title: En person var frihetsberövad utomlands i avvaktan på utlämning för straffverkställighet. En förvaltningsdomstol fann att frihetsberövandet skulle avräknas. Ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen för den överskjutande tid personen kom att avtjäna

text: Ersättning skall utgå till SF med 20 000 kr för förlorad arbetsförtjänst, 30 000 kr för lidande och 5 000 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: Bakgrund

text: SF dömdes den 22 oktober 1996 av Hovrätten för Västra Sverige till fängelse två år. Hovrätten angav att fängelsestraffet till en tid av 38 dagar skulle anses verkställt i anstalt. Domen vann laga kraft.

text: Kriminalvården förelade SF att inställa sig för verkställighet av fängelsestraffet. Föreläggandet sändes rekommenderat med mottagningsbevis till den adress som angavs i domen. Försändelsen återkom till kriminalvården. SF begärdes förpassad till anstalt genom polismyndighetens försorg men anträffades inte. Kriminalvårdsmyndigheten Göteborg Hisingen/Förorter beslutade därför att han skulle efterlysas nationellt. Kriminalvårdsmyndigheten överlämnade ärendet till Kriminalvårdsstyrelsen som i sin tur överlämnade det till Rikspolisstyrelsen med en begäran om att SF skulle efterlysas internationellt.

text: SF greps i Spanien den 25 februari 1999 och blev provisoriskt häktad för utlämnande till Sverige. Han försattes på fri fot den 26 maj 1999. Det förordnades i stället om reseförbud med anmälningsskyldighet. Högsta domstolen i Madrid beslutade den 22 februari 2000 att bifalla begäran om utlämning. Reseförbudet hävdes i samband med beslutet. I beslutet angavs att "Den svarande bör få tillgodoräkna sig den tid han varit frihetsberövad under denna process om utlämning". I en annan översättning anges att tiden "skall" tillgodoräknas.

text: I samband med att SF ansökte om nåd återkallades efterlysningen. Högsta domstolen i Madrid avskrev ärendet om utlämning. Sedan regeringen avslagit SF:s nådeansökan beslutades på nytt att SF skulle efterlysas. Spanska myndigheter beslutade den 23 juni 2000 om överlämnande av SF till Sverige för straffverkställighet. Kriminalvårdsstyrelsen begärde i en skrivelse till Justitiedepartementet att den tidigare utlämningsbegäran skulle fullföljas. SF omhändertogs av spansk polis den 4 juli 2001 och överfördes till Sverige för verkställighet av det svenska straffet den 19 augusti 2001. Ett strafftidsbeslut utfärdades av Kriminalvårdsmyndigheten Borås. I beslutet avräknades inte den tid som SF hade varit frihetsberövad i Spanien med anledning av utlämningsbegäran. Efter överklagande fastställde Kriminalvårdsstyrelsen respektive Länsrätten i Göteborg beslutet. I en dom den 9 april 2002 biföll Kammarrätten i Göteborg delvis SF:s överklagande och förordnade att 136 dagar skulle avräknas från straffverkställighetstiden.

text: SF frigavs den 28 mars 2002. Om han skulle ha fått tillgodoräkna sig 136 dagar skulle han ha frigetts den 26 februari 2002. Kammarrättens dom har vunnit laga kraft.

text: Anspråket m.m.

text: SF har begärt ersättning med 6 000 000 kr för förlorad arbetsinkomst, psykiskt lidande, utlägg och för ombudskostnader.

text: Yttrande har hämtats in från Kriminalvårdsstyrelsen. Styrelsen har bl.a. angett följande.

text: "Enligt artikel 18 punkt 3 i 1957 års europeiska utlämningskonvention, som Spanien anslutit sig till, skall, om framställningen bifalles, den begärande parten underrättas om plats och tid för överlämnandet av den eftersökte och om den tid, varunder denne varit berövad sin frihet till följd av utlämningsförfarandet.

text: Av

text: 2 kap. 8 § brottsbalken

text: (BrB) framgår att om utlämning för brott är särskilt stadgat och att villkor som uppställts vid utlämning från främmande stat till Sverige skall lända till efterrättelse här i riket.

text: Av lagen (

text: ) om utlämning för brott framgår av

text: 1 § första stycket

text: och

text: 11 §§

text: de villkor som skall beaktas vid prövningen av en begäran om utlämning från Sverige. Av

text: 12 §

text: 12 a §

text: och

text: 13 §

text: framgår vilka villkor som kan ställas vid beviljandet av utlämning.

text: Enligt

text: 33 kap. 7 §

text: BrB får rätten tillgodoräkna tid för frihetsberövande som ägt rum utom riket i den utsträckning det med hänsyn till omständigheterna är skäligt.

text: I

text: 19 a § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL) finns bestämmelser om tillgodoräknande av tid för frihetsberövande när någon har dömts till fängelse på viss tid och den dömde med anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, varit berövad friheten under en sammanhängande tid av minst 24 timmar som anhållen, häktad eller intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning med stöd av

text: 10 § lagen (1991:1137)

text: om rättspsykiatrisk undersökning.

text: Enligt

text: 20 § samma lag

text: meddelar Kriminalvårdsstyrelsen sådana beslut. Enligt

text: 19 § förordningen (1974:286)

text: om beräkning av strafftid m.m. får Kriminalvårdsstyrelsen överlämna sin befogenhet att fatta beslut i särskilda fall enligt lagen om beräkning av strafftid m.m. eller enligt förordningen åt någon annan kriminalvårdsmyndighet. Av 32 § Kriminalvårdsstyrelsens verkställighetsföreskrifter, KVVS 1998:10, framgår att kriminalvårdsmyndighet meddelar strafftidsbeslut beträffande intagen i anstalt eller häkte med vissa undantag.

text: Styrelsen gör den tolkningen av

text: 2 kap. 8 §

text: BrB beträffande villkor som uppställts vid utlämning från främmande stat till Sverige att därmed avses de villkor som finns uppräknade i utlämningslagens 1 - 13 §§. Någon bestämmelse om villkor om tillgodoräknande av anhållnings- eller häktningstid i utlämningsärendet finns inte angiven där. Således kan ett sådant villkor inte ställas enligt den europeiska utlämningskonventionen.

text: Styrelsen har i utlämningsärendet framhållit för spanska myndigheter att den svenska lagen inte tillåter att häktningstiden i Spanien tillgodoräknas SF vid avtjänandet av hovrättsdomen. Spanien har inte reagerat på denna upplysning utan genomfört utlämningsförfarandet. Detta tyder på att Spanien inte har sett upplysningen om avräkningen som ett villkor för utlämningen. Oavsett domstolens uttalande om tillgodoräknande kan styrelsen heller inte se att spanska regeringen uttryckligen angett detta som ett villkor för utlämningen.

text: När det i strafftidsberäkningslagen talas om frihetsberövande avses sådant frihetsberövande som ägt rum i Sverige. Enligt

text: 33 kap. 7 §

text: BrB får rätten, i den utsträckning som det med hänsyn till omständigheterna är skäligt, tillämpa bestämmelserna i 19 a § StidL även ifråga om frihetsberövande som ägt rum utom riket. Således gäller en obligatorisk avräkning av frihetsberövande som ägt rum i Sverige, men en fakultativ avräkning avseende frihetsberövande som ägt rum utomlands. Obligatorisk avräkning av frihetsberövande beslutas inom kriminalvården medan fakultativ avräkning av frihetsberövande som ägt rum utomlands beslutas av den domstol som dömer i målet.

text: Obligatorisk avräkning av den tid SF har varit frihetsberövad i Spanien är inte aktuell. Han har inte heller varit frihetsberövad utomlands inför en kommande rättegång i Sverige. Med anledning härav kunde någon avräkning för den tiden inte göras beträffande det straff som han skulle avtjäna. Styrelsen borde ha överklagat kammarrättens dom, vilket dock av förbiseende inte skedde. Sammanfattningsvis anser styrelsen att SF, oaktat att kammarrätten tillgodoräknat honom denna tid som verkställighetstid, inte varit oriktigt frihetsberövad. Därför skall någon ersättning härför inte utgå."

text: SF har kommit in med ytterligare synpunkter i ärendet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: SF har inte angett vilka skadeståndsbestämmelser som han åberopar till stöd för sitt anspråk. Såväl lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder som

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: innehåller bestämmelser om statens skadeståndsansvar.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta vissa skador som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 1 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för ideell skada som någon drabbas av till följd av att han blivit utsatt för vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Det gäller enligt

text: skadeståndslagen

text: i dess lydelse före den 1 januari 2002. I sak motsvarande regler gäller numera enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: Reglerna i frihetsberövandelagen bygger på att ersättningsansvaret för staten är strikt, dvs. det fordras inte att något fel eller någon försummelse har förekommit.

text: Förutom att förutsättningarna för att skadestånd skall utgå således skiljer sig åt mellan de bägge lagarna finns en skillnad när det gäller vilka skador som är ersättningsgilla. Enligt frihetsberövandelagen lämnas ersättning för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande. Enligt den allmänna bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: lämnas ersättning för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada. En jämförelse mellan bestämmelserna visar således att ersättning enligt frihetsberövandelagen inte lämnas för person- och sakskador medan den allmänna regeln i

text: skadeståndslagen

text: inte ger grund för ersättning för lidande. För att ersättning för lidande skall utgå med stöd av

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser krävs att den skadelidande har blivit utsatt för ett integritetskränkande brott.

text: Frågan hur man skall behandla den situationen att en person begär skadestånd såväl enligt den allmänna bestämmelsen i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: som enligt frihetsberövandelagen har behandlats bl.a. i förarbetena till den sistnämnda lagen. Där sägs bl.a. att den skadelidande borde kunna välja mellan lagarna men att han självfallet måste hålla sig till det ena eller andra systemet i dess helhet och inte får komplettera det ena regelkomplexet med föreskrifter ur det andra. Väljer den skadelidande att åberopa

text: skadeståndslagen

text: har han att visa att skadan har orsakats av fel eller försummelse (jfr

text: prop. 1974:97 s. 47

text: f. och 148). I litteraturen har ansetts att dessa uttalanden inte hindrar att den skadelidande, när skadeståndet någon gång är begränsat enligt frihetsberövandelagen, yrkar ytterligare ersättning på grundval av vållande som medför ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: (se Bengtsson, Skadestånd vid myndighetsutövning II, s. 171).

text: Jag prövar först SF:s rätt till skadestånd på grund av frihetsberövandelagen.

text: Ersättning med stöd av frihetsberövandelagen

text: Den 1 januari 1999 trädde lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) i kraft samtidigt som lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning upphörde att gälla. Av övergångsbestämmelserna till den nya lagen följer att äldre bestämmelser skall tillämpas om en frihetsinskränkning har beslutats och också upphört före ikraftträdandet. SF:s ersättningsanspråk skall således prövas enligt frihetsberövandelagen

text: I 2 - 4 §§ frihetsberövandelagen anges i vilka fall en person som har varit utsatt för ett s.k. straffprocessuellt frihetsberövande har rätt till ersättning av staten. SF har dömts för den gärning som lett till frihetsberövandet och har därför inte rätt till ersättning med stöd av dessa bestämmelser.

text: Av 5 § frihetsberövandelagen följer att den som har varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning i fall som inte omfattas av 2 - 4 §§ har rätt till ersättning, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: SF har varit frihetsberövad i Spanien med anledning av en svensk begäran om att han skulle utlämnas hit för avtjänande av det ådömda fängelsestraffet. Frågan i ärendet är om strafftidsbeslutet som angav att han inte skulle få avräkna frihetsberövandetiden i Spanien var oriktigt i frihetsberövandelagens mening. Av förarbetena till 5 § frihetsberövandelagen framgår att det med att beslutet var "oriktigt" avses att en efterhandskontroll klart visar att beslutet med hänsyn till de omständigheter som då har blivit kända inte borde ha fattats om omständigheterna varit kända vid beslutstillfället. Det behöver inte ha begåtts något fel när beslutet fattades (se prop. 1997-98:105 s. 53).

text: Kriminalvårdsstyrelsen har angett tillämpliga författningsbestämmelser i fråga om avräkning av frihetsberövandetid. Det finns ingen bestämmelse som föreskriver obligatorisk avräkning av ett frihetsberövande som har ägt rum utomlands.

text: Den fakultativa regeln i

text: 33 kap. 7 § brottsbalken

text: ger en möjlighet för en allmän domstol att avräkna ett frihetsberövande. Någon sådan situation är det inte fråga om här eftersom SF redan hade dömts för det aktuella brottet och frihetsberövandet i Spanien skett efter domen.

text: Av

text: 2 kap. 8 § andra stycket brottsbalken

text: framgår att villkor som har uppställts vid utlämning från en främmande stat till Sverige skall gälla här i riket. Kriminalvårdsmyndigheterna och länsrätten har ansett att utlämningsbeslutet inte var förenat med villkor som gällde avräkning. Frågan om dessa beslut var felaktiga eller ej saknar betydelse för prövningen enligt frihetsberövandelagen. Jag återkommer till frågan vid prövningen enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser. Genom Kammarrättens lagakraftvunna dom står det emellertid klart att en avräkning skulle ske. I ljuset av vad man i efterhand känner till får beslutet om att avräkning inte skulle ske anses vara felaktigt i den mening som avses i 5 § frihetsberövandelagen. SF skall därför ersättas för de överskjutande dagar som han varit frihetsberövad. Han skall alltså ersättas för frihetsberövandet efter den 26 februari 2002.

text: Det finns inte någon grund för att ersätta honom för den tid då han hade reseförbud.

text: SF är berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. Mot bakgrund av vad som har upplysts om SF:s personliga förhållanden bör ersättningen för lidande bestämmas till ett något högre belopp än normalt eller som skäliga ansedda 30 000 kr.

text: SF har angett att han arbetade när han blev frihetsberövad. Han har dock inte preciserat den arbetsinkomst som han har gått miste om. I brist på utredning i den delen uppskattar jag den förlorade arbetsinkomsten till 20 000 kr.

text: SF har också begärt ersättning för utgifter (ombudskostnader) i samband med överklagandet av strafftidsbeslutet. Utgiften kan inte anses ha ett sådant adekvat samband med själva frihetsberövandet att ersättning kan utges med stöd av frihetsberövandelagen. Begäran om ersättning i den delen skall därför avslås.

text: SF har slutligen begärt ersättning för ombudskostnader här utan att närmare precisera något utlägg. De skrivelser som har getts in hit har mestadels författats av SF själv. Men även ombudet har lagt ner arbete med ärendet. Ersättningen för ombudskostnader bör med hänsyn till här tillämpad praxis bestämmas till 5 000 kr, dvs. ersättning för ca fyra timmars arbete enligt den av regeringen bestämda timkostnadsnormen.

text: Ersättning med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Jag tolkar SF:s anspråk som att han menar att han har rätt till ersättning även på annan grund än att han varit frihetsberövad för länge. SF har därvid angett att han inte fick del av någon kallelse till anstalten.

text: Om den som skall avtjäna ett fängelsestraff inte är häktad när domen får verkställas skall Kriminalvårdsstyrelsen förelägga honom att senast viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där domen skall verkställas. Om den dömde inte efterkommer eller inte kan nås av ett föreläggande, eller om fara föreligger för detta, skall polismyndigheten i den ort där han vistas på begäran av Kriminalvårdsstyrelsen låta förpassa honom till anstalten, se

text: 10 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. I Kriminalvårdsstyrelsens verkställighetsföreskrifter anges att originalet av inställelsebeslutet skall skickas i rekommenderat brev med mottagningsbevis till den dömde.

text: Det finns således inget krav på att den som skall avtjäna ett fängelsestraff måste delges ett föreläggande om inställelse innan åtgärder för förpassning vidtas. Jag kan inte finna att kallelseförfarandet innefattar något skadeståndsgrundande fel.

text: Jag prövar SF:s begäran om ersättning för ombudskostnader i samband med överklagandet av strafftidsbeslutet även med utgångspunkt från

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: När det gäller den administrativa processen är den allmänna principen att den enskilde får svara för sina kostnader själv. Enligt gällande skadeståndsrättsliga principer kan ersättning emellertid utgå för kostnader som en skadelidande har haft för att komma till sin rätt om kostnaderna har vållats genom fel eller försummelse från en myndighets sida.

text: Frågan är alltså om underinstansernas bedömning angående avräkning kan anses innefatta fel eller försummelse. Det bör här nämnas att statens skadeståndsansvar med anledning av myndigheters och domstolars rättstillämpning är begränsat. Vid rättstillämpning finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan framstå som riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. Skadeståndsansvar för oriktig rättstillämpning förutsätter därför att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts (se t.ex.

text: NJA 1994 s. 654

text: ). Det är således inte tillräckligt att en myndighets eller en domstols avgörande har ändrats eller upphävts av en högre instans för att skadestånd skall utgå.

text: Det finns, som nämnts, ingen författningsbestämmelse som slår fast att avräkning skall ske i ett fall som det förevarande. Det spanska utlämningsbeslutet ger utrymme för flera tolkningar. En tolkning är att skrivningen angående frihetsberövandetiden är en upplysning som ges mot bakgrund av innehållet i artikel 18 punkt 3 i den europeiska utlämningskonventionen, vilken för övrigt nämns i beslutet under "Rättsliga grunder".

text: Mot bakgrund av det anförda kan jag inte finna att underinstansernas beslut om att avräkning inte skulle ske innefattar något skadeståndsgrundande fel. SF:s begäran om ersättning skall därför avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Inget fel vid myndighetsutövning när tillräckligt underlag visserligen saknas för beslut om TV-avgift men skäl ändå funnits för beslut med hänsyn till gäldenärens passivitet

org: jk

text: Justitiekanslern ändrar inte sitt beslut den 8 april 2009 i ärendet, genom vilket KJN:s skadeståndsanspråk avslogs.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Justitiekanslern avslog genom ett beslut den 8 april 2009 KJN:s skadeståndsanspråk.

text: Beslutet bifogas som bilaga 1.

text: Nu framställt anspråk

text: KJN har därefter återkommit i ärendet. Som han får förstås har han begärt att Justitiekanslern ska slå fast att staten, på huvudsakligen samma grunder som har angetts i det tidigare beslutet, är skadeståndsskyldig mot honom samt att han ska tillerkännas 1 800 kr i ersättning motsvarande de grundavgifter som Kronofogdemyndigheten har tagit ut av honom.

text: Justitiekanslern har hämtat in handlingar och muntliga upplysningar om KJN:s ärende från Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) och Kronofogdemyndigheten. Av dessa har följande framkommit.

text: En avgiftskontrollant från RIKAB ansåg sig den 23 januari 2008 se en TV-mottagare i KJNs bostad. Med anledning av detta skickade RIKAB den 12 februari 2008 ett brev till honom med uppmaning att inom femton dagar höra av sig till bolaget. I brevet angavs vidare att om KJN inte hörde av sig inom den föreskrivna tiden skulle bolaget skicka en faktura till honom. Eftersom KJN inte kontaktade RIKAB påfördes han TV-avgift enligt

text: 9 § lagen (1989:41)

text: om finansiering av radio och TV i allmänhetens tjänst. RIKAB skickade i tiden därefter ett e-brev till KJN med innebörd att TV-avgift hade registrerats på honom eftersom han inte hade hört av sig. KJN svarade inte på detta meddelande.

text: Eftersom KJN inte betalade TV-avgifterna ansökte RIKAB hos Kronofogdemyndigheten om utmätning mot honom. I samband med att målen registrerades hos Kronofogdemyndigheten ålades KJN att betala grundavgifter om sammanlagt 1 800 kr (se

text: 17 kap. 1 § utsökningsbalken

text: KJN skickade den 30 september 2008 ett e-brev till RIKAB i vilket han angav att han hade fått ett kravbrev från Kronofogdemyndigheten med anledning av att han inte hade betalat de påförda TV-avgifterna. Han hävdade samtidigt att han inte var innehavare av någon TV-mottagare. Vid omprövning den 3 oktober 2008 beslutade RIKAB att KJN var skyldig att betala TV-avgift. Det angavs att beslutet kunde överklagas till länsrätten. KJN överklagade dock inte beslutet.

text: Kronofogdemyndigheten mätte ut medel från KJNs bankkonto motsvarande hans skuld till RIKAB. Samtidigt togs från KJN sammanlagt 1 800 kr avseende de obetalda grundavgifterna.

text: KJN invände mot Kronofogdemyndighetens verkställighet. Med anledning härav kontaktade myndigheten RIKAB som vidhöll att KJN var betalningsskyldig för de TV-avgifter som hade påförts honom. Genom en omprövning den 17 februari 2009 beslutade dock RIKAB att KJN inte var betalningsskyldig enligt de tidigare besluten eftersom det inte gick att utreda om han verkligen var innehavare av en TV-mottagare.

text: RIKAB återbetalade de TV-avgifter som hade tagits ut av KJN. Den 25 februari 2009 inkom KJN till Kronofogdemyndigheten med en ansökan om befrielse från att betala de grundavgifter som tidigare hade tagits ut av honom. Enligt Kronofogdemyndighetens uppfattning förelåg dock inte särskilda skäl att till KJN återbetala de uttagna grundavgifterna (se

text: 17 kap. 4 § utsökningsbalken

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten ska enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. RIKAB:s verksamhet i samband med bl.a. debitering och uppbörd av avgift för TV-innehav är en sådan verksamhet, trots att den bedrivs i bolagsform. Även Kronofogdemyndighetens verksamhet i samband med beslut om utmätning är en sådan verksamhet. Den nämnda skadeståndsbestämmelsen är således tillämplig i ärendet.

text: När det gäller frågor om rättstillämpning eller bevisvärdering är det för skadeståndsansvar inte tillräckligt att ett myndighetsutövande organ har gjort en bedömning som kan ifrågasättas. I sådana fall finns det nämligen inte sällan utrymme för olika bedömningar eller beslut vilka var för sig kan vara riktiga i den meningen att det inte kan sägas att det ena eller andra ställningstagandet innefattar fel eller försummelse. För att skadeståndsgrundande oaktsamhet ska anses föreligga vid oriktig rättstillämpning eller bevisvärdering förutsätts sålunda att en uppenbart oriktig bedömning har gjorts (se bl.a.

text: NJA 1994 s. 654

text: ). Detta gäller i den utsträckning ett konstaterat fel inte också innefattar en överträdelse av Europakonventionens regler (se bl.a.

text: NJA 2005 s. 462

text: ). Så är dock inte fallet här.

text: I det här fallet grundades RIKAB:s beslut att påföra KJN TV-avgift främst på den omständigheten att en avgiftskontrollant sade sig ha sett en TV-mottagare i KJNs bostad. Härefter skrev RIKAB till honom den 12 februari 2008 och anmodade honom att höra av sig inom 15 dagar. Det gjorde han inte. Under dessa omständigheter var det inte fel av RIKAB att registrera honom som skyldig att betala för innehav av TV.

text: Härefter skrev RIKAB på nytt till KJN och gav beskedet att han hade registrerats för TV-innehav per den 23 januari 2008 och var skyldig att betala avgift. Någon betalning inkom emellertid inte, vilket ledde till att RIKAB överlämnade ärendet till Kronofogdemyndigheten. Först härefter – den 30 september och den 2 oktober 2008 – hörde KJN av sig, varefter RIKAB vid sin första omprövning vidhöll att han var betalningsskyldig. En vecka senare ändrade man denna bedömning.

text: Under angivna omständigheter var det inte fel av RIKAB att överlämna ärendet till Kronofogdemyndigheten och att – på grundval av vad som hade förekommit – vidhålla bedömningen att KJN var betalningsskyldig. Det betyder att det inte heller i denna del har uppkommit någon skadeståndsskyldighet för staten.

text: Avslutningsvis vill jag kommentera KJN:s fråga ”Men jag har ju fått betala dessa 1800 kr, för vad?”. Svaret är att denna kostnad framför allt har uppkommit till följd av att han inte protesterade innan ärendet överlämnades till Kronofogdemyndigheten. Därför får det anses vara hans eget fel att kostnaden uppkom. Häri ligger också att RIKAB enligt gällande rätt har ett visst utrymme för att göra felbedömningar utan att de blir skadeståndsgrundande för staten. Om en myndighet – eller den som ersätter en myndighet – inte skulle ha utrymme att göra mindre felbedömningar, skulle den statliga verksamheten bli alltför svår att bedriva. Enskilda får därför finna sig i att de ibland kan drabbas av sådana mindre felbedömningar.

type: avgorande


title: Inspektion av Svenska institutet

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Svenska institutet för brister i ärendehantering, diarieföring och intern kontroll. Men Justitiekanslern uttrycker också sin tillfredsställelse med att myndigheten omedelbart efter inspektionen har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med problemen.

text: Inspektionen

text: Justitiekanslern inspekterade den 20 mars 2007 Svenska institutet. Inspektionen hade förutskickats i en skrivelse den 19 december 2006 sedan problem under flera år uppmärksammats vid genomgången av de s.k. ärendeförteckningar som institutet lämnat till Justitiekanslern enligt 30 § verksförordningen. Problemen var hänförliga dels till redovisningen av ärendeförteckningarna, dels till ärendehanteringen hos institutet. Särskilt anmärkningsvärt var att institutet i flera fall hade underlåtit att lämna upplysningar om vissa ärenden som Justitiekanslern hade begärt att få i samband med granskningen av ärendeförteckningarna.

text: I en ny skrivelse den 14 mars 2007 lämnade Justitiekanslern några upplysningar och framförde vissa önskemål inför inspektionen. Det angavs bl.a. att inspektionen främst syftade till att undersöka om handläggningen av ärendena uppfyller de krav som ställs i

text: förvaltningslagen

text: och om den i övrigt är lagenlig och rättssäker. Avsikten var vidare, enligt vad som angavs, att kontrollera att registreringen av ärendena och hanteringen av akterna är sådan att offentlighetsprincipen tillgodoses, liksom att institutets verksamhet kan granskas på avsett sätt av tillsynsorgan som Justitiekanslern och Riksdagens ombudsmän (JO).

text: Inspektionen inleddes med ett samtal med avdelningscheferna AD och KB samt huvudregistratorn KF. Vid samtalet informerades Justitiekanslern om institutets verksamhet. Den senaste årsredovisningen tillhandahölls liksom en dokumenthanteringsplan och de akter som hade begärts fram (se bilaga). Vissa allmänna frågor med anknytning till ärendehantering och diarieföring diskuterades.

text: Vid ett avslutande samtal redovisade Justitiekanslern några preliminära bedömningar i närvaro av KB och KF.

text: I samband med inspektionen gick Justitiekanslern igenom ett antal ärenden som hade valts ut från den ärendeförteckning som Svenska institutet hade gett in till Justitiekanslern den 1 mars 2007. Bedömningarna och slutsatserna i detta beslut baserar sig i allt väsentligt, förutom på granskningen av ärendeförteckningen, på den ärendegenomgången.

text: Observationer vid ärendegenomgången

text: Justitiekanslern granskade 23 ärenden. I nästan alla dessa ärenden kunde Justitiekanslern konstatera tydliga brister i ärendehanteringen, ofta också i diarieföringen. Bristerna var huvudsakligen dessa.

text: 1. Ett beslut om avslag på en stipendieansökan hade inte dokumenterats. Ärendet låg oavslutat. Att beslutet innebar avslag framgick av en blyertsanteckning på aktkappan.

text: 2. I ett par ärenden hade ansökningar förkommit. Tydligtvis hade inga åtgärder vidtagits från institutets sida. I ett sådant ärende, över fyra år gammalt, hade ingen kontakt tagits med sökanden trots att en adress fanns noterad på aktkappan. Ärendena stod öppna.

text: 3. I flera ärenden saknades andra handlingar, bl.a. beslut och skrivelser med svar på ansökningar.

text: 4. I flera fall hade, sedan projektet avslutats, lång tid förlöpt utan att någon rapport inkommit och utan att institutet hade påmint om rapporteringsskyldigheten. I flera sådana fall hade 2 – 3 år gått utan att något hänt. I något fall hade flera likalydande påminnelser sänts men inget skett därutöver.

text: 5. Flera ärenden låg oavslutade, ibland i över tre år, fastän de av allt att döma var färdiga att avsluta.

text: 6. Ärenden stod öppna i diariet och upptogs därför i redovisningen till Justitiekanslern trots att de var avslutade sedan länge.

text: 7. Ett ärende framstod som oavslutat vid en granskning av akten men hade i själva verket avslutats genom beslut i ett annat ärende.

text: 8. Flera allmänna handlingar hade inte diarieförts. Det gällde såväl inkomna som expedierade handlingar, i flera fall e-brev.

text: 9. Diarieföringen var ibland oklar, bl.a. såtillvida att det inte framgick där om noteringen ”beslut” avsåg institutets beslut i ärendet eller något annat.

text: 10. I ett ärende hade, såvitt framgick, en begäran om förlängning av projekttiden inte besvarats.

text: 11. Dateringen av en handling i diariet stämde inte med stämpeln på handlingen i akten.

text: 12. En fil som enligt ett e-brev hade bifogats brevet fanns inte i akten och dess innehåll var såvitt framgick okänt.

text: Sammanfattningsvis kunde sålunda konstateras att ordningen på sina håll är mycket dålig och att detta ibland har fått allvarliga följder, såsom att ansökningar har kommit bort och att avslagsbeslut inte har dokumenterats, att det tycks saknas fungerande rutiner för uppföljning och kontroll av ärendena, att det tycks saknas fungerande rutiner både för att avsluta ärenden och för att tillse att avslutade ärenden avregistreras i diariet samt att diarieföringen även i övrigt har påtagliga brister.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Bakgrunden till inspektionen var att Justitiekanslern i samband med den årliga granskningen av Svenska institutets ärendeförteckningar under senare år hade gjort iakttagelser som tydde på vissa allvarliga problem i bl.a. ärendehanteringen. Inspektionen har bekräftat att det finns allvarliga brister i ordningen liksom i ärendehanteringen i övrigt, i den interna kontrollen och i diarieföringen.

text: En välordnad och i övrigt väl fungerande ärendehantering är en förutsättning för rättssäkerhet och likabehandling. Med en så bristfällig ärendehantering och kontroll som hos Svenska institutet kan åtskilliga brister i det materiella beslutsfattandet förekomma utan att det ens finns förutsättningar att uppmärksamma bristerna eller få veta vilka de är.

text: För att offentlighetsprincipen i praktiken skall fungera på det sätt som är avsett i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) har det ansetts nödvändigt att myndigheterna håller sina allmänna handlingar registrerade eller i vart fall ordnade så att det går att konstatera vilka handlingar som finns. I

text: 15 kap.

text: och

text: 2 §§

text: sekretesslagen (1980:100)

text: finns grundläggande bestämmelser om myndigheters skyldighet att registrera allmänna handlingar och om vad ett register skall innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar.

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § första stycket sekretesslagen

text: skall allmänna handlingar som har inkommit till eller upprättats hos en myndighet registreras utan dröjsmål. Emellertid får, i fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller, registrering underlåtas om handlingarna i stället hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har inkommit eller upprättats. En ovillkorlig registreringsskyldighet omfattar bara handlingar för vilka sekretess gäller. När det gäller allmänna handlingar som inte omfattas av sekretess kan myndigheten välja mellan att registrera dem eller hålla dem så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om handlingen har inkommit eller upprättats. Vilket tillvägagångssätt som är att föredra ankommer det på myndigheten att avgöra. Det är t.ex. inget som hindrar att den handling som ger upphov till ett ärende registreras medan övriga handlingar i ärendet, om de inte innehåller uppgifter som kan vara föremål för sekretess, ordnas så att deras existens utan omgång kan fastställas. När myndigheten har bestämt sig för ettdera systemet måste detta emellertid tillämpas konsekvent inom myndigheten.

text: Från huvudregeln om registrering görs även ett generellt undantag i fråga om allmänna handlingar som uppenbarligen är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. Handlingar av sådant slag behöver alltså inte registreras och inte heller hållas lättillgängliga på det sätt som anvisas som ett alternativ till registrering beträffande icke sekretessbelagda handlingar.

text: Bestämmelsen i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: om att en allmän handling skall registreras utan dröjsmål innehåller inte någon bestämd tidsgräns. Det ligger emellertid i sakens natur att registreringen skall ske så snart det är praktiskt möjligt. Genom registreringen ges den enskilde möjlighet att kontrollera vilka ärenden och handlingar som förekommer hos en myndighet. Om handlingen inte registreras eller om registrering fördröjs, inskränker detta allmänhetens möjlighet till insyn i myndighetens verksamhet. För en handling som kommer in till en myndighet med post ligger det närmast till hands att registrering följer i omedelbar anslutning till själva postöppningen. För handlingar som inges till myndigheten på annat sätt är det önskvärt att de diarieförs i nära anslutning till ingivandet. I normalfallet bör registrering ske senast påföljande arbetsdag.

text: Att Svenska institutet inte har kunnat leva upp till de krav som ställs i

text: sekretesslagen

text: angående skyldigheten att diarieföra handlingar står klart. Offentlighetsprincipen har allvarligt eftersatts hos myndigheten. Inte heller andra grundläggande förvaltningsrättsliga normer har myndigheten kunnat upprätthålla.

text: Att handlingar i ärenden försvinner är inte acceptabelt. God ordning i ärendehanteringen är inte bara en förutsättning för offentlighetsprincipen utan också för att myndigheten skall kunna granskas av bl.a. Justitiekanslern, Riksdagens ombudsmän och medierna på det sätt som är förutsatt.

text: Det är ytterst ett ansvar för myndighetens ledning att se till att verksamheten bedrivs på avsett sätt och att kraven på god förvaltning iakttas. Svenska institutet kan inte undgå allvarlig kritik för de brister som har uppmärksammats.

text: I en skrivelse efter inspektionen har generaldirektören förklarat att Svenska institutet har vidtagit en rad åtgärder för att rätta till bristerna. Ett åtgärdsprogram har bifogats och bl.a. genomförs nu en total genomgång av samtliga akter. Man är tacksam från institutets sida för en dialog med Justitiekanslern kring åtgärdsprogrammet.

text: De snabba åtgärderna är tillfredställande, och Justitiekanslern deltar gärna i en dialog kring myndighetens åtgärdsprogram. Justitiekanslern avser också att följa upp det startade kvalitetsarbetet, bl.a. vid granskningen av den ärendeförteckning som lämnas hit år 2008.

text: Avslutningsvis vill Justitiekanslern göra institutet uppmärksamt på bestämmelsen i

text: 10 § lagen (1975:1339)

text: om justitiekanslerns tillsyn. Av denna följer att myndigheter och tjänstemän som står under Justitiekanslerns tillsyn har en skyldighet att tillhandagå Justitiekanslern med de upplysningar och yttranden som han begär. Det får således inte förekomma att institutet inte lämnar de upplysningar som Justitiekanslern begär i samband med granskningen av de årliga ärendeförteckningarna.

text: Svenska institutet har beretts tillfälle att lämna synpunkter på ett utkast till detta beslut. Institutet har därvid förklarat att man tar kritiken på största allvar samt framhållit att vissa åtgärder som institutet har vidtagit redan gett resultat.

text: I inspektionen deltog justitiekanslern GL, hovrättsassessorn FM och beredningsjuristen HA.


title: Ersättning har inte utgetts till person som verkställt samhällstjänst men sedermera frikänts

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk på ersättning.

text: Anspråk m.m.

text: AA dömdes den 14 oktober 1998 av Svea hovrätt för olaga hot och hot mot tjänsteman. Påföljden bestämdes till skyddstillsyn jämte 115 timmars samhällstjänst. I dom den 19 maj 1999 frikände Högsta domstolen AA från de åtalade gärningarna. AA hade, innan Högsta domstolen genom ett särskilt beslut inhiberade vidare verkställighet av hovrättens dom, hunnit verkställa 90 timmar av den ådömda samhällstjänsten.

text: AA har, genom sitt ombud advokaten BB, begärt ersättning med 5 400 kr motsvarande 60 kr per arbetad timme. Han har som grund för sitt anspråk anfört att lagen om ersättning vid frihetsberövanden m.m. bör tillämpas analogt och att han av rena billighetsskäl bör vara berättigad till ersättning för den inskränkning i hans personliga frihet som samhällstjänsten har inneburit för honom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: AA har verkställt de ådömda timmarna av samhällstjänst såväl under hösten 1998 som efter årsskiftet 1999.

text: Den ådömda samhällstjänsten omfattas inte av bestämmelserna i

text: 4 §§

text: lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder. Den utgör inte heller ett frihetsberövande som kan ersättas enligt

text: 5 § nämnda lag

text: , se

text: prop. 1997/98:105 s. 12

text: och

text: f. Någon rätt till ersättning enligt den åberopade lagen föreligger alltså inte. Motsvarande bedömning får göras för det fall man skulle pröva AA:s anspråk enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning vilken i princip upphörde att gälla den 1 januari 1999, se

text: prop. 1974:97 s. 62

text: och

text: f.

text: Inget talar heller för att AA skulle vara berättigad till ersättning enligt

text: skadeståndslagens

text: bestämmelser.

text: Det kan tilläggas att Justitiekanslern inte av billighetsskäl kan besluta om ersättning utan har att grunda sina beslut på gällande lagstiftning.

text: AA:s anspråk på ersättning skall således avslås.


title: Kritik mot Kronofogdemyndigheten och Ångermanlands tingsrätt för handläggningen av ett ärende angående utmätning

text: Justitiekanslern uttalar kritik mot Kronofogdemyndigheten och Ångermanlands tingsrätt för handläggningen av ett ärende angående utmätning.

text: Justitiekanslern avslår RO:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: För betalning av RO:s skulder i allmänna och enskilda mål utmätte Kronofogdemyndigheten den 25 april 2012 innestående medel på RO:s konto i Swedbank. På kontot fanns vid tillfället 12 492 kr. Av dessa undantogs 6 333 kr från utmätningen som beneficium i enlighet med en förbehållsbeloppsberäkning som gjorts i samband med beslut om utmätning av lön (ersättning från Försäkringskassan) den 20 april 2011. De utmätta medlen fördelades och betalades ut till utmätningssökandena den 30 april 2012.

text: Den 3 maj 2012 överklagade RO till Ångermanlands tingsrätt och angav att han ansåg att det utmätta beloppet borde omfattas av hans beneficium. Han förklarade att, utöver den senaste utbetalningen från Försäkringskassan, behållningen på kontot endast bestod av vad han under lång tid hade sparat av sitt beneficium. Han bifogade ett kontoutdrag som bl.a. utvisade att den senaste utbetalningen från Försäkringskassan uppgick till 9 663 kr. Vid genomgången av överklagandet uppmärksammade Kronofogdemyndigheten att RO enligt förbehållsbeloppsberäkningen från april 2011 erhöll bostadsbidrag med 3 008 kr och att hans nuvarande bostadsbidrag uppgående till 3 083 kr – som ingått i utbetalningen från Försäkringskassan om 9 633 kr – av misstag hade utmätts. Bostadsbidraget borde i stället ha förbehållits som beneficium. I sitt yttrande till tingsrätten den 11 maj 2012 i samband med överlämnandet av överklagandet angav Kronofogdemyndigheten att bostadsbidraget inte borde ha mätts ut, men att det inte längre var möjligt för Kronofogdemyndigheten att rätta/delhäva beslutet. I yttrandet upplyste Kronofogdemyndigheten att fördelning och utbetalning skett den 30 april 2012 och skulle vinna laga kraft den 21 maj 2012, men att hinder inte förelåg att pröva överklagandet av utmätningsbeslutet eftersom överklagandet skett den 3 maj 2012, dvs. vid en tidpunkt då fördelnings- och utbetalningsbeslutet inte vunnit laga kraft.

text: I beslut den 27 juli 2012 (mål nr Ä 1080-12) ändrade Ångermanlands tingsrätt Kronofogdemyndighetens utmätningsbeslut på så sätt att RO, utöver det av Kronofogdemyndigheten fastställda förbehållsbeloppet, hade rätt att tillgodoräkna sig ytterligare ett belopp om 3 083 kr. Såvitt gällde utmätningen av de sparade medlen fann tingsrätten att RO inte visat behov av dem för betalning av större utgifter och fann därmed inte skäl att ändra utmätningsbeslutet i den delen.

text: RO vände sig till Kronofogdemyndigheten och påkallade återbetalning med 3 083 kr. Kronofogdemyndigheten meddelade honom att eftersom tingsrätten inte hade ändrat beslutet om fördelning och utbetalning, Kronofogdemyndigheten bedömde att det inte var möjligt att återkräva beloppet från utmätningssökandena.

text: Anspråket

text: RO har i en skrivelse till Kronofogdemyndigheten begärt skadestånd med 3 083 kr motsvarande beloppet som felaktigt utmätts.

text: Utredningen

text: Kronofogdemyndigheten har med ett yttrande överlämnat ärendet hit. I yttrandet har myndigheten anfört bl.a. följande.

text: MYNDIGHETENS BEDÖMNING

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som orsakats genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten har att svara. Det ankommer på den som begär skadestånd att lägga fram en utredning som gör det möjligt att bedöma om ett skadeståndsgrundande fel har begåtts och om detta har orsakat skada. Vidare skall det framgå hur stor den påstådda skadan är och hur den har beräknats. Yrkat belopp bör även kunna styrkas.

text: Vid utmätning av bankmedel skall, i den mån ej annat är föreskrivet, undantas det som erfordras för underhåll åt gäldenären till dess inkomst som täcker behovet är att vänta, dock ej utan synnerliga skäl för längre tid än en månad (5 kap. 1 § 7 p utsökningsbalken). När Kronofogdemyndigheten provar vad som skall undantas skall den förfara efter vad som är känt eller kan utrönas utan omgång (

text: 5 kap. 14 § utsökningsbalken

text: ). I nu aktuellt fall hade Kronofogdemyndigheten i samband med beslutet om utmätning i lön inhämtat att gäldenären uppbar bostadsbidrag. Kronofogdemyndigheten borde därför i samband med utmätningen ha utrett om bostadsbidraget ingick i behållningen på kontot.

text: Det belopp som utmätts har dock använts för att betala utmätningsfordringarna.

text: RO:s skulder har alltså minskat i motsvarande mån. RO har därför inte, oaktat frågan om fel eller försummelse från Kronofogdemyndighetens sida, lidit ekonomisk skada på grund av Kronofogdemyndighetens handläggning.

text: Med hänvisning till ovanstående föreslår myndigheten att JK avslår RO:s begäran om skadestånd.

text: Justitiekanslern har inhämtat yttrande från Ångermanlands tingsrätt i fråga om och i så fall vilka överväganden tingsrätten har gjort angående om bifallet till RO:s överklagande skulle föranleda att även senare beslut – såsom utbetalningsbeslutet – skulle hävas. Tingsrätten har i yttrandet anfört följande.

text: Enligt

text: 18 kap. 14 § utsökningsbalken

text: får, vid bifall till ett överklagande av ett visst beslut, även ett senare beslut i målet hävas när det kan ske, om detta beslut har samband med det förra beslutet och inte hade vunnit laga kraft mot klaganden när han överklagade det första beslutet. Detta gäller även om det senare beslutet kan anses ha vunnit laga kraft vid tiden för tingsrättens avgörande (se

text: prop. 1980/81:8

text: sid 1239 och 1179).

text: Kronofogdemyndighetens fördelnings- och utbetalningsbeslut hade inte vunnit laga kraft när överklagandet inkom till Kronofogdemyndigheten. Det fanns således förutsättningar att tillämpa detta lagrum när det gäller RO:s överklagande. Enligt tingsrättens mening hade överklagandet rätteligen bort anses omfatta även Kronofogdemyndighetens beslut om fördelning och utbetalning. Tingsrätten hade således antingen kunnat upphäva fördelnings- och utbetalningsbeslutet till viss del eller, eftersom det fanns flera borgenärer, undanröja fördelnings- och utbetalningsbeslutet och återförvisa ärendet i den delen till Kronofogdemyndigheten för förnyad handläggning. Tingsrätten påpekar dock att Kronofogdemyndighetens fördelnings- och utbetalningsbeslut inte fanns fogat till de handlingar som översändes till tingsrätten från Kronofogdemyndigheten.

text: Ärendet inkom till tingsrätten den 14 maj 2012 och handlades då av en domare som inte längre tjänstgör vid tingsrätten. Tingsrätten kan därför inte uttala sig om vilka överväganden som inledningsvis gjordes, t.ex. när det gäller bedömningen av vilket eller vilka beslut som överklagandet skulle anses omfatta eller om det fanns anledning att redan då häva utbetalningsbeslutet med stöd av

text: 18 kap. 12 § utsökningsbalken

text: . Ärendet avgjordes sedan av en annan domare, som i vanliga fall inte handlägger utsökningsärenden. Enligt uppgift från den domaren kan hon inte erinra sig om hon gjorde några överväganden när det gällde utbetalningsbeslutet. Även om detta inte alls har någon betydelse för bedömningen av skadeståndsfrågan vill tingsrätten ändå nämna att tingsrätten vid denna tid hade två vakanta domartjänster (av totalt sex) och att arbetssituationen därför var synnerligen ansträngd.

text: Tingsrätten vill vidare framhålla att det vid tingsrätten inte är särskilt vanligt med utsökningsärenden där fördelning och utbetalning redan har ägt rum när utmätningsbeslutet överklagas, vilket också kan ha bidragit till tingsrättens förbiseende. För att undvika sådana situationer framhålls det i Handbok utmätning (Kronofogdens utgåva 6 sid 466) att det är viktigt att Kronofogdemyndigheten i sitt yttrande till tingsrätten anger vilka beslut som får anses omfattas av överklagandet. Så har inte skett i det nu aktuella ärendet även om yttrandet innehåller uppgifter om att fördelning och utbetalning hade ägt rum.

text: Även tingsrätten ifrågasätter om RO kan anses ha förorsakats någon skada, eftersom hans skulder har minskat på sätt Kronofogden anfört. Resultatet av ett eventuellt skadestånd skulle i så fall innebära att RO blir dubbelt kompenserad, dels genom en mindre kvarvarande skuld dels genom en ekonomisk ersättning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid sådan myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Tjänstefel kan enligt praxis endast under vissa begränsade omständigheter anses utgöra ett sådant brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Kronofogdemyndighetens och domstolarnas handläggning av och beslut i ärenden angående utmätning är sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Utmätning är en för den enskilde ingripande åtgärd.

text: Utsökningsbalken

text: innehåller därför bestämmelser om egendom som ska undantas från utmätning, gäldenärens s.k. beneficium. Reglerna om gäldenärens beneficium syftar till att förbehålla gäldenären en skälig lägsta levnadsnivå. Det är mot den bakgrunden av stor vikt för den enskilde att Kronofogdemyndigheten och domstolarna tillämpar den aktuella lagstiftningen korrekt och iakttar noggrannhet vid handläggningen.

text: Av förbehållsbeloppsberäkningen från april 2011 avseende ersättningen från Försäkringskassan framgick att det för utmätning disponibla beloppet per månad bestämts till 1 361 kr och förbehållsbeloppet till 6 333 kr samt att bostadsbidraget om 3 008 kr inte ingick i förbehållsbeloppet eftersom den beräkningen hade gjorts på nettokostnaden för boendet. Det underlag som fanns tillgängligt för Kronofogdemyndigheten vid tidpunkten för utmätningsbeslutet kunde således inte utan ytterligare utredning ge grund för slutsatsen att endast förbehållsbeloppet om 6 333 kr skulle undantas som beneficium från den senaste utbetalningen från Försäkringskassan. Mot den bakgrunden får Kronofogdemyndigheten genom underlåtenheten att utreda om bostadsbidraget ingick i behållningen på kontot anses har förfarit försumligt på ett sådant sätt som medför skadeståndsskyldighet för staten.

text: Justitiekanslern bedömer därtill att Ångermanlands tingsrätts beslut var felaktigt på ett sådant sätt att också det grundar skadeståndsskyldighet för staten. Det är visserligen riktigt att Kronofogdemyndigheten i sitt yttrande till tingsrätten endast angav att överklagandet avsåg utmätningsbeslutet. Av yttrandet framgick dock klart att fördelnings- och utbetalningsbeslut hade fattats, att överklagandet hade inkommit därefter och att fördelnings- och utbetalningsbeslutet inte hade vunnit laga kraft. Det är tingsrättens ansvar att bedöma överklagandets omfattning och det är i utsökningsärenden inte en ovanlig situation att successiva beslut fattas. Detta understryks dessutom av den särskilda regeln i

text: 18 kap. 14 § utsökningsbalken

text: som stadgar att vid bifall till ett överklagande av ett visst beslut, även ett senare beslut i målet får hävas när det kan ske, om det beslutet har samband med det förra beslutet och inte hade vunnit laga kraft mot klaganden när han överklagade det första beslutet. Även i de fall ett överklagande av ett utmätningsbeslut har inkommit före det att beslut om fördelning och utbetalning har fattats finns det därför skäl för tingsrätten att, om ändring av utmätningsbeslutet övervägs, kontrollera om ytterligare beslut har tillkommit. Inte heller den omständigheten att Kronofogdemyndigheten inte bifogade fördelnings- och utbetalningsbeslutet till sitt yttrande kan därför förändra det faktum att det ytterst är tingsrättens ansvar att förvissa sig om att dess beslut kan få avsedd effekt. Om ett utbetalningsbeslut ändras ska Kronofogdemyndigheten på begäran utsöka vad som ska betalas tillbaka (se 13 kap. 20 § utsökningsbalken). Eftersom tingsrätten endast ändrade utmätningsbeslutet fanns inte förutsättningar för Kronofogdemyndigheten att återkräva beloppet från utmätningssökandena, med resultat att RO trots allt inte återfick det belopp han skulle ha förbehållits.

text: För en rätt till ersättning krävs emellertid, förutom att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel eller en försummelse, att detta har medfört en skada för den enskilde.

text: Utmätningen av det aktuella beloppet kan inte anses ha medfört någon förmögenhetsskada för RO eftersom det utmätta medlen har utbetalats till hans borgenärer och hans skulder därmed har minskat i motsvarande mån. Det konstaterade felen har inte innefattat något sådant brott som kan föranleda rätt till ersättning för ideell skada. Förutsättningar för att utge ersättning till RO med anledning av det inträffade föreligger således inte.

text: Såväl Kronofogdemyndigheten som tingsrätten förtjänar kritik för att de brustit i noggrannhet vid handläggningen av ärendet. Det saknas dock anledning att anta att det har varit fråga om annat än en engångsföreteelse och det finns därför inte skäl för Justitiekanslern att vidta några ytterligare åtgärder inom ramen för sin tillsynsverksamhet.


title: Skadeståndsanspråk med anledning av Polismyndighetens beslut om husrannsakan och beslag

text: Justitiekanslern avslår AA:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Polismyndigheten beslutade den 16 november 2017 att genomföra en husrannsakan i AA:s garage på grund av misstanke om att det där fanns visst stöldgods. Polisen angav i protokollet över husrannsakan att ändamålet med åtgärden var att utröna omständigheter som kunde ha betydelse för utredning av brott samt eftersökande av föremål som var underkastade beslag. Beslutet att genomföra husrannsakan verkställdes av polisen kl. 06.00 samma dag. Vid husrannsakan påträffades en båt som stod på en trailer. Målsäganden, som närvarade under husrannsakan, pekade ut båten och trailern som sina. Polisen tog båten och trailern i beslag eftersom egendomen kunde antas ha betydelse för utredningen av brott och kunde antas ha avhänts någon genom brott. Vid denna tidpunkt gjorde både målsäganden och AA anspråk på båten och trailern. I ett senare polisförhör, den 8 januari 2018, uppgav AA att han i efterhand förstått att båten tillhör målsäganden och att han blivit lurad att köpa den. Han uppgav att han inte längre gjorde anspråk på själva båten men att han gjort tillbyggnader på den som han i samråd med målsäganden skulle se till att ta bort.

text: Den 11 januari 2018 beslutade Polismyndigheten att häva beslagen av båten och trailern till målsäganden. Egendomen lämnades ut till målsäganden fyra dagar senare. AA hade innan utlämnandet hämtat de delar som han hade monterat på båten. Trailern hade skadats under tiden den varit i beslag och målsäganden informerades om möjligheterna att söka skadestånd för detta.

text: Den 19 februari 2018 beslutade åklagare att inte väcka åtal mot AA.

text: Anspråket m.m.

text: AA har begärt skadestånd av staten med sammanlagt 55 000 kr, varav 50 000 kr för ideell skada och 5 000 kr för förstörd egendom. Han har till stöd för sitt anspråk anfört bl.a. följande. Polismyndighetens beslut om husrannsakan var felaktigt eftersom det grundades på en uppgift från en okänd person. Husrannsakan genomfördes på ett högljutt och olämpligt sätt och han blev vid tillfället förhörd trots att han inte fick någon information om vad saken gällde eller att husrannsakan pågick. Under husrannsakan fick målsäganden närvara och rota i hans egendom. Den trailer som togs i beslag har förstörts under tiden den var i polisens vård. Polisen har lämnat ut både båten och trailern till målsäganden innan ägarfrågan utretts. Händelsen har medfört skvaller i hans närmaste omgivning vilket har orsakat lidande för honom och hans familj. Det har även lett till att han tvingats byta arbete. Husrannsakan var inte en proportionerlig åtgärd i detta fall.

text: Polismyndigheten har yttrat sig över anspråket och AA har lämnat synpunkter på yttrandet.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan enligt dessa regler ges ut endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på

text: skadeståndslagen

text: . Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: Husrannsakan

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är var och en gentemot det allmänna skyddad mot bl.a. husrannsakan. Att det skyddet under vissa förutsättningar kan begränsas genom lag framgår av

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: Det grundlagsfästa skyddet mot husrannsakan begränsas bl.a. genom bestämmelser i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: . Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får husrannsakan genomföras bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (

text: 28 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Om husrannsakan ska verkställas hos annan än den som är skäligen misstänkt för brottet krävs att brottet begåtts hos personen, att den misstänkte har gripits på platsen eller att det annars finns synnerlig anledning att det vid husrannsakan ska anträffas föremål som kan tas i belag (

text: 28 kap. 1 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Kravet på ”synnerlig anledning” innebär att det ska föreligga en faktisk omständighet som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att uppnå det avsedda resultatet med husrannsakan (se

text: SOU 1995:47 s. 239

text: f. och JO 1988/89 s. 68).

text: En målsägande får tillåtas att närvara vid en husrannsakan för att lämna nödvändig information (

text: 28 kap. 7 § tredje stycket rättegångsbalken

text: ). Målsäganden bör i regel inte tillåtas att närvara, men närvaro kan exempelvis vara påkallad för identifiering av ett eftersökt föremål (se NJA II 1933 s. 120).

text: Var och en har enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rättigheterna kan emellertid begränsas. Om det som inträffat utgör ett ingrepp i en skyddad rättighet måste ingreppet – för att vara tillåtet – ha skett i enlighet med lag, vara ägnat att tillgodose något av de legitima intressen som anges i artikel 8.2, t.ex. förebyggande av oordning eller brott, samt vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose intresset. Det sistnämnda kravet ger uttryck för en s.k. proportionalitetsprincip.

text: Bedömningen i detta fall

text: Polismyndigheten hade anledning att anta att en stöld hade begåtts och därmed fanns det grundläggande förutsättningar för att utföra en husrannsakan. Uppgifterna om att målsägandes båt och trailer hade iakttagits i AA:s garage kom från en anonym uppgiftslämnare och vidarebefordrades till polisen av målsäganden.

text: Anonyma uppgifter anses inte ensamma kunna ligga till grund för ett beslut om husrannsakan eller annat tvångsmedel (se bl.a. JO 1996/97 s. 170 med hänvisningar och Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, fjärde upplagan, 2018, s. 40 f.). Polismyndigheten kan dock, genom t.ex. spaning eller förhör som föranletts av de anonyma uppgifterna, få fram kompletterande information som utgör ett tillräckligt underlag för att en husrannsakan ska vara tillåten.

text: I det här fallet har Polismyndigheten inte vidtagit några ytterligare utredningsåtgärder för att kontrollera de anonyma uppgifterna. Det har alltså inte, utöver de anonyma uppgifterna, funnits någon faktisk omständighet som påtagligt visat att man med fog kunnat förvänta sig att anträffa båten och trailern hos AA. Att det finns en stöldanmälan som svarar mot de anonyma uppgifterna är inte tillräckligt (se Lindberg a.a. s. 41).

text: Det har i det här fallet dessutom krävts ”synnerlig anledning” för en husrannsakan hos AA, vilket ställer ytterligare krav på de faktiska omständigheter som stöder uppfattningen att det eftersökta godset skulle finnas hos AA. Omständigheterna var inte sådana att Polismyndigheten hade tillräckliga förutsättningar att fatta beslutet om husrannsakan. Beslutet måste därmed anses utgöra fel och försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening.

text: Någon sakskada kan inte anses ha uppkommit genom beslutet om husrannsakan. AA har begärt ersättning även för ideell skada. Utredningen ger inte underlag för slutsatsen att det har förekommit något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att utge ersättning för ideell skada enligt

text: skadeståndslagen

text: . Frågan är om skadestånd ska betalas på den grunden att polisens agerande har utgjort en överträdelse av AA:s rättigheter enligt

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: Själva beslutet om husrannsakan får anses ha haft stöd i lag i konventions-rättslig mening. Åtgärden har också syftat till att uppfylla ett av de legitima ändamål som anges i artikel 8.2 i konventionen, nämligen förebyggande av brott. Husrannsakan under de rådande omständigheterna var däremot inte en nödvändig åtgärd för att tillgodose intresset att förebygga brott. Konventionens krav på proportionalitet kan därför inte anses ha varit uppfyllt. AA:s rättigheter enligt

text: artikel 8 Europakonventionen

text: har därmed åsidosatts.

text: Frågan är dock om AA – för att den konstaterade överträdelsen ska anses gottgjord – ska tillerkännas skadestånd för ideell skada. I praxis har det ansetts att en rätt till ersättning förutsätter att skadan är av viss storleksordning (se bl.a.

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 61). Vid mindre allvarliga ideella skador kan det vara en tillräcklig gottgörelse att överträdelsen erkänns.

text: Avgörande för frågan om det finns en rätt till ekonomisk gottgörelse för ideell skada är hur allvarlig överträdelsen är och vilka negativa följdverkningar den har medfört för den enskilde. AA har utsatts för ett straffprocessuellt tvångsmedel som inte stod i proportion till det intresse det var ägnat att tillgodose. Han har inte haft möjlighet att få tillåtligheten av åtgärden prövad innan beslutet verkställdes. Utredningen ger dock inte stöd för att husrannsakan genomförts på ett sätt som varit särskilt ingripande. Att målsäganden tillåtits närvara har haft stöd i lag och kan inte anses ha medfört mer än obetydligt obehag för AA. Inte heller har åtgärden varit långvarig. Det måste särskilt beaktas att husrannsakan skedde i AA:s garage och inte i hans bostad.

text: Vid en samlad bedömning utgör ett konstaterande av att en konventionsöverträdelse skett i detta fall en tillräcklig gottgörelse för den överträdelse av

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: som AA utsatts för.

text: Beslagen av båt och trailer

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott får tas i beslag (se

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: ). Enligt huvudregeln ska ett föremål som tagits i beslag lämnas ut till den som beslaget gjordes hos i samband med att beslaget hävs. Om den personen inte gör anspråk på föremålet ska föremålet lämnas ut till den som gör anspråk på det om han eller hon kan visa sannolika skäl för sin rätt till föremålet (

text: 27 kap. 8 a § rättegångsbalken

text: Beslagtagen egendom kan även lämnas ut till en målsägande som har framställt anspråk på egendomen om det är uppenbart att han eller hon har bättre rätt till den än personen som beslaget har gjorts hos (

text: 27 kap. 4 a § rättegångsbalken

text: ). Har det fattats beslut om att häva ett beslaget utifrån att det är uppenbart att målsäganden har bättre rätt till egendomen, får beslaget hävas först tre veckor efter det att en underrättelse om beslutet sänts till den som beslaget har gjorts hos. Om den personen medger får dock beslaget hävas omedelbart (se

text: 27 kap. 8 § andra stycket rättegångsbalken

text: Bedömningen i detta fall

text: Inget annat har framkommit i utredningen än att målsägandens båt och trailer blivit stulna och att det var dessa som fanns i AA:s garage. Enligt

text: 3 § lagen (1986:796)

text: om godtrosförvärv av lösöre är det inte möjligt att göra ett godtrosförvärv av stöldgods. AA har därför inte haft någon möjlighet att få bättre rätt till båten och trailern än målsäganden. Det har inte framkommit något i utredningen som talar för att polisens beslut att ta båten och trailern i beslag har utgjort skadeståndsgrundande fel eller försummelse. Eftersom AA inte kunnat göra ett godtrosförvärv av egendomen var det inte heller fel att beslagen hävdes till målsäganden.

text: Vid utlämnandet gjorde AA inte längre gjorde anspråk på båten. Polisen har därför haft rätt att häva beslaget av båten omedelbart till målsäganden. Mycket talar för att AA även har avsagt sig sitt anspråk på trailern och att även beslaget av denna därmed kunnat hävas omedelbart till målsäganden. Det framgår dock inte med tydlighet av polisförhöret med AA att så var fallet. Polismyndigheten borde i samband med förhöret ha klargjort och redovisat AA:s inställning till respektive beslagspunkt. Justitiekanslern vill erinra om vikten av noggrannhet i beslagsfrågor. Det är särskilt viktigt när flera föremål har tagits i beslag att det på ett tydligt sätt framgår av förundersökningen vem eller vilka som gör anspråk på egendomen i respektive beslagspunkt.

text: Om AA inte avsagt sig sitt anspråk på trailern skulle Polismyndigheten rätteligen ha skickat en underrättelse till honom och sedan väntat tre veckor innan trailern lämnades ut till målsäganden.

text: Eftersom det är utrett att AA inte hade rätt till trailern har den uteblivna underrättelsen inte orsakat honom någon skada. Trailern hade hävts till målsäganden även om en underrättelse skickats. Eftersom AA inte är ägare till trailern har han inte heller drabbats av någon skada med anledning av att trailern skadats under tiden den var i Polismyndighetens vård.

text: Med anledning av det nu anförda ska AA:s skadeståndsanspråk helt avslås


title: Skadestånd med anledning av att i beslag tagen egendom inte har återlämnats till den hos vilken beslaget gjordes

text: Justitiekanslerns beslut

text: Justitiekanslern tillerkänner PH skadestånd av staten med 600 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Rikspolisstyrelsen att ombesörja att ersättningen betalas ut till PH.

text: Ärendet

text: PH stoppades den 14 februari 2002 av en polispatrull från Polismyndigheten i Östergötlands län. Patrullen gjorde en personkontroll, som ledde till en anmälan avseende stöld alternativt häleri. I samband med ingripandet beslagtog polisen en kombinerad fällkniv och tändare samt en cd-spelare m.m. som PH bar på sig. Enligt vad som har antecknats i anmälningen svarade han på fråga från polispatrullen att han inte gjorde anspråk på "det beslagtagna". Beslaget hävdes den 20 februari 2002, och polisen hanterade därefter egendomen som hittegods.

text: PH har den 23 september 2002 vänt sig till polismyndigheten och begärt 600 kr i ersättning för cd-spelaren. Han har framfört bl.a. att han, när han vid ingripandet svarade nekande på frågan om han gjorde anspråk på egendomen, avsåg kniven men ville ha tillbaka cd-spelaren och att polismännen i patrullen förklarade att han skulle få tillbaka cd-spelaren efter några månader.

text: Polismyndigheten har yttrat sig och överlämnat ärendet till Rikspolisstyrelsen. Därefter har styrelsen med eget yttrande lämnat över ärendet till Justitiekanslern. Styrelsen har förklarat att den avstyrker bifall till PH:s anspråk men att den inte ifrågasätter skäligheten av den yrkade ersättningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten svarar. Bestämmelsen gäller således bl.a. för polisens verksamhet.

text: Jag vill först slå fast att ingenting tyder på att polisen kunde med säkerhet konstatera att den cd-spelare som togs i beslag hos PH var frånhänd någon genom brott och att det således inte fanns förutsättningar för att ta spelaren i förvar enligt bestämmelserna i lagen (

text: ) om visst stöldgods m.m. Inte heller var lagen (

text: ) om hittegods tillämplig, eftersom cd-spelaren var i PH:s besittning när den beslagtogs.

text: Om förutsättningarna för ett beslag av ett föremål visar sig inte längre föreligga med följd att beslaget hävs, skall enligt huvudregeln föremålet lämnas ut till den person hos vilken det har tagits i beslag utan att det görs någon prövning av om någon annan eventuellt har rätt till detta; den rubbning av besittningen som har skett genom beslaget skall återställas (se

text: 27 kap. 8 § rättegångsbalken

text: och bl.a. Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: s. 27:23). Utgångspunkten är således att cd-spelaren skulle ha lämnats åter till PH när beslaget hävdes.

text: Av den utredning som finns i ärendet här får anses framgå att polispatrullen vid ingripandet mot PH frågade honom om han gjorde anspråk på de föremål som då togs i beslag, således bl.a. cd-spelaren. Vad och hur han svarade kan inte anses utrett men även de uppgifter som han själv har lämnat senare indikerar att han uttryckte sig som om han inte gjorde anspråk på något av föremålen.

text: PH har hävdat att det rörde sig om ett missförstånd; vad han menade var att han avstod från anspråk på den kniv som togs i beslag men inte från anspråk på cd-spelaren. De kortfattade anteckningarna i polisanmälningen tyder visserligen på att han faktiskt avstod även från anspråk på cd-spelaren, men med hänsyn inte minst till att han vid ingripandet hävdade att han hade köpt spelaren anser jag mig böra utgå från att polisen missförstod honom.

text: För besvarande av frågan om staten har blivit skadeståndsskyldig mot PH blir det mot denna bakgrund avgörande om det förelåg sådana omständigheter som gjorde missförståndet från polisens sida försvarligt. Staten får anses ha bevisbördan för att det fanns dylika omständigheter.

text: Det har kommit fram en omständighet som talar för att missförståndet var försvarligt, nämligen uppgiften i polisanmälningen om att PH svarade att han inte gjorde anspråk "på det beslagtagna" och sålunda skulle ha uttryckt sig reservationslöst. Men denna uppgift som sådan kan enligt min mening inte anses innebära att staten har fullgjort sin bevisbörda. Det bör nämligen, när den hos vilken ett beslag har gjorts har uppgett att han köpt egendomen men samtidigt sagt att han avstår från att göra anspråk på egendomen, fordras en klart dokumenterad förklaring eller liknande utredning som ger vid handen att vederbörande faktiskt avstår från att göra anspråk på egendomen t.ex. om beslaget hävs. Utan en sådan förklaring får man vid tvivel i efterhand om vad som förekommit oftast utgå från att den som beslaget gjordes hos faktiskt inte avsåg att avstå från egendomen. Jag konstaterar att detta ärende inte innehåller någon sådan utredning. Vidare noterar jag att - såvitt framkommit - polisen inte heller sökte få klarhet i anspråksfrågan genom att ta kontakt med PH i samband med att beslaget hävdes.

text: Mot denna bakgrund får det anses ha förekommit fel i polisens hantering. Eftersom felet ledde till att PH inte fick tillbaka cd-spelaren är han berättigad till skadestånd av staten för dess värde. Skadeståndet bör fastställas till det av honom yrkade och av Rikspolisstyrelsen inte ifrågasatta beloppet.


title: Ersättning för s.k. informationsskada har lämnats vid försenat inträde på arbetsmarknaden efter högskolestudier

text: Justitiekanslern beslutar att tillerkänna MA ersättning med 52 580 kr, varav 50 000 kr för förlorad arbetsinkomst. Justitiekanslern uppdrar åt Högskolan i Trollhättan-Uddevalla att ombesörja att ersättningen betalas ut till henne. Ersättningen för förlorad arbetsinkomst är skattepliktig.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Hösten år 2000 och 2001 anordnade Högskolan i Trollhättan-Uddevalla kurser i företagsekonomi på fördjupningsnivå II (s.k. D-nivå). Kurserna skulle leda till att studenterna erhöll magisterexamen i företagsekonomi. Vid tillfället saknade dock högskolan rätt att utfärda sådan examen. För det fall regeringen inte skulle bevilja högskolan examensrätt hade högskolan fått ett muntligt besked från Göteborgs universitet om att studenterna kunde examineras där i stället.

text: Regeringen avslog högskolans ansökan om examensrätt. När högskolan därefter kontaktade Göteborgs universitet visade det sig att en ny ledning för den aktuella universitetsinstitutionen ansåg att de berörda studenterna inte kunde examineras där. Frågan om examination av eleverna löstes slutligen genom ett samarbete mellan högskolan och Örebro universitet.

text: Studentkåren vid högskolan anmälde det inträffade till Högskoleverket. I ett beslut den 13 oktober 2003 anförde verket bl.a. följande.

text: "Av handlingarna i ärendet framgår att högskolan erbjöd en utbildning som skulle leda till en magisterexamen i företagsekonomi utan att högskolan hade sådan examensrätt. Högskolan startade sedan utbildningen fastän den saknade ett skriftligt avtal eller något egentligt samarbete med något annat lärosäte som hade rätt att utfärda magisterexamen i företagsekonomi. Informationen till studenterna har dessutom varit bristfällig och inkorrekt.

text: Högskolan har vidgått att det tagit lång tid för studenterna att erhålla magisterexamen i företagsekonomi och att få snabb och korrekt information om studiegången. Högskolan har förklarat att frågan om magisterexamen nu är löst genom ett samarbete med Örebro universitet. Möten har hållits med studenterna och rektor. Dessutom fick en studievägledare i uppdrag att hjälpa de berörda studenterna och ge dem korrekt information om ärendets gång.

text: Högskoleverket anser det olämpligt att erbjuda en utbildning som skall leda till en examen, när förutsättningarna för att studenterna skall erhålla denna examen är oklara. Högskolans agerande har medfört att flera studenter har blivit försenade med sina utbildningar. Högskolan kan inte undgå kritik för detta.

text: Med hänsyn till de av högskolan vidtagna åtgärderna och att berörda studenter nu har fått möjlighet att erhålla magisterexamina, finner verket dock ingen anledning att följa upp ärendet."

text: MA var en av de studenter som antogs till den aktuella magisterutbildningen hösten år 2000. Hon kom senare att avlägga magisterexamen vid Örebro universitet.

text: Anspråket m.m.

text: MA har i en skrivelse till Justitiekanslern framställt ett anspråk på skadestånd av staten med 214 167 kr. Hon har, i sammanfattning, gjort gällande att hennes studiegång försenats med i vart fall ett år till följd av högskolans felaktiga hantering av frågan om examensrätt. För detta kräver hon ersättning av staten enligt följande:

text: - 1 060 kr för resekostnader avseende möten m.m. i Trollhättan och Göteborg,

text: - 420 kr för telefonkostnader,

text: - 1 100 kr för internetkostnader,

text: - 10 354 kr för ett års räntekostnader eftersom hon inte har haft möjlighet att börja återbetala sina studieskulder,

text: - 200 000 kr (= 10 månader x 20 000 kr) för förlorad arbetsinkomst till följd av att hennes inträde på arbetsmarknaden har försenats och

text: - 1 233 kr för vårdkostnader till följd av att hon drabbats av en käkskada.

text: Högskoleverket har, efter hörande av Högskolan i Trollhättan-Uddevalla, yttrat sig i ärendet. Verket och högskolan har tillstyrkt att MA tillerkänns viss ersättning för resor samt telefon- och internetkostnader. De har däremot avstyrkt bifall till anspråket i övrigt på den huvudsakliga grunden att det inte föreligger ett orsakssamband mellan förseningen i MA:s utbildning och den påstådda skadan.

text: MA har yttrat sig över vad Högskoleverket och högskolan har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Statens skadeståndsskyldighet

text: Staten skall ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörelse staten svarar (se

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: skall staten ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl. Därvid skall särskilt beaktas upplysningarnas eller rådens art, deras samband med myndighetens verksamhetsområde och omständigheterna när de lämnades (informationsskada).

text: När det gäller frågan om skadestånd enligt 3 kap. 2 § brukar åtgärder som vidtas inom utbildningsväsendet endast i vissa fall anses vara "vid myndighetsutövning". Beslut och andra åtgärder som kan hänföras till hur en högskola organiserar utbildningsverksamheten och informerar studenterna om de kurser som erbjuds utgör inte myndighetsutövning. Det kan normalt inte heller anses vara fråga om åtgärder som har ett sådant samband med myndighetsutövning att de har skett vid myndighetsutövning. Staten kan därmed inte anses ha ådragit sig skadeståndsskyldighet mot MA enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: (se även nedan beträffande rätten till ersättning för vårdkostnader).

text: Då ligger det närmare till hands att anse att staten har ett ersättningsansvar enligt bestämmelsen om informationsskada i 3 kap. 3 §. Utredningen i ärendet visar nämligen att högskolan upplyste studenterna - inklusive MA - om att kursdeltagarna kunde få en magisterexamen, om inte av högskolan så i vart fall genom en uppgörelse med Göteborgs universitet. Denna upplysning vilade på alldeles för lösa grunder eftersom någon slutlig uppgörelse med Göteborgs universitet inte hade träffats. Högskolan får därmed anses genom fel eller försummelse ha lämnat felaktiga upplysningar i den mening som avses i 3 kap. 3 §.

text: För skadeståndsskyldighet enligt 3 kap. 3 § krävs dessutom att det föreligger särskilda skäl (se ovan). Vid den bedömningen lägger jag vikt vid MA:s uppgift att hon fick den felaktiga upplysningen under ett enskilt samtal med prefekten vid den aktuella institutionen. Uppgiften lämnades med anledning av att MA under samtalet hade ställt sig frågande till om högskolan hade den erforderliga examensrätten. Omständigheterna var sådana att hon får anses ha haft all anledning att utgå från att informationen var riktig. Det måste vidare antas att upplysningen var viktig för MA på så sätt att hon inte hade valt kursen om hon hade känt till att det var oklart hur det förhöll sig med examensrätten. Mot den här bakgrunden får det anses föreligga sådana särskilda skäl för skadeståndsansvar som avses i 3 kap. 3 § (se prop. 1997-98:105 s. 61 f.).

text: Skadeståndet

text: För att skadestånd skall utgå till MA krävs att det är klarlagt att hon har lidit skada till följd av den felaktiga informationen. Statens ersättningsskyldighet avser, som har nämnts ovan, ren förmögenhetsskada.

text: Av MA:s skrivelser hit framgår att de oklarheter som uppstod rörande frågan om högskolans examensrätt ledde till betydande praktiska besvär för henne. Utredningen visar att hon i samband därmed drabbades av merkostnader för resor, telefon och internetuppkoppling. För dessa kostnader bör hon få ersättning av staten.

text: Ersättning för resor bör utgå i enlighet med yrkandet, dvs. med 1 060 kr.

text: För telefon- och internetkostnader har MA yrkat ersättning med sammanlagt 1 520 kr, varav 420 kr avser telefon och 1 100 kr Internet. Jag känner viss tvekan inför storleken på yrkandet, framför allt beträffande internetkostnaderna. MA har dock specificerat kostnaderna noggrant och så väl som rimligen kan begäras. Jag anser därför att hennes yrkande även i denna del bör godtas.

text: Anspråket avseende ersättning för ränta på studiemedel och förlorad arbetsinkomst bygger på antagandet att MA:s inträde på arbetsmarknaden försenades till följd av att högskolan saknade examinationsmöjligheter. De uppgifter som har förts fram i den här delen måste förstås så att MA under normala förhållanden - dvs. om frågan rörande examensrätt hade varit löst - hade haft möjlighet att erhålla sin magisterexamen från Högskolan i Trollhättan-Uddevalla någon gång under oktober 2002. Det får vidare anses klarlagt att genom den alternativa examinationsmöjlighet som slutligen erbjöds (vid Örebro universitet) hade MA haft förutsättningar att ta examen någon gång under vårterminen 2003.

text: Det ligger nära till hands att en student som försenas i sina studier även drabbas ekonomiskt genom att inträdet på arbetsmarknaden skjuts upp, särskilt i de fall förseningen inträffar mot slutet av den planerade studietiden (se bl.a.

text: NJA 1964 s. 431

text: ). Det får anses i princip omöjligt att göra några generella antaganden om när och var en person kan få anställning efter avslutade studier. Frågan torde, utöver personens kompetens, i hög grad vara beroende av tillfälligheter och andra faktorer över vilka den enskilde inte har något inflytande. Mot den bakgrunden är det svårt att beräkna den faktiska skadan utan utredning i det enskilda fallet. Det är emellertid också många gånger svårt för den enskilde att föra bevisning om skadan på annat sätt än att, som MA gjort, lämna uppgift om vilken begynnelselön man normalt får inom det aktuella yrkesområdet. Jag anser det rimligt att skadan i detta fall uppskattas till ett skäligt belopp med tillämpning av

text: 35 kap. 5 § rättegångsbalken

text: Jag godtar MA:s uppgift om en ingångslön på 20 000 kr och räknar med att förseningen varit åtta till nio månader. Vid en uppskattning av skadan måste man utgå från att MA under den tiden haft möjlighet att försörja sig på annat sätt och att denna möjlighet har begränsat den förlust hon får antas ha lidit på grund av det försenade utträdet i arbetslivet som ekonom. Att hänsyn tas till en sådan alternativ försörjningsmöjlighet ligger i linje med den skadeståndsrättsliga principen att den skadelidande är skyldig att begränsa sin skada.

text: Utifrån de angivna utgångspunkterna anser jag att MA:s skada i form av förlorad arbetsinkomst skäligen kan uppskattas till 50 000 kr före skatt.

text: Att den försenade examen fördröjde MA:s möjligheter att göra avbetalningar på studielånet får ses som en av flera negativa effekter av den försenade ingångslönen som ekonom. De räntekostnader som hon må ha orsakats är sålunda en följd av den skada som jag nyss har uppskattat till 50 000 kr före skatt. Om hon dessutom skulle få ersättning för följdskador skulle hon bli dubbelkompenserad. Hennes anspråk på ersättning för ränta på studiemedel skall därför avslås.

text: Yrkandet om ersättning för vårdkostnader avser en personskada som MA skall ha drabbats av som en följd av problemen med högskolans examensrätt. Ersättning enligt

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan dock utgå endast för ren förmögenhetsskada. Eftersom någon annan ersättningsgrund inte föreligger (se ovan beträffande

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ) kan anspråket beträffande vårdkostnader inte bifallas.