång till BB:s kontaktuppgifter och vi hade därför på eget initiativ kunnat ringa henne för det fall en telefonkontakt bedömdes vara nödvändig. Vi har med anledning av ovanstående brustit i vår serviceskyldighet gentemot BB. Det är oacceptabelt att BB:s möjlighet att fatta ett välgrundat beslut kring sin växelvård har fördröjts av Pensionsmyndighetens handläggning. Pensionsmyndigheten bedömer att fördröjningen främst berott på utformningen av myndighetens brevsvar och inte på myndighetens generella handläggningstider för frågor från allmänheten. Pensionsmyndigheten anser att vår totala handläggningstid i förhållande till BB:s frågeställning har varit oskäligt lång. I anmälan till JO skriver AA att BB ännu inte har fått svar på sin fråga gällande hemvårdsbidrag. Svar skickades dock från Pensionsmyndigheten den 24 oktober 2022 och hade troligtvis inte nått BB innan anmälan kom in till JO. Slutligen vill vi beklaga det inträffade. Vi kommer fortsätta att utveckla vårt bemötande för att identifiera den enskildes behov och tillmötesgå det i varje situation. Berörda befattningshavare har getts möjlighet att lämna synpunkter på detta yttrande och återkoppling har skickats till berörd handläggares gruppchef.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Omständigheterna i ärendet

text: Av utredningen framgår att BB i slutet av maj 2022 skickade ett brev till Pensionsmyndigheten där hon bl.a. frågade hur ett hemvårdsbidrag skulle komma att påverka storleken på hennes bostadstillägg. Längst ner i brevet lämnade BB uppgift om sitt telefonnummer och angav samtidigt att hon hör extremt dåligt.

text: Pensionsmyndigheten svarade på brevet knappt en månad senare, den 30 juni 2022. Av svaret framgick att BB inte fick räkna med hemvårdsbidraget i sin bostadskostnad. Myndigheten skrev även att om BB hade fler frågor var det bättre att hon ringde än att hon skickade e-post eller brev. BB uppmanades också att inte besvara Pensionsmyndighetens brev.

text: Några veckor därefter, i mitten av juli 2022, skickade BB ett nytt brev till Pensionsmyndigheten. Hon skrev att det måste ha blivit ett missförstånd eftersom hemvårdsbidrag inte är en kostnad, utan ett bidrag, och frågade återigen hur ett hemvårdsbidrag skulle komma att påverka hennes bostadstillägg. BB uppgav även att hon inte kunde ringa myndigheten eftersom hon inte har Bank-id.

text: Pensionsmyndigheten svarade BB att det var bättre om hon kontaktade myndigheten per telefon eftersom det kunde bli följdfrågor. Hon informerades även om att hon inte behöver ha Bank-id för att ringa myndigheten.

text: I september 2022 skrev AA till Pensionsmyndigheten och ville få svar på hur ett hemvårdsbidrag skulle påverka mammans bostadstillägg.

text: Pensionsmyndigheten besvarade hans fråga drygt en månad senare. I svaret bad Pensionsmyndigheten om ursäkt för det tidigare missförståndet och informerade om att ett hemvårdsbidrag inte påverkar beräkningen av bostadstillägg.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Enligt

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: ska en myndighet se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla samt utan onödigt dröjsmål lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen.

text: Förvaltningslagens

text: primära syfte är att värna den enskilde och att lägga grunden för hur kontakterna mellan myndigheterna och enskilda ska se ut. I propositionen till lagen uttalas att en modern förvaltning bör präglas av ett tydligt medborgarperspektiv med högt ställda krav på god service, vilket är av avgörande betydelse för allmänhetens tilltro till förvaltningen. Det krävs att förvaltningen lämnar snabba, enkla och entydiga besked för att hjälpa den enskilde att ta till vara sin rätt (se

text: prop. 2016/17:180 s. 20

text: f.).

text: Handläggningstid De brev som BB och AA skickade till Pensionsmyndigheten i maj respektive september 2022 besvarades först efter ungefär en månad. Frågorna i breven var av begränsad omfattning och borde ha varit enkla att besvara betydligt snabbare än så. Svarstiderna i det aktuella ärendet har inte varit förenliga med kravet på att hjälp ska ges utan onödigt dröjsmål.

text: Av Pensionsmyndighetens första svar till BB framgår att det uppstått ett missförstånd i fråga om huruvida ett hemvårdsbidrag utgör en kostnad eller ett bidrag. När så sker är det viktigt att myndigheten, så snart den fått situationen klar för sig, agerar för att korrigera tidigare lämnad information och tydliggöra för den enskilde vad som gäller. Det framgår inte annat än att ett korrekt svar på frågan var viktigt för BB:s beslut om sitt fortsatta boende.

text: När BB hörde av sig i juli 2022 måste det ha stått klart för Pensionsmyndigheten att det blivit ett missförstånd och att hon tidigare hade fått felaktig information. Jag har svårt att förstå varför Pensionsmyndigheten inte snabbt besvarade hennes fråga vid den tidpunkten, utan i stället enbart uppmanade henne att kontakta myndigheten på ett annat sätt.

text: Den långsamma och bristfälliga hanteringen ledde till att det dröjde nästan fem månader innan BB fick ett tydligt svar på sin fråga om hemvårdsbidrag, vilket är anmärkningsvärt. Hanteringen har sannolikt påverkat BB:s möjligheter att fatta ett beslut om sitt fortsatta boende, eftersom hon inte velat inleda ett växelvist vårdboende innan hon fått besked angående sin ekonomi.

text: Utformningen av Pensionsmyndighetens svar De svar som lämnades på de frågor som BB och AA ställt i breven till Pensionsmyndigheten är dessutom undermåligt utformade. Svaren innehåller flera språkfel och är i vissa delar svårbegripliga. Bland annat finns följande formuleringar: ”Eftersom du skriver att inget är bestämt ännu vad som kommer att ske dig längre fram. Så skriver jag vad som gäller.” och ”Det är bättre om du kan kontakta Pensionsmyndigheten eftersom det blir följda frågor på den frågan du har.”

text: Det är givetvis viktigt att svar till enskilda utformas på ett korrekt och begripligt sätt. Språkligt undermåliga svar riskerar att skada allmänhetens förtroende för myndigheten. De svar som skickats till BB och AA lever inte upp till de krav som rimligen kan ställas i det här avseendet.

text: Jag noterar även att svaren innehåller avslutningsfrasen ”Med vänlig hälsning, Pensionsmyndigheten” men saknar uppgift om namn och kontaktuppgifter till den handläggare som skrivit breven. Pensionsmyndigheten har tidigare fått kritik från JO för att partsbesked och beslutsunderrättelser i återkravsärenden inte innehållit uppgift om beslutsfattarens namn. JO uttalade bl.a. att intresset hos den enskilde av att kunna utläsa vem som fattat ett beslut kan vara mer eller mindre uttalat och påverkas bl.a. av beslutets karaktär och betydelse för den enskilde. Uppgift om beslutsfattaren har betydelse exempelvis för att den enskilde enkelt ska kunna vända sig till beslutsfattaren med frågor (se JO 2022/23 s. 326 och JO 2022/23 s. 366).

text: I det här fallet har Pensionsmyndigheten inte fattat något beslut, utan svarat på frågor utifrån sin serviceskyldighet. Det finns då inte ett lika starkt intresse av att namnet på den som författat brevet framgår. Jag anser ändå att det i många fall kan vara lämpligt att ange namn och kontaktuppgifter till handläggaren, eftersom det gör det enklare och smidigare för den enskilde att ställa följdfrågor. Om flera brev skickas till den enskilde kan denne även ha ett intresse av att veta om breven skrivits av samma eller olika handläggare. I de aktuella breven har handläggaren dessutom skrivit ”vad jag kan tyda av ditt brev” och ”jag ber om ursäkt för missförståndet”. Om ett brev skrivs i första person bör inte enbart myndigheten stå som avsändare. Uppmaning att kontakta myndigheten per telefon Avslutningsvis vill jag uppehålla mig vid den uppmaning BB fick att kontakta Pensionsmyndigheten per telefon. För att kontakterna med enskilda ska vara enkla och smidiga krävs det att myndigheten anpassar sig till den enskildes behov i det aktuella fallet, exempelvis utifrån ålder och funktionsnedsättning (se

text: prop. 2016/17:180 s. 67

text: ). Jag anser att en myndighet behöver vara lyhörd för vilken kontaktväg den enskilde föredrar, och som utgångspunkt bör myndigheten lämna svar genom samma kontaktväg som den enskilde använt. Det hade därför varit lämpligt att svara på BB:s frågor via post. Av BB:s första brev framgick dessutom att hon hör dåligt. Utifrån det bedömer jag att det var

text: direkt olämpligt att uppmana henne att ringa myndigheten. Det var också olämpligt att i det första svaret ange att BB inte skulle besvara Pensionsmyndighetens brev.

text: I Pensionsmyndighetens remissvar anges att syftet med uppmaningen till BB om att fortsättningsvis kontakta myndigheten per telefon förmodligen var att den då enkelt skulle kunna besvara eventuella följdfrågor. Den fråga som BB ställde om hemvårdsbidraget var dock okomplicerad och hade enkelt kunnat besvaras i ett kortfattat brev. Jag har något svårt att se vilka följdfrågor svaret hade kunnat ge upphov till. Som Pensionsmyndigheten anger hade handläggaren dessutom möjlighet att själv kontakta BB via telefon om det bedömdes nödvändigt, eftersom hon hade angett sitt telefonnummer i det första brevet.

text: Pensionsmyndigheten anger även att den aktuella handläggaren sannolikt försökt att styra BB till att ta kontakt på det sätt som snabbast skulle ge henne svar. Pensionsmyndigheten har dock flera gånger fått kritik för bristande tillgänglighet genom att enskilda har haft svårt att komma fram till myndigheten per telefon. Det har bl.a. framgått att myndigheten inte kunnat besvara alla samtal från de som ringer, utan många samtal har kopplats bort och inte kommit fram till myndighetens telefonisystem för kundservice (se JO:s beslut den 19 december 2019, dnr

text: , och JO 2022/23 s. 372). Av Pensionsmyndighetens årsredovisning för 2022 framgår det att myndigheten även under 2022 har haft stora problem med tillgängligheten i telefon och att tillgängligheten under året minskade jämfört med tidigare år (se s. 33).

text: Med tanke på de stora problem som Pensionsmyndigheten haft och med stor sannolikhet även hade vid tidpunkten för BB:s kontakter med myndigheten, anser jag att uppmaningen att ta kontakt via telefon är anmärkningsvärd. Den är inte ett exempel på god förvaltning. Kritik Pensionsmyndigheten har genom hanteringen av BB:s ärende brustit i sin serviceskyldighet på flera sätt och förtjänar kritik för det. Jag förutsätter att myndigheten vidtar de åtgärder som krävs för att kunna uppfylla serviceskyldigheten gentemot de som vänder sig till myndigheten. Detta ärende synliggör även att Pensionsmyndigheten fortfarande har problem med tillgängligheten. Jag kommer därför att vara fortsatt uppmärksam på den frågan.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Bemötande
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en polis som brustit i saklighet vid ett telefonsamtal med en enskild

org: jo

sammanfattning: En polis kontaktades per telefon av en enskild som ville diskutera ett ärende. Under samtalet, som spelades in, gjorde polisen långa utläggningar i frågor som rörde invandring och svensk migrationspolitik i allmänhet. JO konstaterar att polisens uttalanden präglades av hans personliga åsikter och reflektioner men att han i vissa avseenden gav intryck av att tala även för Polismyndigheten. Innehållet i det han sa var i flera delar nedvärderande och fördomsfullt i förhållande till vissa grupper av människor och nationaliteter. Polisen förmedlade också ett synsätt på bl.a. sitt eget arbete och på Polismyndighetens uppdrag och verksamhet som var onyanserat och ibland närmast cyniskt. JO finner att polisens uttalanden under telefonsamtalet strider mot grundlagens krav på saklighet och att uttalandena kan underminera allmänhetens förtroende för Polismyndigheten. JO ser mycket allvarligt på polisens agerande och kritiserar honom för det.

text: Bakgrund och anmälan

type: rubrik

text: Migrationsverket beslutade den 8 november 2016 att A.A. skulle utvisas. Beslutet fick laga kraft den 12 december 2017. Den 14 augusti 2018 lämnade Migrationsverket över utvisningsärendet till Polismyndigheten för verkställighet. Den 16 november 2018 hämtade polisen A.A., som bodde hos makarna B.B. och C.C., för att hålla ett verkställighetssamtal. Senare samma dag beslutade Polismyndigheten att ta A.A. i förvar.

type: stycke

text: I en anmälan till JO förde B.B. fram klagomål mot bl.a. polisinspektören D.D. vid Polismyndigheten, polisregion Väst, gränspolissektionen. Hon anförde bl.a. följande. Efter att polisen hämtat A.A. i hans hem den 16 november 2018 ringde B.B. samma dag till Polismyndigheten och fick prata med D.D., som var en av de som hämtade A.A. Under samtalet gav D.D. uttryck för sin syn på bl.a. ensamkommande barn.

text: I en komplettering till sin anmälan till JO anförde B.B. följande. Den 20 december 2018 ringde D.D. till henne för att ställa frågor om A.A:s pass. Under samtalet pratade han bl.a. om hur mycket invandringen kostar och vilka

text: problem den orsakar för Polismyndigheten. Senare samma dag ringde C.C. till D.D. för att bl.a. lämna information om A.A:s pass. Under samtalet förde D.D. återigen fram sina åsikter om bl.a. invandring. Detta samtal spelades in.

text: JO har tagit del av inspelningen av samtalet mellan C.C. och D.D. Det är det samtalet JO:s granskning har avsett.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (E.E.) yttrade sig över innehållet i det inspelade samtalet mellan C.C. och D.D. efter att ha gett bl.a. D.D. tillfälle att lämna synpunkter. D.D. avstod från att yttra sig.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från D.D:s chef och från sektionschefen för gränspolissektionen i polisregion Väst.

text: De uttalanden D.D. gjort på ljudinspelningen står i strid med gällande lagar och bestämmelser och harmoniserar inte med Polismyndighetens värdegrund eller gränspolissektionens syn på det arbete som sker på sektionen. Gränspolissektionen tar tydligt avstånd från hans uttalanden. Mot bakgrund av de uttalanden som D.D. gjort under telefonsamtalet kommer han fortsättningsvis inte att handlägga verkställighetsärenden.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: En polisman ska … iaktta saklighet och opartiskhet samt även agera hänsynsfullt och på ett sätt som inger förtroende. Det är av naturliga skäl inte minst viktigt i samband med att en polisman samtalar med enskilda som kontaktar myndigheten i verkställighetsärenden som rör en förvarstagen person. Utan att närmare gå in på vad D.D. säger under det inspelade samtalet kan Polismyndigheten konstatera att han under merparten av samtalet inte hänför sig till det ärende som C.C:s kontakt med polisen avsåg. Endast en mindre del av D.D:s uttalanden avser sakfrågan. Istället redovisar D.D. sina personliga åsikter i ett antal olika frågor, bl.a. svensk migrationspolitik. Vid några tillfällen använder D.D. formuleringar som gör att det inte tydligt framgår att det är hans personliga åsikter som förmedlas. Hans uttalanden ger i de delarna snarare intrycket av att representera myndighetens uppfattning, vilket förstås inte är fallet. Under samtalet ger D.D. uttryck för ett närmast cyniskt betraktelsesätt. Hans uttalanden är till stor del ensidiga och onyanserade. Han använder ett ironiskt framställningssätt som närmast kan uppfattas som raljant. Det som D.D. säger under samtalet kan därtill i vissa delar uppfattas som nedvärderande och fördomsfullt. Även om D.D:s avsikt inte var att genom dessa uttalanden nedvärdera eller kränka någon så borde han ha insett risken för att hans uttalanden skulle komma att uppfattas så. Polismyndigheten kan således konstatera att D.D. under samtalet har uttalat sig och bemött C.C. på ett sätt som uppenbarligen inte kan anses vara förenligt med de grundläggande kraven på saklighet och opartiskhet samt skyldigheten för polisanställda att uppträda på ett hänsynsfullt och förtroendeingivande sätt … D.D:s yttranden får anses särskilt olämpliga med hänsyn till sammanhanget och den situation som C.C. och B.B. befann sig. Yttrandena har skett opåkallat och de måste rimligen ha framstått som mycket överraskande för C.C. och B.B. Det D.D. säger under det aktuella samtalet riskerar att bidra till att underminera allmänhetens förtroende för polisen. Hans yttranden medför dessutom att det finns anledning att ifrågasätta om han utför sitt arbete på ett objektivt sätt.

text: Polismyndigheten har förståelse för att det inträffade har varit mycket besvärande för C.C. och B.B. Myndigheten tar starkt avstånd från D.D:s yttranden och kan inte annat än att beklaga det inträffade. D.D. är för närvarande avstängd från sin tjänst och har anmälts till Polismyndighetens ansvarsnämnd. Polismyndighetens personalansvarsnämnd (PAN) har handlagt ett ärende om skiljande av D.D. från hans anställning. PAN beslutade den 22 november 2019 att skriva av ärendet med motiveringen att D.D. i och för sig uttalat sig på ett sätt som stred mot

text: regeringsformen

text: och polisförordningen, men att agerandet inte var så allvarligt att det kunde läggas till grund för ett skiljande från anställningen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, dvs. frihet att i tal, skrift och bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor (se

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: ). Denna frihet tillkommer också offentliganställda. Av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: följer dock att den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. När en offentliganställd tjänsteman utövar sina tjänsteuppgifter är alltså hans eller hennes yttrandefrihet i praktiken begränsad genom bl.a. kravet på saklighet.

text: Kravet på saklighet i

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: innebär att anställda vid myndigheter har en skyldighet att bemöta dem som vänder sig till myndigheten på ett korrekt sätt och att en myndighetsperson ska hålla sig till den sakfråga som myndigheten ska avgöra visavi den enskilde. Ett gott bemötande är viktigt både för att den enskilde har rätt till det och för att förtroendet för den offentliga förvaltningen ska kunna upprätthållas. (Se bl.a.

text: bet. 2007/08:KU6 s. 14

text: f. med hänvisningar, Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, tredje upplagan s. 53 och

text: JO 2014/15 s. 368

text: .) För polisanställda är detta särskilt uttryckt i 10 § polisförordningen, där det anges att polisanställda i sin kontakt med allmänheten ska agera så hänsynsfullt som möjligt, visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende.

text: Polismyndigheten har i en kommunikationspolicy lagt fast grunderna för hur myndighetens anställda ska kommunicera i tjänsten, internt och externt (se PM 2015:58). Bland annat anges att anställda vid myndigheten ska vara sakliga och tydliga med vad som är myndighetens hållning i sakfrågor samt hålla isär det professionella uppdraget från personliga åsikter.

text: Bedömning

text: Min granskning har som nämnts enbart avsett det D.D. sa under telefonsamtalet med C.C. Jag går alltså inte in på det som B.B. anfört i övrigt i sin anmälan hit.

text: Som framgått ovan finns en skyldighet för den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen att iaktta bl.a. saklighet, vilket ställer krav inte bara på

text: själva handläggningen av ett ärende utan även på tjänstemannens agerande i övrigt i kontakten med enskilda.

text: Av det inspelade samtalet mellan D.D. och C.C. framgår att C.C. tog kontakt med D.D. för att diskutera ett enskilt ärende. Han kontaktade alltså D.D. i hans egenskap av tjänsteman vid Polismyndigheten.

text: Under samtalet, som varade i en timme och nio minuter, gjorde D.D. långa utläggningar i frågor som rörde invandring och svensk migrationspolitik i allmänhet. Hans utläggningar var inte svar på någon konkret fråga eller liknande från C.C:s sida. D.D:s uttalanden präglades i stället av hans egna personliga åsikter och reflektioner, vilket inte är lämpligt när en polis i sin tjänsteroll blir kontaktad av en enskild. Han gav dessutom i vissa avseenden det felaktiga intrycket av att tala inte bara för sig själv utan även för Polismyndigheten. D.D. brast alltså i saklighet redan genom att han inte höll sig till den sakfråga som var aktuell och inte heller höll isär sina personliga åsikter från sitt uppdrag som polis.

text: D.D. gav under samtalet vidare uttryck för ett synsätt på bl.a. sitt eget arbete och på Polismyndighetens uppdrag och verksamhet som var onyanserat och ibland närmast cyniskt. Han talade t.ex. om vilka personer som polisen ”helst vill kasta ut” och omnämnde några som personer ”som bara ställer till djävelskap”. Innehållet i det D.D. sa under samtalet är också i flera avseenden nedvärderande och fördomsfullt i förhållande till vissa grupper av människor och nationaliteter. Exempelvis uttalade han att det är mycket vanligt att personer från ett visst land begår grova sexualbrott och ”det är ju kulturella saker det handlar om”. Han uttalade i detta sammanhang också att ”lika lite som vi med vår kultur och våra värderingar platsar i de här olika länderna … lika lite har de ju möjlighet att platsa i våra länder”. Vid ett tillfälle under samtalet talade D.D. också om hur irriterad han var över sådant som bekanta till B.B. och C.C. hade gett uttryck för i en tidningsartikel. Han sa att de inte borde ha uttalat sig så och att man inte ska ha synpunkter på och åsikter om polisens arbete om man inte är insatt i det. Han meddelade också C.C. att han gärna fick föra fram detta till berörda personer. Att en statlig tjänsteman på detta sätt kritiserar enskilda när de använt sin yttrandefrihet är i högsta grad klandervärt.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att D.D:s uttalanden under samtalet med C.C. strider mot grundlagens krav på saklighet och att de kan underminera allmänhetens förtroende för Polismyndigheten. Jag ser mycket allvarligt på D.D:s agerande, och han förtjänar kritik för det.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstånd Omprövning

title: Fråga om krav på överklagandehänvisning till ett beslut om fortsatt anstånd med återbetalning av utgivet underhållsstöd. Även fråga om krav på att en begäran om anstånd görs på fastställd blankett

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 februari 2006, klagade AA på Försäkringskassans (försäkringskontoren Helsingborg och Ängelholm) handläggning av ett ärende om återbetalning av underhållsstöd. Av anmälan och därtill fogade handlingar framgick i huvudsak följande.

text: AA är återbetalningsskyldig till Försäkringskassan för utgivet underhållsstöd. Under 2005 betalade han 1 350 kr i månaden till Försäkringskassan, varav 177 kr avsåg avbetalning av en skuld som uppkommit på grund av att AA haft anstånd med återbetalningen.

text: I ett beslut den 9 januari 2006 bestämde Försäkringskassan AA:s återbetalningsbelopp, dvs. återbetalning av månatligen utgivet underhållsstöd, för tiden februari 2006–januari 2007 till 1 273 kr i månaden. Försäkringskassan skickade därefter ut en skrivelse, daterad den 11 januari 2006, till AA, i vilken denne upplystes om att ett tidigare beslut om anstånd med återbetalning upphört att gälla och att AA måste betala minst 1 909 kr i månaden till Försäkringskassan. I samma skrivelse, under rubriken ”Beslut”, beviljade Försäkringskassan AA ”nytt anstånd för belopp som överstiger betalningsplanen”.

text: Sedan AA i en skrivelse den 22 januari 2006 invänt mot Försäkringskassans beslut och föreslagit ett annat avbetalningsbelopp skickade Försäkringskassan ut en blankett för ansökan om anstånd till AA. Vid ett därpå följande telefonsamtal mellan Försäkringskassans handläggare och AA uppgav AA, på fråga av handläggaren, att hans skrivelse skulle betraktas som en begäran om omprövning. I en skrivelse den 7 februari 2006 till AA anförde Försäkringskassans handläggare bl.a. följande. – – – Vid vårt samtal på telefon den 2 februari 2006 gav jag dig felaktig information och detta ber jag om ursäkt för.

text: Det beslut om anstånd med betalningsplan daterat 2006-01-11 som du vill få omprövat finns det tyvärr ingen omprövningshänvisning till och går därför ej att pröva om. Du måste inkomma med en anståndsansökan och därefter invänta Försäkringskassans beslut för att därefter inkomma med begäran om omprövning.

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över AA:s anmälan, särskilt med avseende på frågorna om beslutet den 11 januari 2006 var omprövningsbart samt huruvida en ansökan om anstånd måste göras på den av Försäkringskassan fastställda blanketten.

text: I sitt remissvar gjorde Försäkringskassan, genom försäkringsdirektören BB, följande bedömning.

text: Beslutet om anstånd

text: Det beslut om fortsatt anstånd som Försäkringskassan sände till AA den 11 januari 2006 var ett positivt beslut i den meningen att när det tidigare beviljade anståndet upphörde i och med utgången av januari månad så behöver han vid nästa förfallodag inte betala hela den uppkomna skulden. Ur den aspekten fanns inte anledning att ange hur han skulle förfara för att begära omprövning av beslutet. Oavsett om det finns en anvisning eller inte om hur en begäran om omprövning ska göras ska Försäkringskassan om en sådan begäran kommer in pröva om det finns förutsättningar att ompröva beslutet. Att ett beslut saknar omprövningshänvisning är inte avgörande för om det är omprövningsbart eller inte. Beslutet har av AA uppfattats som att det går honom emot. Försäkringskassan borde därför ha omprövat beslutet. Med hänvisning till den nya bestämmelsen om avbetalning på skuld (33 § USL) lämnades också information om att han vid varje förfallodag ska avbetala på skulden med minst 1 909 kr, dvs. 1,5 gånger återbetalningsbeloppet som var 1 273 kr. I beslutet upplyste Försäkringskassan än en gång om att AA hade möjlighet att ansöka om anstånd. Dessutom informerades om att Försäkringskassan är skyldig att överlämna obetalda fordringar till kronofogdemyndigheten.

text: Ansökan om anstånd

text: Regeringen har i

text: 8 § förordningen (1996:1036)

text: om underhållsstöd bemyndigat Försäkringskassan (tidigare Riksförsäkringsverket) att lämna de ytterligare föreskrifter som behövs för verkställigheten av lagen om underhållsstöd. I Riksförsäkringsverkets föreskrifter (

text: RFFS 1996:18

text: ) om underhållsstöd anges i 11 § att ansökan om anstånd görs på en av Försäkringskassan fastställd blankett. Det anges inte i föreskriften att ansökan måste göras på denna blankett. Blanketten är närmast att betrakta som en hjälp för den enskilde att uppge de aktuella inkomster och utgifter som Försäkringskassan behöver uppgift om för att med stöd av bl.a. reglerna i

text: 7 kap.

text: 5 §§

text: utsökningsbalken

text: och Skatteverkets rekommendationer kunna bedöma om den sökande av ekonomiska orsaker kan beviljas anstånd. Inget hindrar att den sökande lämnar önskade uppgifter på annat sätt än genom den framtagna blanketten. Uppgifter som lämnas ska styrkas av sökanden. Genom att använda den framtagna blanketten minskar risken för att den sökande ska behöva lämna kompletterande information till Försäkringskassan. AA har enligt Försäkringskassans noteringar den 22 januari 2006 varit i kontakt med Försäkringskassan angående betalningen. Han lämnade då inte in någon formell ansökan om anstånd. Mot bakgrund av att han föreslog ett lägre avbetalningsbelopp än det som Försäkringskassan angett i beslutet om anstånd sände Försäkringskassan en ansökningsblankett till honom i syfte att få ett fullständigt underlag för en prövning i enlighet med hans önskemål.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: I sitt beslut den 21 november 2006 anförde JO Nordenfelt i bedömningsdelen följande.

text: De frågor som kan ställas med anledning av Försäkringskassans skrivelse den 7 februari 2006 är främst huruvida beslutet den 11 januari 2006 var omprövningsbart samt om en ansökan om anstånd måste göras på den av Försäkringskassan fastställda blanketten.

text: När det det gäller frågan om beslutet var omprövningsbart ansluter jag mig till Försäkringskassans bedömning att det var korrekt att inte förse beslutet med en underrättelse om hur man begär omprövning (jfr

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: ). Utöver de av Försäkringskassan anförda skälen till denna bedömning vill jag tillägga att den som är missnöjd med ett sådant beslut som det nu är fråga om, vilket närmast är att anse som en upplysning, har möjlighet att begära omprövning av Försäkringskassans beslut om återbetalningsbelopp. Han eller hon har också möjlighet att begära anstånd med betalningen.

text: Sedan AA vid telefonsamtalet med Försäkringskassans handläggare meddelat att hans skrivelse skulle uppfattas som en begäran om omprövning hade emellertid kassan att hantera den i enlighet därmed, dvs. i första hand pröva om beslutet den 11 januari 2006 var omprövningsbart. Jag ser inte någon anledning att här uttala mig om vilken bedömning kassan därvid borde ha gjort. Jag vill emellertid framhålla att om Försäkringskassan anser att ett beslut inte är omprövningsbart skall detta komma till uttryck i ett avvisningsbeslut och inte, som i detta fall, i en skrivelse till den berörde. Jag vill i sammanhanget också nämna att det förhållandet att ett beslut inte är försett med en underrättelse om hur man begär omprövning inte i sig utgör något skäl för att inte ta upp en sådan begäran, vilket också Försäkringskassan har påpekat i sitt remissvar.

text: Jag övergår nu till frågan om vilka krav som kan ställas på en ansökan om anstånd.

text: Dåvarande justitieombudsmannen Jan Pennlöv fann i ett beslut den 11 maj 1999 (JO 1999/2000 s. 330) att en skriftlig ansökan om anstånd med att fullgöra återbetalningsskyldighet måste tas upp för handläggning även i de fall ansökan inte har gjorts på en av RFV fastställd blankett.

text: En ansökan om anstånd som inte görs på den av Försäkringskassan fastställda blanketten kan i flertalet fall antas sakna vissa av de uppgifter som Försäkringskassan behöver för sitt ställningstagande. Med hänsyn till Försäkringskassans utredningsansvar torde kompletteringsåtgärder från kassans sida därför ofta vara nödvändiga. Att sända ut den fastställda blanketten i syfte att få ett fullständigt underlag för en prövning kan därvid vara ändamålsenligt. Handläggningen måste emellertid – oavsett om den betalningsskyldige lämnar in denna blankett – sedermera resultera i någon form av beslut som den försäkrade i förekommande fall kan begära överprövning av.

text: I sin skrivelse den 22 januari 2006 uppgav AA att han var beredd att betala 1 500 kr i månaden i stället för av Försäkringskassan fastställda 1 909 kr. AA ansökte inte uttryckligen om anstånd i skrivelsen, men den synes ändå – helt riktigt enligt min mening – ha uppfattats på det sättet av Försäkringskassan. Det framstår samtidigt som uteslutet att skrivelsen utan kompletteringar kunnat läggas till grund för en sakprövning av anståndsfrågan. Jag anser mot den bakgrunden inte att det var fel av Försäkringskassan att som en kompletteringsåtgärd skicka ut en ansökningsblankett till AA. Försäkringskassan borde emellertid ha angett en tidsfrist för kompletteringen och därefter ha fattat ett beslut med anledning av ansökan.

text: De ovan angivna bristerna i Försäkringskassan har av allt att döma sin grund i att AA missuppfattade den information som han fick från Försäkringskassan. Jag har förståelse för det. Det måste enligt min mening gå att på ett mer lättbegripligt sätt än som skett i AA:s ärende förmedla till den bidragsskyldige vilka skyldigheter han eller hon har gentemot Försäkringskassan. Enskilda har rätt att kräva av en myndighet att den uttrycker sig på ett lättbegripligt sätt. Behovet av tydlighet gör sig extra starkt påmint i ärenden där en enskild åläggs betalningsskyldighet mot det allmänna, t.ex. i form av återbetalning av underhållsstöd, eftersom myndigheter ofta har en skyldighet att skyndsamt vidta åtgärder för att driva in fordringar, om den enskilde inte betalar (se t.ex. 29 § lagen om underhållsstöd, enligt vilken Försäkringskassan utan dröjsmål skall vidta åtgärder för att driva in fordringen, om den bidragskyldige inte fullgör sin återbetalningsskyldighet). Försäkringskassan bör se över sina rutiner i ärenden om återbetalning av underhållsstöd, där den bidragsskyldige haft anstånd. Det kan t.ex. finnas anledning att fundera på om inte återbetalningsbeloppet och det belopp som den bidragsskyldige faktiskt skall betala skulle kunna anges i samma handling.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Barn/ungdom Samtycke Vårdnad

title: Anmälan mot Utbildningsnämnden i Essunga kommun för handläggningen av en ansökan om placering i förskola samt kritik mot nämnden för bristfällig handläggning av en begäran att få del av en handling

sammanfattning: I en anmälan har frågan uppkommit om en kommuns hantering av en ansökan om en förskoleplacering där det visat sig att föräldrarna inte var överens om en sådan placering. JO uttalar att frågor om placering i förskola är sådana som barnets vårdnadshavare som huvudregel måste vara överens om. Ett erbjudande från en kommun om en förskoleplacering är emellertid just ett erbjudande. Verksamheten är frivillig och kommunens erbjudande medför inget tvång att utnyttja den erbjudna placeringen. Även om vårdnadshavarna i normalfallet måste vara eniga i frågor som rör deras barns placering i förskola kan det enligt JO inte ställas krav på att kommunen kontrollerar att vårdnadshavarna är överens. Kommunen måste kunna utgå från att vårdnadshavarna är ense. Mot bakgrund av detta har nämnden inte fått kritik för att ett placeringsbeslut har fattats utan att man kontrollerat att vårdnadshavarna varit överens om en sådan placering. Nämnden har dock fått kritik för att inte ha informerat anmälaren om att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att ett beslut att inte lämna ut en handling ska kunna överklagas.

text: Anmälan

text: AA klagade i en anmälan till JO den 14 december 2017 på Utbildningsnämnden i Essunga kommun för handläggningen av en ansökan om en förskoleplacering och en begäran att få del av en handling. Av hennes anmälan framgick i huvudsak följande:

text: AA har två barn tillsammans med en man som hon vid den aktuella tidpunkten inte var sammanboende med. Barnen bodde växelvis hos sina föräldrar som hade gemensam vårdnad om barnen. Under våren 2017 ansökte barnens pappa om en förskoleplats för det yngsta barnet som då var ett år. Detta gjorde han mot AA:s vilja. Essunga kommun beslutade om en förskoleplacering utan att ta reda på AA:s inställning till placeringen, detta trots att kommunen hade som rutin att hämta in båda vårdnadshavarnas godkännande inför ett sådant beslut. AA var kritisk till detta. Hon var också kritisk till att förskolan inte ville lämna

text: ut ett dokument, vars innehåll hon blivit muntligen informerad om vid ett utvecklingssamtal gällande hennes äldsta barn. Förskolan hävdade att dokumentet endast var minnesanteckningar.

text: Det framgick av AA:s anmälan till JO att hon även gjort en anmälan till Skolinspektionen.

text: Utredning

text: JO inhämtade Skolinspektionens beslut i aktuella ärenden hos myndigheten samt Essunga kommuns yttrande till Skolinspektionen.

text: JO uppmanade Utbildningsnämnden i Essunga kommun att yttra sig över AA:s anmälan och att lämna upplysningar om – och lämna sin bedömning av – handläggningen av ansökan om förskoleplacering, med hänvisning till Kammarrätten i Göteborgs dom den 12 december 2017 (mål nr 4023-17), och hennes begäran att få ta del av en handling.

text: Nämnden beslutade den 12 mars 2018 att lämna följande remissvar:

text: Angående placeringen av …

text: När ärendet var aktuellt i maj 2017 hanterades det i enlighet med då gällande regler vilket också bekräftades av jurister på SKL (se svar till Skolinspektionen). Om placeringen rent hypotetiskt varit aktuell idag hade kammarrättsdomen från december och det faktum att växelvis boende för barnen meddelades i en dom av Skaraborgs tingsrätt mål T 1091-17 den 14 november 2017 inneburit att kommunen innan placering hade behövt båda vårdnadshavarnas godkännande. Detta var dock inte fallet i maj. Det är beklagligt att AA, som vid tiden för den aktuella placeringen bor i Örebro och därför inte vet någonting om vilka rekommendationer och vilken vägledning som gavs till barnens pappa, låter sin frustration över att barnets far fick sitt behov av barnomsorg tillgodosett utmynna i anmälningar mot kommunens hantering av ärendet. I och med vårdnadshavarnas separation upphörde behovet att ha bådas signatur på ansökningsblanketten för barnomsorg, speciellt eftersom de är bosatta på mycket stort avstånd från varandra. _ _ _

text: Angående utlämnande av arbetsmaterial

text: Något formellt fel har inte gjorts då kommunen inte har skyldighet att lämna ut ej upprättade handlingar. För att innebörden av texten i ett arbetsmaterial som ständigt ändras och kompletteras ska kunna tolkas på rätt sätt krävs det att man har kunskap om det interna arbetet vilket gör att det behövs en muntlig genomgång vilket också gjordes vid det aktuella utvecklingssamtalet. Ingenting hindrar att en vårdnadshavare gör egna anteckningar under samtalets gång eller återkommer med frågor om man känner att man inte förstått eller missat någon information.

text: Handläggning placering av …

text: Efter föräldrarnas separation begärde den förälder som bodde kvar i kommunen en barnomsorgsplats till det yngsta barnet. Barnet placerades i en inaktiv kö i avvaktan på ett beslut om vilken folkbokföringsort som barnen skulle få. Detta eftersom vi ville vara säkra på att det var i Essunga som barnen ska bo.

text: Enligt jurister på SKL (Sveriges Kommuner och Landsting) som kontaktades, krävdes det bara en underskrift på en ansökan om barnomsorgsplats eftersom det vid en separation är respektive vårdnadshavares behov av omsorg för sina barn som ska tillgodoses. I detta fall innebär det att pappan hade rätt att själv ansöka om barnomsorg i Essunga kommun och mamman hade rätt att ansöka i Örebro för samma barn. När beskedet kom från folkbokföringen att barnet var folkbokfört tillsammans med sin far och syster i Essunga placerades barnet i aktiv kö. En plats på samma förskola som systern redan gick på erbjöds och accepterades av den förälder som bodde kvar i Essunga. Därefter genomfördes en vanlig inskolning.

text: Handläggning minnesanteckningar

text: Efter den muntliga genomgången av förskolans minnesanteckningar under ett utvecklingssamtal rörande … begärde AA att få minnesanteckningarna översända. Förskolläraren nekade att lämna ut detta interna arbetsmaterial då innehållet kan misstolkas om man inte har all information. Efter att AA framfört klagomål till kommunchefen på hanteringen lämnas frågan till förskolechef BB som efter kontakt med förskolan och kontroll av vilka handlingar det rörde sig om, meddelade att det inte gjorts något fel när man nekade att lämna ut minnesanteckningarna. AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Handläggningen av en ansökan om förskoleplacering Enligt

text: 8 kap.

text: och

text: 12 §§

text: skollagen (2010:800)

text: ansvarar hemkommunen för att barn som är bosatta i Sverige erbjuds förskoleverksamhet. Förskoleverksamheten ska enligt

text: 8 kap. 5 § skollagen

text: erbjudas i den omfattning det behövs med hänsyn till föräldrarnas arbete eller studier eller barnets eget behov. Enligt

text: 8 kap. 15 § skollagen

text: ska plats erbjudas vid en förskoleenhet så nära barnets eget hem som möjligt samt skälig hänsyn tas till barnets vårdnadshavares önskemål.

text: Grundläggande bestämmelser om vårdnadshavares ansvar finns i

text: 6 kap. 2 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB). Närmare regler om vårdnadens utövande finns i 6 kap. 11–13 §§ FB. Barnets vårdnadshavare har i enlighet med ovanstående regler rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Har barnet två vårdnadshavare ska de tillsammans utöva bestämmanderätten (

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB). Det krävs alltså normalt gemensamma beslut i frågor som rör vårdnaden. Är en av vårdnadshavarna till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak förhindrad att ta del i beslut som inte utan besvär kan skjutas upp, bestämmer den andra ensam (

text: 6 kap. 13 § andra stycket

text: FB). Han eller hon får dock inte ensam fatta beslut av mer ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. I förarbetena till bestämmelserna om vårdnad uttalades att dessa inte får tolkas så att båda föräldrarna, om ingen är direkt förhindrad, måste delta i alla de vardagliga beslut som behöver tas när det gäller vårdnaden om barnet och att det ligger i sakens natur att bestämmanderätten utövas än av den ena och än av den andra föräldern, beroende på vem av dem som för tillfället finns till hands eller på hur föräldrarna har organiserat

text: utövandet av vårdnaden. I de fall föräldrarna inte bor tillsammans måste med nödvändighet den förälder som har barnet hos sig ensam fatta de vardagliga besluten om vårdnaden, såsom i fråga om bl.a. barnets mat och kläder, sovtider och hur barnet ska tillbringa sin fritid. Man kan utgå från att föräldrarna i dessa fall vanligtvis kommer överens om hur vårdnaden i stort ska utövas och vem som ska fatta de nödvändiga besluten (

text: prop. 1975/76:170 s. 178

text: JO har i ett tidigare beslut (JO 1999/2000 s. 283, dnr

text: ) ansett att frågan om vilken förskola som ska väljas för ett barn i normalfallet bör kunna hänföras till den dagliga omsorgen. JO uttalade att det verkade som mest naturligt att boföräldern, vars ekonomi och arbetsförhållanden var av betydelse för valet av barnomsorg, hade det avgörande inflytandet i den frågan. JO uttalade vidare att man måste kunna utgå från att det sker ett sådant samråd mellan föräldrarna att de i realiteten är ense om vilken förskola som ska väljas och att det under alla förhållanden är tveksamt om det kan ställas något krav på att en kommun regelmässigt ska kräva ett formellt medgivande från den andra vårdnadshavaren i de fall den vårdnadshavare som är platsinnehavare begär omplacering av barnet. Se även JO:s beslut den 24 januari 2002, dnr

text: , samt den 30 mars 2004, dnr 2293-2002. JO uttalade att resonemanget ska ses mot bakgrund av att reglerna om skolplikt i

text: skollagen

text: inte är tillämpliga när det gäller förskolan.

text: JO har i de nämnda besluten emellertid konstaterat att rättsläget är oklart och att det kan framföras skäl till stöd för såväl den uppfattningen att frågan om val av förskola bör ingå i den dagliga omsorgen som för den motsatta uppfattningen samt att det finns ett behov av klargöranden i frågan.

text: Frågan har varit föremål för utredningar. 2002 års vårdnadskommitté uttalade att ett beslut om var ett barn ska gå i förskola borde falla under huvudregeln om vårdnadshavarnas gemensamma beslutsfattande enligt

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB, detta mot bakgrund bl.a. av att den utveckling som förskolan har genomgått innebär att det pedagogiska perspektivet har förtydligats och att verksamheten är starkt förknippad med barnets fortsatta skolgång (

text: SOU 2005:43 s. 129

text: ). Samma slutsats drog Utredningen om beslutanderätt vid gemensam vårdnad m.m. (

text: SOU 2007:52 s. 114

text: Frågan om vårdnadshavarnas beslutanderätt när det gäller barns placering i förskola kom upp till prövning i domstol under 2017. I en dom den 6 juli 2017 i mål nr 6376-17 beslutade Förvaltningsrätten i Göteborg att upphäva en kommuns beslut om placering av ett barn i förskola i strid med den ena vårdnadshavarens vilja, med motiveringen att beslutet var lagstridigt. Förvaltningsrättens dom överklagades. Kammarrätten i Göteborg gjorde samma bedömning som förvaltningsrätten i en dom den 12 december 2017 (mål nr 4023-17). I det aktuella fallet bodde barnet växelvis hos föräldrarna, men var folkbokförd hos den vårdnadshavare som hade ansökt om byte av förskola. Domstolen uttalade att det är viktigt att understryka den grundläggande

text: principen i

text: föräldrabalken

text: om gemensam beslutanderätt som gäller vid gemensam vårdnad och att undantag för beslut om barnets dagliga omsorg av principiella skäl inte bör tolkas extensivt utan i första hand endast bör omfatta frågor om praktiska nödvändigheter snarare än beslut av mer ingripande karaktär. Domstolen uttalade att det visserligen kan finnas praktiska skäl för ståndpunkten att en förälder ensam bör kunna fatta beslut om placering i förskola, om barnet bor stadigvarande hos den föräldern och endast i mindre utsträckning hos den andra föräldern, men att det resonemanget inte är helt oemotsagt. Bland annat har det pedagogiska perspektivet under de senaste åren förtydligats i förskolan, och förskoleverksamheten har blivit starkt förknippad med barnets fortsatta skolgång. Domstolen menade i det aktuella fallet att barnets folkbokföring inte kunde legitimera ett undantag från huvudregeln i

text: 6 kap. 13 § första stycket

text: FB och konstaterade att beslutet, att placera barnet i förskola trots att barnet bodde växelvis hos vårdnadshavarna och dessa inte var överens om placeringen, var i strid med bestämmelsen, varför beslutet skulle upphävas.

text: När ett barn står under vårdnad av två vårdnadshavare har dessa rätt och skyldighet att tillsammans fatta beslut om barnets personliga angelägenheter. Är en av vårdnadshavarna förhindrad att ta del i beslut som inte utan besvär kan skjutas upp får den andra vårdnadshavaren bestämma själv, med vissa undantag. Av bl.a. praktiska skäl måste dock bestämmanderätten ofta utövas av endast den ena vårdnadshavaren, även i sådana fall där den andra inte är direkt förhindrad att ta del i besluten, när det gäller alla de vardagliga beslut som måste tas om barnets personliga angelägenheter. Det är naturligt att bestämmanderätten i sådana fall utövas av den vårdnadshavare som för tillfället är närmast till hands för barnet. Vårdnadshavarna kan också ha organiserat utövandet av vårdnaden mellan sig på något sätt. Utgångspunkten är dock alltjämt att vårdnadshavarna, även när det gäller de vardagliga frågorna, i stort måste vara överens om hur vårdnaden ska utövas och vem som ska fatta de nödvändiga besluten. En utomstående tredje man måste också i allmänhet kunna utgå från att den vårdnadshavare som han eller hon har att göra med handlar i samförstånd med den andra vårdnadshavaren i frågor som rör barnet.

text: En förutsättning för att ett upplägg med gemensam vårdnad ska fungera är att föräldrarna åtminstone i huvudsak kan komma överens om vårdnadens utövande. Om vårdnadshavarna inte kan enas återstår ytterst att den gemensamma vårdnaden måste upplösas.

text: Förskolan är fortfarande en frivillig form av utbildning och omsorg. Att tillhandahållandet av barnomsorg har haft och fortfarande har utgångspunkt i bl.a. föräldrarnas behov av barnpassning och praktiska överväganden framgår direkt av lagtexten. I allmänhet kan frågor som rör ett barns placering i förskola antas ha stor praktisk och ekonomisk betydelse för barnets föräldrar. Förskoleverksamheten ska dock även erbjudas i den omfattning det behövs med hänsyn till barnets eget behov (

text: 8 kap. 5 § skollagen

text: ). Frågor som rör ett barns

text: placering i förskola kan också av många skäl antas ha stor betydelse för barnet, inte bara mot bakgrund av den utveckling som förskolan har genomgått och som innebär att det pedagogiska perspektivet har förtydligats och att verksamheten har blivit starkare förknippad med barnets fortsatta skolgång. Frågor om placering i förskola rör alltså i hög grad barnets personliga angelägenheter och är därmed sådana frågor som barnets vårdnadshavare som huvudregel måste vara överens om.

text: Omständigheterna i det här fallet är inte sådana att AA varit förhindrad att delta i beslut om hennes barns placering i förskola. Ett sådant beslut borde därför enligt min mening ha fattats av henne och barnets andra vårdnadshavare gemensamt.

text: Kommunerna är enligt bestämmelserna i

text: skollagen

text: skyldiga att erbjuda förskoleverksamhet. Det handlar alltså om ett erbjudande. Verksamheten är frivillig, och kommunens erbjudande medför inget tvång att utnyttja den erbjudna placeringen. Även om vårdnadshavarna i normalfallet måste vara eniga i frågor som rör deras barns placering i förskola kan det enligt min mening inte ställas krav på att kommunen kontrollerar att vårdnadshavarna är överens. Kommunen måste kunna utgå från att vårdnadshavarna är ense. Mot bakgrund av detta finner jag ingen anledning att rikta någon kritik mot nämnden för att ett placeringsbeslut i detta fall har fattats utan att man kontrollerat att vårdnadshavarna varit överens om en sådan placering. AA:s begäran att få del av en handling I

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet. Den som begär att få ta del av allmänna handlingar som inte innehåller sekretessbelagda uppgifter har rätt till det. Myndigheten ska ge honom eller henne en möjlighet att på stället ta del av handlingarna genast eller så snart det kan ske. Den som har rätt att ta del av allmänna handlingar har också rätt att få kopior av handlingarna. En begäran att få en kopia av allmänna handlingar ska behandlas skyndsamt.

text: 2 kap.

text: TF ändrades den 1 januari 2019. Innehållet i bestämmelserna i det här avseendet är dock fortfarande detsamma.

text: Om en begäran om att få del av allmänna handlingar helt eller delvis inte kan tillmötesgås, ska den som gjort framställningen underrättas om detta. Enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: (OSL) ska han eller hon också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Rätten att få ett skriftligt beslut gäller oavsett om avslaget grundar sig på en sekretessbestämmelse, på att de begärda handlingarna inte är allmänna eller på att handlingarna över huvud taget inte finns eller kan påträffas.

text: Av nämndens remissvar framgår att kommunen bedömt att den handling som AA velat få del av utgjorde minnesanteckningar och därför inte var en allmän handling. Oavsett hur den frågan bedömdes skulle kommunen, i enlighet med

text: vad som redogjorts för ovan, ha informerat AA om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Enligt vad som framgått av utredningen gjorde kommunen inte det. Nämnden ska därför kritiseras. Övrigt Vad som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till några ytterligare åtgärder eller uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Diarieföring
Dokumentation

title: Kritik mot Finansinspektionen för bl.a. bristande dokumentation och bristfälligt utformade styrdokument

sammanfattning: ChefsJO har i ett initiativärende granskat sex undersökningsärenden hos Finansinspektionen. Myndigheten kritiseras för att i flera avseenden inte ha följt sina interna riktlinjer. Brister har konstaterats i de granskade ärendena vad gäller bl.a. dokumentation av beslut om att inleda och avsluta ärenden och av beslut om vidare handläggning. Det konstateras också att s.k. undersökningspromemorior inte har upprättats i något av de granskade ärendena, trots att sådana skulle upprättas och diarieföras enligt de interna riktlinjerna. Enligt chefsJO är det allvarligt att Finansinspektionen inte har kunnat lämna någon tillfredsställande förklaring till varför avsteg har gjorts från de interna rutinerna i samtliga granskade ärenden. De konstaterade bristerna i dokumentationen, liksom vissa brister i utformningen av Finansinspektionens styrdokument, har medfört oklarheter om när myndigheten anser att ett ärende är avslutat. ChefsJO framhåller att dessa brister kan påverka hur en begäran om utlämnande av vissa handlingar bedöms och att de enligt hennes mening har medfört en risk för otillåtna begränsningar av handlingsoffentligheten och allmänhetens insyn. Slutligen gör chefsJO vissa uttalanden om Finansinspektionens användning av s.k. slutskrivelser.


nyckelord:
Ansökan
Långsam handläggning
Tidsfrist

title: Allvarlig kritik mot Räddningstjänsten Väst för långsam handläggning av ärenden om tillstånd till hantering av brandfarliga varor

sammanfattning: JO beslutade att i ett initiativärende utreda Räddningstjänsten Västs handläggningstider i åtta ärenden om tillstånd till hantering av brandfarliga varor. Ansökningarna i ärendena kom in mellan december 2012 och juli 2018. När Räddningstjänsten Väst yttrade sig till JO i februari 2019 hade inget av ärendena avgjorts. Endast i ett ärende var ansökan fullständig. Det ärendet hade legat i princip utan åtgärd i drygt två och ett halvt år. Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt. Enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor ska tillståndsmyndigheten som utgångspunkt meddela beslut i ett tillståndsärende inom tre månader efter det att en fullständig ansökan kom in till myndigheten. Räddningstjänsten Väst får allvarlig kritik för den långsamma och passiva handläggningen. JO uttalar att en myndighet måste följa upp kompletteringar som begärs och har ett ansvar för att driva ärenden framåt. JO inskärper för Räddningstjänsten Väst vikten av dess uppgift att i egenskap av tillståndsmyndighet säkerställa att brandfarliga och explosiva varor hanteras på ett sätt som är säkert för samhället och i enlighet med lagstiftningens krav och intentioner.

text: Initiativet

text: Räddningstjänsten Väst är ett kommunalförbund som verkar inom Varbergs respektive Falkenbergs kommun. Förbundet prövar ansökningar om tillstånd och genomför tillsyn enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor för båda kommunerna.

text: JO tog del av handlingar från Räddningstjänsten Väst i åtta ärenden om tillstånd till hantering av brandfarliga varor. JO fick också del av uppgifter bl.a. om att förbundet förvarade åtminstone delar av sitt arkiv så att obehöriga kunde få tillgång till det.

text: Med anledning av det som kommit fram beslutade JO att i ett initiativärende utreda Räddningstjänsten Västs handläggningstider i ärenden om tillstånd till hantering av brandfarliga varor samt förbundets hantering av allmänna handlingar.

text: Räddningstjänsten Väst uppmanades att göra en utredning och yttra sig bl.a. om handläggningen av de angivna ärendena och beskriva sina rutiner bl.a. för arkivering av handlingar i tillståndsärenden.

text: Utredning

text: Räddningstjänsten Väst (förbundsdirektören AA) yttrade sig i februari 2019 efter att ha gett berörd befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter.

text: Av förbundets yttrande framgick i huvudsak följande om handläggningen av de aktuella ärendena.

text: De åtta ansökningarna kom in mellan december 2012 och juli 2018 (en 2012, två 2013, en 2014, tre 2015 och en 2018). Inget av ärendena har avslutats. I avvaktan på förbundets prövning har samtliga sökande medgetts fortsatt hantering i enlighet med tidigare tillstånd. Endast en ansökan är komplett. Den kom in den 10 december 2012, och blev komplett den 16 juni 2016, dvs. för 136 veckor sedan. Det sistnämnda ärendet uppfyller därmed inte de krav som gäller för handläggningstiden. För övriga ärenden saknas kompletta handlingar.

text: De långa handläggningstiderna har flera orsaker. Bland annat har det varit svårt att få in kompletta handlingar, trots upprepade påminnelser. Rutinen har då inte varit att avslå ansökan, utan man har fortsatt att försöka få in handlingar utan framgång. Förbundet har nu infört en rutin för att ge avslag på ansökan om kompletta handlingar inte lämnas in trots upprepade påminnelser till sökanden. Förbundet har aktivt kontaktat tillståndshavare vars tillstånd snart skulle gå ut, vilket också har påverkat handläggningstiderna. Ett stort antal ansökningar kom in under en kort tid, och förbundet hade inte tillräckligt med resurser för att hantera alla ärenden. Vakanta tjänster har nu tillsatts för att mer resurser ska kunna läggas på tillståndsgivningen framöver. Uppföljningen av enskilda handläggare har inte heller fungerat tillfredsställande. Tydligare rutiner för uppföljning av tillståndsgivningen har införts, och en ny chef med tydligt uppdrag och ansvar för hanteringen av tillståndsgivning har tillsatts. Den genomsnittliga handläggningstiden för ansökningar om tillstånd i fråga om brandfarliga varor inkomna under 2018 är 37 arbetsdagar.

text: Förbundet redovisade följande om arkivering av handlingar i tillståndsärenden. Förbundets rutiner för arkivering beskrivs i styrdokumentet ”Dokumenthanteringsplan”. Handlingar i avslutade ärenden och öppna ärenden med sekretess förvaras i arkivskåp i låst förråd eller i låst arkivrum som endast behöriga handläggare har tillgång till via passersystem. Handlingar i öppna ärenden utan sekretess förvaras i arkiven alternativt i låsta kontorsmöbler på respektive handläggares kontor.

text: Rättslig reglering

text: Lagen om brandfarliga och explosiva varor (LBE) syftar till att hindra, förebygga och begränsa olyckor och skador på liv, hälsa, miljö eller egendom som kan uppkomma genom brand eller explosion orsakad av brandfarliga eller explosiva varor (1 § andra stycket LBE). Av dessa skäl finns i många fall ett tillståndskrav för den som hanterar sådana varor (16 § LBE). Frågor om tillstånd ska, med vissa undantag, prövas av den kommun där varorna ska hanteras (17 och 18 §§ LBE). Kommuner får bilda kommunalförbund och lämna över skötseln av kommunala angelägenheter till sådana förbund (

text: 3 kap. 8 § kommunallagen

text: Ett tillstånd ska begränsas till viss tid och innehålla de villkor som behövs för att hanteringen ska ske i enlighet med 1 § andra stycket LBE (19 § andra stycket LBE).

text: I ett ärende om tillstånd ska beslut meddelas av tillståndsmyndigheten inom tre månader efter det att en fullständig ansökan kom in till myndigheten. Om det är nödvändigt på grund av utredningen av ärendet, får handläggningstiden vid högst ett tillfälle förlängas med högst tre månader. Sökanden ska informeras om skälen för att handläggningstiden förlängs innan den ursprungliga tidsfristen har gått ut. (17 § första stycket förordningen om brandfarliga och explosiva varor, FBE)

text: Om den som har tillstånd ansöker om nytt eller ändrat tillstånd får hantering ske enligt det tidigare tillståndet till dess att tillståndsmyndigheten har prövat frågan, om tillståndsmyndigheten medger det (

text: 19 §

text: FBE).

text: Ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (

text: 9 § första stycket förvaltningslagen

text: ). En motsvarande bestämmelse fanns i 7 § i 1986 års förvaltningslag, som gällde t.o.m. den 30 juni 2018.

text: Bedömning

text: Jag har vid min bedömning utgått från de uppgifter som Räddningstjänsten Väst lämnade till JO i yttrandet från februari 2019 och de uppgifter som framgår av inhämtade handlingar. Granskningen har endast avsett handläggningen av de åtta ärenden som omfattas av initiativet.

text: Vid tidpunkten för yttrandet hade inget av ärendena avgjorts, trots att den äldsta ansökan kom in 2012. Handläggningen av ärendena hade således pågått i flera år.

text: Lagen om brandfarliga och explosiva varor fyller en mycket viktig funktion. Tillståndsprövningen syftar till att t.ex. brandfarliga gaser såsom gasol hanteras på ett sätt som är säkert för samhället och i enlighet med lagstiftarens krav.

text: Det går inte att generellt uttala vad som är en godtagbar handläggningstid i ett ärende. Detta varierar beroende på bl.a. ärendets karaktär och behovet av kompletteringar och utredningsinsatser. Det redovisade ändamålet med lagstiftningen och de tidsfrister som finns i

text: 17 §

text: FBE medför dock att den totala handläggningstiden i ärenden enligt lagen om brandfarliga och explosiva varor måste hållas förhållandevis kort.

text: Efter att en ansökan kommit in måste tillståndsmyndigheten i ett tidigt skede ta ställning till om ansökan är fullständig eller om det behövs kompletteringar för att ansökan ska kunna prövas. Om myndigheten begär att sökanden ska komplettera ansökan bör det anges när kompletteringen senast ska ha kommit in och att ärendet kan komma att avgöras på befintligt underlag även om det inte kompletteras. Myndigheten måste också ha rutiner för att bevaka att tidsfrister för begärda kompletteringar följs, eftersom myndigheten har ett ansvar för att driva ärendena framåt och att vidta åtgärder när en begärd komplettering inte kommer in. Det är inte godtagbart med långa perioder av fullständig passivitet i ett ärende eller att det förekommer dröjsmål i handläggningen som inte motiveras av ärendets karaktär.

text: Kommunalförbundet har uppgett att sju av ansökningarna inte ansetts vara kompletta och att man därför inte avgjort ärendena. Av de inhämtade handlingarna framgår bl.a. att flera sökande har ombetts att komplettera ansökan vid upprepade tillfällen, i ett ärende fler än fem gånger. I några av ärendena har åtskilliga månader, och i vissa fall år, gått från det att en komplettering begärts till dess att ytterligare åtgärder vidtagits.

text: Förbundet borde ha följt upp de kompletteringar som begärts och därefter, om inte något sakligt skäl talat emot det, avgjort ärendena på befintligt underlag. De dröjsmål i handläggningen som har förekommit står i uppenbar strid med

text: förvaltningslagens

text: krav på en snabb handläggning och syftena med lagen om brandfarliga och explosiva varor.

text: Endast en ansökan har av förbundet ansetts vara komplett, och det är ansökan i det äldsta ärendet, där ansökan kom in i december 2012. Ansökan ansågs enligt förbundet vara fullständig i mitten av juni 2016. Därefter har ärendet legat i princip utan åtgärd fram till tidpunkten för förbundets yttrande till JO, dvs. i drygt två och ett halvt år. Förbundet har inte lämnat någon närmare förklaring till den långa handläggningstiden eller det betydande dröjsmålet med att avgöra ärendet. Förbundet borde ha avgjort ärendet senast i mitten av september, eller om det varit nödvändigt på grund av utredningen åtminstone senast i mitten av december 2016 (se

text: 17 § första stycket

text: FBE). Den långa handläggningstiden för ärendet är fullständigt oacceptabel och i strid med bestämmelserna i

text: 17 §

text: FBE.

text: Förbundet måste säkerställa att de ändrade rutinerna för handläggningen överensstämmer med lagstiftningens intentioner och de uttalanden som JO har gjort.

text: Jag vill dessutom föra fram följande.

text: Tillståndsmyndighetens uppdrag syftar till att minimera de risker som är förenade med hanteringen av brandfarliga och explosiva varor. Av utredningen går det inte att dra någon annan slutsats än att förbundet i de granskade ärendena i praktiken abdikerat från sin roll som tillståndsmyndighet, med allvarliga risker som följd för människors liv och hälsa samt för miljö och egendom. Förbundets hantering av ärendena ger vidare uttryck för ett nonchalant förhållningssätt, vilket också kan sägas om den omständigheten att förbundet i sitt yttrande till JO inte närmare kommenterat att en fullständig ansökan legat i 136 veckor utan att ärendet avgjorts. Det är mot den bakgrunden motiverat att för förbudet inskärpa vikten av förbundets uppgift i egenskap av tillståndsmyndighet att säkerställa att brandfarliga och explosiva varor hanteras på ett sätt som är säkert för samhället och i enlighet med lagstiftningens krav och intentioner.

text: Räddningstjänsten Väst förtjänar allvarlig kritik för sin anmärkningsvärda passivitet vid handläggningen av de aktuella tillståndsärendena.

text: Avslutningsvis vill jag erinra förbundet om följande. Varje myndighet ska svara för vården av sitt arkiv, och i arkivvården ingår bl.a. att skydda arkivet mot förstörelse, skada, tillgrepp och obehörig åtkomst (se

text: och

text: 6 §§

text: arkivlagen

text: Ärendet avslutas.