avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Delegation/ ansvarsfördelning
Förhör
Förundersökning

title: Kritik mot Polismyndigheten i Gävleborgs län med anledning av att polisaspiranter hållit förhör i en förundersökning om sexualbrott m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Polismyndigheten i Gävleborgs län med anledning av att två polisaspiranter hade hållit förhör med honom och med två minderåriga målsägande i en förundersökning där han var misstänkt för grovt sexuellt utnyttjande av underårig.

text: Han uppgav vidare i anmälan bl.a. följande. Den 13 juni 2007 hämtades han av polisen i sin lägenhet. Senare under kvällen förhördes han av polisaspiranterna BB och CC. Han blev inte tillfrågad om han ville ha en försvarare. Först efter att förhöret pågått en lång stund fick han veta vad han anklagades för. Förhöret nedtecknades inte i dess helhet under kvällen. Han fick vidare inte läsa igenom och godkänna det färdigutskrivna förhörsprotokollet som innehåller felaktigheter. Han erkände inte något brott under förhöret och aspiranterna har blandat ihop uttalanden som han gjort med uttalanden som målsägandena gjort i de förhör som hade hållits med dem. Polisaspiranterna vittnade därefter falskt i tingsrätten.

text: AA:s mamma, DD, kom därefter in med kompletterande synpunkter på handläggningen av ärendet.

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende (K12670-07 m.fl.) infordrades jämte domarna i det aktuella brottmålet (Gävle tingsrätts mål B 1575-07 och Hovrättens för Nedre Norrland mål B 848-07). Därutöver inhämtades muntliga upplysningar från polismyndigheten. Följande kom fram.

text: Efter anmälningar från socialtjänsten upprättades i juni 2007 två polisanmälningar om bl.a. försök till våldtäkt och grovt sexuellt utnyttjande av underårig. AA antecknades som skäligen misstänkt. Målsägande var två flickor, 14 respektive 16 år gamla. BB och CC, som påbörjade sina aspirant-utbildningar vid polismyndigheten den 4 juni 2007, höll samma månad ett antal förhör i det aktuella ärendet bl.a. med den misstänkte AA och med målsägandena.

text: Det första förhöret med AA hölls den 13 juni 2007 med CC som förhörsledare och BB som förhörsvittne. Vid förhöret delgavs AA misstanke om våldtäkt. Enligt förhörsprotokollet underrättades han om rätten till försvarare och han godtog den försvarare som rätten förordnar. Förhöret är nedtecknat i referatform och försett med olika underrubriker. Enligt utskriften förnekade AA inledningsvis brott men erkände senare vad han själv betecknade som ”övergrepp på barn”. Förhörsprotokollet avslutades med en anteckning om att förhöret var ”uppläst och godkänt under förhöret”.

text: AA åtalades senare vid Gävle tingsrätt för bl.a. grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Han förnekade brott. Som bevisning åberopade åklagaren bl.a. vad AA sagt vid det första förhöret som hade hållits med honom under förundersökningen och även vittnesförhör med BB och CC om omständigheterna vid detta förhör.

text: I tingsrättens domskäl antecknades särskilt under rubriken ”Värdet av förhör hållet med AA under förundersökningen” följande.

text: AA hämtades till förhör och förhördes den 13 juni 2007. Förhörsledare var polisaspiranten CC och förhörsvittne var polisaspiranten BB. Av förhöret intaget i förundersökningsprotokollet framgår att brotts-misstanken avser våldtäkt 2002 och att AA underrättats om försvarare och att han godtar den rätten förordnar. Förhöret är redovisat i redigerad form under vissa angivna rubriker och avslutas med noteringen ”Förhöret uppläst och godkänt under förhöret”. Av ett senare förhör en vecka senare den 20 juni 2007 där offentlige försvararen advokaten EE var närvarande framgår att AA framfört många synpunkter på hur han behandlats och vilka uppgifter han fått under det första förhöret. Han har också framfört att det första förhöret är en blandning av verklighet och fiktion och att han aldrig sagt vissa av de saker som noterats där. Han har heller aldrig fått läsa igenom förhöret. AA:s invändningar mot förhöret har föranlett åklagaren att åberopa vittnesförhör med polisaspiranterna angående förhöret. Av polisaspiranternas vittnesmål framgår att AA inte påkallade att ha en offentlig försvarare närvarande vid förhöret. Någon förklaring till att detta inte antecknades i förhöret har inte lämnats. Det framgår vidare att de båda fortlöpande gjort anteckningar i konceptform och att AA under förhöret tillfrågats om de uppfattat honom rätt. Han har dock aldrig fått läsa igenom det utskrivna förhöret. Hur en förhörsutsaga redovisas har naturligtvis betydelse för läsarens intryck av förhöret. I det aktuella första förhöret har som redan nämnts innehållet redigerats under olika rubriker. Det är således helt omöjligt att själv bilda sig en uppfattning om gången i förhöret och hur frågorna ställts. Förhöret är nedtecknat på så sätt att det i stället för att neutralt redovisa förhörsutsagan ger en bild av hur förhörsledaren uppfattat förhörsutsagan och förhörspersonen. Bevisvärdet av ett på det sättet redovisat förhör som inte i efterhand lästs igenom och godkänts är mycket litet.

text: I domskälen uttalades vidare av intresse i denna del följande.

text: AA har helt förnekat brott. Bevisvärdet av det första polisförhöret som hölls med honom har, som tingsrätten redovisat ovan, mycket begränsat bevisvärde. Emellertid har polisaspiranterna under ed berättat att AA vidgått att han utfört sexuella handlingar mot FF. och detta ger också visst stöd åt FF:s uppgifter.

text: Tingsrätten dömde sedan, genom dom den 20 juli 2007, AA för bl.a. grovt sexuellt utnyttjande av underårig till fängelse tre år. Hovrätten fastställde i en dom den 7 september 2007 tingsrättens dom.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över dels handläggningen av förhöret med AA den 13 juni 2007, dels vilka

text: överväganden som, med beaktande av ärendets karaktär och – när det gäller målsägandeförhören – målsägandenas ålder (se 18 § förundersökningskungörelsen, 1947:948, förkortad FUK), låg bakom att förhör med bl.a. målsägandena och den misstänkte hölls av polisaspiranter.

text: Polismyndigheten (tf. länspolismästaren GG) kom in med ett remis-svar jämte komplettering. Upplysningar från avdelningschefen, kommissarien HH, samt från BB och CC bifogades.

text: HH, som upprättat sitt yttrande i samråd med kommissarien JJ, upplyste följande.

text: Enligt JJ inkom den 7 juni 2007 två anmälningar till polismyndigheten. Båda anmälningarna inkom via Mottagningsgruppen inom Socialtjänsten. (– – –) JJ utsåg kriminalinspektör KK, som handläggare av båda ärendena då KK är erfaren utredare och hade då aspirantansvar för två aspiranter vid namn BB och CC. Åklagare i ärendet var LL, vilken beslutade om hämtning till förhör på den misstänkte – – – i hans bostadsadress i Sandviken. I Sandviken arbetade denna kväll, då den misstänkte skulle hämtas, inspektör MM och inspektör NN. NN ringdes då upp av JJ och de kom överens om att han och MM skulle sammanträffa med BB och CC på polisstationen i Sandviken. Därifrån utgick de gemensamt hem till den misstänkte. När de ringde på dörren hos den misstänkte stod NN och MM först vid ytterdörren. MM visade då sin polislegitimation för den misstänkte och förklarade sitt ärende. Den misstänkte nickade då och släppte in dem i lägenheten. Den misstänkte följde med till polisstationen i Sandviken där de höll ett förhör med honom. CC var förhörsledare och BB förhörsvittne. Den misstänkte delgavs misstanke och avböjde möjligheten att ha försvarare närvarande under förhöret. Däremot godkände den misstänkte att ta den försvarare som rätten förordnade. Vad gäller BB:s och CC:s lämplighet som förhörsledare så stämmer det att de var oerfarna som poliser, men att de från tidigare yrkeserfarenhet var ytterst lämpliga som förhörsledare. BB har dokumenterad erfarenhet av att arbeta med barn som har speciella behov. CC har gedigen utbildning vad gäller pedagogik och har tidigare under sin polisutbildning, under sommaruppehållet 2006, arbetat med utredningar och då hållit förhör under ledning av JJ och MM. Vilket föranlett JJ:s bedömning av CC:s lämplighet som förhörsledare. Under ärendets gång hade BB och CC kontinuerlig kontakt med sin handledare KK, åklagare LL samt rotelchef JJ. De fick handledning av både KK och JJ. JJ är även verksam som kursledare på Polishögskolan där hon undervisar i ämnet förhör med barn. Genom sitt arbete som kursledare i ”Brott mot Barn” samt ”Förhörs och intervjuteknik med barn” har JJ haft möjligheten att träffa majoriteten av landets förhörsledare inom området barn. Inom dessa kurser ingår examinationer där JJ är en av de som bedömer kvalitén. Den erfarenhet hon har genom detta gör att det inte finns tvivel om hennes bedömningar om vilka som är lämpliga i att hålla förhör med ”barn”.

text: Under tiden som BB, CC, MM och NN befann sig tillsammans med den misstänkte återgav de per telefon om vad som inträffade. De berättade då att de upplevde att den misstänkte befann sig i chock och att detta kan var anledning till att han inte uppfattat den information som delgavs honom vad gäller misstanke och rätt till försvarare. Han upplevdes även som ångerfull och han grät stundtals under förhörets gång, vilket även gjorde att förhörsledare CC senare har berättat att han kände empati för den misstänkte. Sammanfattningsvis kan konstateras att den utredning som bedrevs hela tiden leddes av åklagare och med kompetent stöd och handledning av två mycket erfarna utredare

text: med specialistkompetens varav en är en av landets mest erfarna utbildare när det gäller barnförhör. JJ:s bedömning av att de två förhörsledarna var kapabla att klara uppgiften måste väga tungt med tanke på hennes bakgrund. Det ligger också i sakens natur att JJ i sin roll inte skulle gjort avvägningen om hon ansett att det förelåg risk att ärendet som sådant eller målsägande, misstänkt eller annan inblandad skulle ha en nackdel av att ärendet utreddes av de två personer hon utsåg. Det föreligger mer anledning att anta att ärendet och förhören fick en ytterligare kvalitetsgranskning genom detta förfarande. Enligt förundersökningskungörelsens 18 § bör förhör med någon under 18 år hållas av en person med särskild kompetens. Pmd Gävleborg har en Familjevåldsrotel med personal som har utbildning och specialistkompetens för denna typ av förhör, samtidigt måste man utbilda nya poliser för att vidmakthålla kompetensen. Detta skall göras med kompetenta handledare och jag anser detta har gjorts på ett betryggande sätt.

text: BB och CC upplyste följande.

text: I samband med att ett beslut inhämtades ifrån åklagare att AA skulle hämtas för förhör, frågade vi vår instruktör KK om det fanns möjlighet för oss att följa med vid hämtningen samt hålla förhöret därefter. KK såg inga problem i detta och det bestämdes att vi skulle åka till AA:s adress tillsammans med NN och MM. Vad gäller förhörsdokumentationen rörande ärendenr: 2102-K12670-07, förde vi båda två anteckningar under förhörets gång. Under förhöret delgav vi AA vad vi skrivit ner i våra anteckningar. Varje avsnitt i förhöret delgavs AA efter hand under förhöret som de nedtecknades. AA godkände på detta vis förhöret utifrån våra anteckningar. När förhöret var över började vi skriva in förhöret i Dur Två. I samband med detta hade vi telefonkontakt med KK som bestämde att vi skulle skriva färdigt förhöret nästkommande dag eftersom vi under förhöret arbetat på övertid. Följande dag fortsatte vi att skriva in förhöret i Dur Två. BB skrev in det och CC läste sedan igenom och godkände det. I samråd med KK skrevs förhöret in i Dur Två i avsnitt med rubriker. Detta för att klargöra när övergreppen skett i tid samt för att klargöra vilka händelser och platser som hörde till vilket övergrepp. AA fick möjlighet att ta del av förhöret i dess färdigskrivna form då förundersökningsprotokollet överlämnades till honom på häktet i Gävle av BB. I övrigt kände vi en trygghet i förhörssituationen eftersom vi båda två hade förberett förhöret noggrant innan det hölls, samt att vi hade rutinerade kollegor i samma korridor och på telefon att rådfråga om så skulle behövas under förhörets gång. Vi upplevde AA som positiv och tillmötesgående under förhörets gång. Han uttryckte sorg över det inträffade och vi kände med honom under och efter förhöret. Efter anhållningsbeslutet uppvisade dock AA en aggressivitet och illvilja mot oss som förhörsledare. Detta visade sig vid flera tillfällen då kontakt togs med AA på häktet under utredningens gång.

text: Polismyndigheten anförde i remissvaret följande.

text: Av

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: § 18 framgår att förhör med någon som är under 18 år bör hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften. Polismyndighetens bedömning är att poliskommissarien JJ:s handlande inte utan vidare kan kritiseras. Poliskommissarien har själv en särskilt hög kompetens och erfarenhet inom området. Hon har beaktat dels den kompetens som de båda polisaspiranterna besitter och dels målsägandenas åldrar (födda 1991 och 1993) och hon har tillsett att handledning i form av erfarna utredare och förundersökningsledare/åklagare har funnits till hands vid samtliga förhör. Polisaspiranterna är självfallet oerfarna poliser men har vad gäller dessa förhörsuppdrag var för sig bakgrunder som torde betraktas som särskild kompetens.

text: Enligt Polismyndighetens bedömning har de ifrågasatta utredningsåtgärderna genomförts på ett betryggande sätt och under direkt handledning av kvalificerade utredare. De åtgärder som beslutats och genomförts förtjänar således inte någon kritik. AA och DD bereddes tillfälle att yttra sig över polismyndighetens remissvar, varvid de anförde bl.a. följande. Det är inte riktigt att AA tillfrågades under förhöret om han ville ha en försvarare och han visste inte heller att han hade rätt till det. Först när förhöret var slut tillfrågades han om han kunde godta den försvarare rätten utsåg. Vidare fick han inte ta del av och godkänna några anteckningar från förhöret utan såg förhörsprotokollet först som hastigast, i rättssalen, innan häktningsförhandlingen. De hade också synpunkter på rättegången i såväl tingsrätten som hovrätten.

text: Rättslig reglering

text: Förhör Enligt

text: 23 kap. 6 § rättegångsbalken

text: (RB) får under förundersökningen förhör hållas med envar, som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen. Vem som ska hålla ett förhör, dvs. vem som ska vara förhörsledare, är inte reglerat i balken annat än när det gäller anhållningsförhör (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 23:34b). Anhållningsförhör ska enligt

text: 24 kap. 8 § andra stycket

text: RB hållas av polisman eller åklagare. Med polisman avses t.ex. även en polisaspirant som fullgör aspirantutbildning vid en polismyndighet (se 1 kap. 4 § polisförordningen, 1998:1558).

text: Av 17 § FUK framgår att förhör med någon som är under 18 år och som är misstänkt för brott, målsägande eller vittne, ska planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada. Särskild varsamhet bör iakttas om förhöret rör sexuallivet. Det bör noga tillses att uppseende inte väcks kring förhöret. Förhöret får inte göras mer ingående än omständigheterna kräver och får inte äga rum fler gånger än som är nödvändigt med hänsyn till utredningens art och barnets bästa.

text: Enligt 18 § FUK bör förhör med någon som är under 18 år hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften.

text: Vid förundersökningen ska enligt

text: 23 kap. 21 § första stycket

text: RB protokoll föras över vad som därvid förekommit av betydelse för utredningen. Sedan en utsaga av en misstänkt eller någon annan har upptecknats ska utsagan, enligt andra stycket i samma bestämmelse, läsas upp eller tillfälle på annat sätt ges den som har hörts att granska uppteckningen. Han ska också tillfrågas om han har något att invända mot innehållet. Uppteckning och granskning ska ske innan förhöret avslutas eller, om förhöret är särskilt omfattande eller behandlar komplicerade sakförhållanden, så snart som möjligt därefter. En invändning som inte medför någon ändring ska antecknas. Efter granskningen får uppteckningen inte ändras. Har utsagan först efter granskningen antecknats i protokollet ska uppteckningen biläggas handlingarna.

text: I 22 § FUK anges att protokoll ska avfattas så, att det ger en trogen bild av vad som förekommit vid förundersökningen av betydelse för målet. Utsaga ska, i de delar den anses böra intas i protokollet, återges i så nära överensstämmelse som möjligt med det talade ordet. Ordagrann återgivning behöver dock inte ske annat än då det ligger vikt på att de exakta ordalagen inflyter i protokollet. Vid protokollföring använda memorialanteckningar bör enligt 23 § FUK erhålla slutlig avfattning efter hand som förundersökningen fortskrider; dock att uppteckning av utsaga som ska granskas enligt

text: 23 kap. 21 §

text: RB ska erhålla slutlig avfattning i samband med sådan granskning.

text: Polisaspirant En polisaspirant är en polisstuderande som med godkänt resultat har avslutat polisutbildningens fyra terminer och sedan, efter rekryteringsförfarande, under sex månader innehar en tidsbegränsad anställning som polisaspirant (se 1-2 §§ i Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om polismyndigheternas medverkan vid utbildning av polisaspiranter och nationell kursplan för aspirantutbildning, FAP 761-1). Rikspolisstyrelsens föreskrifter och råd trädde i kraft den 9 februari 2009. Samma definition av en polisaspirant gällde emellertid vid den i ärendet aktuella tiden (jfr polisutbildningsförordningen 1999:740).

text: Polismyndigheten ansvarar för genomförandet av aspirantutbildningen. Polisaspiranten ska under aspirantutbildningen utveckla sin yrkeskompetens genom att under handledning omsätta teoretiska kunskaper i praktiskt handlande samt utveckla sina praktiska färdigheter m.m. Utbildningen ska vara individuellt anpassad efter polisaspirantens behov i den utsträckning som behövs för att säkerställa att han eller hon efter fullgjord utbildning kan delta i det reguljära polisarbetet. Polisaspiranten är inte en ordinarie resurs under utbildningstiden och får inte ingå i minimibemanning eller arbeta planerad övertid. Att aspiranten inte är en ordinarie resurs innebär att han eller hon inte får ges arbetsuppgifter som innebär att aspiranten ersätter en utbildad polis (2-4 §§ FAP 761-1).

text: Bedömning

text: Inledning AA har i sina klagomål i huvudsak ifrågasatt lämpligheten av att två polisaspiranter tilläts hålla förhör i det aktuella ärendet samt varit starkt kritisk till förhöret med honom den 13 juni 2007.

text: Jag vill inledningsvis framhålla att flera av de synpunkter som AA har framfört till JO har han också gjort gällande under rättsprocessen mot honom. Som framgått har domstolarna även beaktat dessa synpunkter vid sin bedömning av åtalet mot honom och tingsrätten har också klart markerat att förhöret den 13 juni var behäftat med brister. Med beaktande av att AA förnekade brott har naturligtvis en väsentlig punkt i hans kritik varit att det är felaktigt antecknat i förhöret att han erkände vissa övergrepp. Riktigheten av bl.a. den saken har dock – t.ex. genom vittnesmålen med BB och CC – varit föremål för domstolarnas prövning och föranleder därför inte något uttalande från min sida. Det finns här anledning att framhålla att JO i princip

text: inte uttalar sig om bedömningar som en domstol har gjort i sak, t.ex. när det gäller bevisvärdering.

text: Mot denna bakgrund har jag valt att begränsa utredningen i ärendet till vissa formaliafrågor beträffande förhöret den 13 juni men framför allt till att avse den principiella frågan om det är lämpligt att låta polisaspiranter hålla förhör i ett sexualbrottsärende med underåriga målsägande. Förhöret med AA den 13 juni 2007 Under en förundersökning hålls ofta förhör med en rad olika personer: målsäganden, vittnen och misstänkta. Vad som kommer fram vid dessa förhör spelar sedan en central och ofta helt avgörande roll för t.ex. frågan om åtal ska väckas eller inte. Det är därför av bl.a. rättssäkerhetsskäl av utomordentligt stor vikt att förhören genomförs och nedtecknas på ett professionellt och formellt riktigt sätt.

text: I det nu aktuella fallet har tingsrätten, som nyss sagts, i sin dom anmärkt att polisförhöret den 13 juni 2007 med AA var behäftat med formella brister, t.ex. att det inte framgick av protokollet att AA inte påkallade att ha en försvarare närvarande vid förhöret. Tingsrätten har också varit starkt kritisk till protokolleringen av förhörsutsagan och bl.a. uppgett att det är helt omöjligt att bilda sig en uppfattning om gången i förhöret och hur frågorna ställdes. Vidare har rätten framhållit att AA aldrig fick läsa igenom det utskrivna förhöret och att bevisvärdet av ett på detta sätt redovisat förhör, som inte i efterhand lästs igenom och godkänts, är mycket litet.

text: Jag kan bara instämma i tingsrättens bedömning och vill för egen del framhålla vikten av att de förhållandevis enkla åtgärder som föreskrivs i

text: 23 kap. 21 § andra stycket

text: RB – dvs. att en granskning av förhörsutsagan, enligt huvudregeln, ska ske innan förhöret avslutas – genomförs på ett korrekt sätt. Dessa åtgärder har stor betydelse för den hördes rättssäkerhet, för åklagaren som ska fatta beslut i ärendet och för rätten, om en domstolsprövning blir aktuell (se t.ex. JO 1999/2000 s. 143). Tingsrättens bedömning av bevisvärdet av det aktuella förhöret visar ju också tydligt på betydelsen av förhör genomförs på ett i alla avseenden korrekt sätt.

text: En förklaring till de redovisade bristerna kan självfallet vara BB:s och CC:s oerfarenhet av att både hålla och dokumentera förhör. Detta för mig in på huvudfrågan i ärendet, vilken behandlas i nästa avsnitt.

text: Lämpligheten av att låta polisaspiranter hålla förhör i ett ärende om sexualbrott Som jag redan konstaterat är en polisaspirant en polisstuderande som med godkänt resultat har avslutat polisutbildningens fyra terminer och sedan, efter ett rekryteringsförfarande, under sex månader innehar en tidsbegränsad anställning som polisaspirant (1 § i FAP 761-1). Efter genomgången aspirantutbildning är aspiranten behörig att söka anställning som polis. Aspirantutbildningen brukar, enligt vad som framgår av information på Polishögskolans hemsida, inriktas på sådana uppgifter som en ny polis oftast arbetar med, t.ex. ordningsfrågor och trafik (se www.polishogskolan.se).

text: BB och CC påbörjade sina aspirantanställningar vid polismyndigheten den 4 juni 2007. De hade således endast tjänstgjort en dryg vecka innan de fick medverka i den aktuella utredningen och på egen hand hålla förhör med såväl de underåriga målsägandena som den misstänkte, AA. Förundersökningen avsåg, som framgått, påstådda mycket allvarliga sexualbrott: våldtäkt och grovt sexuellt utnyttjande av underårig, dvs. det slag av ärenden som hör till de allra mest känsliga och svårutredda. En särskild svårighet i sådana fall är givetvis att genomföra förhör med barn. Som framgått har lagstiftaren därför särskilt markerat att dessa förhör är speciella och att de ska hållas av en person med särskild kompetens för uppgiften (se 18 § FUK). Vidare ska t.ex. ett förhör med en målsägande som är under 18 år planeras och verkställas så att det inte uppkommer fara för att den som förhörs tar skada och särskild varsamhet bör iakttas om förhöret gäller sexuallivet (se 17 § FUK).

text: HH har i sina upplysningar bekräftat att BB och CC var oerfarna men ansett att de hade sådan tidigare yrkeserfarenhet som gjorde dem ytterst lämpliga som förhörsledare. Denna erfarenhet bestod i att BB arbetat med barn som har speciella behov samt att CC hade en gedigen utbildning i pedagogik och under ett tidigare sommarlov arbetat med utredningar under ledning av erfarna poliser. Polismyndigheten har ansett att förhören genomförts på ett betryggande sätt och under direkt handledning av kvalificerade utredare.

text: Jag har inte någon anledning att ifrågasätta att de två polisaspiranterna hade en bakgrund som innebar att de i och för sig var lämpade att möta barn och ungdomar. Från detta är det emellertid, enligt min uppfattning, ett mycket stort steg till att bli en skicklig förhörsledare i allmänhet och en polisman med särskild kompetens att t.ex. hålla barnförhör i en sexualbrottsutredning i synnerhet. Det senare kräver både beteendevetenskapliga kunskaper om barn och hög kompetens att hålla förhör i brottsutredande syfte. Jag kan här också peka på att Rikspolisstyrelsen (RPS), när det gäller utredningsverksamhet beträffande våld mot barn, fastställt som ett minimikrav att styrelsen tillsammans med polismyndigheterna ska säkerställa att utredande personal ska ha fördjupad, enhetlig utbildning och kontinuerligt genomgå fortbildning (se promemorian om RPS:s minimikrav och rekommendationer, POA-428-1031/07, jfr även RPS:s nyligen gjorda granskning av Polismyndigheternas handläggning av ärenden om våld mot barn, inspektionsrapport 2009:4). Motsvarande bör självfallet gälla även den som har att utreda sexualbrott mot barn. På polisens egen hemsida uttrycks också beträffande polisens arbete med brottsutredningar om sexualbrott att endast specialutbildade utredare håller förhör med barn (www.polisen.se). Det kan slutligen i denna del nämnas att RPS, i en nyligen gjord redovisning till regeringen om gemensamma nationella riktlinjer kring barn som misstänks vara utsatta för brott, uttalat bl.a. att personer som handlägger sådana ärenden ska ha hög kompetens och god erfarenhet på området (se POA-428-6530/08, delredovisning den 22 september 2009).

text: Jag vill betona att en polisaspirant fortfarande är under utbildning och att tanken är att denne under utbildningstiden under ett halvår ska få utveckla sin yrkeskompetens genom att under handledning omsätta teoretiska kunskaper i praktiskt

text: handlande. Även om en polisaspirant skulle ha en naturlig fallenhet för att hålla förhör ligger det i sakens natur att denne saknar en erfaren förhörsledares yrkesskicklighet. Jag ställer mig således oförstående till HH:s uttalande om att aspiranterna skulle ha varit ”ytterst lämpliga” som förhörsledare. Enligt min mening är det tvärtom uppenbart att CC och BB inte hade den särskilda kompetens som en förhörsledare enligt 18 § FUK bör ha.

text: Mot denna bakgrund anser jag att det var omdömeslöst att tillåta CC och BB att helt på egen hand hålla det inledande förhöret med den misstänkte och flera förhör med de underåriga målsägandena i en utredning om så allvarliga brott som det var frågan om. Det förhållandet att aspiranterna under ärendets gång fick handledning av två kvalificerade och erfarna utredare förändrar inte denna bedömning. Min uppfattning är att förhör i en sexualbrottsutredning av detta slag över huvud taget inte ska hållas av polisaspiranter. Jag finner det anmärkningsvärt, för att inte säga obegripligt, att polismyndigheten inte ens i efterhand insett det olämpliga i förfarandet.

text: Vad som i övrigt har kommit fram när det gäller genomförandet av förhören ger mig, bland annat mot bakgrund av att händelserna – de sexuella övergreppen – har varit föremål för prövning i domstol, inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något annat uttalande i saken. Inte heller motiverar vad AA och DD i övrigt har anfört någon åtgärd från min sida.

text: Sammanfattningsvis anser jag att polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för att två polisaspiranter höll förhör i den aktuella utredningen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en 17 åring som var misstänkt för brott förhördes utan försvarare trots att han motsatte sig det

org: jo

sammanfattning: En 17-åring var misstänkt för ringa narkotikabrott och ringa narkotikasmuggling. Han motsatte sig att förhöras utan en försvarare och namngav den advokat han ville ha som försvarare. Förhöret genomfördes trots det utan att någon försvarare närvarade. Därigenom respekterades inte den misstänktes grundläggande rätt till tillgång till försvarare. Agerandet var inte heller förenligt med principen om barnets bästa enligt barnkonventionen. Polismyndigheten kritiseras för detta.

text: [P]

type: stycke

text: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

text: Kritik mot Polismyndigheten för att en 17-åring som var misstänkt för brott förhördes utan försvarare trots att han motsatte sig det

type: rubrik

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 2 maj 2024 förde advokaten AA fram klagomål mot Polismyndigheten. AA var kritisk till att polisen hade hållit förhör med en 17-åring, i JO:s beslut benämnd NN, utan en försvarare närvarande, trots att NN begärt AA som försvarare samt motsatt sig att förhöret hölls utan att hon närvarade. AA var också kritisk till att förhöret hölls med NN när han var berusad och påverkad av cannabis.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig den 23 augusti 2024 efter att upplysningar lämnats av berörda befattningshavare. Av Polismyndighetens yttrande och utredningen i övrigt framgår i huvudsak följande.

text: Den 25 december 2023 kontrollerades NN av danska tulltjänstemän på ett tåg mellan Danmark och Sverige. I samband med kontrollen uppkom misstanke mot NN om ringa narkotikabrott, eget bruk och ringa narkotikasmuggling.

text: I den patrull som mötte upp och hanterade NN ingick polisassistenterna CC och DD. De kontaktade jourundersökningsledaren för direktiv, vilket är brukligt i ärenden där minderåriga misstänks för brott. De körde hem NN och valde, mot bakgrund av NN:s ålder, att genomföra förhör och kroppsbesiktning i NN:s bostad. NN motsatte sig såväl före som vid förhöret att det hölls utan försvarare närvarande. Han angav att han önskade advokaten AA som försvarare.

text: CC har i sina upplysningar uppgett att han hade kontakt med jourundersökningsledare per telefon och att han informerade om att NN inte godtog att förhöret hölls utan försvarare. Enligt CC mottog han direktiv om att hålla förhör med NN på plats eftersom denne med hänsyn till brottens beskaffenhet inte kunde antas få en offentlig försvarare förordnad. Dessa uppgifter framgår också av en avrapporteringspromemoria som DD upprättade samma kväll. DD har i promemorian antecknat att direktiven gavs av jourundersökningsledaren EE.

text: EE har upplyst att hon i efterhand inte kan se att hon ska ha fattat något beslut i ärendet och att hon inte heller minns något samtal gällande NN. EE har vidare uppgett att hon är säker på att hon inte skulle ge några direktiv om att hålla förhör utan försvarare när den misstänkte motsätter sig detta.

text: Av polisanmälan framgår att misstanken om bruk av narkotika grundades på att NN var slö i tal och allmäntillstånd, hade rödsprängda ögon och muntorrhet, samt att han uppgett sig ha brukat narkotika i närtid och hade narkotika på sig. DD har i sin avrapportering antecknat att NN var märkbart berusad vid ingripandet.

text: Förhöret med NN genomfördes av DD drygt en timme efter ingripandet. Enligt vad DD uppgett i sina upplysningar uppfattade han vid förhöret inte NN som påverkad på ett sätt som medförde att ett förhör inte kunde hållas, tvärtom hade NN en röd tråd och logiska resonemang.

text: Polismyndigheten redovisade rättslig reglering och följande bedömning.

text: Av de uppgifter som [DD] och [CC] har lämnat framgår att [NN] redan innan förhöret påbörjades hade uppgett att han ville ha försvarare närvarande. Polismyndigheten kan vidare konstatera att det framgår av utredningen i ärendet att [CC] haft kontakt med jourförundersökningsledare [EE] för att få direktiv om förhör med [NN] skulle hållas. Uppgifterna om vad som sades i detta samtal går dock isär. [EE] har uppgett att hon inte minns samtalet men att hon inte skulle ha gett direktiv om att hålla förhör med [NN] om denne begärt att få en försvarare. [CC] har å sin sida uppgett att han redogjorde för omständigheterna för [EE] och att [NN] ville ha försvarare närvarande men att han fick direktiv om att förhöret skulle genomföras utan försvarare med hänsyn till de misstänkta brottens beskaffenhet. Enligt Polismyndighetens bedömning kan ytterligare utredning i ärendet inte förväntas bringa klarhet i vad som sagts vid samtalet mellan [CC] och [EE]. Det står dock klart att [NN] vid inledningen av förhöret svarade nekande på frågan om han godtog att förhör skulle hållas utan försvarare närvarande och angav även vilken advokat han vill ha förordnad som försvarare men att förhöret genomfördes ändå. – – – Mot ovanstående bakgrund anser Polismyndigheten att det inte har funnits förutsättningar för att genomföra förhöret [med] [NN] utan försvarare. I stället borde en framställan om offentlig försvarare omedelbart ha översänts till tingsrätten. Polisens agerande i dessa delar har varken varit förenligt med bestämmelserna om förundersökning eller barnets bästa. Anmälarens uppgifter om att [NN:s] berusningsgrad skulle ha varit ett hinder mot att genomföra förhöret vinner inte stöd av utredningen.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Rätten till tillgång till försvarare En person som misstänks för ett brott har en generell rätt att biträdas av en försvarare för att förbereda och utföra sin talan (se

text: 21 kap. 3 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Rätten till tillgång till försvarare är en del av rätten till en rättvis rättegång enligt

text: artikel 6 i Europakonventionen

text: . En sådan rätt följer även av

text: artikel 48 i EU:s stadga om de grundläggande rättigheterna

text: och av EU:s försvarardirektiv. Den misstänktes försvararrättigheter är en central rättssäkerhetsfråga.

text: Av Europadomstolens praxis framgår att rätten till försvarare inträder tidigt under förundersökningen, som huvudregel redan från och med första förhöret (se Salduz mot Turkiet [stor kammare], no. 36391/02, 27 november 2008, p. 52, 54 och 55, samt Danelius m.fl., Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, sjätte uppl. s. 418 f.).

text: Den misstänkte ska, i samband med att han eller hon underrättas om misstanken, informeras om bl.a. sin rätt att anlita biträde av försvarare och att under vissa förutsättningar få en offentlig försvarare förordnad (se 12 § första stycket förundersökningskungörelsen).

text: Vid ett förhör med en misstänkt har han eller hon som utgångspunkt rätt att ha sin försvarare närvarande (se

text: 23 kap. 10 § fjärde stycket rättegångsbalken

text: Barnkonventionen FN:s konvention om barnets rättigheter (barnkonventionen) gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn. Med barn avses varje människa under 18 år (se artikel 1). En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Även barnkonventionen föreskriver en rätt till juridiskt biträde (se artikel 40.2 [b]).

text: När polisen vidtar en åtgärd som direkt eller indirekt rör ett barn ska det alltså prövas om åtgärden är förenlig med de rättigheter som tillförsäkras ett barn enligt barnkonventionen.

text: Bedömning

text: NN, som vid tillfället var 17 år gammal, misstänktes för ringa narkotikabrott och ringa narkotikasmuggling. Av utredningen framgår att han motsatte sig att höras utan försvarare och att han uppgav att han ville ha advokaten AA som försvarare. Det är vidare utrett att ett förhör genomfördes utan att någon försvarare närvarade och att frågor ställdes till NN om det som misstankarna gällde. Därigenom har NN:s grundläggande rätt till tillgång till försvarare inte respekterats. Agerandet var inte heller förenligt med principen om barnets bästa enligt barnkonventionen.

text: Polisassistenterna CC och DD å ena sidan och jourundersökningsledaren EE å andra sidan har lämnat olika uppgifter om huruvida EE gav direktiv om att förhöret skulle hållas trots att NN inte hade tillgång till någon försvarare. DD har samma kväll som ingripandet gjordes upprättat en promemoria av vilken det framgår att EE gav direktiv om att höra NN utan försvarare, trots NN:s inställning. DD har uppgett att han upprättade promemorian på uppmaning av en annan jourundersökningsledare som vid avrapportering ifrågasatte de direktiv som patrullen uppgav sig ha fått. EE har å sin sida fört fram att hon inte minns något samtal och att hon i efterhand inte kan se att hon fattade något beslut i ärendet samt att ärendet, efter att hon avslutat sitt arbetspass, granskades av en kollega till henne.

text: Jag har i och för sig inte anledning att ifrågasätta de uppgifter som DD lämnat hos JO och som får stöd av vad han antecknat i direkt anslutning till händelsen. Jag noterar dock att DD inte själv hade telefonkontakten med EE. Utredningen är inte tillräcklig för att jag ska kunna uttala mig om vem som bär ansvaret för det inträffade.

text: Utredningen ger inte heller någon klar bild av hur påverkad NN var vid förhöret och om det även av det skälet fanns något hinder mot att höra honom på ett rättssäkert sätt.

text: Polismyndigheten kritiseras för att NN:s rätt att ha en försvarare närvarande vid förhöret inte respekterades.

text: Mot bakgrund av det som kommit fram vill jag erinra om vikten av att undersökningsledaren är tydlig när direktiv ges inför ett förhör och att direktiven dokumenteras. Det är vidare viktigt att det i varje enskilt fall görs en bedömning av förhörspersonens påverkansgrad. Av kontroll- och rättssäkerhetsskäl kan bedömningen behöva dokumenteras.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Rebecka Olsson har föredragit ärendet och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

nyckelord: Hembesök Integritet

title: Allvarlig kritik mot vård- och omsorgsförvaltningen i Heby kommun för fotografering av bostad under ett hembesök

sammanfattning: Under ett hembesök efter en anmälan om oro för barn fotograferade socialtjänsten i bostaden mot bostadsinnehavarens vilja. De tagna fotografierna användes som underlag för sociala nämnden och förvaltningsrätten inför beslutet att barnen skulle omhändertas för vård. Det finns inte någon bestämmelse som ger socialtjänsten rätt att mot den enskildes vilja dokumentera sina iakttagelser med fotografier. Tjänstemännen har visat en flagrant brist på respekt för den enskildes integritet och rätt att bestämma i sitt eget hem. Handläggningen förtjänar allvarlig kritik.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA på socialtjänsten i Heby kommun. Hon var bl.a. missnöjd med att det vid ett hembesök hade öppnats dörrar till olika rum och med att det mot hennes vilja hade fotograferats i hennes hem.

text: Utredning

text: Handlingar i ärendet inhämtades från vård- och omsorgsförvaltningen i Heby kommun.

text: Sociala nämnden i Heby kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad som anförts i anmälan om fotografering av AA:s bostad.

text: I remissvaret anfördes följande.

text: _ _ _

text: Anledning till utredning

text: AA har i en anmälan till JO framfört klagomål mot socialtjänsten i Heby kommun avseende handläggningen av ärenden rörande hennes barn. I anmälan anförde hon bl.a. att socialtjänstemännen i samband med det omedelbara omhändertagandet om barnen med stöd av lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, fotograferat i hennes bostad mot hennes vilja.

text: Bakgrund till socialtjänstens ingripande

text: Under den relativt korta tid som AA och hennes barn varit bosatta i Heby kommun har ett flertal anmälningar inkommit rörande oro för barnens situation. Utredningar rörande barnen avslutades så sent som i maj i år. Oron för barnen har gällt bristande

text: omvårdnad, då bland annat skolan gjort anmälan, då det brustit kring barnens hygien. AA har inte velat släppa in handläggarna i hemmet och hon har nekat till att ta emot den hjälp och det stöd som erbjudits. Då hyresvärden tog kontakt med socialtjänsten den 14 juni på grund av oro för hur hemsituationen för barnen var bestämde handläggarna sig för att göra ett gemensamt hembesök hos familjen tillsammans med hyresvärden. AA ville inte släppa in dem i huset. Handläggarna sa att de behövde få komma in för att se hur barnen hade det. Efter en stund gav AA med sig och släppte in handläggarna tillsammans med hyresvärden. Handläggarna bad sedan hyresvärden att gå då det uppstod ganska högljudda diskussioner med hyresvärden. Handläggarna kunde konstatera att förhållandena i hemmet var sådana att man ansåg att barnens situation och AA:s förmåga att tillgodose deras behov måste utredas. Man gjorde även bedömningen att hemmet var en sådan sanitär olägenhet så att barnen inte kunde få stanna kvar där då fanns påtaglig risk för att deras hälsa skulle skadas. AA nekade till att låta barnen placeras tillsammans med henne på frivillig väg. Handläggarna avstod från att gå upp på övervåningen i huset då man ej ville "snoka". De gjorde bedömningen att det man såg på nedervåningen var tillräckligt för att de skulle göra en korrekt bedömning. Handläggarna önskade kunna beskriva förhållandena i hemmet för såväl nämnden som för förvaltningsrätten varför man ville fotografera i hemmet. AA och äldsta dottern BB motsatte sig detta med motiveringen att de var rädda för att bilderna skulle komma att läggas ut på nätet. Handläggarna valde att ändå dokumentera med hjälp av kameran i mobiltelefonen. Handläggarna rapporterade ärendet till förvaltningschefen då de var tillbaka på kontoret då de var medvetna om att bilderna togs mot AA:s vilja. Förvaltningschefen gjorde bedömningen att ärendet ej behövdes utredas vidare.

text: Yttrande

text: Socialtjänsten har aldrig haft för avsikt att göra någon husrannsakan hos AA. Däremot behövde man få göra en bedömning av barnens förhållanden då man fått ta emot flera anmälningar om oro för hur barnen hade det. Det visade sig också att oron var befogad och att fotona hjälpte handläggarna att beskriva situationen för nämnden och förvaltningsrätten. Vår avsikt är att ge barnen god omvårdnad och bra möjligheter att utvecklas samt att stötta föräldrarna för att kunna finnas för barnen nu, och i framtiden.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Efter ett flertal anmälningar till socialförvaltningen om oro för AA:s barn gjorde tjänstemän från förvaltningen ett hembesök hos henne. Efter viss diskussion tillät AA tjänstemännen att komma in i bostaden. Enligt remissvaret ansåg tjänstemännen att ”hemmet var en sådan sanitär olägenhet så att barnen inte kunde få stanna kvar där”. För att dokumentera sina iakttagelser ville tjänstemännen ta fotografier i bostaden. AA lämnade dock inte något samtycke till detta. Mot AA:s uttryckliga vilja tog tjänstemännen likväl ett antal fotografier. Min granskning är inriktad på om de hade rätt att fotografera i hemmet mot AA:s vilja.

text: Vid bedömningen av tjänstemännens agerande kan till en början konstateras att företrädare för socialtjänsten inte utan vidare kan begära tillträde till en persons bostad. Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: fordras det stöd i lag för att en myndighet ska kunna genomföra en husrannsakan eller liknande undersökning av någons bostad. Någon bestämmelse som ger socialnämnden en sådan rätt finns inte. För att

text: verkställa ett beslut om omedelbart omhändertagande eller beslut om vård med stöd av LVU kan socialnämnden däremot begära handräckning av polis. Därvid kan polisen, med tvång om det är nödvändigt, bereda sig tillträde för att omhänderta barnet (

text: 43 § 2

text: LVU). Polismyndigheten ska också lämna socialtjänsten biträde för att bereda en läkare tillträde till den unges hem för att kunna genomföra en läkarundersökning. För att socialnämnden i andra fall ska få komma in i en enskilds hem fordras i princip att den enskilde har lämnat sitt samtycke (jfr bl.a. JO:s ämbetsberättelse 2011/12 s. 377 om s.k. hembesök inom ramen för en utredning om rätt till försörjningsstöd).

text: Enligt

text: 11 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, (i dess nuvarande lydelse) ska socialnämnden utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan, anmälan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Enligt

text: 11 kap. 2 §

text: SoL får socialnämnden, vid en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd, konsultera sakkunniga samt i övrigt ta de kontakter som behövs för bedömningen av behovet av insatser. Utredningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för skada eller olägenhet. Utredningen ska inte göras mer omfattande än vad som är motiverat av omständigheterna i ärendet.

text: Tjänstemännen vistades i detta fall i AA:s hem med hennes samtycke. Syftet med hembesöket var enligt remissvaret att ”göra en bedömning av barnens förhållanden då man fått ta emot flera anmälningar om oro för hur barnen hade det.”

text: Det framgår inte av utredningen i ärendet om socialförvaltningen redan före hembesöket hade beslutat att inleda utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL eller om det beslutet fattades på grund av de iakttagelser som tjänstemännen gjorde. Oavsett när beslutet fattades hade tjänstemännen vid besöket att beakta portalstadgandet i

text: 1 kap. 1 §

text: SoL om att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmanderätt och integritet.

text: Socialnämndens handläggning av ärenden som rör enskilda ska enligt

text: 11 kap. 5 § första stycket

text: SoL dokumenteras. Dokumentationen ska utvisa beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse. Av

text: 11 kap. 6 §

text: SoL, som motsvarar 52 § i 1980-års socialtjänstlag (

text: ), framgår att dokumentationen ska utformas med respekt för den enskildes integritet. I förarbetena till

text: 52 §

text: i 1980-års socialtjänstlag anfördes bl.a. följande (

text: prop. 1996/97:124 s. 182

text: Anteckningar som görs skall bygga på respekt för den enskildes integritet. Härmed förstås bl.a. att den enskilde skall behandlas med aktning. Utgångspunkten är således att uppgifterna i dokumentationen skall vila på ett korrekt underlag och inte vara av nedsättande eller kränkande karaktär. Återhållsamhet bör iakttas när det gäller uppgifter om den enskildes privatliv, om inte uppgifterna är nödvändiga för bedömningen i ärendet. I detta sammanhang kan hänvisas även till 4 kap. 4 § Socialstyrelsens författningssamling

text: SOSFS 2006:5

text: . Där anges att handlingar som upprättas inom

text: socialtjänsten och som rör enskildas personliga förhållanden inte får innehålla ovidkommande värdeomdömen av allmänt nedsättande eller kränkande karaktär.

text: Det ligger i sakens natur att dokumentationen av förhållandena i AA:s bostad var känslig. Eftersom iakttagelserna låg till grund för beslutet att omhänderta barnen var det emellertid ofrånkomligt att tjänstemännens uppfattning om förhållandena i bostaden dokumenterades. Någon uttrycklig bestämmelse som ger socialtjänsten rätt att dokumentera iakttagelserna med fotografier finns inte. De allmänna bestämmelserna om socialnämndens skyldighet att dokumentera faktiska omständigheter av betydelse kan enligt min mening inte heller anses ge socialtjänsten en sådan rätt. Det innebär att tjänstemännen även i detta skede hade att respektera AA:s självbestämmanderätt och integritet.

text: På fråga förklarade AA att hon motsatte sig att tjänstemännen skulle fotografera i bostaden. Genom att ta fotografier mot hennes uttryckliga vilja har tjänstemännen visat en flagrant brist på respekt för AA:s integritet och rätt att bestämma i sitt eget hem. Handläggningen förtjänar allvarlig kritik.

text: Vad AA har framfört i övrigt föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Frågan om fotografering torde vara av visst allmänt intresse när det gäller socialtjänstens verksamhet. Jag sänder därför en kopia av detta beslut till Socialstyrelsen för kännedom.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Barn/ungdom Umgänge Verkställighet

title: Kritik mot Socialnämnden i Haninge kommun för att inte ha verkställt domstols beslut om umgänge med umgängesstöd

text: Bakgrund

text: AA och BB har tre barn tillsammans. Enligt en dom från Södertörns tingsrätt den 21 oktober 2015 skulle BB ensam ha vårdnaden om barnen. Barnen fick rätt till visst umgänge med AA, inledningsvis med umgängesstöd.

text: Under våren 2016 väckte BB talan mot AA vid Södertörns tingsrätt och begärde att barnen inte längre skulle ha rätt till umgänge med AA. Tingsrätten fattade den 14 september 2016 ett interimistiskt beslut där barnen fick rätt till umgänge med AA på visst sätt, till en början med umgängesstöd. Tingsrätten gav också socialnämnden i Haninge kommun ett uppdrag att verkställa en utredning i fråga om vårdnad, boende och umgänge. Utredningen skulle vara klar senast den 14 mars 2017.

text: Anmälan

text: I en anmälan klagade AA på socialtjänsten i Haninge kommun och uppgav bl.a. att socialnämnden i samma kommun inte verkställt Södertörns tingsrätts beslut den 14 september 2016 om umgänge med umgängesstöd.

text: Utredning

text: JO begärde att Socialnämnden i Haninge kommun skulle yttra sig över det som AA hade anfört i sin anmälan till JO.

text: I ett remissvar anförde nämnden bl.a. följande (hänvisningar till bilagor här utelämnade): - - -

text: Sammanfattning

text: Socialnämnden i Haninge har vid upprepade tillfällen, med start den 11 november 2014, fått uppdraget att anordna umgänge med umgängesstöd mellan AA och hans tre barn. Umgänge med umgängesstöd finns i Haninge kommun att tillgå i umgängeshuset som har öppet varannan söndag mellan klockan 10-15. Efter varje umgängestillfälle lämnar umgängesstödjarna rapport om ifall umgänget ägt

text: rum. Handläggaren på familjerättsenheten har vid behov löpande kontakt med föräldrarna per telefon och mer strukturerade uppföljningar i form av samtal på kontoret, som regel efter tre månader. - - - Den 20 april 2016 begärde tingsrätten upplysningar enligt

text: 6 kap. 20 § föräldrabalken

text: från socialnämnden i Haninge kommun. CC träffade ansvarig handläggare DD den 23 maj och uppgav då att hon och syskonen inte ville träffa pappa, […]. I ett yttrande till tingsrätten enligt 6 kap. 15 § c den 16 juni 2016 skrev familjerätten i Haninge att umgängesstöd för barnen och AA pågått i omgångar mellan 2014-11-27 och 2016-02-22 utan att umgängesstödet lett vidare till ett självständigt umgänge. Den 27 juni 2016 fattade tingsrätten ett nytt intermistiskt beslut om umgänge med umgängesstöd mellan de tre barnen och deras pappa vid två tillfällen. Umgänget blev inte av den 17 juli men ägde rum den 31 juli. Den 6 september gjorde CC:s skola en ny anmälan enligt 14 kap. l §

text: socialtjänstlagen

text: gällande hennes oro att träffa pappa. Den 14 september 2016 beslutade tingsrätten på nytt om umgänge med umgängesstöd vid två tillfallen för de tre barnen, samt om att förelägga mamma BB med vite. Tingsrätten beslutade också om en utredning enligt

text: föräldrabalken

text: 6 kap. 19 §

text: , en utredning som skulle vara tingsrätten tillhanda senast den 14 mars 2017. När familjerättsenheten nu för första gången fick i uppdrag att göra en bedömning av vad som kunde vara barnens bästa i frågan om umgänge med AA hade turerna mellan umgänge på umgängeshuset och avbrott i umgänget mellan pappa och barn pågått under knappt två år. Inget umgänge utan umgängesstöd hade kommit till stånd. Ett beslut om umgängesstöd ska, enligt lagens förarbeten, vara en tillfällig åtgärd. Förhoppningen är att umgänget ska kunna normaliseras, det vill säga ske utan umgängesstöd, inom en begränsad tid. Familjerätten välkomnade tingsrättens uppdrag om utredning och prioriterade handläggningen av denna. Familjerätten bedömde risken som stor att ett nytt försök att anordna umgänge med umgängesstöd skulle haverera på samma sätt som tidigare så länge barnens behov och situation inte blivit klarlagda i utredningen. Först när förutsättningarna för att umgänget skulle kunna övergå i eget umgänge blivit beskrivna kunde arbetet kring umgängesstödet ta hänsyn till dessa förutsättningar, och förhoppningsvis bli mer framgångsrikt. Att ytterligare en gång misstyckas med att få umgänget på umgängeshuset att övergå i eget umgänge skulle dels vara att utsätta barnen, dels sannolikt försvåra för eventuella kommande försök. Socialsekreterare EE och enhetschef FF träffade AA och BB den 30 september 2016 för att informera om detta och besvarade därefter tingsrättens skrivelse enligt bilaga två. Så snart utredningen var färdigställd, kommunicering skedde den 2 januari 2017, kallades föräldrarna till ett nytt samtal om hur umgänget skulle kunna komma igång. Ett samtal med AA ägde rum den 10 januari 2017.

text: Bedömning

text: JO har begärt att socialnämnden ska yttra sig över det AA i sin anmälan framfört, gällande frågan om verkställighet av tingsrättens beslut den 14 september 2016, det vill säga beslutet om att återigen anordna umgänge med umgängesstöd. Hur enhetschef FF och socialsekreterare EE agerat och resonerat kring denna verkställighet framgår av familjerättsenhetens skrivelse till tingsrätten daterat den 7 november 2016 (bilaga 3). I skrivelsens andra och tredje stycke står att läsa; "Det stämmer inte att vi (familjerätten) inte har för avsikt att verkställa beslutet om umgänge. Det vi har sagt är att barnens situation behöver belysas bättre och att vi därför vill avvakta vad som kommer fram i den pågående utredningen. Familjerätten är väl införstådd med att vår uppgift, som JO säger, är att verkställa det tingsrätten har beslutat. Det är också vår uppgift att se till

text: barnens bästa, se barnkonventionen. I det här målet föreligger enligt vår bedömning en stor risk att barnens bästa inte har blivit tillräckligt beaktad." - - - AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Umgänge med umgängesstöd regleras i

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB. Enligt den bestämmelsen gäller följande. När en domstol beslutar om umgänge med en förälder som barnet inte bor tillsammans med, får den, om barnet har behov av det, besluta att en person som utses av socialnämnden ska medverka vid umgänget (umgängesstöd). Ett beslut om umgängesstöd ska gälla för en viss tid. Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska domstolen inhämta yttrande från socialnämnden. Socialnämnden ska efter domstolens beslut om umgängesstöd utse en viss person att medverka vid umgänget. Socialnämnden ska följa upp hur umgänget fungerar och verka för att stödet inte består längre än nödvändigt. Vad som är bäst för barnet är avgörande vid alla beslut om umgänge (

text: 6 kap. 2 a §

text: FB).

text: Innan domstolen fattat beslut om umgänge med umgängesstöd är det socialnämndens uppgift att i ett yttrande till domstolen ange sin inställning till om det tänkta umgänget med umgängesstöd är praktiskt genomförbart. Nämnden ska däremot inte ange sin inställning till frågan om umgänget med umgängesstöd är lämpligt eller inte (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). När domstolen har beslutat om umgänge med umgängesstöd är socialnämnden skyldig att utse en viss person att medverka vid umgänget. Socialnämndens uppgift efter domstolens beslut är därför av ren verkställande karaktär (se bl.a.

text: prop. 2009/10:192 s. 14

text: , JO 2013/14 s. 430, dnr

text: och JO:s beslut den 17 maj 2018, dnr

text: ). Bestämmelsen om umgänge med umgängesstöd gäller oavsett om det är fråga om ett tillfälligt beslut eller ett slutligt avgörande i frågan.

text: Enligt en uppgift som socialnämnden lämnat verkställdes inte tingsrättens beslut. Orsaken var enligt nämnden att familjerätten ansåg att barnens situation behövde belysas bättre och att familjerätten ville avvakta resultatet av den pågående vårdnads-, boende-, och umgängesutredningen innan tingsrättens beslut verkställdes. Familjerätten bedömde att det fanns en stor risk att barnens bästa inte hade blivit tillräckligt beaktad i målet.

text: Som jag angett ovan är det inte socialnämndens uppgift att bedöma vad som är bäst för barnen och om umgänge med umgängesstöd ska ske. Det är en fråga för domstolen att avgöra. Barnets bästa ska vara avgörande vid domstolens prövning. Socialnämnden skulle därför ha respekterat tingsrättens beslut och verkställt beslutet.

text: Det är av grundläggande betydelse att det som en domstol har bestämt följs av den myndighet som ska verkställa beslutet. I det här fallet ledde socialnämndens

text: underlåtenhet att verkställa tingsrättens beslut i praktiken till att barnen inte fick något umgänge med sin pappa under hösten 2016. Socialnämnden ska kritiseras för att den inte verkställde tingsrättens beslut. Det som AA har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.