nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter
Sekretess

title: Polismyndigheten har utan stöd i författning lämnat ut uppgifter om personer som bedömts ha kopplingar till kriminella gäng i syfte att förhindra dem från att besöka vissa krogar (den s.k. kroglistan)

sammanfattning: Inom lokalpolisområde Medelpad togs det fram en lista över personer som bedömdes vara involverade i brottslig verksamhet kopplad till kriminella nätverk inom polisområdet. Listan och information om personerna lämnades vid ett möte över till företrädare för ett antal krogar i syfte att förhindra personerna från att besöka krogarna. De uppgifter som lämnades ut kom från Polismyndighetens underrättelseverksamhet och omfattades av sekretess. JO konstaterar att utlämnandet saknade stöd i sekretesslagstiftningen. Enligt JO var det inte heller förenligt med rätten att röra sig fritt enligt bl.a. regeringsformen och rätten till respekt för privatlivet i Europakonventionen. JO ser allvarligt på det som kommit fram och kritiserar Polismyndigheten för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 26 januari 2023 förde AA, för BB:s räkning, fram klagomål mot Polismyndigheten. AA uppgav bl.a. följande.

text: Polismyndigheten har lämnat en lista över nio personer (bl.a. BB) till krogar i Sundsvall och begärt att krogarna ska förbjuda personerna från att vistas i krogmiljö. Sundsvalls tidning har skrivit om agerandet.

text: BB har aldrig dömts för brott och bör betraktas som oskyldig. Efter att medier rapporterat om listan har det skrivits om BB på internetforumet Flashback. BB har jobbat sedan han var 15 år. Det faktum att BB har märkeskläder och umgås med barndomsvänner som valt en annan väg i livet gör honom inte till en kriminell person. Polismyndighetens begäran om att porta personerna från krogar har begränsat deras liv och inneburit ett intrång i deras privatliv.

text: Utredning

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig över anmälan och besvara vissa frågor. Polismyndigheten (juristen CC) yttrade sig den 21 december 2023 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare samt efter att underrättelseenheten i region Nord och Nationella operativa avdelningen fått tillfälle att yttra sig.

text: Polismyndigheten redogjorde inledningsvis för bakgrunden och dokumentationen i huvudsak enligt följande.

text: Ledningsgruppen för lokalpolisområde Medelpad diskuterade vid ett möte i december 2022 den rådande situationen i polisområdet där brottslighet kopplad till kriminella nätverk blivit ett allt större problem. Vid mötet lämnade underrättelseenheten bl.a. följande information. Ett antal kriminella nätverk försökte positionera sig på narkotikamarknaden i Sundsvall och Timrå. Detta hade utmynnat i grov våldsbrottslighet, bl.a. en skjutning. Individer i nätverken hade observerats i skyddsväst på krogar i Sundsvall. Underrättelseenheten bedömde att individerna använde krogarna för rekryteringar till de kriminella nätverken och att de omsatte stora summor pengar från illegal verksamhet där. Vidare bedömde enheten att det fanns en hög risk för grovt våld i anknytning till dessa personer, som även kunde drabba utomstående.

text: Vid mötet enades deltagarna om att försöka begränsa de aktuella personernas inflytande i och tillgång till det offentliga rummet, i syfte att förhindra brott samt skydda såväl dem själva som utomstående från våld.

text: Underrättelseenheten tog fram en lista på nio personer, med namn, födelsedatum och bild, som befarades främja den beskrivna brottsliga verksamheten. Företrädare för och vaktchefer vid krogarna bjöds därefter in till ett möte på polisstationen i Sundsvall där de informerades om den aktuella lägesbilden i fråga om kriminella gäng och deras koppling till våld och narkotika. Efter att flertalet krogar enats om att de ville ha personerna ”portade” från krogarna fick de ta del av listan. Företrädarna och vaktcheferna uppmanades att inte sprida uppgifterna till någon annan än de som behövde ta del av dem i sitt arbete.

text: Efter att medier rapporterat om händelsen i januari 2023 kom det in en anmälan om förtal mot en tjänsteman som arbetat med att ta fram listan och som deltog vid mötet med krogrepresentanterna. En förundersökning om brott mot tystnadsplikten inleddes av en åklagare vid Särskilda åklagarkammaren. Den lades ned i februari 2023.

text: En intern anmälan gjordes vidare i Polismyndighetens incidenthanteringssystem. Det inträffade bedömdes dock inte utgöra ett obehörigt röjande av personuppgifter. Det lämnades därför inte någon anmälan om personuppgiftsincident till Integritetsskyddsmyndigheten (Imy).

text: Polismyndigheten redogjorde för i huvudsak följande rättsliga reglering och bedömning.

text: Rättslig reglering

text: Polisens uppgifter I

text: 2 § polislagen (1984:387)

text: finns en allmän beskrivning av polisens uppgifter. Det anges där bl.a. att det hör till polisens uppgifter att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat. Detta innebär emellertid inte att polisen med stöd av bestämmelserna i paragrafen kan ingripa mot enskilda t.ex. med något slag av tvångsåtgärder. Sådana åtgärder måste i stället grundas på särskilda föreskrifter (JO 1993/94 s. 104).

text: Grundläggande fri- och rättigheter

text: Rörelsefrihet

text: Rätten att röra sig fritt regleras i

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen och får endast inskränkas genom lag (se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: och artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet till konventionen). Konventionens reglering ger varje person som lagligen uppehåller sig inom ett lands territorium rätten att fritt röra sig där och att lämna territoriet, medan bestämmelsen i

text: regeringsformen

text: ger svenska medborgare frihet att förflytta sig inom riket och att lämna det. Även i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna (EU:s rättighetsstadga) finns ett skydd för rörelsefriheten. Det kan begränsas på i huvudsak motsvarande sätt som skyddet i Europakonventionen. Den som med äganderätt eller med annan rätt förfogar över en plats bestämmer normalt vem som får vistas där. Detta gäller även om platsen är allmän. […] Så länge den som förfogar över en allmän plats inte gör sig skyldig till diskriminering kan han eller hon fritt neka vissa personer tillträde till platsen, t.ex. därför att de vid tidigare tillfällen har gjort sig skyldiga till brott (se

text: SOU 2013:85 s. 337

text: Oskuldspresumtionen

text: Rätten att betraktas som oskyldig fram till dess att skulden fastställts enligt lag är en allmän rättsprincip. Som rättsprincip tar oskuldspresumtionen främst sikte på den misstänktes eller tilltalades processuella rättigheter (se

text: SOU 2017:17 s. 62

text: ). Oskuldspresumtionen framgår även uttryckligen av Europakonventionen, EU:s rättighetsstadga och EU:s oskuldspresumtionsdirektiv.

text: Artikel 6.2 i Europakonventionen

text: stadgar att var och en som har blivit anklagad för brott ska betraktas som oskyldig till dess hans skuld lagligen fastställts, den s.k. oskuldspresumtionen. Oskuldspresumtionen är ett element i rätten till rättvis rättegång enligt artikel 6.1. En förutsättning för att artikel 6.2 ska vara tillämplig är att den påstådda överträdelsen har skett inom ramen för ett förfarande om anklagelse för brott. Av Europadomstolens praxis framgår att en person generellt sett anses ha blivit anklagad för brott när någon myndighetsåtgärd vidtas som leder till att den enskildes situation väsentligt påverkas på grund av brottsmisstanken. När det inte pågår, eller har pågått, ett straffrättsligt förfarande är ett uttalande om att någon gjort sig skyldig till ett brott snarare relevant att pröva i förhållande till skyddet för en persons rykte i artikel 8 (se bl.a. Ismoilov m.fl. mot Ryssland, no. 2947/06, dom den 24 april 2008, punkten 160).

text: Rätten till privatliv

text: Artikel 8 i Europakonventionen

text: ger var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. […] En kränkning av artikel 8 förutsätter att det är fråga om ett angrepp av visst allvar och på ett sätt som har effekt på den enskildes privatliv (se Mikolajová mot Slovakien, no. 4479/03, dom den 18 januari 2011, § 55). Fastän det inte har

text: varit fråga om uppgifter som har fått spridning till allmänheten (jfr t.ex.

text: Sanchez Cardenas mot Norge

text: , no. 12148/03, dom den 4 oktober 2007) kan överlämnandet av känsliga uppgifter till en tredje part innebära en kränkning, om uppgifterna får betydelse för den mottagande partens handlande. – – –

text: Rätten till privatliv enligt artikel 8 får enligt bestämmelsens andra stycke inskränkas. En inskränkning måste ha stöd i lag och vara ägnad att tillgodose något av följande intressen; statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggande av oordning eller brott, skydd för hälsa eller moral eller skydd för andra personers fri- och rättigheter. Inskränkningen måste även kunna betraktas som nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose intresset i fråga. Det krävs således att det finns ett angeläget samhälleligt behov av inskränkningen, och att denna står i rimlig proportion till det syfte som ska tillgodoses genom ingreppet. […]

text: Behandling av personuppgifter Brottsdatalagen (2018:1177, BDL) gäller enligt 1 kap. 2 § vid behandling [av personuppgifter, JO:s anm.] som utförs av behöriga myndigheter i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller lagföra brott eller verkställa straffrättsliga påföljder. Utöver BDL gäller även lag (

text: ) om polisens behandling av personuppgifter inom brottsdatalagens område (PBDL) i den del PBDL innehåller preciseringar, undantag eller andra avvikelser från BDL. Polismyndigheten får enligt PBDL behandla personuppgifter om det är nödvändigt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet samt för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet (

text: 2 kap. 1 §

text: PBDL). Det måste därtill finnas ett särskilt, uttryckligt angivet och berättigat ändamål för behandlingen (

text: 2 kap. 2 §

text: PBDL och

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: BDL). En behandling av personuppgifter är enligt

text: 1 kap. 6 §

text: BDL varje åtgärd eller kombination av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, däribland ett utlämnande av personuppgifter. En personuppgiftsincident är enligt samma bestämmelse en säkerhetsincident som t.ex. leder till ett obehörigt röjande av personuppgifter. En säkerhetsincident som leder till ett obehörigt röjande av eller obehörig åtkomst till personuppgifter, en s.k. personuppgiftsincident, ska anmälas till tillsynsmyndigheten (IMY) senast 72 timmar efter det att den personuppgiftsansvarige fått kännedom om en personuppgiftsincident (

text: 1 kap. 6 §

text: och

text: 3 kap. 9 §

text: BDL).

text: Offentlighet och sekretess Sekretess gäller för uppgift som hänför sig till sådan verksamhet som avses i 2 kap. 1 § 1 PBDL, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas (

text: 18 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400, OSL]). Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i annan verksamhet som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott eller verkställa uppbörd och som bedrivs av bl.a. Polismyndigheten (

text: 35 kap. 1 § 2 st. 4 p.

text: OSL [borde rätteligen vara första stycket, JO:s anm.]). För att en myndighet ska kunna röja sekretessbelagda uppgifter till en enskild måste en sekretessbrytande bestämmelse vara tillämplig. En sådan bestämmelse är

text: 10 kap. 2 §

text: OSL, som innebär att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Avsikten är inte att

text: en myndighet, av effektivitetsskäl, ska kunna bryta mot sekretessen. Sekretessen får efterges endast i de fall då det för fullgörandet av ett visst åliggande som en myndighet har är en nödvändig förutsättning att en sekretessbelagd uppgift lämnas ut (jfr.

text: prop. 1979/80:2

text: del A s. 465). – – –

text: Polismyndighetens bedömning

text: Utlämnandet av uppgifterna har saknat rättsligt stöd i OSL Den av ledningsgruppen beslutade åtgärden har vidtagits i brottsförebyggande syfte och för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Detta ligger i linje med Polismyndighetens uppgifter enligt

text: 2 § polislagen

text: , men innebär inte att agerandet därmed har varit förenligt med lag. Som framgår ovan ger den aktuella bestämmelsen i

text: polislagen

text: inte något självständigt stöd för att ingripa mot enskilda t.ex. med något slag av tvångsåtgärder. Polismyndigheten kan alltså inte med stöd av enbart denna bestämmelse vidta en åtgärd som inskränker enskildas rörelsefrihet. Bestämmelsen ger inte heller självständigt stöd för att, såsom skett i detta fall, lämna ut sekretessbelagda uppgifter till enskilda i ett brottsförebyggande syfte. Uppgifterna om att personerna på listan bedömdes vara aktörer i kriminella gäng och involverade i brottslighet härrör från polisens underrättelseverksamhet och rör personliga förhållanden. Det har inte stått klart att uppgifterna har kunnat röjas utan att medföra skada eller men för personerna ifråga eller någon av deras närstående. Sekretess har därför gällt för uppgifterna enligt

text: 35 kap. 1 § 2 st. 4 p.

text: OSL [borde rätteligen vara

text: första stycket

text: , JO:s anm.]. En förutsättning för att utlämnandet av dessa uppgifter ska ha haft rättsligt stöd är att utlämnandet har varit nödvändigt för att Polismyndigheten ska kunna fullgöra sin brottsförebyggande verksamhet, se

text: 10 kap. 2 §

text: OSL. Bestämmelsen ska tolkas restriktivt. Kravet på nödvändighet skulle dock kunna anses uppfyllt om Polismyndigheten exempelvis i sin spaningsverksamhet får uppgifter om ett konkret brott som ska utföras, och det krävs att myndigheten lämnar ut sekretessbelagda uppgifter till en enskild för att kunna avvärja brottet ifråga. I det aktuella fallet har utlämnandet syftat till att få personer förhindrade från att besöka ett antal krogar av skäl som i och för sig är att anse som brottsförebyggande, men som snarare handlar om att motverka brottslighet och upprätthålla allmän ordning och säkerhet i mer allmän mening. Även om den vidtagna åtgärden skulle visa sig vara effektiv i ett sådant mer långsiktigt brottsförebyggande arbete, är det tveksamt om kravet på nödvändighet i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL är uppfyllt. Bestämmelsen ska som sagt tillämpas restriktivt. Polismyndigheten bedömer mot den bakgrunden att utredningen inte ger tillräckligt stöd för att rekvisiten för ett utlämnande enligt bestämmelsen var uppfyllda. Det fanns således inte rättsligt stöd för att lämna ut uppgifterna till företrädare för krogarna. Bedömningen att utlämnandet av uppgifterna har skett utan stöd i OSL innebär inte att utlämnandet per automatik har utgjort en otillåten behandling av personuppgifter. Det har inte framkommit annat än att personuppgifterna i förevarande fall har behandlats i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka bl.a. våldsbrottslighet i krogmiljö på den geografiska platsen. Den behandling av personuppgifter som utlämnandet har inneburit förefaller vidare ha skett inom ramen för samma rättsliga grund och närmare ändamål som uppgifterna redan behandlades för vid Polismyndigheten. Behandlingen bör därför inte anses ha varit otillåten i dataskyddsrättsligt hänseende.

text: Agerandet har inte varit förenligt med de enskildas fri- och rättigheter Enligt de befattningshavare som yttrat sig i ärendet har beslutet att förhindra personerna på listan från att besöka krogarna utgjort ett självständigt beslut från

text: krögarnas sida. I egenskap av näringsidkare har krögare i och för sig en betydande frihet att välja vilka personer som ska få del av deras tjänster, så länge de inte agerar i strid med

text: diskrimineringslagen

text: . Beslutet att ”porta” personerna kan emellertid inte anses ha utgjort ett självständigt beslut från deras sida. Det är tydligt att polisen har lämnat ut de aktuella uppgifterna till företrädare för krogarna för att personerna som omfattades av listan skulle förhindras att besöka krogarna. Polisen har även verkat för att företrädarna ska fatta ett sådant beslut. Polisen har bl.a. lämnat ut namnen på de aktuella personerna efter att ha redogjort för de allvarliga risker för bl.a. våldsbrottslighet som bedömdes föreligga med att låta personerna besöka krogarna, och fått det bekräftat från krögarna att personerna skulle nekas tillträde. Utredningen ger därför bilden av att åtgärderna har syftat till att åstadkomma en ordning som närmast kan beskrivas som ett vistelseförbud på allmän plats för de angivna personerna, vilket Polismyndigheten saknar laglig rätt att besluta om. De skäl som anförts till stöd för agerandet är i allt väsentligt samma skäl som ligger till grund för det lagförslag om preventiva vistelseförbud som föreslås träda i kraft nästa år (se

text: Ds 2023:17

text: Vistelseförbud på allmän plats och vissa andra platser). I den nu aktuella händelsen har Polismyndigheten utan stöd i OSL lämnat integritetskänsliga och sekretessbelagda uppgifter till enskilda, vilket lett till att de personer som uppgifterna gäller har fått sin rörelsefrihet inskränkt. Såvitt framkommit har det inträffade inte inneburit att någon person, inom ramen för ett straffrättsligt förfarande, utpekats som skyldig för ett visst brott. Det kan därmed hävdas att agerandet inte utgjort en överträdelse av oskuldspresumtionen (se

text: artikel 6.2 EKMR

text: ). Uppgifterna som lämnats ut får dock anses vara uppgifter som typiskt sett utgör angrepp på en persons rykte. Det är därför tveksamt om agerandet har varit förenligt med de berördas rätt till privatliv enligt artikel 8. Oavsett om de uppgifter som Polismyndigheten har lämnat ut till krögarna är korrekta eller inte, har de som berörts inte haft någon möjlighet att få till stånd en granskning av uppgifternas saklighet eller överpröva det som i praktiken kan liknas vid ett vistelseförbud. Polismyndigheten beklagar det inträffade.

text: Bedömning

text: Utgångspunkter och granskningens inriktning Den rättsliga reglering som Polismyndigheten har redovisat är relevant, och jag hänvisar till den. När det gäller oskuldspresumtionen vill jag också peka på stadgandet om rätten till en rättvis rättegång i

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: Av utredningen har bl.a. följande kommit fram. På uppdrag av ledningsgruppen i lokalpolisområde Medelpad togs en lista fram över personer som bedömdes vara involverade i brottslig verksamhet kopplad till kriminella nätverk inom polisområdet. Listan innehöll namn, bild och födelsedatum på nio personer, bl.a. BB. Vid ett möte informerades företrädare för ett antal lokala krogar om att personerna bedömdes vara aktörer i kriminella gäng och att de misstänktes vara involverade i brottslighet.

text: Polismyndigheten har angett att åtgärden vidtogs i brottsförebyggande syfte och för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Jag ifrågasätter inte det. Det är naturligtvis angelägna uppgifter. En åtgärd som vidtas måste dock ha stöd i rättsordningen.

text: Jag har riktat in min granskning på om polisens agerande varit förenligt med sekretesslagstiftningen och vissa grundläggande fri- och rättigheter. Jag går inte in på några andra frågor. Det saknades stöd i sekretesslagstiftningen för att lämna ut uppgifterna Uppgifterna om att personerna på listan bedömdes vara aktörer i kriminella gäng och att de misstänktes vara involverade i brottslighet kom från Polismyndighetens underrättelseverksamhet och var ur integritetssynpunkt mycket känsliga.

text: Jag har inte anledning att ha någon annan uppfattning än den som myndigheten angett i sitt yttrande till JO, nämligen att det inte stod klart att uppgifterna kunde lämnas ut utan skada eller men för personerna eller någon av deras närstående. Sekretess gällde för uppgifterna, i vart fall enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket 4

text: OSL.

text: En uppgift som omfattas av sekretess får inte röjas för en enskild om inte annat anges i offentlighets- och sekretesslagen eller i en lag eller förordning som den lagen hänvisar till (se

text: 8 kap. 1 §

text: OSL). Sekretessbelagda uppgifter får dock lämnas ut till en enskild om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet (se

text: 10 kap. 2 §

text: OSL). Bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. Sekretessen får bara efterges i de fall ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att en myndighet ska kunna fullgöra en viss skyldighet. (Se

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465 och 494.)

text: I det här fallet vidtogs åtgärden i syfte att förebygga brott samt för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Detta faller visserligen inom Polismyndighetens uppgifter (se

text: 2 § polislagen

text: ). Det har dock inte gjorts gällande att det genom underrättelser eller på annat sätt fanns uppgifter om att något allvarligt våldsbrott med koppling till nätverken var nära förestående på någon av krogarna, och utredningen ger inte heller stöd för att det var därför som uppgifterna lämnades ut. Polisens åtgärd kan därför inte sägas ha handlat om att i ett konkret fall förebygga brottslighet eller upprätthålla allmän ordning och säkerhet, utan om att i en mer allmän mening uppnå sådana syften.

text: Utlämnandet kan inte anses ha varit nödvändigt för att Polismyndigheten skulle kunna fullgöra sin verksamhet. Det har därför inte funnits stöd i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL för att lämna ut uppgifterna. Jag kan inte heller se att det finns någon annan tillämplig sekretessbrytande bestämmelse.

text: Jag vill även lägga till följande.

text: Genom att lämna ut uppgifterna till krogrepresentanterna avhände sig Polismyndigheten i princip all kontroll över hur uppgifterna kunde komma att användas. Det har exempelvis kommit fram att uppgifterna fått spridning i medier. Enligt AA har de även förekommit på internetforumet Flashback.

text: Lokalpolisområdet har inte redovisat någon annan åtgärd för att begränsa en spridning av uppgifterna än att företrädarna för krogarna uppmanades att inte föra uppgifterna vidare utanför en begränsad krets personer. Detta har uppenbarligen inte varit tillräckligt, och det måste ha stått klart för lokalpolisområdet att uppgifterna kunde komma att få en stor spridning. Polisens agerande var inte förenligt med rörelsefriheten och rätten till privatlivet Vid mötet med företrädare för krogarna redogjorde polisen för riskerna för allvarliga våldsbrott som var förknippade med personerna på listan. Det uttalade syftet var att de berörda personerna inte skulle tillåtas besöka krogarna. Även om beslutet om huruvida en eller flera av de berörda personerna skulle nekas tillträde låg hos krogarna kan polisens åtgärd inte anses ha varit förenlig med rätten att röra sig fritt enligt

text: regeringsformen

text: och Europakonventionen.

text: Vidare får de uppgifter som lämnades till krogarna anses ha utgjort ett angrepp på de berörda personernas rykte och därmed ett ingrepp i deras privatliv, som är skyddat i

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: . Utredningen är inte tillräcklig för att jag ska kunna uttala mig om oskuldspresumtionens betydelse i det här fallet.

text: Något lagstöd för åtgärden kan som framgått inte härledas ur den allmänna bestämmelsen om polisens uppgifter i

text: 2 § polislagen

text: . Inte heller i övrigt kan jag se att det funnits nödvändigt lagstöd. Kritik Polismyndigheten kritiseras för att utan stöd i författning ha lämnat ut sekretessbelagda uppgifter till enskilda, vilket inte var förenligt med rörelsefriheten och rätten till respekt för privatlivet.

text: Jag ställer mig frågande till att det från lokalpolisområdets sida inte redovisats vilka överväganden som gjordes innan uppgifterna lämnades ut. Agerandet är anmärkningsvärt och jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Leo Nilsson Nannini har föredragit ärendet och tf. byråchefen Lovisa Johansson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
God man/förvaltare
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Överförmyndarnämnden i Malmö kommun för långsam handläggning av ärenden om entledigande av gode män och förvaltare

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA sammanfattningsvis följande. Han har hos Överförmyndarnämnden i Malmö kommun begärt att bli entledigad från tre uppdrag som god man eller förvaltare. I två av fallen tog det tio månader innan han entledigades och i det tredje fallet femton månader. Det är fullständigt oacceptabelt att behöva vänta så länge.

type: stycke

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar och begärde därefter att överförmyndarnämnden skulle yttra sig. Yttrandet skulle avse dels handläggningen av AA:s framställningar om att bli entledigad, dels nämndens åtgärder efter beslutet JO 2021/22 s. 614, dnr

text: Överförmyndarnämnden redogjorde först för hur vissa rutiner förändrats efter JO:s beslut. Nämnden upplyste därvid att den bl.a. hade

text: • infört ett informationsstycke i bekräftelsen på mottagen begäran om entledigande till ställföreträdare avseende 11 kap. 19–19 a §§ FB [

text: föräldrabalken

text: , JO:s anm.]. Ställföreträdare får omedelbart information om vilken rätt de har för att bli direktentledigade och hur de ansöker om det. Den önskade effekten är att fler ställföreträdare blivit medvetna om sina rättigheter och skyldigheter efter deras begäran om entledigade samt att fler ansöker om entledigande enligt

text: 11 kap. 19 a §

text: FB, • arbetat om den interna rutinen för hantering av bytesärenden så att det numera framgår att handläggare ska skicka ut en skriftlig underrättelse till ställföreträdare i bytesärenden som bedöms bli väsentlig försenade. Enheten för överförmyndarärenden har i skrivande stund skickat ut ett sådant brev i alla ärenden som bedöms bli väsentligen försenade fram till februari 2023. Enheten för överförmyndarärenden fortsätter att lämna informationen muntligen och är då noga med att skriva vem det är som har lämnat ut informationen. Då rutinen nyligen omarbetades kan överförmyndarnämnden inte yttra sig över vilka effekter åtgärden har resulterat i. Överförmyndarnämnden förutser dock att resultat kommer att bli en ökad tydlighet

text: för både ställföreträdare och handläggare, fler ansökningar om omedelbart avgörande enligt

text: 12 §

text: FL [

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , JO:s anm.] och ansökningar till tingsrätten om entledigande enligt

text: 11 kap. 19 a §

text: FB, • i rutinen förtydligas vikten av att fortsätta leta efter en lämplig ställföreträdare till uppdraget även om ställföreträdaren har ansökt entledigande enligt

text: 11 kap. 19 a §

text: FB.

text: Överförmyndarnämnden uppgav vidare sammanfattningsvis följande om sitt arbete med rekrytering av gode män och förvaltare. Det råder brist på ställföreträdare som vill ta sig an nya uppdrag. I ärenden av mer komplex karaktär försenas handläggningen avsevärt eftersom färre ställföreträdare är beredda att åta sig dem. I november 2022 satsades extra på en marknadsföringskampanj, vilket ledde till en markant ökning av antalet nya intresseanmälningar. Under 2022 har ungefär 100 nya ställföreträdare rekryterats, vilket är i linje med nämndens målsättning. Nämnden har också beslutat att avsätta medel för att utöka kommunens förvaltarenhet med ytterligare två handläggare. Enheten får uppdrag där nämnden utan framgång under en längre tid försökt att rekrytera en frivillig ställföreträdare samt uppdrag som bedöms vara så komplexa att de direkt bör fördelas dit.

text: Efter att ärende för ärende ha beskrivit vilka åtgärder som vidtagits med anledning av AA:s framställningar om entledigande, redovisade överförmyndarnämnden följande sammanfattande bedömning:

text: Gällande de aktuella bytesärendena konstaterar överförmyndarnämnden att handläggningstiderna har varit för långa. I samtliga fall har ärendena varit av så komplicerad art att det bedömdes att de skulle överlämnas till förvaltarenheten. Förvaltarenheten har begränsat utrymme i hur många ärenden de kan åta sig och på grund därav har enheten för överförmyndarärenden varit tvungen att förlita sig på ideella ställföreträdare. För att uppfylla kraven enligt 9 § borde det gjorts fler försök att hitta ny ställföreträdare till uppdragen. I samtliga ärenden hade det kommunicerats muntligen till ställföreträdaren att ärendet drog ut på tiden i enlighet med

text: 11 §

text: FL. Överförmyndarnämnden anser därför att information om väsentlig försening har nått ställföreträdaren. Överförmyndarnämnden har sedan det senaste beslutet från JO sett över rutinerna för att skicka ut underrättelser om väsentlig försening. I samtliga ärenden hade inte en skriftlig underrättelse skickats ut, men sedan rutinen för hantering av bytesärenden har omarbetats har brev skickats ut i alla ärenden som bedöms bli väsentligt försenade fram till februari 2023. Enheten för överförmyndarärenden säkerställer att rutinen följs. Enheten för överförmyndarärenden skickar ut bekräftelse på mottagen begäran om entledigande till ställföreträdare samma dag, eller dagen efter, begäran inkommit till myndigheten. I bekräftelsen återfinns information om hur man begär sig entledigad enligt

text: 11 kap. 19 a §

text: FB. I samtliga nu aktuella ärenden hade ställföreträdaren ansökt om entledigande enligt föregående bestämmelse. I enlighet med JO:s senaste beslut fortsatte enheten för överförmyndarärenden att leta efter en lämplig ställföreträdare trots den pågående processen om entledigande och upphörande av godmanskap i tingsrätten.

text: AA fick möjlighet att kommentera överförmyndarnämndens yttrande.

text: Bedömning

text: I mitt beslut JO 2021/22 s. 614, dnr

text: , kritiserade jag Överförmyndarnämnden i Malmö kommun för långsam handläggning av en god mans begäran om entledigande. Jag uttalade mig samtidigt om vissa handläggningsfrågor och betonade bl.a. vikten av att en överförmyndarverksamhet fortsätter arbetet med att hitta en ersättare parallellt med att tingsrätten handlägger en ansökan från den gode mannen om att med stöd av

text: 11 kap. 19 a § föräldrabalken

text: bli entledigad innan en ny god man har utsetts.

text: Av överförmyndarnämndens remissvar framgår att nämnden efter mitt tidigare beslut har justerat och förtydligat flera av sina rutiner samt att den tillfälligt utökat tjänstemannabemanningen i syfte att minska sina ärendebalanser. Jag ser mycket positivt på dessa åtgärder och noterar exempelvis att det nu finns en fast rutin för skriftliga underrättelser enligt

text: 11 § förvaltningslagen

text: . Således tycks nämnden arbeta strukturerat med frågorna. Nämnden har dock också framhållit att fortfarande det råder brist på ställföreträdare som är beredda att åta sig nya uppdrag, framför allt de av mer komplicerad art.

text: Som jag konstaterat i samband med min inspektion av Överförmyndarnämnden i Umeåregionen i april 2023 (dnr 2868-2023), förekommer sådana svårigheter i hela landet. I protokollet lyfte jag fram bl.a. att inspektionen bekräftat min bild att kommunala förvaltarenheter kan vara ett värdefullt verktyg. Också Överförmyndarnämnden i Malmö kommuns remissvar bekräftar denna bild, samtidigt som det tydliggör att inte heller de anställda vid sådana enheter har en obegränsad kapacitet att åta sig nya uppdrag. Det är därmed viktigt att överförmyndarverksamheter även utnyttjar och vidareutvecklar andra metoder för att hitta personer som kan tänka sig uppdrag som god man eller förvaltare. Som framgår av remissvaret kan exempelvis marknadsföringskampanjer ge goda resultat.

text: AA:s anmälan till JO gäller tre framställningar om entledigande från uppdrag som god man eller förvaltare. I ett av fallen dröjde det femton månader innan han blev entledigad och i de två andra tio månader. I likhet med överförmyndarnämnden är jag av uppfattningen att dessa handläggningstider har varit för långa, det gäller särskilt i det förstnämnda fallet. Långa handläggningstider kan, som jag framhållit i det nämnda JO 2021/22 s. 614, motverka både huvudmannens intresse av ett fungerande ställföreträdarskap och ställföreträdarens intresse av att inte ha kvar ett uppdrag som han eller hon av någon anledning anser sig inte kunna eller vilja fullgöra.

text: Överförmyndarnämnden har uppgett att ett skäl till de utdragna handläggningstiderna varit att tjänstemännen vid kommunens förvaltarenhet under en period inte hade kapacitet att åta sig nya uppdrag. Nämnden har redogjort för återkommande försök att genom e-postutskick och telefonsamtal rekrytera ställföreträdare utan anställning vid förvaltarenheten, men har i sitt remissvar bedömt att ännu fler försök borde ha gjorts. Jag instämmer i den bedömningen

text: och noterar särskilt att det i två av ärendena enligt nämndens redogörelser dröjde flera månader innan de första rekryteringsförsöken gjordes. Jag finner därför anledning att kritisera Överförmyndarnämnden för den långsamma handläggningen av AA:s framställningar.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Albert Pettersson har föredragit ärendet och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Dokumentation
Samtycke
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Polismyndigheten för att bl.a. ha fotograferat och filmat personer utan rättsligt stöd i samband med husrannsakan och kroppsvisitationer samt för bristande dokumentation

sammanfattning: Polisen stoppade en buss med motdemonstranter på väg till en demonstration. Man genomförde en husrannsakan i bussen och kroppsvisiterade motdemonstranterna. I samband med detta fotograferade och filmade polisen motdemonstranterna. Vidare fotograferade man deras identitetshandlingar. Enligt JO var såväl fotograferingen som filmningen av motdemonstranterna en sådan tvångsåtgärd som kräver stöd i lag. Något lagstöd för fotografering och filmning av det slaget finns det inte. När det gäller fotograferingen av identitetshandlingarna uttalar JO att hon inte har några principiella invändningar mot att polisen fotograferar en persons identitetshandling som ett led i dokumentationen av ett ingripande. En förutsättning för att det ska vara tillåtet är bl.a. att den enskilde frivilligt lämnar uppgifter om sin identitet och är beredd att låta identitetshandlingen fotograferas. I detta fall gav utredningen inte stöd för att det varit fråga om någon reell frivillighet från de berörda personernas sida. Polismyndigheten kritiseras för att man utan rättsligt stöd har fotograferat och filmat motdemonstranterna samt för att man fotograferat deras identitetshandlingar trots att det inte varit fråga om någon reell frivillighet. Vidare kritiseras Polismyndigheten för att man brustit i sin skyldighet att dokumentera kroppsvisitationerna och husrannsakan i bussen. I beslutet uttalar JO att det framstår som angeläget att Polismyndigheten fortsätter sitt arbete med att informera och utbilda polisanställda för att bl.a. förbättra kunskapen om när fotografering får ske. JO uttalar också att det kan finnas skäl att se över befälsordningen vid insatser där flera grupper med olika uppgifter deltar och att man ser till att undanröja de oklarheter i det avseendet som kan finnas hos medverkande poliser.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde Föreningen Kollektiv Säkerhet fram klagomål mot Polismyndigheten och tjänstemän där med anledning av polisens agerande i samband med Nordiska motståndsrörelsens demonstration i Stockholm den 12 november 2016. Föreningen var bl.a. kritisk mot att polisen hade fotograferat passagerarna i en buss med motdemonstranter som var på väg till Stockholm

text: och dokumenterat identiteten på dem. Enligt föreningen fanns det ingen laglig grund för dessa åtgärder.

text: Utredning

text: JO hämtade in handlingar från Polismyndigheten, polisregion Stockholm, avseende polisens åtgärder mot busspassagerarna. Av handlingarna och bifogade yttranden från de berörda befattningshavarna framgår det att polisen hade stoppat den aktuella bussen när den ankom till Stockholm, genomfört en husrannsakan i bussen, kroppsvisiterat passagerarna, fotograferat ett antal passagerare och deras id-handlingar och filmat samtliga passagerare.

text: JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig om  den rättsliga grunden för att fotografera de personer som kroppsvisiterades och deras id-handlingar  hur de samtycken till fotografering som enligt de ingripande poliserna fanns hämtades in och dokumenterades  den rättsliga grunden för att filma personer som motsatt sig att bli fotograferade i samband med att de kroppsvisiterades  hur husrannsakan i bussen och kroppsvisitationerna dokumenterades.

text: Polismyndigheten (AA) yttrade sig efter att de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar. I yttrandet redovisades upplysningar från polisintendenten BB, polisinspektören CC, kriminalinspektören DD samt polisinspektörerna tillika gruppcheferna EE och FF.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för bakgrunden till händelsen.

text: Den 12 november 2016 genomfördes en tillståndsgiven allmän sammankomst i form av en demonstration i Stockholm. Anordnare av demonstrationen var företrädare för Nordiska motståndsrörelsen. Ett stort antal personer väntades och polisregion Stockholm beslutade om en så kallad särskild händelse, det vill säga en polisinsats där arbetet planeras, organiseras och leds enligt särskilda rutiner. Polismyndigheten erhöll före det aktuella datumet information om att ett antal motdemonstranter skulle resa med buss från Danmark till Stockholm. Informationen gjorde gällande att personerna ombord på bussen tillhörde våldsbejakande vänsterautonoma grupperingar vilka hade för avsikt att stoppa eller störa den tillståndsgivna demonstrationen genom bl.a. användning av gatustridsvapen och pyroteknik (fyrverkerier, bangers och bengaler). Informationen gav också vid handen att bussen skulle göra flera stopp längs vägen och plocka upp passagerare samt eventuellt ytterligare farliga föremål, på sin resa genom Sverige. Mot bakgrund av denna information stoppade polispersonal den nu aktuella bussen vid Gullmarsplan i Stockholm. Bussen stoppades i syfte att identifiera och kroppsvisitera passagerarna samt att genomföra en husrannsakan i bussen för att eftersöka föremål som skulle kunna komma att användas vid motdemonstrationen. Enligt vad som framgår av Polismyndighetens yttrande leddes insatsen av en polisinsatschef. Det fanns också en biträdande insatschef. Vid insatsen tjänstgjorde bl.a. civil spanande personal (Kilo) och uniformerad personal

text: (Delta) med uppgift att arbeta ingripande mot ordningsstörningar vid insatser där arbetsmetoden särskild polistaktik (SPT) används.

text: Polismyndigheten redovisade följande upplysningar från de berörda befattningshavarna.

text: Polisintendent BB hade den aktuella dagen funktionen Kilo 6 och var underställd polisinsatschefen. Avdelningens samlade uppdrag var spaning, dokumentation och utredningsåtgärder i syfte att efter insatsen kunna utreda individers delaktighet i begångna brott. Genom dialog med polisinsatschefen den aktuella morgonen beslutades att polispersonal från den ordinarie ingripandeverksamheten skulle lokalisera bussen och därefter skulle Kilo överta ansvaret att följa bussen. Detta uppdrag fördelades genom K61 [CC] till K611 [DD]. Själva stoppet av bussen skulle därefter hanteras av en platschef för Delta där Kilo skulle biträda med dokumentation. Klockan 7.53 framkom uppgifter om att bussen redan hade nått Kungens kurva och BB beslutade då att kontroll av bussen och individuella visitationer skulle genomföras. Detta förmedlades till polisinsatschefen som beslutade att tilldela uppdraget att leda stoppet av bussen, verkställa beslutet och därmed tillhörande dokumentation till en resurs från Delta med stöd av en grupp från Kilo (K611). Kilos uppdrag blev enligt BB främst att dokumentera stoppet genom spaningsdokumentation medan övrig dokumentation skulle hanteras av Delta. BB har uppgett att platschefen för Delta, som ansvarade för att verkställa stoppet, hade ansvaret för dokumentation i samverkan med tilldelad resurs från Kilo. K611 hanterade i huvudsak den allmänna spaningsdokumentationen medan Delta hanterade den individuella dokumentationen. Samverkan gällande detta uppdrag skedde mellan gruppchefen för K611 och Delta. Polisinspektör CC har uppgett att han i insatsen arbetade som K61 och av K6 hade fått till uppgift att lokalisera och följa bussen. CC informerade dock Q1/K6 om att för det fall att det skulle göras ett stopp eller kontroll skulle en Deltaresurs ansvara för detta. Enligt CC:s egna noteringar tilldelades Q30 GG denna uppgift och denne ålade i sin tur en av sina Deltagrupper att ansvara för stoppet. CC anser inte att han tagit något av de nu aktuella besluten. Delta genomförde stoppet och CC gav sin personal K611 i uppgift att samverka med platschefen och vid behov vara behjälplig med eventuell fotodokumentation. CC har uppfattat ansvarsfördelningen avseende dokumentationen som sådan att platschefen i grunden hade ansvaret och att K611 enbart skulle sköta film- och fotodokumentationen. Kriminalinspektör DD tjänstgjorde som gruppchef i en Kilo-spaningsgrupp den aktuella dagen. DD uppger att han på platsen fick i uppgift att fotodokumentera personerna på bussen. Han fotograferade personerna och deras identitetskort. DD vill minnas att även en polis ur en av Deltagrupperna fotograferade identitetskort alternativt antecknade namn och födelsetid i syfte att ha underlag för dokumentationsåtgärden. DD:s uppgift var att biträda med verkställandet av ordern om fotografering av personerna på bussen. Någon direkt order om att fotografera identitetskorten hade inte lämnats till DD men detta gjordes i syfte att underlätta identifieringen och avrapporteringen. Efteråt överlämnades minneskortet med bilderna till K649 (foto/dokumentation). DD har uppgett att något aktivt samtycke till fotograferingen inte inhämtades. Personerna fotograferades om de inte uttryckligen motsatte sig detta. De tillfrågades således inte uttryckligen om sin inställning till att bli fotograferade

text: utan förutsattes samtycka om de inte uttryckte motsatsen. De som motsatte sig fotografering filmades i stället på avstånd. DD framhåller att han inte fattade beslutet om fotograferingen och att han inte var ansvarig för att dokumentera åtgärderna. DD vill minnas att hans dialog med Deltapersonalen/platschefen resulterade i att Delta skulle ombesörja detta. Polisinspektörerna EE och FF hade den aktuella dagen funktioner som gruppchefer för var sin Deltagrupp. De uppger att deras grupper fick i uppdrag att stoppa bussen, kroppsvisitera och identifiera passagerarna samt genomföra husrannsakan på bussen. Ordern kom till FF från Q40, GG. Den Kiloresurs som fanns på plats för att underlätta Deltapersonalens arbete ansvarade för foto och film av samtliga passagerare och deras id-handlingar. EE och FF uppger att deras uppfattning är att de genom samtal med Kilo var helt överens om att det var personal vid Kilo som skulle ansvara för samtlig dokumentation i ärendet. FF uppger vidare avseende samtyckesfrågan att det pratades högt bland passagerarna om att det fanns ett val avseende fotograferingen och att en av personerna kom fram till FF och ville få sitt foto borttaget när vederbörande förstod att åtgärden var frivillig. FF tog med sig kvinnan till biträdande avdelningschef HH, som i sin tur tog med sig kvinnan till den person som fotade och filmade, i syfte att framföra att kvinnan ville få sin bild raderad från polisens material. Vidare uppger FF att han sammantaget avseende det rättsliga stödet för de vidtagna åtgärderna förlitade sig på beslutsfattaren och endast utförde de order som han mottagit.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Den rättsliga grunden för att fotografera personer som kroppsvisiterades och

text: deras identitetshandlingar

text: De berörda befattningshavarnas redogörelser visar att de tycks ha haft uppfattningen att det var tillåtet att fotografera individer och deras identitetskort om de inte uttryckligen motsatte sig detta. Fotografering av enskild, utanför förundersökning, får inte göras med tvång eller annars mot den enskildes vilja och får inte heller göras som ett led i ett tvångsingripande så att det kan uppfattas som att det sker med tvång. Fotografering som görs som ett led i ett tvångsingripande eller annars med tvång kräver uttryckligt stöd i lag. Polismyndigheten gör bedömningen att fotograferingen skett i nära anslutning till kroppsvisitationerna och därför framstår som en integrerad del av dessa. Fotograferingen har därmed karaktären av en vidtagen tvångsåtgärd. Något lagstöd för fotografering av det slaget finns inte, oaktat eventuellt samtycke. Det har enligt Polismyndigheten således inte funnits förutsättningar att fotografera passagerarna och deras identitetskort. Hur de samtycken till fotografering, som enligt polispersonalen fanns, hämtades

text: in och dokumenterades

text: DD, K611, har uppgett att något samtycke från passagerarna inte aktivt inhämtades. Personerna fotograferades om de inte uttryckligen motsatte sig detta. De tillfrågades således inte uttryckligen om sin inställning till att bli fotograferade utan förutsattes samtycka om de inte uttryckte motsatsen. De som motsatte sig fotografering blev inte föremål för fotografering. Genom redogörelsen från FF framkommer att det pratades bland passagerarna om att det fanns ett val avseende fotograferingen och att en av personerna kom fram till FF och ville få sitt foto raderat när vederbörande förstod att åtgärden var frivillig.

text: Ingenting i utredningen tyder på att frivillighet att delta vid fotograferingen klart och tydligt kommunicerats till samtliga passagerare. Någon särskild dokumentation av eventuella samtycken till fotografering har inte heller gjorts. Det får i denna del, genom berörda befattningshavares redogörelser, förstås som att fotograferingen i sig, av de som inte motsatte sig åtgärden, är den dokumentation som enligt polispersonalens uppfattning fanns om vilka passagerare som samtyckte till fotograferingen. Mot denna bakgrund kan konstateras att samtycke inte uttryckligen inhämtats i samband med fotograferingen. I enlighet med det som redogjorts för ovan, gällande frågan om rättsligt stöd för att fotografera personerna och deras identitetshandlingar, menar Polismyndigheten dock att fotografering inte alls borde ha skett i den aktuella situationen, oavsett om samtycke förelåg eller ej. Den rättsliga grunden för att filma personer som motsatt sig att bli fotograferade

text: i samband med att de kroppsvisiterades

text: Det är i princip tillåtet för polisen att på visst avstånd övergripande fotografera eller filma människor som befinner sig på allmänna platser. Detta förutsätter dock att det är motiverat utifrån polisens uppgift och verksamhetens ändamål, samt att behovs- och proportionalitetsprinciperna beaktas. Däremot får polisen inte utan uttryckligt lagstöd avfotografera eller filma enskilda närmare med tvång eller annars mot deras vilja. I det här fallet filmades samtliga passagerare med handmanövrerad kamera på visst avstånd när de befann sig utanför bussen. Vad gäller de personer som motsatte sig att bli fotograferade i samband med att de blev kroppsvisiterade menar Polismyndigheten att de i vart fall från den tidpunkten inte borde ha filmats närmare, eftersom det inte fanns något stöd för det. Hur husrannsakan i bussen och kroppsvisitationerna dokumenterades Polismyndigheten kan mot bakgrund av de uppgifter som framkommit med anledning av denna anmälan konstatera att polisen brustit i dokumentationen av husrannsakan enligt

text: 20 a § polislagen

text: liksom i dokumentationen av kroppsvisitationerna enligt

text: 19 § andra stycket 1 polislagen

text: och att blanketten för sådana tvångsåtgärder borde ha använts. Fotografierna av identitetskorten har genomförts som ett led i det krav som

text: 27 § polislagen

text: uppställer avseende dokumentation. Syftet med att fotografera identitetskorten var att förenkla för poliserna i samband med avrapporteringen av de aktuella åtgärderna. Dokumentationsskyldigheten har dock inte uppfyllts eftersom polisregionen brustit i avrapporteringen och att föra protokoll över den aktuella händelsen. Sammanfattningsvis tycks personalen från Kilo ha varit av uppfattningen att Deltapersonalen ansvarade för dokumentationen, medan Deltapersonalen var av motsatt uppfattning. Polismyndigheten vill framhålla att det givetvis, från kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt, är av grundläggande betydelse att åtgärder av det slag som här förekommit dokumenteras och att samtliga omständigheter som lagts till grund för åtgärderna återges korrekt. I samband med det nu inträffade framkommer tydligt vikten av att beslutsfattaren noga förvissar sig om att den som tilldelas ansvaret att dokumentera vidtagna åtgärder har uppfattat detta.

text: Rättslig reglering

text: Kroppsvisitation och husrannsakan En polis får kroppsvisitera en person och söka igenom ett fordon i den utsträckning det behövs för att söka efter vapen eller andra farliga föremål som är ägnade att användas vid brott mot liv eller hälsa, om det med hänsyn till omständigheterna kan antas att ett sådant föremål kan förklaras förverkat enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: 19 § andra stycket

text: och

text: 20 a §

text: polislagen

text: Identitetskontroll Det finns inte någon uttrycklig föreskrift som ger en polis en generell befogenhet att fråga en person om hans eller hennes identitet. Om det är nödvändigt för att fullgöra en tjänsteuppgift anses dock en polis få fråga en person om hans eller hennes namn eller hemvist. En skyldighet för en enskild att besvara en sådan fråga och rätt för polisen att använda tvångsmedel för att fastställa någons identitet finns endast i de fall som anges i lag. (Se

text: prop. 1983/84:111 s. 99

text: och JO 1992/93 s. 124, dnr

text: .) Bestämmelser om identitetskontroll finns bl.a. i

text: 14 § polislagen

text: och i

text: utlänningslagen

text: Fotografering och filmning Polisen får inte utan uttryckligt stöd i lag fotografera en enskild med tvång eller annars mot hans eller hennes vilja (se bl.a. JO 2013/14 s. 160, dnr

text: och

text: med där gjorda hänvisningar, JO 2015/16 s. 122, dnr

text: , och JO:s beslut den 18 februari 2016, dnr

text: ). Sådant lagstöd finns i

text: 28 kap. 14 § första stycket rättegångsbalken

text: . Där framgår att den som är anhållen eller häktad får fotograferas och underkastas annan liknande åtgärd. Även andra kan bli föremål för sådana åtgärder under en förundersökning, om det behövs för att utreda brott som kan följas av fängelse.

text: I förordningen om fingeravtryck m.m. (fingeravtrycksförordningen) finns närmare bestämmelser om bl.a. fotografier som tas med stöd av bestämmelser i

text: rättegångsbalken

text: . Där framgår att den som är anhållen eller häktad som misstänkt för brott också får videofilmas och att detsamma gäller i fråga om en annan person, om det behövs för att utreda ett brott som kan följas av fängelse (4 § fingeravtrycksförordningen). De aktuella bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: och fingeravtrycksförordningen gäller bara fotografering och videofilmning som sker med en handhållen kamera (se bl.a. JO 2013/14 s. 160 och Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 april 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 28 kap. 14 §

text: ). Det är förundersökningsledaren som beslutar om fotografering och videofilmning när det behövs för utredningen av ett brott (6 § fingeravtrycksförordningen). Om videofilmningen avser någon annan än den som är anhållen eller häktad får något tvång inte utövas mot personen (Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 april 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 28 kap. 14 §

text: Användning av en handmanövrerad kamera i polisens verksamhet i övrigt är oreglerad. JO har i ett tidigare beslut uttalat att det inte finns något lagligt hinder för polisen att använda sig av portabla videokameror för videofilmning av händelser på allmänna platser vid ett övervakningsuppdrag eller i den utredande eller brottsförebyggande verksamheten (se JO:s beslut den 14 september 1995, dnr

text: Under förutsättning att det är motiverat utifrån polisens uppgift och så länge behovs- och proportionalitetsprinciperna beaktas är det i princip tillåtet för polisen att ta bilder på människor på allmänna platser. Om någon fotograferas under ett tvångsingripande och åtgärden framstår som en integrerad del av detta

text: anses den dock ha karaktären av en tvångsåtgärd och kräver lagstöd. (Se JO 2013/14 s. 160.)

text: Samtycke I vissa fall kan en åtgärd som kräver stöd i lag anses tillåten om den som åtgärden riktar sig mot samtycker till den. Det är t.ex. en vedertagen uppfattning att polisen, om det är nödvändigt för att kunna fullgöra en tjänsteuppgift, får fråga en person som anträffas i polisens verksamhet om hans eller hennes namn och hemvist. Som framgår ovan finns det dock inte någon skyldighet att besvara en sådan fråga, och polisen får vidta tvångsmedel för att fastställa identiteten endast när det finns stöd i lag för det. Utrymmet för att låta ett samtycke utgöra grunden för en åtgärd som annars kräver stöd i lag är relativt begränsat. En polis som ingriper i myndighetsutövning ger rent faktiskt uttryck för samhällets maktbefogenheter, oavsett om han eller hon använder tvång eller inte. Det är naturligt att den som ett ingripande riktar sig mot ofta uppfattar förhållandena på det sättet, och han eller hon befinner sig därför i ett sådant underläge att det inte rör sig om någon egentlig frivillighet. (Se

text: SOU 1995:47 s. 145

text: .) Ett eventuellt medgivande som lämnas i en sådan situation kan därför normalt inte tillmätas någon betydelse. Dokumentation Det ska föras protokoll över en husrannsakan och liknande åtgärder enligt

text: polislagen

text: . Av protokollet ska det framgå vem som har fattat beslutet om åtgärden, grunden för beslutet och när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Beslutsfattaren har ansvaret för att ett protokoll upprättas när det gäller uppgifterna om beslutet. I övrigt ligger ansvaret för dokumentationen på den som är att anse som förman vid ingripandet. (Se

text: 27 § polislagen

text: .) Vid dokumentation av en husrannsakan ska ett särskilt formulär användas. Samma formulär bör även användas vid dokumentation av en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: . (Se

text: 4 §

text: Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:12

text: , FAP 100-2, och det allmänna rådet till den författningen.)

text: Bedömning

text: Min granskning har inte avsett om det fanns förutsättningar att genomföra en husrannsakan i bussen och att kroppsvisitera passagerarna. Utredningen har i stället varit inriktad på om det fanns förutsättningar att fotografera de personer som kroppsvisiterades och deras identitetshandlingar, att filma de som inte ville bli fotograferade samt på frågan om hur de vidtagna åtgärderna har dokumenterats.

text: Jag kan till en början konstatera att någon förundersökning inte hade inletts i det aktuella fallet. Det fanns därför inte förutsättningar att fotografera eller filma

text: passagerarna med stöd av bestämmelserna i

text: 28 kap. 14 § rättegångsbalken

text: och fingeravtrycksförordningen.

text: Fotograferingen av passagerarna genomfördes i samband med att de kroppsvisiterades och måste betraktas som en integrerad del av det tvångsingripande de var utsatta för. Fotograferingen hade därmed karaktären av en tvångsåtgärd och krävde därför stöd i lag. Något lagstöd för fotografering av det slaget finns inte. I en sådan situation har ett eventuellt samtycke från den berörda personen inte någon rättslig betydelse. Det fanns alltså inte något rättsligt stöd för att fotografera passagerarna.

text: Av utredningen framgår att samtliga passagerare även filmades med en handmanövrerad kamera från ett visst avstånd när de befann sig utanför bussen. Med hänsyn till det nära samband som fanns mellan denna åtgärd och det tvångsingripande passagerarna var utsatta för är också den att betrakta som en sådan tvångsåtgärd som kräver lagstöd. Det fanns alltså inte heller något rättsligt stöd för att filma passagerarna.

text: Utifrån de ingripande polisernas uppfattning att fotograferingen skedde med samtycke och därför var tillåten kan jag i och för sig förstå att passagerarna också filmades, i vart fall när det gäller de personer som polisen uppfattade hade samtyckt till att bli fotograferade. Det är däremot svårare att förstå att polisen filmade de passagerare som hade motsatt sig att bli fotograferade. I den delen framstår det närmast som att filmningen skedde för att kringgå ett krav på samtycke. Det är självfallet aldrig godtagbart att en myndighet agerar på det sättet. Jag vill också i detta sammanhang framhålla att ett samtycke alltid måste vara uttryckligt och att det aldrig får råda någon oklarhet i frågan om samtycket lämnats frivilligt. Det bör också framhållas att det – som framgått ovan – i många situationer är svårt att tala om någon egentlig frivillighet. Jag återkommer till frågan om hur man ska se på fotograferingen av identitetshandlingarna.

text: Som Polismyndigheten har konstaterat i sitt yttrande har man brustit i skyldigheten att föra protokoll över husrannsakan i bussen och över kroppsvisitationerna av passagerarna. Detta tycks främst ha berott på att de poliser som medverkade vid insatsen inte har haft klart för sig vem som ansvarade för dokumentationen.

text: Det är ett grundläggande krav ur rättssäkerhets- och kontrollsynpunkt att beslut och åtgärder dokumenteras i enlighet med de bestämmelser som gäller. Jag delar Polismyndighetens uppfattning att det är av stor vikt att den som beslutar om en tvångsåtgärd noga förvissar sig om att den som tilldelas ansvaret att dokumentera vidtagna åtgärder har uppfattat detta. Jag vill lägga till att detta framstår som särskilt angeläget när polispersonal från olika enheter samverkar i en gemensam insats av det slag som är aktuell i ärendet.

text: När det gäller fotograferingen av passagerarnas identitetshandlingar framgår det av utredningen att bl.a. identitetskort, körkort och pass som tillhörde passagerarna fotograferades särskilt. I den dokumentation som getts in till JO redovisas dessa bilder tillsammans med bilden på den person som identitetshandlingen avser. Enligt Polismyndighetens yttrande genomfördes fotograferingen som ett led i dokumentationen enligt

text: 27 § polislagen

text: . Syftet var alltså att förenkla för poliserna i samband med avrapporteringen av de aktuella åtgärderna. Jag godtar Polismyndighetens uppgifter om syftet med fotograferingen och lägger dem till grund för mina fortsatta överväganden.

text: En skyldighet för enskilda att underkasta sig fotografering är ett sådant ingrepp i den enskildes personliga förhållanden som kräver stöd i lag. Att fotografera en identitetshandling kan dock inte jämföras med att fotografera en person. Jag har mot den bakgrunden inte några principiella invändningar mot att polisen fotograferar en persons identitetshandling som ett led i dokumentationen av ett ingripande. En förutsättning för att det ska vara tillåtet är dock att den enskilde frivilligt lämnar uppgifter om sin identitet och också är beredd att låta sin identitetshandling fotograferas. Polisen får alltså inte använda något tvång i en sådan situation och naturligtvis inte heller uppträda på ett sådant sätt att den enskilde får uppfattningen att han eller hon är skyldig att medverka till fotograferingen. Vidare måste den behandling av personuppgifter som fotograferingen kan ge upphov till vara förenlig med de bestämmelser som gäller på det området. Under dessa förutsättningar kan jag inte se att det finns något hinder mot att polisen som ett led i sin dokumentationsskyldighet i vissa fall fotograferar officiella identitetshandlingar och körkort för att förenkla vid avrapportering och för att säkerställa att de identitetsuppgifter som lämnas har uppfattats korrekt.

text: I detta fall ger utredningen inte stöd för att det har varit fråga om någon sådan reell frivillighet från de berörda personernas sida som är en förutsättning för att identitetshandlingar ska kunna fotograferas av polisen. Det var därför fel av polisen att fotografera identitetshandlingarna.

text: Sammanfattningsvis har jag vid min granskning kommit fram till att Polismyndigheten saknat rättsligt stöd för att fotografera och filma passagerarna i samband med att de kroppsvisiterades. Vidare har Polismyndigheten fotograferat passagerarnas identitetshandlingar trots att det inte varit fråga om någon reell frivillighet från de berörda personernas sida. Polismyndigheten har också brustit i sin skyldighet att dokumentera husrannsakan i bussen och kroppsvisitationerna. Polismyndigheten ska kritiseras för det inträffade.

text: Jag har tidigare kritiserat Polismyndigheten för att enskilda personer har fotograferats utan rättsligt stöd (se JO 2015/16 s. 122, dnr

text: , och mitt beslut den 18 februari 2016, dnr 6755-2014). I det senare beslutet uttalade jag att jag ser positivt på Polismyndighetens uppgifter i ärendet om att myndigheten har för avsikt att informera och utbilda polisanställda för att förbättra såväl

text: kunskapen om när fotografering kan äga rum som kommunikationen inom Polismyndigheten. Mot bakgrund av vad som kommit fram i det nu aktuella ärendet framstår det som angeläget att detta arbete fortsätter.

text: Det kan också finnas skäl att se över befälsordningen vid sådana insatser där flera grupper med olika uppgifter deltar. De uppgifter som lämnats i ärendet tyder på att det i flera avseenden var oklart för poliser med befälsställning vem som svarade för besluten under insatsen. Det är enligt min mening anmärkningsvärt. Jag kan också konstatera att redovisningen från Polismyndigheten av de funktioner som de berörda befattningshavarna har haft inte varit klargörande. Jag förutsätter dock att det inom Polismyndigheten står klart hur befälsordningen ser ut vid större insatser och att man ser till att undanröja de oklarheter som kan finnas hos medverkande poliser.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

title: Uttalanden med anledning av att ett beslut om att avliva en hund verkställdes trots att det hade överklagats

sammanfattning: Länsstyrelsen beslutade att en hund skulle avlivas och att beslutet skulle gälla omedelbart. Beslutet överklagades av hundens ägare. Dagen efter att länsstyrelsen hade lämnat överklagandet till förvaltningsrätten gav länsstyrelsen uppstallningsplatsen i uppdrag att avliva hunden. Samma dag beslutade förvaltningsrätten att det överklagade beslutet tills vidare inte skulle gälla (inhibition) men besked om detta nådde inte fram till uppstallningsplatsen innan hunden hade avlivats. För att rätten att överklaga avlivningsbeslutet inte skulle urholkas hade länsstyrelsen enligt JO anledning att noga överväga om den fortsatta verkställigheten skulle anstå med anledning av överklagandet, i vart fall till dess förvaltningsrätten haft möjlighet att ta ställning i inhibitionsfrågan. Om länsstyrelsen då hade bedömt att omständigheterna var sådana att det inte var möjligt att avvakta detta borde de överväganden som låg till grund för bedömningen ha dokumenterats. JO konstaterar att det av dokumentationen i ärendet inte framgår om länsstyrelsen gjorde några särskilda överväganden i den delen, vilket enligt JO utgör en brist.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 oktober 2022 förde AA fram klagomål mot Länsstyrelsen i Stockholms län gällande handläggningen av flera djurskyddsärenden avseende hennes hund. Hon gjorde bl.a. gällande att länsstyrelsen hade skyndat på verkställigheten av sitt beslut att avliva hunden trots att hon hade överklagat beslutet.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen (länsöverdirektören BB) yttrade sig i januari 2023 bl.a. enligt följande.

text: Redovisning av ärendet

text: Som framgår av JO:s remiss beslutade Länsstyrelsen den 29 juni 2022 att omhänderta hunden … och förordnade att beslutet skulle gälla omedelbart. Beslutet verkställdes den 30 juni 2022. AA överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Stockholm som i dom den 14 juli avslog överklagandet.

text: Den 13 juli 2022 beslutade Länsstyrelsen att AA:s hund skulle avlivas. På grund av hundens allvarliga hälsoproblem vilka orsakat hunden lidande under en längre tid, beslutade Länsstyrelsen även att beslutet skulle gälla omedelbart. Samma dag, dvs. den 13 juli 2022, meddelade AA Länsstyrelsen att hon överklagade beslutet om avlivning till förvaltningsrätten. Den 14 juli 2022 överlämnade Länsstyrelsen AA:s överklagande till förvaltningsrätten. Länsstyrelsen tolkade AA:s skrivelse enbart som ett överklagande av Länsstyrelsens beslut om avlivning, dvs. inte som ett yrkande på inhibition av beslutet. Fredagen den 15 juli 2022 verkställde Länsstyrelsen sitt beslut om avlivning genom att uppstallningsplatsen gavs uppdrag att ombesörja avlivningen av hunden …. Samma dag kontaktade förvaltningsrätten Länsstyrelsen och frågade om hunden levde eller redan var avlivad. Eftersom Länsstyrelsen inte hade den exakta informationen om detta uppgav handläggaren att hon skulle försöka kolla upp detta och återkomma. Vid samtalet uppgav dock inte förvaltningsrätten att AA:s överklagande enligt deras bedömning även kunde tolkas som ett yrkande om inhibition. Efter samtalet med förvaltningsrätten den 15 juli 2022 försökte Länsstyrelsen kontakta uppstallningsplatsen för att höra efter om hunden var avlivad eller inte. Länsstyrelsen fick dock inte någon kontakt. Samma dag den 15 juli 2022 på eftermiddagen ringde förvaltningsrätten åter och meddelade att förvaltningsrätten hade fattat beslut om att Länsstyrelsens beslut om avlivning tills vidare inte skulle gälla, i avvaktan på att målet avgjordes slutligt eller att något annat beslutades (inhibition). Förvaltningsrätten meddelade även att beslutet hade skickats till Länsstyrelsen. Av inhibitionsbeslutet framgick att AA hade överklagat länsstyrelsens beslut men inte yrkat på inhibition av beslutet. Förvaltningsrätten ansåg dock, mot bakgrund av målets karaktär, att en sådan önskan dock fick anses ligga i överklagandet. Efter samtalet med förvaltningsrätten försökte Länsstyrelsen åter att komma i kontakt med uppstallningsplatsen, men lyckades inte. På morgonen den 18 juli 2022 fick Länsstyrelsen information från uppstallningsplatsen om att hunden blivit avlivad fredagen den 15 juli 2022 vid 14.00-tiden. Den 19 juli 2022 beslutade förvaltningsrätten i dom att avslå AA:s överklagande avseende avlivningsbeslutet.

text: Omständigheterna rörande verkställighet av beslutet

text: Länsstyrelsen konstaterar inledningsvis att intresset av att bestämmelserna om djurskydd efterlevs är ett sådant allmänt intresse som normalt kräver att beslutet verkställs omedelbart. Länsstyrelsen ska vid denna bedömning även ta hänsyn till att djuret av djurskyddsskäl inte ska behöva förvaras onödigt lång tid på djurhemmet, speciellt om djuret har medicinska besvär och den skyndsamt behöver avlivas av djurskyddsskäl. Efter att beslutet om omhändertagande verkställdes fördes hunden … till uppstallningsplatsen där hon veterinärundersöktes den 30 juni 2022. Av veterinärintygen framkom att hunden hade en rad allvarliga hälsoproblem som var kroniska. […] Av kompletterande veterinärutlåtande den 2 juli 2022 framgår att hundens symtom inneburit ett långvarigt lidande för hunden vilket sannolikt pågått i flera år. Även vid samtal med uppstallningsplatsen, där hunden befann sig efter omhändertagandet, framkom att hunden knappt kunde gå och var väldigt besvärad av detta. Utifrån veterinärens utlåtande och information från uppstallningsplatsen gjorde Länsstyrelsen i samband med prövningen av beslutet om vad som skulle ske med

text: hunden bedömning att beslutet om avlivning av hunden skulle gälla och verkställas omedelbart. Länsstyrelsen beaktade vid prövningen särskilt att hunden hade omfattande veterinärmedicinska problem vilka orsakade den ett lidande. Mot bakgrund av det ovan anförda, dvs. att hunden hade omfattande veterinärmedicinska problem som orsakade den ett lidande, hade Länsstyrelsen därför, oaktat om beslutet om avlivning hade överklagats eller inte, ett ansvar ur djurskyddssynpunkt att verkställa beslutet om avlivning. Enligt Länsstyrelsens mening är det i en sådan situation inte acceptabelt att avvakta med genomförandet av avlivningen eftersom detta ytterligare hade förlängt hundens lidande. Avlivning av hunden behövde därför ske skyndsamt. Länsstyrelsen har, när det gäller verkställighet av beslut om avlivning, som rutin att förordna att dessa beslut ska gälla omedelbart med hänsyn till djurets lidande. Med hänsyn till att hunden enligt Länsstyrelsens bedömning skyndsamt behövde avlivas samt att Länsstyrelsen inte uppfattade att överklagandet även innefattade ett yrkande om inhibition, har aktuellt ärende hanterats i enlighet med normal ärendegång. Även om anmälaren hade yrkat inhibition, vilket hon inte gjorde i detta fall, bör Länsstyrelsen under sådana förhållanden, med hänsyn till djurets lidande, inte avvakta med att verkställa beslutet.

text: AA fick tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter och granskningens inriktning Verkningarna av ett beslut om avlivning av ett djur kan få kännbara effekter för ägaren, både av ekonomisk och personlig karaktär. Samtidigt kan exempelvis djurskyddsintressen motivera att åtgärden måste genomföras snabbt.

text: Huvudregeln inom förvaltningsrätten är att ett beslut inte får verkställas förrän det har fått laga kraft, dvs. när beslutet inte längre kan överklagas till högre instans (se

text: 35 § första stycket förvaltningslagen

text: , FL). Det finns dock fall där skälen för en åtgärd är så starka att lagen medger att beslutet verkställs trots att det inte fått laga kraft. Bestämmelser om detta finns i tredje stycket av

text: 35 §

text: FL, där det sägs att en myndighet får verkställa ett beslut omedelbart om ett väsentligt allmänt eller enskilt intresse kräver det.

text: Även om det i och för sig finns skäl för en omedelbar verkställighet måste myndigheten ändå först noga överväga om det finns anledning att avvakta med att verkställa beslutet, exempelvis på grund av att verkställigheten inte kan återgå om ett överklagande av beslutet leder till att det upphävs (se 35 § tredje stycket 2).

text: Ett fall när det kan vara nödvändigt med omedelbar verkställighet är när det krävs för att undvika ett svårt lidande för ett omhändertaget djur (se

text: prop. 2016/17:180 s. 326

text: ). När det beslutats att ett djur ska avlivas finns det dock i allmänhet skäl att vara mycket återhållsam med verkställigheten innan den enskilde fått en reell möjlighet att få frågan prövad i högre instans. Även ett viktigt allmänt eller enskilt intresse kan således få stå tillbaka, om skälen från rättssäkerhetssynpunkt i det enskilda fallet bedöms väga tyngre än de

text: effektivitetsskäl som i och för sig kan motivera omedelbar verkställighet (se

text: a. prop. s. 215

text: och även JO 2011/12 s. 161).

text: Av

text: 28 § förvaltningsprocesslagen

text: följer att den domstol som ska pröva ett överklagande får besluta att det överklagade beslutet, om det annars skulle gälla omedelbart, tills vidare inte ska gälla, s.k. inhibition.

text: Min granskning har inte avsett att länsstyrelsen i avlivningsbeslutet förordnade om att det skulle verkställas omedelbart. Istället har granskningen gällt länsstyrelsens fortsatta agerande sedan avlivningsbeslutet överklagats.

text: Mot bakgrund av att länsstyrelsen har förklarat att myndigheten har som rutin att förordna att avlivningsbeslut ska gälla omedelbart vill jag dock peka på att bedömningen av om det finns skäl att förordna om omedelbar verkställighet alltid måste göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet och att bedömningen aldrig får göras slentrianmässigt (se

text: a. prop. s. 327

text: ). Överklagandets betydelse för verkställigheten Av utredningen framgår att hunden omhändertogs med stöd av

text: djurskyddslagen

text: eftersom ett omhändertagande bedömdes vara av väsentlig betydelse ur djurskyddssynpunkt (se

text: 9 kap. 5 § djurskyddslagen

text: ). Det var fråga om en gammal hund och veterinärundersökningar som genomfördes i månadsskiftet juni/juli 2022 visade att den hade en rad allvarliga hälsoproblem som var kroniska. Länsstyrelsen beslutade den 13 juli att hunden skulle avlivas och att beslutet skulle verkställas omedelbart (se

text: 9 kap. 8 § djurskyddslagen

text: ). Ett beslut om avlivning får överklagas (se

text: 11 kap. 2 § djurskyddslagen

text: Vidare framgår av utredningen att AA överklagade avlivningsbeslutet samma dag som det meddelades och att överklagandet överlämnades till förvaltningsrätten dagen därpå, dvs. den 14 juli. Länsstyrelsen tolkade inte överklagandet som att det innehöll ett yrkande om inhibition. Hunden avlivades den 15 juli sedan länsstyrelsen samma dag gett uppstallningsplatsen där hunden fanns i uppdrag att genomföra åtgärden. Förvaltningsrätten meddelade dock inhibition på eftermiddagen den 15 juli men ett besked om det nådde inte fram till uppstallningsplatsen innan hunden hade avlivats.

text: Länsstyrelsen kände alltså till att beslutet om avlivning hade överklagats när uppstallningsplatsen fick uppdraget att avliva hunden. Genom överklagandet underställdes frågan om huruvida hunden skulle avlivas en domstol för prövning. Som nyss nämnts uppfattade länsstyrelsen inte att det i överklagandet hade framställts något yrkande om inhibition. Från beslutsmyndighetens perspektiv bör dock utgångspunkten vara att ett överklagande av ett avlivningsbeslut som ska verkställas omedelbart innefattar ett sådant yrkande, särskilt om parten inte företräds av ett juridiskt ombud. Det var också så som förvaltningsrätten uppfattade överklagandet.

text: För att rätten att överklaga avlivningsbeslutet inte skulle urholkas hade länsstyrelsen anledning att noga överväga om den fortsatta verkställigheten skulle anstå, i vart fall till dess förvaltningsrätten haft möjlighet att ta ställning i inhibitionsfrågan. En fråga om inhibition prövas som regel med skyndsamhet. Om länsstyrelsen bedömde att omständigheterna var sådana att det inte var möjligt att avvakta detta borde de överväganden som låg till grund för bedömningen ha dokumenterats, för att möjliggöra en granskning i efterhand.

text: Av dokumentationen i ärendet framgår inte om länsstyrelsen gjorde några särskilda överväganden om verkställigheten med anledning av överklagandet. Det är en brist.

text: Länsstyrelsen har fört fram att det av djurskyddsskäl fanns anledning att genomföra avlivningen trots överklagandet. Jag har inte underlag att ta ställning till om omständigheterna i ärendet faktiskt krävde det. Jag noterar dock att avlivningsbeslutet meddelades nästan två veckor efter de veterinärundersökningar som det i huvudsak grundades på samt att det dröjde ytterligare två dagar innan någon åtgärd vidtogs för att verkställa beslutet. Det som länsstyrelsen uppgett framstår därför inte som övertygande.

text: Vad som i övrigt har kommit fram i ärendet ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Jeanette Witting har föredragit ärendet och byråchefen Charlotte Håkansson har deltagit i beredningen.