title: Anmälan mot Polismyndigheten i Norrbotten för bristfällig eftersökning av en försvunnen person

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan med komplettering klagomål mot Polismyndigheten i Norrbotten för bristfällig eftersökning av en försvunnen person. Han anförde bl.a. följande. I november 2006 anmäldes BB, som var 62 år gammal och sjuklig, försvunnen. BB hade senast setts gående på en väg som ledde till Suolosjöarna. – Polismästaren CC beslutade att någon räddningstjänst inte skulle inledas utan överlämnade ärendet till närpolischefen DD som i sin tur underlät att vidta viktiga åtgärder i inledningsskedet. Då sökandet borde ha varit som mest aktivt lät han i stället bl.a. genomföra befäls- och personalmöten. Vidare togs inte 18 civila fjällräddare som står till polisens förfogande i anspråk och AA, som arbetade som hundförare men var ledig vid tillfället, kallades inte in för tjänstgöring. Han kunde sedan till sin förvåning läsa i tidningen att polisen hade personalbrist varför de inte kunde söka efter BB. Om polisledningen inte hade nonchalerat allvaret i situationen hade BB sannolikt hittats och förmodligen varit vid liv idag. Nu hittades BB död i juli månad 2007 i en stuga vid de nämnda sjöarna. Ärendets behandling väckte bestörtning hos polispersonal i Gällivare. Bland annat på grund av händelsen valde AA att avsluta sin anställning som polis. – AA uppgav senare att han hört att andra eftersökningar efter händelsen skötts på ett bra sätt varför målet med hans anmälan till JO hade nåtts.

text: Utredning

text: Handlingar infordrades och granskades, bl.a. anmälan om försvinnandet, åtgärdsblad, spaningsuppslag, händelserapporter och en sammanställning som gjorts av polismannen EE med synpunkter på hur efterforskningen av den försvunne hade skötts.

text: Av de granskade handlingarna framgick inte orsaken till att polismyndigheten inte beslutat om mer omfattande efterforskningar av BB. Ärendet remitterades därför till polismyndigheten för yttrande och upplysningar över vad som hade framförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (länspolismästaren FF) kom in med ett remissvar till vilket bl.a. hade fogats utdrag från polismyndighetens delegationsordning. I remissvaret anfördes följande.

text: Omständigheterna i ärendet

text: Den 6 november 2006 kl. 16.55 inkom en anmälan till Polismyndigheten i Norrbotten från GG om att hennes bror, BB, var försvunnen (K24341-06). GG uppgav att brodern inte hade varit synlig sedan den 1 november. Vidare uppgav GG att brodern kan hålla sig gömd för att undgå sjukhusbesök, att brodern var psykiskt sjuk och att han hade behov av vissa mediciner. Samma dag beslutade kommissarien HH att förundersökning inte skulle inledas då någon brottsmisstanke inte förelåg. Ärendet om den försvunna BB har handlagts vid dåvarande Polisområde Norra Lappland, i Gällivare. Företagna åtgärder i ärendet har dokumenterats kontinuerligt på ett åtgärdsblad. Den 9 juli 2007 inkom en anmälan om en anträffad död person som sedan identifierades såsom BB (K14559-07).

text: Polismyndighetens yttrande

text: Rättslig reglering m.m. Av

text: 4 kap 11 § förordningen (2003:789)

text: om skydd mot olyckor framgår att polismyndighet ansvarar för efterforskning av försvunna personer som avses i

text: 4 kap 4 § lag (2003:778)

text: om skydd mot olyckor. Polis får också bereda sig tillträde till ett hus, rum eller annat ställe i samband med efterspaning av en försvunnen person med stöd av

text: 21 § polislagen (1984:387)

text: . För efterforskning av försvunnen person har polisen utbildats enligt en vedertagen metod för klassificering, bedömning och insats benämnd Managing Search Operations (MSO). Metoden innebär i korthet att ett inkommet ärende åsätts en angelägenhetsgrad. Bedömningen inriktas främst på den försvunnes överlevnadsmöjligheter med hänsyn till t.ex. ålder, hälsa, terräng, årstid. Med ledning av bedömningen fastställs vilken av de tre angelägenhetsgraderna som insatsen ska bedrivas utifrån. De tre graderna är i stigande svårighetsgrad: ovisshetsläge, beredskapsläge och nödläge. Mot dessa lägen knyts sedan åtgärdsplaner och andra åtgärder. Polischef beslutar om försvinnande ska anses som ett nödläge dvs. att efterforskningsinsatsen är bedömd som räddningstjänst. Detta innebär att åtgärder ska vidtas omedelbart. Polischefen är då räddningsledare och har det operativa ansvaret för insatsen. Polischefen kan delegera uppgiften till annan person som har erforderlig utbildning för uppdraget.

text: Ärendet Anmälan om den försvunne BB upptogs av polisman i tjänst i Gällivare måndagen den 6 november kl. 16.55. Anmälaren, GG, syster till BB, uppgav att brodern inte hade setts till sedan den 1 november. Av upprättat åtgärdsblad framgår att en polispatrull fanns på plats vid BB:s bostad kl. 17.15 och eftersom ingen öppnade så gick man in i bostaden och kunde konstatera att BB inte fanns där. Av händelserapporten (HR) framgår att vakthavande befäl informerades om ärendet 17.04. Polispatrullen fortsatte sökandet efter BB under kvällen och s.k. inre spaning bedrevs. Man kontaktade Gällivare lasarett, underrättade taxi och samtalade med en släkting till BB. Kommissarie DD uppger följande: När han påbörjande sin tjänstgöring dagen efter det att anmälan upptagits, dvs. tisdagen den 7 november fick han del av den inkomna anmälan om BB:s försvinnande. Han uppdrog åt tjänstgörande yttre befäl

text: att föredra ärendet för dåvarande polismästaren i Polisområde Norra Lappland, CC. Utifrån föredragningen beslutade polismästaren att det i förevarande fall inte var fråga om räddningstjänst utan han delegerade ansvaret för ärendet till honom i egenskap av närpolischef. Åtgärder i ärendet vidtogs således i enlighet med

text: polislagens

text: bestämmelser. Påståendet i anmälan till Justitieombudsmannen om att man underlät att företa några åtgärder i inledningsskeendet och att man prioriterade ett s.k. befälsmöte är befängt. Förutom inre spaning företogs kontroller både med hundpatrull och med skoterpatrull. Vidare rekvirerades polishelikoptern. Den omständigheten att det var ett inplanerat personalmöte den dagen har på intet sätt påverkat efterforskningarna. Om det hade varit aktuellt med en räddningsinsats hade förutsättningarna varit de bästa då ett osedvanligt stort antal poliser var samlade i Gällivare. Polismästaren CC uppger följande: Inom dåvarande Polisområde Norra Lappland, omfattade kommunerna Kiruna, Gällivare och Jokkmokk, har man stor erfarenhet av räddningstjänst. Vidare föredras för honom ett antal ärenden om eftersök när han upprätthåller polischefsberedskap. I Gällivare finns polis-myndighetens MSOinstruktör och ett stort antal poliser är utbildade enligt MSO-konceptet. Kunskapen om eftersök av person är således god. När han fick ärendet om den försvunne BB föredraget för sig den 7 november grundade han sitt beslut att inte inleda räddningstjänst på det att BB inte hade setts till sedan den 1 november och att det inte fanns någon iakttagelse eller indikation på var ett eftersök, i så fall, borde ha satts in. Vidare hade vädret varit dåligt de senaste dagarna. Det som stod till buds var således det arbete som redan hade påbörjats, dvs. att efterhöra hos sjukhus och andra inrättningar om någon haft kontakt med BB, genomsöka byggnader i närområdet och med hjälp av BB:s anhöriga få tips på andra tänkbara vistelseplatser. Helikopterpiloten, kommissarie JJ, uppger följande: Han erinrar sig väl detta eftersök, dels av den anledningen att han tillsammans med en tekniker den 6 november hade besökt samhället Vittangi, Kiruna kommun, och noterat att det fortfarande i stort sett var barmark i området och dels av den anledningen att han, utöver bisittare från Gällivare polisområde hade två polisstudenter med sig vid överflygning senare i det aktuella området. Avsikten var att söka den 8 november men på grund av dåligt flygväder kunde man med helikopter genomsöka terrängen först den 9 november och då var det ett uppskattningsvis ett 2-3 dm tjockt snötäcke i området. Förutsättningarna för att se fotspår på mark eller på en stugbro eller om det eldats i någon stuga var således goda. Efterforskningarna blev emellertid resultatlösa.

text: Sammanfattningsvis Anmälan om den försvunne BB inkom den 6 november, kl. 16.55. Handlingarna i ärendet utvisar att polisen i Gällivare omedelbart vidtog åtgärder för att söka efter BB. Av noteringarna i händelserapporten framgår att vakthavande befäl informerades om ärendet kl. 17.04. Tjänstgörande vakthavande befäl beslutade om fortsatta efterforskningar efter BB. Polismästaren, som fick ärendet föredraget för sig dagen därpå, den 7 november, beslutade med beaktande av föreliggande omständigheter att inte inleda räddningstjänst. Polismyndigheten anser inte att kritik kan riktas mot polismästarens bedömning att inte besluta om räddningstjänst. I ärenden om försvunna personer måste en bedömning göras utifrån de omständigheter som föreligger och att i detta läge starta upp en stor polisinsats och kalla in fjällräddningsorganisationen hade sannolikt inte tjänat sitt syfte. Det kan möjligen invändas att vakthavande befäl borde ha föredragit ärendet för polischef i beredskap omedelbart efter det att denne underrättats om ärendet. I polismyndighetens arbetsordning framgår att polischef ska fatta beslut om efterforskning av försvunnen person jämlikt lag om skydd mot olyckor (Polismyndighetens arbetsordning, bilaga 3, delegationsordning). Det är emellertid myndighetens uppfattning att det måste finnas ett utrymme för vakthavande befäl att göra en bedömning av om det överhuvudtaget kan bli fråga om att inleda räddningsinsats. Avsikten är inte att vakthavande befäl undantagslöst ska underställa

text: ärenden om försvunnen person för polischef. Vakthavande befäl äger däremot inte rätt att besluta om att inleda en räddningsinsats. Det bör också framhållas, anser myndigheten, att räddningsledarskapet i princip regelmässigt delegeras till vakthavande befäl eller närpolischef varför dessa besitter en god kompetens även bedömningsmässigt. Som en hjälp att systematisera och skapa beslutsunderlag har MSO-konceptet framtagits. Konceptet har inte i sin helhet tillämpats i detta ärende då detta handlagts i enlighet med

text: polislagens

text: bestämmelser. Påstående i anmälan till Justitieombudsmannen om att ett befälsmöte prioriterats framför ett eftersök anser myndigheten knappast förtjänar att kommenteras. Som ovan angivits är kompetensen inom myndigheten hög när det gäller eftersök av försvunnen person och det är inte endast anmälaren som känner till hur viktiga de initiala åtgärderna är. Den omständigheten att ett stort antal poliser fanns samlade i Gällivare hade varit en fördel om ett räddningstjänstuppdrag hade varit påkallat. Det är således myndighetens uppfattning att någon kritik inte kan riktas mot de överväganden som gjorts i ärendet. Anmälaren är i sin skrivelse kritisk mot att man inte beslutade om räddningstjänst men anför inte några sakliga skäl för att så borde ha skett. Den stuga som BB sedermera återfanns i låg avsides och någon indikation att han hade sökt sig åt det hållet förelåg inte. Den omständigheten att BB vid ett par tillfällen tidigare på liknande sätt anmälts försvunnen av sin syster och sedan kommit tillrätta (K9045-03 och K11681-05) har inte påverkat polisinsatsens omfattning. Det bör noteras att BB hade egen lägenhet och redde sig själv. Polisväsendet lägger årligen ner stora resurser på att försöka återbörda försvunna personer men också för att hitta försvunna som man med största säkerhet kan anta inte längre finns i livet. Vid Polismyndigheten i Norrbotten har under det senaste året hanterats drygt 250 ärenden om försvunnen person och myndigheten använder sig av MSO-konceptet. Den allmänna kunskapen om räddningstjänst är, enligt myndighetens uppfattning, mycket god.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. att det den 9 november 2006 fanns fem observationer om att BB uppehållit sig i det område där han senare påträffades död. Polisen gjorde också senare vissa kontroller i det området men i alldeles för liten omfattning, trots att polisledningen motsägelsefullt påstått att det inte fanns några indikationer på att BB befann sig där. Åtgärderna borde ha utförts tidigare.

text: Bedömning

text: I lagen (

text: ) om skydd mot olyckor finns regler om bl.a. statens skyldigheter angående räddningstjänst. Till räddningstjänst hör t.ex. efterforskning av personer som har försvunnit under sådana omständigheter att det kan befaras att det föreligger fara för deras liv eller allvarlig risk för deras hälsa (

text: 4 kap. 4 §

text: ). Enligt

text: 4 kap.

text: 11 § förordningen (2003:789)

text: om skydd mot olyckor ansvarar polismyndigheterna för efterforskningen i sådana fall. Även i situationer som inte faller under lagen om skydd mot olyckor har naturligtvis polisen skyldighet att ingripa till skydd för människor som befinner sig i fara (

text: 2 § 4 polislagen

text: , 1984:387, se också Berggren m.fl.,

text: Polislagen

text: , 7:e uppl., s. 37 f.). En polisman får även bereda sig tillträde till hus, rum eller annat ställe, när det är nödvändigt för efterspaning av någon som är försvunnen, om denne kan antas behöva hjälp (

text: 21 § polislagen

text: ). Varje polismyndighet ska upprätta planer för polisens insatser vid bl.a. särskilda händelser (3 kap. 12 § polisförordningen, 1998:1558). Efterforskning av en försvunnen person kan utgöra en sådan särskild händelse (se allmänna råden i anslutning till

text: 5 §

text: i FAP 201-1).

text: I det aktuella fallet anmälde BB:s syster den 6 november 2006 kl. 16.55 att hennes bror hade försvunnit. Hon uppgav bl.a. att brodern inte hade setts till sedan den 1 november och dessutom uteblivit den 2 november från vårdcentralen där han skulle ha fått en injektion, vilket han på grund av sin psykiska hälsa behövde för att fungera. Utan medicin blev han dålig och det hände att han då höll sig gömd för att slippa åka till sjukhus. Någon hade sett honom vid Poutikavägen i Malmberget.

text: Samma dag kl. 17.04 underrättades vakthavande befälet om anmälan, varefter vissa åtgärder vidtogs. Bland annat undersöktes BB:s lägenhet och spaning utfördes efter Poutikavägen. Även andra vägar och ödehus undersöktes. Vidare kontaktades sjukhus, taxibolag och en släkting till BB. Därefter, kl. 21.45, beslutades att man skulle avvakta med vidare åtgärder till nästa dag.

text: Först på förmiddagen påföljande dag föredrogs ärendet för polismästaren CC. Han beslutade kl. 09.45 att räddningstjänst inte skulle inledas och delegerade sedan ansvaret för ärendet till DD.

text: Enligt polismyndigheten kan det möjligen invändas att vakthavande befälet borde ha föredragit ärendet tidigare för polischefen eftersom det enligt myndighetens arbetsordning är polischef som beslutar om räddningstjänst, dvs. efterforskning av försvunnen person enligt lagen om skydd mot olyckor, ska genomföras (enligt delegationsordningen är polisintendent lägsta beslutsnivå för ett sådant beslut). Polismyndigheten har dock anfört att det måste finnas utrymme för vakthavande befäl att göra en bedömning av om det överhuvudtaget kan bli fråga om att inleda en insats i form av räddningstjänst och att avsikten inte är att vakthavande befäl undantagslöst ska underställa polischef ärenden om försvunnen person.

text: Det är givet att det inte i samtliga fall då en person anmälts försvunnen ställs samma krav på aktivitet från polisens sida. Det kan t.ex. ibland finnas skäl att avvakta något för att se om personen kommer till rätta på egen hand innan någon åtgärd vidtas medan det i andra fall kan vara av allra största vikt att ett efterforskningsarbete påbörjas omedelbart. Om det inte framstår som uppenbart att en insats i form av räddningstjänst inte ska påbörjas genast anser jag att frågan snarast möjligt bör underställas behörig beslutsfattare – inte minst för att vinna tid om en omfattande räddningsaktion ska iscensättas. Enligt min mening var de uppgifter som BB:s syster hade lämnat i anmälan sådana att det i vart fall fanns goda skäl att överväga om det kunde befaras föreligga ett nödläge av sådant slag att räddningstjänst borde inledas. Bland annat med beaktande av att BB redan hade varit försvunnen några dagar då anmälan gjordes har jag svårt att förstå att vakthavande befälet dröjde med att föredra ärendet för polischefen till påföljande dag. Enligt min uppfattning borde så ha skett redan samma dag som anmälan gjordes, dvs. den 6 november 2006. När det sedan gäller ställningstagandet dagen därpå att inte besluta om räddningstjänst framgick inte i det inledande skedet av JO:s utredning vilken bedömning som beslutet grundats på. CC har dock i remissvaret uppgett att han grundade sitt ställningstagande på att BB inte hade setts till sedan den 1 november och att det inte fanns någon iakttagelse eller indikation som tydde på var en eftersökning borde sättas in. Dessutom hade vädret varit dåligt de senaste dagarna.

text: Det är naturligtvis vanskligt att vid en granskning i efterhand avgöra om CC den 7 november 2006 borde ha beslutat att inleda räddningstjänst – och därmed sätta igång ett mer omfattande efterforskningsarbete – och hur detta i så fall borde ha

text: lagts upp. Frågor av sådant slag kan endast helt undantagsvis prövas av JO och är också av den arten att det finns ett visst utrymme för olika, var för sig godtagbara, bedömningar. Jag anser mig inte i detta fall ha underlag för att kritisera CC för hans beslut den 7 november 2006.

text: Mot bakgrund av vad som kommit fram i ärendet anser jag mig emellertid kunna göra följande reflexioner.

text: Såväl AA som polismyndigheten har berört vikten av de initiala åtgärderna i ärenden om försvunna personer. Det är givetvis lätt att inse betydelsen av att erforderliga insatser sätts in så tidigt som möjligt (jfr Efterforskning av försvunna personer: Grundläggande information för den som deltar i ett eftersök, utgiven av Rikspolisstyrelsen och Civilförsvarsförbundet 1999, 3:e tryckningen 2002, s. 7, samt Rikspolisstyrelsens rapport, 1997:1, Efterforskning enligt räddningstjänstlagen av försvunna personer, s. 23). Beslutet den 7 november 2006 att inte inleda räddningstjänst uppges, som nyss redovisats, ha grundats bl.a. på att det saknades indikationer på var eftersökning borde ske och på att dåligt väder rådde. Detta sist nämnda förhållande skulle förstås ha försvårat sökandet efter spår men kunde även innebära att situationen för den försvunne blev desto mera allvarlig. Vidare framgår det av handlingarna i ärendet, som AA mycket riktigt påpekat, att det främst den 8 och 9 november 2006 gjordes iakttagelser som kunde sättas i samband med BB och att det således framkom ytterligare uppgifter om i vilket område han möjligen kunde befinna sig. De efterforskningar som trots allt skedde synes också delvis ha utgått från dessa uppgifter. Det förefaller alltså som om de närmaste dagarnas händelseutveckling innebar att de förutsättningar som legat till grund för polismästarens beslut den 7 november 2006 förändrades i detta viktiga avseende. Det kunde därför ha funnits skäl att på nytt underställa frågan om räddningstjänst dennes prövning. De nya iakttagelserna kunde givetvis även utan ett beslut om räddningstjänst ha föranlett mera omfattande insatser. De kunde ha gett närpolischefen, som ansvarade för ärendet, anledning att med stöd av

text: polislagen

text: besluta om insatser av t.ex. hundpatrull och helikopter i större omfattning än som kom att ske.

text: Vad som i övrigt kommit fram i ärendet föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Sekretess
Sjukvård

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Region Skåne för att ha begärt tillgång till patientjournaler från en privat vårdgivare utan att ta hänsyn till vårdgivarens tystnadsplikt

org: jo

sammanfattning: Mellan Region Skåne och en privat vårdgivare, psykoterapeuten AA, gällde ett avtal enligt lagen om valfrihetssystem. Som en del av sin uppföljning av avtalet begärde regionen tillgång till AA:s patientjournaler i omaskerat skick. AA hade inte någon skyldighet enligt lag eller förordning att lämna ut uppgifterna till regionen. Han ansåg att ett utlämnande i enlighet med regionens begäran skulle stå i strid med hans tystnadsplikt enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen, som föreskriver att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälsooch sjukvården inte får obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. I beslutet uttalar chefsJO bl.a. följande: Bedömningen av om ett utlämnande av vissa uppgifter innebär ett obehörigt röjande måste i första hand göras av den person som lyder under tystnadsplikt och som ombeds dela med sig av uppgifterna. Det är naturligt att också regioner i sina mellanhavanden med privata vårdgivare behöver ta hänsyn till vårdpersonalens tystnadsplikt, både vid utformningen och vid tillämpningen av avtal med privata vårdgivare. Om uppgiftsskyldighet i lag eller förordning saknas är försiktighet påkallad när det gäller att begära att få ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikten. Även om en region kan anse sig ha skäl för att vilja ta del av patientjournaler kan det inte anses acceptabelt att regionen medverkar till att en privat vårdaktör bryter mot sin tystnadsplikt. Region Skåne får i beslutet kritik för att inte ha tagit hänsyn till AA:s tystnadsplikt i samband med att regionen begärde tillgång till hans patientjournaler i omaskerat skick. Såvitt utredningen visar gjorde Region Skåne inte några överväganden om hur regionens tillgång till patientjournalerna skulle förhålla sig till AA:s tystnadsplikt, vare sig före sin begäran eller efter det att AA hade påtalat att han ansåg sig förhindrad att lämna ut omaskerade journaler. Enligt chefsJO borde regionen ha försäkrat sig om att den inte skulle medverka till att AA bröt mot sin tystnadsplikt om han följde regionens begäran, åtminstone genom att göra och kommunicera en egen bedömning utifrån gällande regelverk.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 3 maj 2019 framförde AA klagomål mot Region Skåne samt vissa tjänstemän anställda vid regionen. Han anförde i huvudsak följande:

type: stycke

text: Han är psykoterapeut och hade ett ackrediteringsavtal med Region Skåne. Regionen försökte tvinga honom som privat vårdgivare att bryta mot patientsekretessen genom att kräva att han skulle ge tjänstemän vid regionen tillgång till omaskerade patientjournaler. Detta skedde i samband med regionens uppföljning av ackrediteringsavtalet.

text: I augusti 2018 fick han en kallelse till ett uppföljningsbesök. Han kände till ett tidigare fall där en psykoterapeut hade vägrat att lämna ut patientjournaler och kontaktade därför Inspektionen för vård och omsorg (IVO) för att få vägledning. IVO:s jurist upplyste honom om att han inte fick lämna ut patientjournalerna enligt gällande lag, och att han måste be tjänstemännen redovisa vilken lagbestämmelse de stöder sin begäran på. Även en jurist vid Psykologförbundet uppgav att han skulle göra sig skyldig till sekretessbrott om han lämnade ut patientjournalerna i sin helhet. Han konsulterade också Sveriges Kommuner och Landsting, som hänvisade till sin skrift Modell för fördjupad uppföljning, i vilken det fastslås att landstingen inte får begära ut fullständiga journaler från privata vårdgivare som är verksamma enligt lagen om valfrihetssystem.

text: Han kontaktade tjänstemännen vid Region Skåne och beskrev dilemmat samt föreslog initialt att han skulle maskera journalerna. Region Skåne vidhöll dock att journalerna skulle lämnas ut i omaskerat skick.

text: Vid uppföljningsmötet den 1 oktober 2018 kom frågan om journalgranskning upp. Han redogjorde återigen för problematiken och efterfrågade lagstöd för regionens begäran. Tjänstemännen vägrade att svara på frågan. De hänvisade bara till ackrediteringsavtalet och stod fast vid sin begäran att patientjournalerna skulle lämnas ut omaskerade. Mötet avslutades med att tjänstemännen hotade med att detta skulle få konsekvenser. Efter mötet sa han upp sitt avtal med regionen, varpå regionen meddelade att ersättning för utfört arbete skulle hållas inne. Vid ett flertal tillfällen därefter har regionen uppgett att ersättningen kommer att betalas ut om han lämnar ut journalerna i omaskerat skick.

text: Tjänstemännens chef och sjukvårdsdirektören har också försökt förneka att tjänstemännen har krävt att få se journalerna i omaskerat skick, trots att detta är välbelagt i den skriftliga kommunikationen mellan honom och tjänstemännen.

text: Det upprättades en granskningsrapport efter uppföljningsmötet. I denna fanns en mängd sakfel och illvilliga antydningar, varav vissa men inte alla justerades efter påpekande från hans sida. Det hävdades felaktigt i rapporten att han inte är registrerad i IVO:s vårdregister och det gjordes antydningar om att han inte har psykodynamisk kompetens. Tjänstemännen skickade granskningsrapporten till

text: medierna trots att de var medvetna om att den innehöll felaktiga uppgifter. Han kan inte uppfatta det på annat sätt än att tjänstemännen har försökt att svartmåla honom offentligt.

text: Till anmälan bifogade AA en mängd handlingar bl.a. om hans kontakter med Region Skåne.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till regionstyrelsen i Region Skåne, som i sitt remissvar daterat den 27 augusti 2019 anförde följande (omnämnd bilaga har utelämnats):

text: Yttrande över JO-anmälan med dnr 3286-19

text: JO har i remiss den 10 juni 2019 anmodat regionstyrelsen att yttra sig över vad som framförs i anmälan till JO. Enligt regionstyrelsens delegationsordning punkt 1.1.3 (se bilaga 1) avger regionstyrelsens arbetsutskott följande yttrande. För att tillmötesgå JO:s begäran om en redogörelse för handläggningen har synpunkter inhämtats från BB, enhetschef, och CC, hälso- och sjukvårdsstrateg, vid Enheten för uppdragsstyrning, Region Skåne.

text: Anmälan till JO

text: Anmälaren har i anmälan till JO framfört att Region Skåne försökt förmå såväl honom som andra psykoterapeuter som har avtal inom vårdval psykoterapi med regionen att lämna ut patientjournaler i strid mot patientsäkerhetslagen och därigenom innehålla ersättning för utfört arbete. Vidare har Anmälaren framfört att regionen skadat hans renommé genom att ha skickat ut felaktiga uppgifter till media.

text: Lagstiftning och Region Skånes rutiner

text: Lagstiftning Enligt hälso- och

text: sjukvårdslagen (2017:30)

text: (HSL) ska landstinget i egenskap av huvudman erbjuda en god hälso- och sjukvård åt bl.a. de som är bosatta inom landstinget. Av

text: 15 kap. 1 §

text: HSL framgår att ett landsting får sluta avtal med någon annan om att utföra de uppgifter som landstinget ansvarar för enligt HSL. Enligt

text: 10 kap. 8 § kommunallagen (2017:725)

text: (KL) är landstinget skyldigt att kontrollera och följa upp den verksamhet som med stöd av avtal med landstinget utförs av en privat utförare. En Region har att tillämpa lagen (

text: ) om valfrihetssystem (LOV) när regionen beslutat att tillämpa valfrihetssystem vad gäller tjänster inom hälsovård. Enligt

text: 5 kap. 1 §

text: LOV kan fysiska eller juridiska personer var för sig eller tillsammans med andra leverantörer lämna in en ansökan om att få delta i ett valfrihetssystem. Enligt

text: 8 kap. 1 §

text: LOV ska den upphandlande myndigheten godkänna samtliga sökande som uppfyller de krav som angetts i annonsen och förfrågningsunderlaget och som inte har uteslutits med stöd av

text: 7 kap. 1 §

text: . Enligt

text: 8 kap. 2 §

text: LOV ska sedan den upphandlande myndigheten lämnat sitt godkännande, myndigheten utan dröjsmål teckna kontrakt med leverantören. Enligt

text: 4 kap. 1 §

text: LOV ska grunderna för den ekonomiska ersättningen till en leverantör framgå av förfrågningsunderlaget. Enligt

text: 4 kap. 2 §

text: LOV får den upphandlande myndigheten ställa särskilda sociala, miljömässiga och andra villkor för hur ett kontrakt ska fullgöras. Samtliga villkor ska anges i annonsen om valfrihetssystem eller i förfrågningsunderlaget. Bestämmelser om sekretess för offentliga vårdgivare och deras personal finns i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: (OSL). Enligt

text: 3 kap. 1 §

text: OSL innebär sekretess ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker muntligen,

text: genom utlämnande av en allmän handling eller på något annat sätt. Enligt

text: 2 kap. 1 §

text: OSL gäller förbudet att röja eller utnyttja en uppgift enligt OSL eller enligt lag eller förordning som OSL hänvisar till för myndigheter samt för personer som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet. Enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL får en uppgift för vilken sekretess gäller enligt OSL inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till. Enligt

text: 25 kap. 1 §

text: OSL gäller sekretess inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. För hälso- och sjukvårdspersonal som arbetar hos en privat vårdgivare gäller inte OSL utan istället

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: (PSL). Enligt

text: 6 kap.

text: 12 §

text: PSL gäller att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Av förarbetsuttalanden,

text: prop. 1980/81:28

text: s.22 och 28, framgår att vid tolkning av obehörighetsrekvisitet kan viss ledning hämtas i de utförligare bestämmelserna om hälso- och sjukvårdssekretess i offentlig verksamhet, dvs. bestämmelserna i OSL. Obehörighetsrekvisitet innebär således en möjlighet för den privata vårdgivaren att lämna ut uppgifter i vissa fall även om uppgiftsskyldighet inte följer av lag eller förordning. Enligt

text: 10 kap. 2 §

text: OSL hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en enskild, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Enligt

text: 2 kap.

text: 4 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) har var och en rätt att ta del av en handling som förvaras hos en myndighet om den är inkommen till myndigheten eller upprättad där, förutsatt att den inte omfattas av sekretess.

text: Rutiner för uppföljning av privata vårdgivare i Region Skåne

text: Vårdval psykoterapi har funnits sedan 2014 och Region Skåne har i dagsläget ca 320 avtal. Inom vårdval psykoterapi finns tre olika behandlingsformer: kort kognitiv beteendeterapi – KBT kort, kognitiv beteendeterapi – KBT, interpersonell terapi- IPT och psykodynamisk terapi – PDT. Under våren 2017 uttrycktes önskemål från ansvariga politiker om att intensifiera uppföljningarna hos privata utförare som har avtal med regionen. Detta för att granska och kontrollera följsamhet till bl.a. ”Förfrågningsunderlag och Avtal för Psykoterapi i Hälsoval Skåne gällande år 2018”. Av aktuellt förfrågningsunderlag och avtal framgår följande under punkt 5.8: ”Uppföljningen baserar sig på de krav som ställs i uppdraget och sker i olika former samt på olika nivåer. Uppföljningar sker i form av medicinska revisioner, följsamhet till avtal, kompetenskrav samt gällande lagar och författningar”

text: Under punkt 7.14 framgår följande: ”Uppdragsgivaren har rätt att granska den vid Enheten utförda verksamheten, utifrån ändamålsenlighet och medicinsk kvalitet. Leverantören ska tillhandahålla de uppgifter som behövs för granskningen. Uppdragsgivaren har rätt att använda utomstående granskare och svarar för de kostnader som avser granskaren. Uppdragsgivarens uppföljning omfattar även rätten att göra de kontroller som behövs för att bedöma om Leverantörens underlag för ersättning

text: till Enheten är korrekt”

text: Val av uppföljningsobjekt påverkas av en rad olika faktorer. Det kan handla om att det framkommit indikationer på att en specifik leverantör inte lever upp till avtalsvillkoren t.ex. genom att patienter lämnat in klagomål till patientnämnden. Inför uppföljningsbesök skickas ”Uppföljning för vårdval psykoterapi i Region Skåne” ut till den aktuella leverantören för att förbereda och informera denne om vad som kan komma att tas upp på uppföljningsbesöket. Ett tema som kan tas upp är hur leverantören hanterar patientjournaler. När det gäller granskning av patientjournaler är detta nödvändigt för att kontrollera att journalanteckningar överensstämmer med antal registrerade besök, att leverantören faktiskt genomfört avtalad behandlingsform (KBT kort, KBT, IPT eller PDT), att leverantören erhållit rätt ersättning för utförd behandling och att leverantören följer relevant lagstiftning avseende journalföring. För att kunna genomföra en ändamålsenlig och tillfredsställande journalgranskning är det nödvändigt att efterfrågade patientjournaler visas upp i sin helhet. Om leverantören ges möjlighet att avidentifiera eller maskera viss information i patientjournalen är det omöjligt att kontrollera att rätt ersättning utgått, att rätt behandlingsform genomförts och att leverantören följt relevant lagstiftning avseende journalföring. Under punkt 11.1 framgår följande. ”Om Leverantören inte utför Uppdraget i enlighet med Avtalet, och rättelse inte sker utan dröjsmål efter skriftlig erinran, äger Uppdragsgivaren rätt att från framtida utbetalningar av Ersättningen till Leverantören för Uppdragets utförande innehålla ett belopp som skäligen motsvarar försummelsen”.

text: Redogörelse för anmäld händelse

text: Hälso- och sjukvårdsstrategen CC är en av Region Skånes medarbetare som bl.a. arbetar med att göra uppföljningar hos utförare som har avtal inom vårdval psykoterapi med regionen. Hon var ansvarig för den nu aktuella uppföljningen. Anledningen till att uppföljning valdes att göras hos Anmälaren och hans klinik var för att en patient hade hört av sig till patientnämnden och uppgett att Anmälaren, så som det får förstås, hade sovit under pågående behandling. Kontakt togs då med Anmälaren per telefon för att vidare utreda saken. Eftersom Anmälaren inte kunde uppge en rimlig förklaring gjordes hösten 2018 en uppföljning. En kallelse skickades ut till Anmälaren ca en månad innan uppföljningsbesöket i vilken det bl.a. framgår att journalgranskning skulle ske. Inför en journalgranskning meddelas inte leverantören vilka patientjournaler som kommer bli föremål för granskning, utan detta meddelas under uppföljningsbesöket. Rent praktiskt går en journalgranskning till så att tjänstemän från regionen begär att leverantören ska visa upp efterfrågade patientjournaler under uppföljningsbesöket. Regionens tjänstemän bereder sig således inte direktåtkomst till patientjournalerna. Inför uppföljningsbesöket kontaktade Anmälaren regionen och frågade vilka patientjournaler som skulle bli föremål för granskning för att kunna maskera innehållet, men fick besked att sådan information inte ges på förhand och att patientjournaler ska visas upp i sin helhet. Under uppföljningsbesöket ville inte Anmälaren visa upp efterfrågade patientjournaler i sin helhet, varvid granskningen inte kunde genomföras. Den 10 oktober 2018 skickades därför en erinran till Anmälaren om att en förvägran att uppvisa patientjournaler strider mot aktuellt förfrågningsunderlag och avtal samt att regionen från och med 31 oktober 2018 skulle innehålla ersättning för utförda vårdtjänster. Eftersom Anmälaren inte uppvisat efterfrågade patientjournaler har ersättning innehållits från detta datum.

text: Region Skånes bedömning

text: Region Skåne har en lagstadgad skyldighet i egenskap av huvudman att erbjuda en god hälso- och sjukvård. Vidare har regionen en lagstadgad skyldighet att följa upp den verksamhet som med stöd av avtal utförs av en privat utförare. För

text: att kunna leva upp till dessa skyldigheter är det därför nödvändigt att regionen genom regelbundna uppföljningar granskar och kontrollerar privata vårdgivare som har avtal med regionen och bl.a. genomför journalgranskningar. Enligt bestämmelserna i LOV får regionen reglera villkor för hur ett kontrakt ska fullgöras med leverantören. Dessa villkor ska anges i annonsen om valfrihetssystem eller i förfrågningsunderlaget. Av aktuellt förfrågningsunderlag och avtal framgår, som redovisats ovan, att uppföljningar kan ske i form av medicinska revisioner, följsamhet till avtal, kompetenskrav samt gällande lagar och författningar. Vidare framgår att uppdragsgivaren har rätt att granska leverantörens verksamhet utifrån ändamålsenlighet och kvalitet och göra de kontroller som behövs för att bedöma om leverantörens underlag för ersättning till enheten är korrekt. Leverantören ska tillhandahålla de uppgifter som behövs för granskningen. I anmälan gör Anmälaren gällande att aktuella avtalsvillkor står i strid mot bestämmelserna om tystnadsplikt i PSL och att patientjournaler endast kan visas upp i avidentifierat eller maskerat skick. Region Skåne gör följande överväganden. Hälso- och sjukvårdspersonal inom den enskilda hälso- och sjukvården får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, såvida inte uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Det kan konstateras att LOV inte innehåller någon uttrycklig sekretessbrytande bestämmelse, i likhet med

text: 25 § lagen (1993:1652)

text: om ersättning för fysioterapi och

text: 26 § lagen (1993:1651)

text: om läkarvårdsersättning, som ger den privata vårdgivaren möjlighet att visa upp patientjournaler för huvudmannen. Enligt förarbetsuttalanden framgår emellertid att vid tolkning av obehörighetsrekvisitet kan viss ledning hämtas i bestämmelserna i OSL, vilket innebär en möjlighet för den privata vårdgivaren att lämna ut uppgifter i vissa fall även om uppgiftsskyldighet inte följer av lag eller förordning. Som exempel kan nämnas bestämmelsen i OSL om s.k. nödvändigt utlämnande. Bestämmelsen föreskriver förvisso ett utlämnande från myndighet till enskild och ska tillämpas restriktivt, men i ljuset av förarbetsuttalandena bör även en privat vårdgivare kunna hämta ledning i denna bestämmelse när ett utlämnande är absolut nödvändigt för att den privata vårdgivaren ska kunna fullgöra sin verksamhet. Eftersom Region Skåne och Anmälaren ingått ett avtal enligt LOV, i vilket det stipuleras att uppföljning kan komma att ske och att leverantören ska tillhandhålla de uppgifter som behövs för granskningen, görs bedömningen att uppvisande av patientjournaler i dess helhet är nödvändigt för att Anmälaren ska kunna fullgöra sin verksamhet. För det fall JO anser att förarbetsuttalandena inte bör tolkas på angivet sätt måste stor vikt läggas vid att Region Skånes medarbetare och konsulter som deltar i den uppföljande verksamheten lyder under lagstadgad tystnadsplikt för uppgifter om enskilds hälsotillstånd och andra personliga förhållanden som de fått kännedom om vid uppföljning och granskning av en privat vårdgivare. Detta innebär att informationen i de patientjournaler som omfattas av uppföljningen åtnjuter samma skydd hos regionen som den gör hos den privata vårdgivaren, varför aktuella patienter inte riskerar att lida någon skada (jfr JO:s uttalanden om avtalsreglerad respektive lagstadgad tystnadsplikt i beslut den 9 september 2014, dnr 3032-2011). Vid sådana förhållanden kan en privat vårdgivare inte anses ha obehörigen röjt någon information i PSL:s mening. Mot denna bakgrund anser Region Skåne att det finns lagligt stöd för att kräva att en leverantör som har avtal med regionen enligt LOV kan visa upp patientjournaler i det skick som begärs. Eftersom Anmälaren både före och efter erinran, i strid mot aktuellt förfrågningsunderlag och avtal, inte har uppvisat patientjournaler i det skick som begärts har Region Skåne, enligt gällande avtalsvillkor, haft rätt att innehålla ersättning för utförda vårdtjänster. Anmälaren gör vidare gällande att Region Skåne skadat hans renommé genom att ha skickat ut felaktiga uppgifter till media. Regionen har inte på något sätt

text: försökt skada Anmälarens renommé utan har enbart, efter begäran, lämnat ut en allmän och offentlig handling, dvs. en handling som förvaras och anses upprättad hos regionen och som inte omfattas av sekretess, enligt bestämmelserna i TF.

text: Slutsatser

text: Villkoren i aktuellt förfrågningsunderlag och avtal står inte i strid mot bestämmelserna om tystnadsplikt i PSL. Anmälaren kan i aktuellt avtalsförhållande inte anses obehörigen röja någon information i PSL:s mening. Region Skåne har därmed haft lagligt stöd för att kräva att Anmälaren ska visa upp patientjournaler på det sätt som begärts. Eftersom Anmälaren, i strid mot avtalsvillkoren, inte visat upp patientjournaler på det sätt som begärts har Region Skåne haft rätt att innehålla ersättning för utförda vårdtjänster. Region Skåne har inte på något sätt försökt skada Anmälarens renommé, utan enbart lämnat ut en allmän och offentlig handling enligt bestämmelserna i TF. AA kommenterade remissvaret och angav bl.a. följande:

text: Det stämmer inte att Region Skåne måste se journalerna i fullständigt skick för att kontrollera att gjorda debiteringar är riktiga och att journalföringen är gjord i enlighet med gällande regelverk. Debiteringar kan kontrolleras genom att innehållet maskeras så att enbart datum för besöken framgår, och journalföringen kan kontrolleras genom att personnummer och namn maskeras. Ett slumpmässigt urval av journaler att granska hade kunnat göras vid sittande möte, vilket han också föreslog vid uppföljningsmötet.

text: Region Skåne har i flera år känt till att det inte är förenligt med sekretesslagstiftningen att begära ut journaler i sin helhet. Det hade varit enkelt för Region Skåne att inhämta samtycke från patienterna till att tjänstemännen får ta del av deras journaler. All sjukvårdspersonal har tystnadsplikt men det innebär inte att man får läsa alla journaler. Lagen anger tydligt att bara den som har en behandlingsrelation till patienten har rätt att läsa dennes journal. Om han hade lämnat ut de begärda journalerna hade han gjort sig skyldig till brott och riskerat sin yrkeslegitimation.

text: Chefredaktören för Lokaltidningen har uppgett att den felaktiga uppgiften kom från en pressrelease från Region Skåne, och att tidningen inte hade begärt ut uppgiften. AA noterar att regionen inte har kommenterat att den i sina offentliga handlingar har kvar felaktiga uppgifter, trots att han påpekat felaktigheterna och skickat in underlag för detta innan handlingen blev offentlig.

text: Region Skåne fortsätter att ignorera bestämmelserna om journalsekretess. I de nya avtalen som psykoterapeuter måste underteckna kräver man att de ska godkänna att tjänstemännen får titta i deras journaler.

text: Bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter Som har framgått av Region Skånes remissvar regleras tystnadsplikt för hälsooch sjukvårdspersonal i den enskilda hälso- och sjukvården av 6 kap. 12 §

text: patientsäkerhetslagen (2010:659)

text: . I den bestämmelsen föreskrivs att den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda hälsooch sjukvården inte får obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning.

text: Inom den allmänna hälso- och sjukvården är offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, tillämplig.

text: I

text: 25 kap. 1 §

text: OSL föreskrivs att sekretess gäller inom hälso- och sjukvården för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Det omvända skaderekvisitet i

text: 25 kap. 1 §

text: OSL innebär att det råder presumtion för sekretess.

text: Enligt

text: 10 kap. 2 §

text: OSL hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en enskild eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. I förarbetena anges att bestämmelsen ska tillämpas restriktivt och att sekretessen får efterges bara i sådana fall då ett utlämnande är en nödvändig förutsättning för att myndigheten ska kunna fullgöra ett visst åliggande (

text: prop. 1979/80:2

text: Del A s. 465 och 494). Syftet med bestämmelsen är att förhindra att sekretessregleringen gör det omöjligt för en myndighet att sköta sitt uppdrag (Tansjö m.fl., Offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: , JUNO version 22, kommentaren till

text: 10 kap. 2 §

text: ). Det avgörande är det intresse som den utlämnande myndigheten har av att lämna uppgiften, inte mottagarens intresse av att ta del av den.

text: Sekretessen inom den allmänna hälso- och sjukvården avgränsas alltså av ett skaderekvisit, medan det nyss nämnda kravet att personal inte får obehörigen röja vad den får veta i sin verksamhet gäller i den enskilda hälso- och sjukvården. Skillnaden i regelverkens utformning har motiverats av att enskilda inte har någon principiell skyldighet att hålla uppgifter tillgängliga, till skillnad från den grundläggande offentlighetsprincip som gäller inom den allmänna hälso- och sjukvården (

text: prop. 1980/81:28 s. 22

text: f.). Avsikten har dock varit att tystnadsplikten inom hälso- och sjukvården i princip ska vara densamma i allmän och enskild verksamhet. I linje med den avsikten kan det vid tolkning av vad som utgör ett obehörigt röjande enligt

text: patientsäkerhetslagen

text: hämtas ledning av det skaderekvisit som finns i OSL.

text: I

text: 4 kap. 1 § patientdatalagen (2008:355)

text: anges att den som arbetar hos en vårdgivare får ta del av dokumenterade uppgifter om en patient endast om han eller hon deltar i vården av patienten eller av annat skäl behöver uppgifterna för sitt arbete inom hälso- och sjukvården.

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen ger uttryck för en allmängiltig objektivitetsprincip som innebär att myndigheter inte får låta sig vägledas av andra intressen än de som myndigheten ska tillgodose eller ta hänsyn till ovidkommande omständigheter (Hirschfeldt,

text: Regeringsformen

text: , Lexino version den 1 januari 2021, kommentaren till

text: 1 kap. 9 §

text: ). Objektivitetsprincipen måste beaktas vid de olika bedömningar och avvägningar som myndigheter gör i sin verksamhet, inte bara vid myndighetsutövning utan även vid s.k. faktiskt handlande och annat beslutsfattande. Begäran om tillgång till patientjournaler Den huvudsakliga fråga som jag finner anledning att beröra är om Region Skåne har agerat felaktigt genom att kräva tillgång till AA:s patientjournaler i omaskerat skick. Frågor som rör det rena avtalsförhållandet mellan Region Skåne och AA, t.ex. rätt att innehålla ersättning, kommer jag däremot inte att uttala mig om.

text: Det har framgått att de patientjournaler som Region Skåne begärde att få granska innehöll dokumenterade uppgifter om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, som AA hade anförtrotts i sin verksamhet som psykoterapeut, dvs. uppgifter som omfattades av AA:s tystnadsplikt. Det står också klart att AA inte hade någon skyldighet enligt lag eller förordning att dela med sig av uppgifterna till regionen.

text: Region Skåne har, med hänvisning till den sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL, argumenterat för att det var nödvändigt för AA att lämna ut de omaskerade patientjournalerna för att kunna fullgöra sin verksamhet, eftersom AA hade en avtalsrättslig skyldighet att tillhandahålla de uppgifter som behövdes för regionens granskning.

text: Bestämmelserna i OSL kan visserligen ge ledning även i fråga om den tystnadsplikt som gäller för personal inom den enskilda hälso- och sjukvården. Av den tidigare redogörelsen framgår dock att

text: 10 kap. 2 §

text: OSL ska tillämpas restriktivt och bara när utlämnande är en nödvändig förutsättning för att verksamheten ska kunna fullgöras. Enligt min uppfattning bör regeln inte heller tillämpas på ett sätt som innebär att en vårdgivare kan begränsa sin lagstadgade tystnadsplikt genom avtal. Jag har därför svårt att se att en förpliktelse att tillhandahålla uppgifter som grundas på ett affärsmässigt kontrakt skulle kunna likställas med den typ av myndighetsåligganden som åsyftas i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL. I det här fallet har det inte heller framkommit att det enda sättet för AA att uppfylla sin skyldighet enligt avtalet var att lämna ut journalerna till regionen i omaskerat skick. Mot denna bakgrund anser jag att det står klart att ett sådant

text: utlämnande inte kan anses nödvändigt i den bemärkelse som avses i

text: 10 kap. 2 §

text: OSL.

text: Det förhållandet att de av regionens medarbetare som skulle få ta del av uppgifterna har en lagstadgad tystnadsplikt innebär enligt min mening inte per automatik att ett utlämnande från AA:s sida skulle vara förenligt med

text: 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen

text: Huruvida ett utlämnande av vissa uppgifter innebär ett obehörigt röjande får bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Den bedömningen måste i första hand göras av den person som lyder under tystnadsplikt och som ombeds dela med sig av uppgifterna. Det är naturligt att också regioner i sina mellanhavanden med privata vårdgivare behöver ta hänsyn till vårdpersonalens tystnadsplikt. Detta gäller både vid utformningen och vid tillämpningen av avtal med privata vårdgivare. Om uppgiftsskyldighet i lag eller förordning saknas är försiktighet påkallad när det gäller att begära att få ta del av uppgifter som omfattas av tystnadsplikten. Även om en region kan anse sig ha skäl för att vilja ta del av patientjournaler kan det inte anses godtagbart att regionen medverkar till att en privat vårdaktör bryter mot sin tystnadsplikt.

text: Region Skåne har inte påstått att regionen på förhand hade gjort några överväganden om hur regionens tillgång till AA:s patientjournaler i omaskerat skick skulle förhålla sig till AA:s tystnadsplikt. Regionen borde dock rimligen ha känt till att det förekom en uppfattning om att patientjournalerna borde avidentifieras av vårdgivaren inför regionens granskning (jfr Sveriges Kommuner och Regioners vägledning Modell för fördjupad uppföljning ̶ Kontroll av utförare inom hälso- och sjukvård, s. 24 f.).

text: Inte heller när AA påtalade att han ansåg sig vara förhindrad att lämna ut journalerna på grund av sin tystnadsplikt förefaller Region Skåne ha gjort någon bedömning av huruvida det skulle utgöra ett obehörigt röjande att ge regionen tillgång till uppgifterna. Såvitt framkommit hänvisade regionen i stället enbart till AA:s avtalsrättsliga förpliktelse att tillhandahålla uppgifterna. Att regionen i det skedet vidhöll sin begäran att få ta del av journalerna, utan att beröra problematiken kring tystnadsplikten, är enligt min uppfattning inte acceptabelt. Regionen borde ha försäkrat sig om att den inte skulle medverka till att AA bröt mot sin tystnadsplikt om han följde regionens begäran, åtminstone genom att göra och kommunicera en egen bedömning utifrån gällande regelverk.

text: I det nu sagda ligger att Region Skåne förtjänar kritik för att inte ha tagit hänsyn till AA:s tystnadsplikt i samband med att regionen begärde tillgång till hans patientjournaler i omaskerat skick vid sin uppföljning av avtalet med AA.

text: Övrigt Utöver frågan om utlämnande av patientjournaler har AA framfört synpunkter på innehållet i regionens rapport Sammanfattning av uppföljningsbesök måndag 1 oktober 2018 och gjort gällande att regionen i misskrediterande syfte skickade ut felaktig information om honom till medierna.

text: Som framgått av den tidigare redogörelsen ska regionen beakta objektivitetsprincipen i sin verksamhet. Jag vill i det här sammanhanget påminna om vikten av att en myndighet för att uppfylla

text: regeringsformens

text: krav på saklighet så långt som möjligt förvissar sig om att uppgifter som dokumenteras inom ramen för dess verksamhet är korrekta.

text: Vad gäller det i ärendet aktuella agerandet har regionen uppgett att rapporten enbart, efter en begäran, har lämnats ut som allmän handling. Regionen har inte kommenterat vad AA anfört om att vissa uppgifter i rapporten, t.ex. om dokumentationen av hans behörighet, var felaktiga. Ytterligare utredning av den här saken skulle enligt min bedömning inte vara meningsfull. Jag får således konstatera att det inte genom utredningen blivit klarlagt om regionen inkluderat felaktiga uppgifter om AA och hans verksamhet i rapporten efter uppföljningsmötet. Det som kommit fram ger därmed inte grund för kritik mot regionen i denna del.

text: Vad AA har anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Anmälan mot Miljö- och byggnämnden i Härjedalens kommun för att nämnden kontaktat kommunens socialkontor i ett tillsynsärende enligt miljöbalken

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO förde AA fram klagomål mot Miljö- och byggnämnden i Härjedalens kommun. Han anförde i huvudsak följande.

text: Våren 2009 besökte miljöinspektören BB hans fastighet. Anledningen till besöket var en anmälan till kommunen om att avloppsanläggningen inte fungerade som den skulle. Han uppfattade besöket som obehagligt på olika sätt. BB påstod att han hade obetalda skulder till det företag som utför slamtömningar (Reaxer AB), vilket inte stämde. Hon hotade med vite och förbud att använda anläggningen, trots att någon undersökning av dess funktion inte hade påbörjats. BB tog också, utan att först underrätta hans familj eller hämta in deras medgivande, kontakt med socialkontoret i kommunen. Där förde hon fram påståenden om att avloppsanläggningen på deras fastighet var ur funktion och att hans familj hade obetalda skulder till Reaxer AB. På grund av hennes agerande har de tvingats kontakta socialkontoret för att reda ut den uppkomna situationen. BB:s agerande, främst att hon kontaktade socialkontoret, har varit mycket kränkande för honom och hans familj.

text: Utredning

text: Muntliga upplysningar och handlingar hämtades in från Miljö- och byggnämnden i Härjedalens kommun. Härefter anmodades nämnden att göra en utredning och yttra sig över innehållet i AA:s anmälan, särskilt avseende kontakten med socialkontoret.

text: I remissvaret anförde nämnden följande (bilagorna utelämnas här). – – – Miljö- och byggkontoret mottog den 5 maj 2009 klagomål angående en översvämmad avloppsanläggning på G 12:15 tillhörande G 11:3. Den 6 maj 2009 inspekterade miljöinspektörerna BB och CC anläggningen. Vid inspektionen gick inspektörerna direkt till slambrunnen enlig beskrivning lämnad vid klagomålet. På platsen syntes spår efter bräddning runt avloppsbrunnen i form av slamrester. Vätske-/slamnivån i brunnen låg för högt föra att kunna avgöra om den

text: hade några skiljeväggar. Därefter kom AA ut och inspektörerna presenterade sig och framförde att det inkommit klagomål på att AA:s slambrunn svämmat över. AA berättade att brunnen svämmat över men att han trodde det berodde på en ispropp. Han berättade även att de varit tvungna att flytta hela infiltrationsanläggningen kort efter att de köpt huset på grund av att grannen gjort något med vägen/infarten till huset och att anläggningen därmed inte var så gammal. BB förklarade att slambrunnen behövde tömmas för att kunna konstatera om översvämningen berodde på en ispropp eller om det var infiltrationen som hade bristande kapacitet. Ytterligare en anledning till att slamtömma brunnen omgående var risken för att infiltrationen skulle slamma igen då slamavskiljande väggar i brunnen ej syntes och slam därmed följde med avloppsvattnet ut i infiltrationen. Tillsammans med AA gick BB och CC runt på AA:s egen tomt för att se om det fanns någon alternativ plats på den egna fastigheten för en ny avloppsanläggning. På grund av storleken på tomten och den egna vattenbrunnens belägenhet bedömdes detta ej som lämpligt. AA frågade efter möjliga alternativ till nuvarande avloppsanläggning och i samband med detta nämndes torrtoalett som hastigast. AA var den som själv, i anslutning till frågor om vad han skulle kunna tänka göras för att åtgärda anläggningen, berättade att han för tillfället var utan fast inkomst och att familjen inte skulle ha råd att omgående beställa slamtömning och än mindre eventuellt iordningställa avloppsanläggningen. I samband med detta berördes läget på arbetsmarknaden under rådande lågkonjunktur. AA undrade även vad som skulle hända om han inte tömde brunnen. BB förklarade att miljö- och byggnämnden då skulle vara tvungna att förelägga om åtgärd. AA undrade även vad som skulle hända om de även då inte gjorde något åt anläggningen och fick förklarat att det finns möjlighet att förena ett föreläggande med vite. AA uppmanades av BB att ta kontakt med slamtömningsentreprenören för överenskommelse om slamtömning och betalning. Detta skulle AA göra och återkomma dagen efter. Då AA ej återkom ringde BB upp slamtömningsentreprenören för att höra om de kunde utföra slamtömning trots tidigare obetalda fakturor. Detta var företaget ej villigt att göra. BB kontaktade då socialkontoret för att höra om de har möjlighet att ge stöd för åtgärd av avloppsanläggningen. Socialkontoret ansåg att BB skulle uppmana familjen att själva ta kontakt med socialkontoret samt att socialkontoret skulle meddelas om det beslutades att anläggningen skulle tas ur drift. Ytterligare kontakter har ej tagits med socialkontoret då beslutet om avloppsanläggningen ej vunnit laga kraft. Avloppsanläggningen ligger på grannens mark och grannen har efter förfrågan blivit informerad om ärendets gång.

text: AA kommenterade remissvaret och förde fram ytterligare klagomål mot nämnden.

text: Miljö- och byggnämnden i Härjedalens kommun har genom beslut den 8 juli 2009 meddelat, dels förbud att fr.o.m. den 20 augusti 2009 släppa ut spillvatten till avloppsanläggningen, dels föreläggande angående användning av anläggningen till dess förbudet träder i kraft. Beslutet har överklagats till Länsstyrelsen i Jämtlands län.

text: Rättslig reglering

text: Allmänt om tillsynsärenden enligt

text: miljöbalken

text: En tillsynsmyndighet ska på eget initiativ eller efter anmälan i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av

text: miljöbalken

text: samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelat med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstadkomma rättelse (

text: 26 kap. 1 § andra stycket miljöbalken

text: Vid handläggningen av ett tillsynsärende har myndigheten ett ansvar för att ärendet blir tillfredställande utrett. Myndigheten ska beakta möjligheten att hämta in upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om det behövs.

text: Samverkan mellan myndigheter I

text: 6 §

text: och

text: 7 § andra meningen

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: finns bestämmelser om samverkan mellan myndigheter. Av 7 § andra meningen framgår att myndigheten vid handläggningen av ett ärende ska beakta möjligheten att själv hämta in upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om sådana behövs. I 6 § anges att varje myndighet ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten. Den samverkan mellan myndigheter som avses i

text: 7 §§

text: förvaltningslagen

text: kan många gånger ske formlöst, t.ex. per telefon eller e-postmeddelanden osv. Det är myndigheten som avgör om den behöver hämta in upplysningar eller yttranden från en annan myndighet. I motiven till bestämmelsen (

text: prop. 1985:86

text: :80 s. 23 och 62) anges att bedömningen ska göras i första hand mot bakgrund av det allmänna krav på handläggningen som gäller enligt

text: 7 § första stycket förvaltningslagen

text: , dvs. att handläggningen ska vara så enkel, snabb och billig som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Vidare anges att bedömningen ska göras med beaktande av den rådande arbets- och resurssituationen hos myndigheten. Hänsyn måste också tas till att vissa intyg m.m. är avgiftsbelagda och att det skulle stå i mindre god överensstämmelse med avgiftsregleringen om myndigheten i sådana fall själv skaffade in uppgifter från andra myndigheter.

text: Samverkan mellan myndigheter kan också ske genom att en myndighet hämtar in ett yttrande från en annan myndighet genom remiss (

text: 13 § förvaltningslagen

text: ). På det sättet kan myndigheten få upplysningar om faktiska förhållanden som är av betydelse för ärendets avgörande, tillgodogöra sig den specialistkompetens som finns hos remissorganet eller kontrollera uppgifter som lämnats av en part. I motiven till bestämmelsen (

text: prop. 1985/86:80 s. 62

text: och

text: ) anges att myndigheten innan den beslutar om att hämta in yttrande genom remiss noga ska pröva behovet av åtgärden. I motiven sägs också att remissbehovet ska prövas från fall till fall med beaktande av kravet enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: Bedömning

text: Miljö- och byggnämnden har handlagt ett tillsynsärende enligt

text: miljöbalken

text: . Den 8 juli 2009 avslutades ärendet genom ett beslut om föreläggande och förbud. Ärendet har gällt frågan om en avloppsanläggning uppfyller de grundläggande krav som gäller enligt

text: miljöbalken

text: ; att avloppsvatten avleds och renas eller tas om hand på något annat sätt så att olägenhet för människors hälsa eller miljön inte uppkommer (

text: 9 kap. 7 § miljöbalken

text: Av utredningen framgår att en handläggare hos miljö- och byggnämnden, som ett led i handläggningen av tillsynsärendet, tog kontakt med socialkontoret i kommunen. Syftet var, som det får uppfattas, att undersöka om ekonomiskt bistånd skulle kunna lämnas för att åtgärda avloppsanläggningen. Av remissvaret framgår

text: inte vilka närmare överväganden som gjordes innan kontakten med socialnämndens förvaltningsorganisation togs.

text: Jag har förståelse för AA:s reaktion på nämndens från hans synpunkt sett egenmäktiga agerande. De frågeställningar som miljö- och byggnämnden haft att ta ställning till i tillsynsärendet har gällt om avloppsanläggningen i något hänseende varit bristfällig och om det varit miljömässigt motiverat att besluta om åtgärder för att komma tillrätta med dessa. En prövning av det slaget kan göras utan hänsyn till hur eventuella åtgärder kan finansieras. Det har mot den bakgrunden och såvitt framkommit inte funnits något skäl för miljö- och byggnämnden att i det här fallet hämta in upplysningar från eller på något annat sätt samverka med socialnämnden.

text: Vad som i övrigt har framkommit i ärendet ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från min sida


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Postgranskning Restriktioner

title: Kritik mot Kriminalvården och en åklagare för felaktig hantering av en frihetsberövad persons försändelse till JO

sammanfattning: En handläggare på Kriminalvården skickade av misstag en försändelse från en intagen adresserad till JO till en åklagare för granskning. Den intagne var häktad och hade restriktioner. Åklagaren granskade försändelsen och beslutade att den inte fick skickas vidare. I försändelsen fanns, förutom en skrift ställd till JO, ett brev till en privatperson. Försändelser till JO från den som är frihetsberövad kan aldrig omfattas av inskränkningar i fråga om rätten att sända brev och andra handlingar. Sådana försändelser ska alltid skickas vidare utan granskning. Detta framgår uttryckligen av lagen med instruktion för Riksdagens ombudsmän. Det saknar betydelse om den frihetsberövade har restriktioner. Hanteringen av den aktuella försändelsen var i strid med den uttryckliga bestämmelsen i JO-instruktionen. Kriminalvården och åklagaren kritiseras för den felaktiga hanteringen. Det förhållandet att försändelsen även visade sig innehålla ett brev till en privatperson saknar betydelse för frågan om försändelsen fick granskas.

text: Bakgrund

text: Kriminalvården, genom häktet Sollentuna, informerade JO i mars 2023 om att en försändelse från en intagen som var adresserad till JO av misstag skickats till åklagare för granskning. Anledningen till detta var att åklagaren hade beslutat om restriktioner för den intagne. Åklagaren öppnade försändelsen och upptäckte att den, förutom en anmälan till JO, innehöll ett brev till en privatperson. Åklagaren instruerade Kriminalvården att försändelsen i dess helhet inte fick skickas vidare. Kriminalvården uppmärksammade därefter att försändelsen aldrig skulle ha skickats till åklagaren för granskning och skickade den med allt innehåll till JO. Jag beslutade mot den bakgrunden att utreda Kriminalvårdens och Åklagarmyndighetens hantering av den aktuella försändelsen i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Åklagarmyndigheten och Kriminalvården uppmanades att yttra sig över hanteringen av den aktuella försändelsen adresserad till JO.

text: Kriminalvården (regionchefen AA.) yttrade sig den 19 september 2023 och Åklagarmyndigheten (tf. riksåklagaren BB) den 3 oktober 2023.

text: Enligt Kriminalvården skickades försändelsen till åklagaren för granskning på grund av ett enskilt misstag av en vikarierande klienthandläggare. När misstaget uppmärksammades fick klienthandläggaren rådet av myndigheten att skicka försändelsen i dess helhet till JO med ett följebrev som beskrev den felaktiga hanteringen. Utbildningsinsatser för brevgranskning har genomförts efter händelsen.

text: Åklagarmyndigheten har fört fram att åklagaren, kammaråklagaren CC, inte reflekterade över att försändelsen var ställd till en myndighet. Hon stoppade försändelsen eftersom det enligt henne var uppenbart att anmälan till JO hade använts för att kunna smuggla ut det andra brevet, vilket skulle ha medfört en påtaglig risk för att utredningen skulle försvåras. Områdeschefen kommer att inom området påminna om vikten av noggrannhet i restriktionshanteringen och att vissa försändelser inte får granskas.

text: Båda myndigheterna konstaterade att försändelsen tydligt utgjorde myndighetspost och att det därmed fanns ett förbud mot granskning. Myndigheterna bedömde att Kriminalvården inte skulle ha skickat den till åklagare för granskning respektive att CC inte skulle ha granskat den och inte heller beslutat att den inte fick skickas vidare.

text: Bedömning

text: Var och en är gentemot det allmänna skyddad mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse. Rättigheten får begränsas genom lag. (Se

text: 2 kap.

text: och

text: 21 §§

text: regeringsformen

text: Avsändaren av den aktuella försändelsen var häktad och åklagaren hade rättens tillstånd att meddela restriktioner. I häkteslagen finns allmänna bestämmelser om vilka inskränkningar som kan göras när en intagen har restriktioner, bl.a. i rätten att sända och ta emot försändelser och i vilka fall en sådan försändelse får granskas (se 3 kap. 6 och 8 §§ och 6 kap. 1 § och 2 § 7 häkteslagen). Kriminalvården och Åklagarmyndigheten har hänvisat till dessa bestämmelser i sina yttranden.

text: När det gäller en frihetsberövad persons försändelser till JO finns det en särskild reglering om detta (se 30 § andra stycket lagen med instruktion för Riksdagens ombudsmän [JO]). Enligt bestämmelsen får den som är berövad sin frihet skicka försändelser till ombudsmännen utan hinder av de inskränkningar som gäller för honom eller henne i fråga om rätten att sända brev och andra handlingar. Försändelser till JO kan alltså aldrig omfattas av inskränkningar och

text: ska alltid skickas vidare utan granskning. Det saknar betydelse om den frihetsberövade har restriktioner.

text: Bestämmelsen i instruktionen syftar till att säkerställa att den enskilde fritt kan vända sig till JO för att få överträdelser av grundläggande fri- och rättigheter granskade (se bl.a.

text: prop. 1967:32 s. 61

text: Det står klart att den aktuella försändelsen var adresserad till JO. Trots det skickade Kriminalvården den till åklagaren för granskning, varpå den granskades av kammaråklagaren CC som även beslutade att försändelsen inte fick skickas vidare. Förfarandet var i strid med den uttryckliga bestämmelsen i JO-instruktionen.

text: Jag ser allvarligt på det inträffade. Kriminalvården och CC kritiseras för den felaktiga hanteringen. Det förhållandet att försändelsen även visade sig innehålla ett brev som var ställt till en privatperson saknar betydelse för frågan om försändelsen som sådan fick granskas.

text: Jag ser positivt på att Kriminalvården och Åklagarmyndigheten har genomfört utbildnings- respektive informationsinsatser efter händelsen. Det är naturligtvis angeläget att dessa insatser också omfattar den särskilda regleringen som gäller försändelser till JO.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Rebecka Olsson har föredragit ärendet och byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Kerstin André

title: Kritik mot Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) angående handläggningen av tre ärenden; fråga bl.a. om förbigående av ombud, krav på protokollsjustering samt utformningen av besked om avslutande av ärenden

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade advokaten AA som ombud för Centrum Kompaniet i Stockholm AB (Centrumkompaniet) på Ombudsmannen mot etnisk diskriminering (DO). Klagomålen avsåg handläggningen av tre ärenden.

text: Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Centrumkompaniet äger bl.a. Rinkeby Centrum. Till DO inkom den 14 april 2004 från tre personer anmälningar mot Centrumkompaniet med påståenden om etnisk diskriminering i samband med hyra av affärslokaler i Rinkeby Centrum. DO ställde i skrivelser den 5 juli 2004 till Centrumkompaniet vissa frågor med anledning av anmälningarna. Den 8 juli 2004 anmälde sig AA som ombud för Centrumkompaniet och begärde anstånd med att yttra sig, vilket beviljades. Yttrande i ärendena gavs in den 25 augusti 2004. Den 1 september 2004 blev BB, den jurist som biträder AA, uppringd av juristen CC vid DO som infordrade fullmakt. I anslutning till det upprättade BB en aktanteckning med följande innehåll.

text: KL ringde och påtalade att vi inte lämnat in en fullmakt om att vi har rätt att företräda Centrumkompaniet.

text: Jag kollade upp frågan om det verkligen behövs fullmakt och återkom till CC med meddelandet att det normalt sett inte skall behöva lämnas in fullmakt vid kontakter med myndigheter som DO. CC höll då med och frånföll kravet på fullmakt eftersom hon inte ansåg sig ha anledning tvivla på att vi företräder Centrumkompaniet. Vi kom överens om att hon skall höra av sig för det fall att det uppstår ett behov av fullmakt.

text: DO skall fortsättningsvis kommunicera med oss i detta ärende.

text: Den 23 september 2004 ringde BB till CC för att höra vad som hade hänt i ärendena. Därefter begärde AA den 9 december 2004 besked beträffande ärendenas fortsatta handläggning. Denna begäran besvarades inte. Den 3 januari 2005 skickade DO en kallelse direkt till Centrumkompaniet (och utan kopia till AA) till överläggning den 22 februari 2005. På Centrumkompaniet trodde man att AA hade fått en egen kallelse eller åtminstone kopia av kallelsen. AA fick inte kännedom om överläggningen förrän BB den 14 januari 2005 ringde till CC för att påminna om brevet den 9 december 2004. CC uppgav att kallelsen ställts till Centrumkompaniet utan kopia till AA av det skälet att DO nu beslutat sig för att alltid infordra skriftlig fullmakt. Skriftlig fullmakt gavs in den 27 januari 2005. Mötet sköts upp till den 16 mars 2005.

text: Den 6 april 2005 fick AA ett protokoll från mötet den 16 mars 2005 med begäran dels om eventuella synpunkter (att i så fall bifogas protokollet), dels om justering av protokollet. Ett memorandum med korrigeringar och kompletteringar avseende protokollet skickades till DO. I stället för att som tidigare sagts foga detta memorandum till protokollet ändrade DO i protokollet och upprepade sin begäran om justering. Ytterligare synpunkter togs in i memorandum, som sändes till DO den 3 maj 2005, och ett nytt protokoll med ny begäran om justering översändes av DO den 4 maj 2005.

text: AA ifrågasatte begäran om protokollsjustering. Vid telefonsamtal den 22 juni 2005 framförde CC emellertid att så snart protokollet justerats skulle ärendet komma att föredras för ombudsmannen. Vidare angav CC bl.a. att om protokollet inte justerades skulle DO komma att väcka talan mot Centrumkompaniet. Med åberopande av vad CC anfört justerade AA DO:s protokoll och skickade det till DO den 27 juni 2005.

text: Den 25 november 2005 begärde AA att DO skulle avskriva ärendena. Som enda reaktion på denna begäran fick AA kännedomskopior av likalydande skrivelser den 1 december 2005 från DO till var och en av anmälarna med följande innehåll.

text: DO förstår att du befinner dig i en svår situation och att du har blivit utsatt för en kränkande behandling.

text: DO anser dock att det finns svårigheter att bevisa att Centrumkompaniets behandling och bemötande av dig eller att beslutet om uppsägning av ditt hyreskontrakt har haft samband med din etniska tillhörighet. DO bedömer att en talan i domstol inte skulle kunna drivas med framgång. DO kommer därför inte att utreda ditt ärende vidare.

text: Centrumkompaniet gjorde vidare gällande att DO brustit i handläggningen av ärendena enligt följande.

text: Det är oklart om skrivelserna den 1 december 2005 är beslut och om de i så fall är beslut varigenom DO skilt sig från ärendena.

text: I två av ärendena har Centrumkompaniet aldrig sagt upp något hyresavtal och i det tredje ärendet är det fråga om en normal uppsägning på grund av utebliven hyresbetalning enligt gängse rutiner på marknaden och som på gängse vis återkallades när hyra erlades inom i hyreslagen angiven tidsfrist.

text: I skrivelserna konstaterar DO att Centrumkompaniet utsatt anmälarna för kränkande behandling. Utöver vad som framgått ovan har DO inte försökt förklara vad som skulle ha utgjort den påstått kränkande behandlingen. Inte heller framgår något skäl till varför DO ser sig föranlåten att över huvud taget göra detta uttalande. Genom hänvisningarna till ”Centrumkompaniets behandling och bemötande” och ”beslutet om uppsägning av ditt hyreskontrakt” förefaller DO framföra en värdering med avseende på vad som förevarit mellan parterna i ett kommersiellt hyresförhållande. Om detta inte utgör diskriminering eller trakasseri i

text: diskrimineringslagens

text: mening, saknar dock DO både anledning och kompetens att uttala sig. Det kan knappast vara DO:s uppgift att fälla omdömen om vad som är god sed på hyresmarknaden om de inte har någon bäring på DO:s ansvarsområde.

text: Centrumkompaniet anförde sammanfattningsvis att kritik mot DO:s handläggning var befogad i följande avseenden: förbigående av ombud, krav på protokollsjustering, oklarhet om fattat beslut, felaktiga påståenden och opåkallat utpekande.

text: Centrumkompaniet var även kritiskt till uttalanden som handläggaren hos DO gjort i pressen.

text: Till anmälan hade fogats 17 bilagor.

text: Utredning

text: DO anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som anförts, utom såvitt avsåg uttalandena i pressen.

text: DO DD lämnade följande svar.

text: Inledning

text: DO får med anledning av JO:s remiss avge följande yttrande. När det gäller den yttre ramen för ärendenas handläggning och det sammanhang i vilket anmälan skall ses kan inledningsvis hänvisas till advokaten AA:s framställning i anmälan till JO. DO vill också hänvisa till de sakuppgifter som framgår av myndighetens dagboksblad i ärendena. Akterna i ärendena fogas till detta yttrande för att finnas tillgängliga vid JO:s granskning av anmälan. En ytterligare bakgrund till de ärenden som avses i anmälan redovisas i ett särskilt yttrande av juristen CC som var den handläggare hos DO som hade hand om ärendena fram till […] den 30 augusti 2005, se bilaga. DO får för egen del tillägga följande rörande Centrumkompaniets genom advokaten AA framförda kritik. DO följer därvid de punkter som advokaten AA särskilt har tagit upp i sin anmälan.

text: 1 Förbigående av ombud

text: Handläggningen här av ärendena när det gäller frågan om att kräva fullmakt från ett uppgivet ombud är inte lika strikt som i domstolsprocessen. Såsom anförts av handläggaren CC godtogs det förhållandet att advokaten inte företett fullmakt. Att en kallelse likväl inte tillställdes ombudet utan huvudmannen har uppenbarligen berott på ett misstag så som närmare har förklarats av CC. Om DO har godtagit att en advokat formlöst företräder den uppgivna huvudmannen skall kommunicering av handlingar m.m. därefter lämpligen ske med ombudet och inte med huvudmannen för det fall det inte finns skäl att också tillställa huvudmannen ett eget exemplar, t.ex. vid kallelse till sammanträde där företrädare för huvudmannen skall närvara eller liknande. DO vill beklaga att rutinerna – som avser att vara flexibla i förhållande till den anmälde – inte har fungerat väl i det här fallet. DO vill också beklaga det besvär och merarbete som det inträffade kan ha medfört för Centrumkompaniet och dess ombud. – – –

text: 3 Krav på protokollsjustering

text: CC har redogjort för sin syn på det som har förevarit. Det kan noteras att hennes och advokaten AA:s uppgifter om vad som gjorts och sagts inte helt överensstämmer. Det kan inte uteslutas att någon missuppfattning ligger bakom advokaten AA:s kritik i denna del. För egen del vill DO tillägga att något krav på protokollsjustering eller godkännande av upprättade samtalsanteckningar inte har ställts upp i instruktioner eller liknande från myndighetens sida. Vad det gäller är att så långt möjligt försöka få till stånd en samstämmig uppfattning om vad som har sagts och gjorts vid en överläggning mellan DO och den anmälde. Det kan givetvis vara av värde i händelse av en senare tvist inför domstol och är över huvud taget en fråga om god ordning att anmälaren och den anmälde är ense om det faktiska händelseförlopp som anmälan rör. Så som torde framgå av CC:s yttrande har långtgående ansträngningar här också gjorts för att tillmötesgå ändringsförslag som den anmälde framfört. Samtalsanteckningarna har således flera gånger skickats till Centrumkompaniet och förslag till förändringar har införts i texten. I ett läge där anmälaren och den anmälde har svårighet att enas om vad som sagts kan det enligt DO:s uppfattning te sig mer rationellt att foga både anmälarens och den anmäldes anteckningar till akten och godta att det inte går att enas om vad som har sagts.

text: 4 Oklarhet om fattat beslut

text: En av de uppgifter som DO har är att utreda anmälningar från enskilda och i de fall DO bedömer att ett biträde är behövligt eller lämpligt kan DO driva en skadeståndstalan för en enskild som anser sig ha blivit diskriminerad. DO beslutar inte om en person har blivit diskriminerad eller inte. Det är domstolens sak att pröva huruvida det som den enskilde har upplevt är diskriminering enligt lagen eller inte. De brev (”avslutsbrev”) som DO skriver till anmälaren är en information till den enskilde anmälaren att DO inte kommer att företräda personen i fråga i en domstolsprocess om diskriminering. I förarbetena till lagen (

text: ) mot etnisk diskriminering (

text: prop. 1993/94:101 s. 77

text: ) framgår att det med hänsyn till att DO:s talerätt enligt den lagen endast får utövas under mycket begränsade och i lag angivna kriterier, kan besluten avfattas mycket kortfattat och allmänt. DO motiverar därför i de flesta fall mycket kortfattat för den enskilde varför myndigheten inte kommer att driva just dennes ärende till domstol. Det kan möjligen också diskuteras om de brev som DO skriver till den enskilde (”avslutsbrev”) är egentliga beslut i förvaltningsrättslig mening eller inte. Brevet ger

text: naturligtvis uttryck för ett ställningstagande från DO:s sida i den meningen att det ger uttryck för DO:s bedömning att vidare åtgärder inte kommer att vidtas av DO för att utreda saken. Detta ställningstagande eller beslut saknar emellertid rättslig verkan och kan inte överklagas i förvaltningsrättslig ordning vilket brukar vara ett kännetecken för ett beslut inom förvaltningsrätten. Man kan möjligen se handläggningen så långt som ett förstadium till vad som senare kan bli ett ärende i förvaltningsrättslig mening om DO beslutar sig för att vidta en åtgärd mot den anmälde som kan anses innefatta myndighetsutövning. DO har sig bekant att en sådan diskussion har förts när det gäller den rätta karaktäristiken av t.ex. JO:s och JK:s tillsynsärenden innan dessa övergår i att en åtgärd vidtas mot en arbetstagare inom ramen för ett disciplinförfarande, beslut om förundersökning, åtal m.m. (Jfr Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, s. 55). Oaktat det nu sagda ter det sig naturligt att betrakta handläggningen av anmälningarna som ärenden i

text: förvaltningslagens

text: mening och att tillämpa

text: förvaltningslagens

text: regler så långt möjligt och lämpligt även när det inte är fråga om myndighetsutövning mot någon enskild. Oavsett hur det förhåller sig med DO:s avslutsbrev i förvaltningsrättsligt hänseende delar DO advokaten AA:s uppfattning att det givetvis är önskvärt att det klart framgår att ärendet genom brevet är avslutat, särskilt naturligtvis i sådana fall då den anmälde har hörts och deltagit i handläggningen i ärendet. Kopia av avslutsbrevet skickas därför regelmässigt till den anmälde. DO har inte tidigare mötts av uppfattningen att det varit svårt att förstå formuleringen ”DO kommer inte att utreda ditt ärende vidare”. DO har under årens lopp arbetat aktivt med sin språkpolicy i syfte att göra kommunikationen utåt mera lättbegriplig. Givetvis får detta inte äventyra tydligheten i vad myndigheten avser med de olika formuleringarna. När nu saken har förts på tal och tydligheten i DO:s besked har satts i fråga avser DO att överväga om formuleringen av dessa avslutsbrev kan göras tydligare, t.ex. med tillägget att ”handläggningen av ärendet hos DO har avslutats” eller en liknande tydlig upplysning.

text: 5 Felaktiga påståenden

text: DO har inte till uppgift att i varje enskilt fall utreda och ta ställning till om ett visst förfarande är diskriminering eller inte. I de fall DO anser att det finns fog för en anmälan och DO anser att det finns skäl att driva ärendet till domstol kan DO företräda en enskild och då blir DO part i tvisten. Att avslutsbreven har formulerats så att ”DO anser att det finns svårigheter att bevisa att Centrumkompaniets behandling och bemötande av dig eller att beslutet om uppsägning av ditt hyreskontrakt har haft samband med din etniska tillhörighet” beror på att de tre kvinnorna själva har haft uppfattningen att en av dem blivit uppsagd och att två av dem har fått besked om att om de inte rättar sig efter hyresvärdens anvisningar kan deras kontrakt komma att sägas upp. DO har haft för avsikt att ta upp och kommentera det som anmälarna har uppfattat som en diskriminerande behandling/bemötande och som de anfört i sina anmälningar och under utredning hos DO. DO beklagar om det kan uppfattas så att DO menar att Centrumkompaniet har sagt upp kvinnornas hyreskontrakt. DO har inte utrett och tagit ställning till om så är fallet utan har bara haft för avsikt att bekräfta för anmälarna att DO har uppfattat på vilket sätt de anser sig ha blivit diskriminerade.

text: 6 Opåkallat utpekande

text: I detta fall har som tidigare har framhållits de avslutsbrev/beslut som skrivits till [namnen här utelämnade, JO:s anmärkning] avsett att vara en information till var och en av dem att DO inte avsåg att driva deras ärende till domstol.

text: Det är DO:s uppfattning att de flesta som vänder sig till myndigheten upplever sig ha blivit utsatta för en kränkning av något slag, oavsett om förfarandet i fråga faller inom ramen för bestämmelserna om förbud mot diskriminering eller inte. Det är därför inte ovanligt att DO i sina brev till anmälaren med upplysning om att myndigheten inte kommer att driva deras ärende, trots detta ändå vill uttrycka en viss medkänsla med deras upplevelse, oavsett om det inträffade är att betrakta som diskriminering eller inte. Det är då givetvis viktigt att denna ambition, grundad på en medkänsla med anmälarens många gånger utsatta position, inte kläds i formuleringar som kan uppfattas som ett konstaterande av att den anmälde faktiskt har gjort sig skyldig till ett beteende som innefattar diskriminering. Också den anmälde har naturligtvis ett berättigat intresse av att inte bli anklagad för diskriminering utan att det har slagits fast av domstol. DO har förståelse för att beslutets formulering kan uppfattas som att DO ansett att Centrumkompaniet skulle ha gjort sig skyldig till diskriminering i kvinnornas fall. Detta har dock som nämnts inte varit avsikten. När nu advokaten AA har satt ljuset på formuleringarna i de aktuella breven ser DO själv att det finns ett utrymme för förbättringar av formuleringarna som kan tillgodose båda de syften som nyss har berörts. DO avser att ta initiativ till en översyn av de avslutsbrev som hittills har använts med ambitionen att förbättra dem och göra DO:s intentioner tydligare. DO vill beklaga det obehag som Centrumkompaniet och dess ombud kan ha vållats genom den olyckliga formuleringen.

text: Av de till yttrandet fogade synpunkterna från CC framgick följande.

text: 1 ”Förbigående av ombud”

text: Enligt min uppfattning har det rådande arbetssättet bland handläggarna varit att ombud för såväl anmälare som anmäld part måste inkomma med en skriftlig eller muntlig fullmakt. I enlighet med detta ringde jag den 1 september 2004 till Baker & McKenzie (B&M) och efterfrågade en fullmakt. BB ifrågasatte då nödvändigheten av en fullmakt vilket jag fann lite märkligt. Advokater som agerar ombud bifogar normalt en fullmakt i samband med att man yttrar sig till DO. När BB återkom på nytt i frågan och höll fast vid sin inställning frånföll jag kravet eftersom jag inte såg någon anledning att ifrågasätta att byrån företrädde Centrumkompaniet. Att jag därefter den 3 januari 2005 skickade en kallelse direkt till Centrumkompaniet var ett rent misstag. Kallelsen borde givetvis ha ställts till B&M. Eftersom en fullmakt saknades i ärendet hade jag missat att bocka i ”ombud” i avsedd ruta i diariet, vilket troligen bidrog till att misstaget kunde inträffa. Det är inte korrekt att jag vid samtal med BB den 14 januari 2005 uppgav att det fanns en avsikt med att skicka kallelsen endast till Centrumkompaniet. Däremot förklarade jag varför misstaget hade inträffat och lovade att sända en ny kallelse till B&M. Jag har svårt att se hur detta misstag kan ha föranlett Centrumkompaniet några ökade kostnader. Bolaget har i vart fall inte lidit eller riskerat att lida någon rättsförlust på grund av det inträffade eftersom DO saknar sanktioner att utfärda vite eller på annat sätt vidta åtgärder mot part som uteblir från en överläggning. – – –

text: 3 ”Krav på protokollsjustering”

text: Vid överläggningen redogjorde jag för DO:s ärenderutiner, dvs. att vi normalt för protokoll vid våra överläggningar och att protokollet justeras av en representant från DO och från den anmälda parten. Det framfördes inte några invändningar mot detta vid överläggningen och vi kom överens om att protokollet skulle tillsändas AA för justering.

text: Enligt rådande rutin bland handläggarna (några skriftliga rutiner finns inte kring detta) mejlar eller postar handläggaren det färdigskrivna protokollet till den person som ska justera det. Om denne återkommer med synpunkter, ändringar eller tillägg till protokollet för handläggaren normalt in dessa direkt i originalprotokollet och skickar det på nytt för justering. Efter överläggningen sände jag protokollet för justering till B&M. B&M återkom med synpunkter och tillägg. Jag förde in dessa i protokollet och sände det på nytt till B&M för justering. B&M återkom ännu en gång med synpunkter varpå jag på nytt ändrade i protokollet och återsände det. Först därefter kontaktades jag av AA som nu plötsligt ifrågasatte en protokollsjustering från Centrumkompaniets sida. Det stämmer inte att jag sagt att DO skulle väcka talan i domstol om protokollet inte justerades. Det är märkligt att AA uppfattat mig på det sättet då jag hela tiden varit tydlig med att jag inte tänkte föreslå att DO skulle väcka talan i ärendet. Detta framgår även av JO-anmälan. Då protokollet till sist ändå inkom i justerat skick sände jag det till anmälarna för synpunkter. […] AA kommenterade remissvaret. I DO:s till remissvaret fogade akter i ärendena återfanns protokollet från mötet den 16 mars 2005 undertecknat av en jurist vid DO samt justerat av CC och AA. Protokollet innehåller huvudsakligen uppgifter som har lämnats från Centrumkompaniets sida. I protokollet benämns mötet som en överläggning.

text: I akterna återfanns även en skrivelse från CC till AA daterad den 6 april 2005 med följande innehåll.

text: Protokoll från överläggning hos DO

text: Bifogat finns protokollet från överläggningen hos DO. Eventuella synpunkter på protokollet kan anges i en särskild bilaga. Jag är tacksam om protokollet återsänds i justerat skick senast den 20 april. Av akterna framgick även att AA i en särskild skrivelse den 22 april 2005 hade lämnat synpunkter på protokollet, att en kopia av protokollet därefter hade sänts åter till AA för justering och att AA den 3 maj 2005 hade lämnat nya synpunkter på protokollet.

text: I ett beslut den 21 december 2006 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: DO har beklagat att ombudet AA förbigicks vid handläggningen av ärendena och att vissa påståenden i de avslutande breven kunde missuppfattas. Övriga synpunkter i anmälan avseende utformningen av och innehållet i de avslutande breven har gett DO anledning att se över formuleringarna i sådana brev. Jag förutsätter att en översyn numera har skett. För egen del finner jag det särskilt anmärkningsvärt att ärenden, vilka DO valt att inte gå vidare med, har avslutats genom brev som ger intryck av att DO ändå har tagit ställning till anmälarens fördel. Jag har inte anledning att i övrigt uttala mig i de nämnda delarna. Jag går heller inte in på frågan om de avslutande brevens status i förvaltningsrättsligt hänseende.

text: Av de remitterade frågorna återstår kravet på protokollsjustering.

text: Enligt de bestämmelser som gäller för DO:s verksamhet är överläggningar med företag ett av DO:s arbetssätt för att vidta åtgärder mot diskriminering (se 3 § andra stycket lagen [1999:131] om Ombudsmannen mot etnisk diskriminering). Tidigare har det funnits en skyldighet för den anmälde att komma till en överläggning med DO och där lämna uppgifter (numera upphävda 6 § lagen [1994:134] mot etnisk diskriminering). Någon skyldighet att komma till en överläggning finns inte längre. Däremot finns inom flera av DO:s tillsynsområden en skyldighet för den anmälde att på uppmaning av DO lämna uppgifter om bl.a. förhållanden i sin verksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn (se t.ex. 24 § lagen [1999:130] om åtgärder mot diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning). Någon skyldighet för den anmälde att infinna sig för överläggning med DO eller att lämna uppgifter till DO finns dock inte föreskriven i lagen (

text: ) om förbud mot diskriminering, vilken har varit den lag som aktualiserats i detta sammanhang.

text: Mot denna bakgrund får den överläggning som skedde i ärendena anses ha utgjort ett formlöst möte där Centrumkompaniet redovisade sin syn på anmälningarna till DO.

text: Dokumentation av uppgifter som lämnas muntligen till en myndighet sker som regel genom upprättande av en tjänsteanteckning. När en tjänsteman utarbetar en sådan förekommer det att denne stämmer av med en uppgiftslämnare att uppgifterna har uppfattats korrekt. Vissa korrigeringar kan då ske innan tjänsteanteckningen får sin slutliga utformning. Det är dock tjänstemannen som på sitt ansvar undertecknar tjänsteanteckningen.

text: En mer formell dokumentation av de uppgifter som enskilda lämnar kan även ske i ett protokoll. För vissa typer av protokoll, exempelvis protokoll från domstolsförhandlingar och protokoll från kommunala sammanträden, finns särskilda bestämmelser. Några generella bestämmelser om utformningen av ett protokoll finns däremot inte, men vissa principer har i praktiken kommit att tillämpas. Allmänt får anses gälla att en myndighets protokoll upprättas och undertecknas av företrädare för myndigheten. Om någon part eller annan vill lämna synpunkter på ett sådant protokoll sker det vanligtvis i en särskild handling som fogas till protokollet eller till ärendets akt.

text: Oavsett hur handlingen från mötet den 16 mars 2005 skall karakteriseras, innehåller den det ovanliga inslaget att den mot vilken anmälan riktar sig har – vilket skett efter uppmaning – skrivit under den. Syftet med ”protokollsjusteringen” synes ha varit att DO ville få bekräftat att uppgifterna i handlingen var korrekta i sakligt hänseende. Detta syfte uppnåddes emellertid redan genom att företrädare för Centrumkompaniet fick tillfälle att lämna synpunkter på dokumentationen. Ytterligare åtgärder var därför inte nödvändiga. Kravet på ”justering” föranleder frågor av principiell natur; det kan bl.a. sättas i

text: fråga vem som egentligen bär ansvaret för den upprättade myndighetshandlingen. Under alla förhållanden har det inte funnits någon skyldighet för den anmälde att i detta fall skriva under handlingen. Jag är därför kritisk till att DO förfarit på sådant sätt att det har framstått som att en sådan skyldighet förelåg.

text: Vad som i övrigt anförts föranleder inget uttalande av mig.