title: Kritik mot Rikspolisstyrelsen för långsam handläggning av ett skadeståndsärende

sammanfattning: Ett skadeståndsärende vid Rikspolisstyrelsen, som var färdigberett i november 2008, avgjordes inte förrän nästan femton månader senare. Jag konstaterar att ett så långt uppehåll i handläggningen utan att några åtgärder vidtas inte är förenligt med förvaltningslagens krav på snabb handläggning. Jag är därför kritisk till handläggningen av ärendet.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 12 januari 2010, klagomål mot Rikspolisstyrelsen. Han var missnöjd med att ett skadeståndsärende som inleddes av honom sommaren 2008, trots upprepade påstötningar, ännu inte hade avgjorts. Hans skadeståndsanspråk grundades på att han ansåg sig ha blivit föremål för ett felaktigt polisingripande.

text: Utredningen

text: Muntliga upplysningar hämtades in från BB och CC, handläggare respektive enhetschef vid Rikspolisstyrelsens rättsenhet. Det framkom att det aktuella ärendet hade varit färdigberett sedan november 2008 och att det inte är ovanligt att handläggningstiden för den aktuella typen av ärenden överstiger ett år.

text: Ärendet remitterades till Rikspolisstyrelsen för upplysningar och yttrande över arbetssituationen på den berörda enheten samt om handläggningstiden såväl i AA:s ärende som generellt i ärenden av liknande slag.

text: Rikspolisstyrelsen (genom överdirektören DD) kom in med ett yttrande och anförde följande.

text: Allmänt om rättsenheten

text: Rättsenheten är en del av Rättsavdelningen på Rikspolisstyrelsens huvudkontor och består för närvarande av tolv personer varav tio är verksamma som handläggande jurister samt en enhetschef. Ett av flera av enhetens ansvarsområden är att genom så kallad frivillig skadereglering hantera ersättnings- och skadeståndsanspråk för hela Polisen med stöd av förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk för staten. Dessutom hanterar enheten eventuellt uppkomna tvister med

text: skadeståndsrättslig anknytning samt lämnar remissyttranden till Justitiekanslern i fall som handlar om så kallade beslutsskador inom Polisen. Fyra personer arbetar heltid med skadeståndsanspråk jämte en person på halvtid. Bemanningen har tidigare uppgått till fem personer. Enheten har dock under en längre tid haft en handläggare sjukskriven. Denna person jobbar numera halvtid.

text: Ärendeinströmningen vad gäller skadestånds- och ersättningsfrågor

text: Enheten har de senaste tre åren haft en kraftig ökning av antalet inkomna ärenden. Detta beror till stor del på att anspråk uppkommit på grund av att av polisen utfärdade pass varit behäftade med tillverkningsfel och medfört att enskilda tvingats till utlägg för provisoriskt pass för en resa. Ärenden har till del haft karaktären av masshantering och tvingat enheten till hårda prioriteringar. Eftersom alla ärenden måste hanteras har detta påverkat den övriga skaderegleringsverksamheten.

text: Lite ärendestatistik: 2007 totalt inkomna: 1581 st., totalt avgjorda 726 st. 2008 totalt inkomna: 1654 st., totalt avgjorda 807 st. 2009 totalt inkomna: 1948 st., totalt avgjorda 992 st. Av siffrorna kan konstateras att inflödet av ärenden ökat men att även antalet avgjorda ärenden ökat. När det gäller balanserna inom skaderegleringsverksamheten uppgick enligt de senaste någorlunda jämförbara siffrorna den totala balansen till 997 ärenden per den 25 februari 2010 (978 per den 27 januari 2009). Här har den totala ärendebalansen således ökat något men det kan konstateras att ärendena hänförliga till pass har minskat till 309 (att jämföra med 442 per den 27 januari 2009).

text: Särskilt om vissa äldre ärenden (här ärenden inkomna före år 09)

text: En granskning av den så kallade JK-listan som sammanställts den 25 februari 2010 ger vid handen att enheten har 21 ärenden öppna i skaderegleringsverksamheten varav fem är tvister i domstol som ännu inte avgjorts slutligt. Fem ärenden från år 08 har inte hunnits med slutligt på grund av hög arbetsbelastning och övriga 11 ärenden är under beredning där olika former av kompletteringar inhämtats. Ärenden av äldre slag är således inte i skrivande stund särskilt många. Det finns dessutom i de flesta fall en förklaring till varför de inte avgjorts. Några ärenden har dock inte hunnits med på grund av hög arbetsbelastning. Detta gäller även AA:s ärende. Styrelsen kan här inte annat än beklaga att handläggningen dröjt. I det följande redogörs särskilt för handläggningsåtgärderna i AA:s ärende. 080625- skadeståndsanspråket inkommer från AA. 080818- begäran om utredning och yttrande skickas till Polismyndigheten i Stockholms län med sista svarsdatum den 26 september 2008. 080922- polismyndigheten begär anstånd med att komma in med sitt yttrande då man inväntar internutredningen som ännu inte är avslutad. 081107- polismyndighetens utredning och yttrande inkommer till Rikspolisstyrelsen. 100202- beslut fattas i ärendet.

text: Avslutande synpunkter

text: Rättsavdelningen har noga följt den bekymmersamma utveckling som ägt rum när det gäller skadeståndsbalanserna och vidtagit åtgärder. Rekrytering pågår för att förstärka skaderegleringsverksamheten. Dessutom har stöd erhållits inom Rikspolisstyrelsen för att hantera enklare så kallade passärenden. Avdelningen har därför förhoppningen att den totala ärendebalansen kommer att minska under året genom nämnda åtgärder och att även en viss föryngring av ärendebeståndet kommer att kunna ske. Avdelningen har även för avsikt att ha förnyade diskussioner med polismyndigheterna om möjligheten att hantera nämnda passärenden på annat sätt än

text: genom skadereglering – i första hand genom att myndigheterna utnyttjar en möjlighet att underlåta att ta ut avgift för provisoriskt pass med stöd av passförordningen. Polismyndigheten i Stockholms län har dock tidigare avvisat en sådan möjlig tillämpning. AA bereddes tillfälle att yttra sig.

text: Rikspolisstyrelsens beslut i det aktuella ärendet begärdes in och granskades.

text: Bedömning

text: Bestämmelser om statsförvaltningens frivilliga reglering av skadeståndsanspråk finns i förordningen (

text: ) om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten. Av 3 och 4 §§ nämnda förordning följer att vissa anspråk på ersättning ska handläggas av Justitiekanslern respektive Kammarkollegiet medan det av

text: 5 §

text: framgår att andra anspråk ska handläggas av den centrala förvaltningsmyndighet inom vars verksamhetsområde skadan inträffat. Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för landets polismyndigheter.

text: Enligt

text: 29 § första stycket myndighetsförordningen (2007:515)

text: ska en myndighet senast den 1 mars varje år till Justitiekanslern lämna en förteckning över de ärenden som hade kommit in före den 1 juli föregående år men som inte hade avgjorts vid årets utgång. I

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: anges bl.a. att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Av utredningen framgår att handläggningen av det aktuella ärendet inleddes i slutet av juni 2008 och att det var färdigt för avgörande i början av november samma år. Jag har inga synpunkter på handläggningen fram till dess. Därefter dröjde det dock nästan ett år och tre månader innan ärendet, efter det att en handläggare hos JO kontaktat Rikspolisstyrelsen, avgjordes. Att ett sådant här ärende blir liggande under så lång tid utan att några åtgärder vidtas är naturligtvis inte förenligt med

text: förvaltningslagens

text: krav på snabb handläggning. Jag är därför kritisk mot handläggningen av ärendet och noterar att även Rikspolisstyrelsen har beklagat den utdragna handläggningstiden.

text: Genom de muntliga upplysningar som inledningsvis hämtades in, gavs intrycket att handläggningstiden vid Rikspolisstyrelsen i ärenden av detta slag mer eller mindre regelmässigt översteg ett år. Av Rikspolisstyrelsens yttrande framgår dock att det i slutet av februari i år – i en ärendebalans på närmare 1 000 ärenden – enbart fanns 21 ärenden som hade inletts före år 2009, varav fem var färdiga för avgörande medan övriga 16 antingen var föremål för handläggning vid domstolar eller – på grund av att behov av kompletteringar uppstått – ännu inte var färdigberedda. Det har också kommit fram att Rikspolisstyrelsen har vidtagit åtgärder i syfte att förkorta handläggningstiderna och föryngra ärendebalansen.

text: Ärenden som i likhet med AA:s ärende blivit liggande under ett år eller mer utan att några åtgärder vidtagits över huvud taget förefaller alltså i vart fall inte nu längre vara särskilt vanligt förekommande. Det som kommit fram i denna del

text: föranleder därför inte något annat uttalande från min sida än att jag utgår från att handläggningen av de äldre ärendena prioriteras. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Jan Pennlöv

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för handläggningen av och tillsynen över ett ärende om godmanskap

org: jo

text: I ett beslut den 13 december 2001 anförde JO Pennlöv följande.

type: stycke

text: Anmälan

type: rubrik

text: Länsstyrelsen i Blekinge län har genom AA och BB i en anmälan till JO den 15 maj 2001 mot Överförmyndarnämnden i Karlskrona kommun anfört följande.

text: Karlskrona tingsrätt förordnade den 3 oktober 1994 om en god man för CC, Karlskrona, för att enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: sörja för hans egendom och för hans person. CC har i olika omgångar tillskrivit landshövding DD och begärt bistånd och utredning. CC och hans dotter har härvid påtalat att den dåvarande gode mannen inte haft förmåga att hushålla med ekonomin på ett betryggande sätt, till exempel har ett lån om 50 000 kronor tagits vilket betyder räntor att betala. Dottern har gått igenom räkenskaperna och har kunnat konstatera att det saknas kvitton för omkring 50 000 kronor. CC har sålunda inte fått en tillfredsställande förklaring till vart pengarna tagit vägen och inte heller en ordentlig redovisning av sin ekonomi. CC har även anmält till polisen att ”en fd god man möjligen förskingrat pengar för honom”.

text: En polis har samtalat med handläggaren på överförmyndarnämnden, EE, och därefter har ärendet avskrivits. Länsstyrelsen har gjort tillsynsbesök hos överförmyndarnämnden i februari 2001. Länsstyrelsen har därvid kunnat konstatera, att gode mannen inte lämnat årsräkningar för år 1997 och första halvåret 1998. Överförmyndarnämnden har inte heller kunnat lämna den begärda redovisningen för hur CC:s ekonomi skötts. Dessutom har den senaste gode mannen begärt att bli entledigad och fungerar inte längre som god man. Någon ny god man har emellertid inte förordnats. Länsstyrelsen anser det vara mycket allvarligt att en huvudman påstår att en god man förskingrat hans medel och att de faktiska förhållandena inte har klarlagts, att årsräkningar inte har lämnats och att frågan om god man för CC inte har lösts. Länsstyrelsen överlämnar därför ärendet till Justitieombudsmannen för utredning och eventuellt åtal.

text: Utredningen

text: Överförmyndarnämndens akt avseende godmanskap för CC har lånats in och granskats.

text: Ärendet har därefter remitterats till överförmyndarnämnden, som anfört följande.

text: Årsräkning för år 1997 och första halvåret 1998 kan förklaras på följande sätt. CC fick god man 1994-09-27, vilken begärde sitt entledigande 1995-05-08 med anledning av CC:s dåliga ekonomi och hans ovilja till godmanskapet. Byte av god man gjordes 1995-08-08. Godmanskapet har hela tiden varit fyllt med konflikter. I slutet av 1996 började CC:s dotter FF alltmer att medverka genom att betala räkningar åt CC innan den gode mannen fick del av dessa. Vid genomgång av årsräkningen för 1996 var CC den gode mannen, dottern FF och undertecknad närvarande. Inget krav om ytterligare redovisning eller något om saknade medel framfördes då. FF förklarade vid detta tillfälle att hon önskade överta godmanskapet vilka samtliga ställde sig positiva till. Alla kvitton och handlingar som rörde förvaltningen överlämnades till FF. Vid kontroll av samtliga akter upptäcktes att FF ej skrivit på något åtagande om att vara god man varvid jag kontaktade henne. Hon upplyste mig då om att CC skötte det mesta själv och att hon inte ville påta sig uppdraget som god man. Vid årsskiftet 97/98 började jag söka efter en ny god man där många tackade nej och ett par stycken efter besök hos CC tackade nej även de till uppdraget. Först i juni 1998 kunde ny god man tillsättas, vilken också har begärt sitt entledigande med anledning av att CC själv tar ut hela pensionen och medlen inte räcker till utgifterna. CC liksom hans dotter har uttalat missnöje med den gode mannen. Att misstaget med att FF inte förordnades som god man kunde ske beror dels på den mänskliga faktorn från min sida, dels på att förvaltningen inte var datoriserad vid den tidpunkten. Numera är hela verksamheten datoriserad och nya bättre rutiner gör att risken för likartade misstag är eliminerad. Naturligtvis hade det varit viktigt att få en ny god man åt CC så fort som möjligt och att detta inte kunnat lösas beror på många olyckliga omständigheter, vilket jag beklagar. Påståendet om en brist på 50 000 kronor ser vi allvarligt på. Vid den kontroll som skedde av medelsförvaltningen såg vi ingen grund för detta påstående. Inte heller länsstyrelsen kunde vid sin revisionskontroll upptäcka något fel och lämnade därför ingen erinran om detta. En förklaring till påståendet om en brist på 50 000 kronor kan vara ett lån på 25 000 kronor som togs 1997 för att klara CC:s skulder. Om ej detta gjorts hade Karlskrona Affärsverk stängt av eldistributionen eftersom skulden var ca 12 000 kronor. Något lån på 50 000 kronor som dottern påstår har ej förekommit.

text: Länsstyrelsen har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Handläggaren vid överförmyndarnämnden EE har vid ett telefonsamtal den 22 november 2001 uppgivit att CC trots ytterligare påminnelser inte har inkommit till nämnden med en egenhändigt undertecknad begäran om att godmanskapet skall upphöra, att CC inte vill ha kontakt med den gode mannen samt att situationen vad gäller godmanskapet är oförändrad.

text: Bedömning

text: Av akten framgår att den dåvarande gode mannen inte ingivit någon årsräkning för

text: 1997 och första halvåret 1998. Den förklaring överförmyndarnämnden har lämnat till varför inga åtgärder vidtagits med anledning av detta – att CC:s dotter i praktiken men av misstag utan något förordnande hade tagit över den gode mannens uppdrag – förklarar i och för sig varför den gode mannen inte avkrävts årsräkningar. Om det – vilket förefaller ha varit fallet – i det läget var överförmyndarnämndens mening att CC:s dotter skulle bli god man borde nämnden utan dröjsmål ha fattat beslut om ett byte av god man och därefter sett till att hon inkom med förteckning och sedermera årsräkningar. För sin underlåtenhet i detta

text: avseende kan överförmyndarnämnden inte undgå kritik. Med hänsyn till vad överförmyndarnämnden har anfört om situationen vid genomgången av årsräkningen för 1996, och till att FF var CC:s dotter och redan skötte hans ekonomi i stor utsträckning, kan jag dock hysa viss förståelse för att formaliteterna runt hennes tilltänkta förordnande glömdes bort. Oavsett om överförmyndarnämnden hade funnit det tillräckligt med att CC:s dotter var honom behjälplig med ekonomin utan att hon förordnades till god man och att godmanskapet alltså borde upphävas, eller ansåg att hon skulle vara god man, borde överförmyndarnämnden emellertid ha vidtagit åtgärder för att den dåvarande gode mannens uppdrag skulle upphöra, antingen genom ett byte eller genom att aktualisera frågan om prövning av godmanskapets upphörande. Dessutom borde överförmyndarnämnden, så snart den insett sitt misstag, självfallet genast ha avkrävt den gode mannen de icke ingivna årsräkningarna. Att så fortfarande inte skett kan överförmyndarnämnden inte undgå allvarlig kritik för. Det saknar i detta sammanhang betydelse att årsredovisningarna i det aktuella fallet inte kan förväntas innehålla en ekonomisk redovisning av det traditionella slaget. Huruvida överförmyndarnämnden har avkrävt den gode mannen årsredovisningar kan däremot ha betydelse för eventuella framtida klagomål på den gode mannens förvaltning och överförmyndarens tillsyn över densamma.

text: Länsstyrelsen har i sin anmälan kritiserat överförmyndarnämnden för att vara passiv i fråga om det icke fungerande godmanskapet. I detta avseende vill jag anföra följande.

text: Av akten framgår att den gode man som förordnades i juni 1998 begärde sitt entledigande i oktober 1999. Vidare framgår att överförmyndarnämnden den 26 januari 2000 beslutade att tillskriva tingsrätten med en begäran om upphävande av godmanskapet ”när egen ansökan från [CC] inkommer till kansliet”. Som skäl angavs att nämnden gjort bedömningen att godmanskapet inte borde bestå. Därefter har överförmyndarnämnden vid flera tillfällen försökt få CC att inkomma med en skriftlig egenhändigt undertecknad begäran om att godmanskapet skall upphöra, dock utan resultat. Några andra åtgärder har överförmyndarnämnden inte vidtagit såvitt framgår av utredningen.

text: Jag har varken anledning eller möjlighet att uttala mig i frågan om huruvida CC är i behov av god man eller inte. Det är en bedömning som det ankommer på domstol att göra. Däremot anser jag att den situation som uppstått – med en god man som inte kan fullgöra sitt uppdrag till någon del – har tagit alldeles för lång tid att reda upp. Överförmyndarnämnden borde enligt min mening, sedan det visat sig vara svårt att få in en skriftlig begäran från CC om godmanskapets upphörande, ha omprövat sitt av detta förhållande villkorade beslut av den 26 januari 2000. Om överförmyndarnämnden alltjämt ansåg att frågan om godmanskapets bestånd skulle prövas av tingsrätten borde nämnden ha utnyttjat sin möjlighet enligt

text: 11 kap 21 § första stycket

text: och

text: 15 §

text: föräldrabalken

text: att själv ansöka hos tingsrätten om detta. I annat fall borde överförmyndarnämnden, i enlighet med den gode mannens ansökan därom, ha vidtagit åtgärder för att genomföra ett byte av god man. Jag

text: förutsätter att överförmyndarnämnden snarast vidtar åtgärder för att lösa den uppkomna situationen.

text: När det gäller länsstyrelsens kritik mot att överförmyndarnämnden inte skulle ha vidtagit tillräckliga åtgärder för att utreda CC:s påstående om att en tidigare god man har förskingrat pengar någon gång under åren 1993–1998 är min bedömning att ytterligare utredning med hänsyn till bl.a. den tid som förflutit inte skulle bringa klarhet i saken och därför vara meningslös. Vad som har framkommit vid min granskning av akten har inte givit mig tillräcklig anledning att kritisera överförmyndarnämnden i detta avseende.

type: avgorande


nyckelord: Dom/domskäl Processledning

title: Anmälningar mot Hovrätten för Västra Sverige

text: Den 2 mars 2023 beslutade jag att inte inleda någon utredning med anledning av anmälningar som inkommit till JO gällande Hovrätten för Västra Sveriges handläggning av ett brottmål (JO:s beslut den 2 mars 2023, dnr

text: JO har därefter tagit emot ytterligare anmälningar mot hovrätten rörande handläggningen av brottmålet. Anmälningarna har registrerats i detta ärende.

text: Jag har tagit del av anmälningarna och funnit att de inte ger anledning till någon åtgärd från JO:s sida. Jag kommer därför inte att utreda anmälningarna.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Anstalt Postgranskning

title: Uttalanden om en kriminalvårdsmyndighets rutiner för granskning av inkommande och utgående post

text: I ett beslut den 6 maj 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Anmälan

text: AA har kritiserat anstalten Kalmars granskning av de intagnas inkommande och utgående post. Han har anfört bl.a. följande.

text: Istället för att utföra granskning stickprovsvis har anstalten satt i system att granska nästan all post. Vid flera tillfällen har personalen öppnat utgående post utan att meddela den intagne att så skett. Det har också vid ett antal tillfällen hänt att såväl utgående som inkommande post har ”försvunnit” och dykt upp flera dagar senare utan att någon förklaring till fördröjningen har lämnats. Vid ett tillfälle tog anstalten ett brev till honom i beslag utan att han fick något beslagsprotokoll eller liknande. Brevet innehöll över tjugo lotter (TRISS). Först sedan han hotat med att kontakta advokat fick han lotterna vid inlåsningen, tio timmar efter att de andra intagna fått dagens post.

text: Utredningen

text: Ärendet har remitterats till Kriminalvårdsmyndigheten Kalmar. Av kriminalvårdschefen BB:S remissvar framgår, i de delar som är intressanta att referera för min bedömning, bl.a. följande. – – – Brev eller andra försändelser till eller från den som är intagen i sluten anstalt får, enligt

text: 26 § första stycket lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt – KvaL, granskas för undersökning av om de innehåller något otillåtet föremål. Beträffande den som är intagen på specialavdelning skall en sådan granskning alltid göras. Finns det anledning att anta att en försändelse innehåller ett sådant föremål eller sker det stickprovsvis, får granskning i detta syfte göras även av en försändelse till eller från den som är intagen i en öppen anstalt. Av 26 § andra stycket KvaL framgår att beträffande den som är intagen på en specialavdelning skall granskningen av brev eller andra försändelser även syfta till att undersöka om de innehåller något meddelande om planläggning av brottslig verksamhet, avvikande eller något annat liknande förfarande.

text: Granskning i detta syfte får också göras beträffande andra intagna, när det finns anledning att anta att en försändelse innehåller ett sådant meddelande. Beträffande den som är intagen i en sluten anstalt får sådan granskning även göras stickprovsvis samt om det är nödvändigt med hänsyn till den intagnes särskilda förhållanden. Granskning av brev eller andra försändelser får, enligt 27 § första stycket KvaL, ej vara mer ingående än som är nödvändigt med hänsyn till granskningens syfte. Av 27 § andra stycket och tredje stycket KvaL framgår att vid öppning av brev eller andra försändelser bör den intagne vara närvarande, om det lämpligen kan ske samt att brev eller andra försändelser som granskats får kvarhållas, om det är påkallat av säkerhetsskäl. Den intagne skall i så fall genast underrättas därom. Är det fråga om ankommande försändelser, skall den intagne i den utsträckning det lämpligen kan ske få kännedom om innehållet. En kvarhållen försändelse skall utlämnas till den intagne så snart det kan ske och senast när anstaltsvården upphör, om ej särskilda skäl talar däremot. Ovanstående bestämmelser innehåller begränsningar avseende skyddet mot undersökning av brev m.m. i

text: 2 kap 6 § regeringsformen

text: . Detta skydd kan således under vissa förutsättningar begränsas genom lag. Kriminalvårdsstyrelsen har genom anstaltsföreskrifterna (

text: KVVFS 1998:8

text: ) meddelat kompletterande bestämmelser om granskning av försändelser. Av 73 § nämnda föreskrifter framgår att granskning får ske medelst genomlysning av försändelsen i oöppnat skick, öppnande utan genomläsning och öppnande och genomläsning av innehållet. Har försändelsen öppnats enbart för att söka efter otillåtet föremål, får innehållet inte läsas. Efter granskningen skall försändelsen förseglas och den intagne underrättas om åtgärden. Av 75 § anstaltsföreskrifterna framgår att om innehållet i en försändelse bedöms vara straffbart eller lämna upplysningar om brott skall polis snarast underrättas. Vidare framgår av 76 och 77 §§ anstaltsföreskrifterna att brev som kvarhålls skall läggas i den intagnes akt eller förvaras så att det inte kan läsas av obehöriga och att sådant brev skall återlämnas så snart det är möjligt eller senast då den intagne friges såvida det inte föreligger särskilda skäl. – – –

text: Som nämnts tidigare ankom periodvis en mängd brev till AA. Det är upplyst av CC att ett flertal av dessa brev visade sig vid granskning innehålla trisslotter, penninglotter, frimärken och/eller kontanter. Det som sändes till honom uppgick till betydande värde. Breven saknade huvudsakligen skriftligt meddelande och avsändaren var okänd. Omständigheterna medförde att man i samband med granskningen av den nu aktuella försändelsen försökte kontrollera (via lotternas nummerserier) med polismyndigheten om lotterna avhänts annan genom brott. Något besked som tydde på att så var fallet lämnades inte, varpå lotterna överlämnades till AA. Han hade dessförinnan upplysts muntligen att lotterna tagits om hand. Vad han anfört om när lotterna överlämnades till honom kan äga sin riktighet. Såsom AA:s klagomål får förstås i denna del riktar han inte anmärkning mot beslutet att granska den aktuella försändelsen, utan mot åtgärderna som företogs vid granskningen och omedelbart därefter. Allmänt kan nämnas att det inte åligger kriminalvården att uppdaga och beivra brott. Detta är istället en uppgift som är av polisiär karaktär. Emellertid får det anses ankomma på kriminalvården att försöka förhindra att en intagen börjar eller fortsätter en brottslig verksamhet under tiden i anstalt. Det är mot bakgrund av bl a detta som bestämmelserna om granskning av meddelande syftande till att upptäcka planläggning av brottslig verksamhet får ses. Vid granskningen har misstankar riktats mot att lotterna kan ha åtkommits genom brott. Av bestämmelserna 75 § anstaltsföreskrifterna framgår att polis snarast skall underrättas om innehållet i en försändelse bedöms lämna upplysningar om brott. Hur man skall förfara med en sådan försändelse i avvaktan på besked om innehållet är inte närmare angivet.

text: Som nämnts tidigare utgör bestämmelserna i KvaL om granskning och kvarhållande av försändelser inskränkningar i enskilda personers grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Utgångspunkten bör därvid vara att myndigheten är skyldig att vidarebefordra post till intagen och att bestämmelserna om kvarhållande utgör undantag på när myndigheten kan underlåta detta. Med stöd av bestämmelserna i 27 § KvaL får kriminalvårdsmyndigheten kvarhålla brev till intagna om det är påkallat av säkerhetsskäl. För det fall ett brev kvarhålls skall den intagne omedelbart underrättas om detta. Med säkerhetsskäl synes snarast avses förhållanden som medför problem att upprätthålla ordning och säkerhet i anstalten. Att lotterna, utöver misstankarna om sättet på vilket dessa åtkommits, även skulle kunna ha den inverkan förefaller inte sannolikt, vilket också visas genom att lotterna sedermera överlämnats till AA. Möjlighet förefaller saknas att, enligt sistnämnda lagrum, kvarhålla försändelser som innehåller sådant som frånhänts annan genom brott utan att också negativt påverka säkerheten i anstalten. Anträffas i vissa fall egendom som kan antas bli tagen i beslag, får den lokala kriminalvårdsmyndigheten omhänderta egendomen i avvaktan på beslut i frågan. Detta framgår av 64 § KvaL. Bestämmelsen synes ha tillkommit bl a för att förhindra att knivar och inbrottsverktyg behöver överlämnas till den intagne då denne friges (

text: prop 1994/95:124

text: ). Bestämmelsen har dock till sin lydelse även kommit att omfatta föremål som kan antas ha avhänts någon genom brott. Med anträffas synes dock närmast avses att föremålet påträffas då det redan finns i anstalten, t ex vid en visitation av den intagnes bostadsrum. Att bestämmelsen även skulle kunna tillämpas avseende innehåll i försändelser, vilka således under postbefordran inkommer till anstalten, förefaller tveksamt – särskilt med beaktande av att det rör inskränkningar i grundläggande fri- och rättigheter och att myndigheten med anledning därav bör ha klart författningsstöd för de åtgärder som den vidtar. Av ovanstående framgår att det måste anses tveksamt om myndigheten haft lagliga möjligheter att underlåta att omedelbart vidarebefordra en försändelse endast på den grunden att innehållet kunde antas frånhänt annan genom brott. Om Justitieombudsmannen finner att myndighetens uppfattning är befogad, så får tidigare nämnda förhållande snarast ses som en brist, vilket bör föranleda en diskussion om behovet av förändrade bestämmelser. När myndigheten väl beslutat att inte omedelbart vidarebefordra den aktuella försändelsen efter själva granskningen, så skulle ett formligt beslut att omhänderta alternativt kvarhålla försändelsen ha meddelats. Detta har utgjort en brist i sig.

text: AA har yttrat sig över remissvaret.

text: Med anledning av vad kriminalvårdsmyndigheten anfört i remissvaret om lagligheten i att kvarhålla lotterna för att utreda eventuell bakomliggande brottslighet har ärendet remitterats till Kriminalvårdsstyrelsen. Nämnda myndighet har genom överdirektören DD anfört följande.

text: Det finns inga uttryckliga regler om när brev till en intagen skall vidarebefordras till honom av anstalten. En annan sak är att det givetvis skall ske så snart som möjligt. Vad som kan påverka tiden för utdelandet av intagnas post är bl.a. omfattningen av de granskningsåtgärder som enligt

text: 28 §§

text: lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall vidtas med försändelser till de intagna. Sådana granskningsåtgärder brukar karaktäriseras som faktiskt handlande och inte handläggning av ärenden. Hanteringen av det nu aktuella brevet är enligt Kriminalvårdsstyrelsens mening ett typexempel på faktiskt handlade. Det var inte fråga om beslut om beslag enligt 64 § KvaL eller kvarhållande enligt

text: 27 § samma lag

text: . Det var istället en sådan granskningsåtgärd som avser att utröna om det senare skall meddelas ett formellt beslut i något avseende beträffande brevet. Sådant faktiskt handlade är inte underkastat de formkrav som gäller vid handläggningen av ärenden med

text: dokumentation i form av formella beslut etc. Givetvis bör den intagne underrättas om att granskning har skett eller kommer att ske vilket också har skett i detta fall. Kriminalvårdsstyrelsen kan inte se att det av innehållet i de remitterade handlingarna framgår något som i det nu aktuella hänseendet kan utgöra skäl för kritik mot anstalten Kalmar för hanteringen av brevet med trisslotter. Kriminalvårdsstyrelsen delar därför inte de bedömningar som Kriminalvårdsstyrelsen Kalmar gjort därom. – – – AA har beretts tillfälle att yttra sig även över Kriminalvårdsstyrelsens remisssvar men inte hörts av.

text: Bedömning

text: Kriminalvårdsmyndigheten Kalmar har till stora delar tillbakavisat AA:s kritik och i vissa delar anfört att den är så allmänt hållen att det inte har varit möjligt att utreda påståendena. I dessa delar har utredningen inte givit något stöd för AA:s kritik. Jag saknar därför anledning att kritisera Kriminalvårdsmyndigheten Kalmar för att granskningen av AA:s post skulle ha skett i sådan omfattning att den inte kan anses ha varit stickprovsmässig, att inkommande och utgående post försvunnit samt att han i vissa fall inte har meddelats då granskning skett.

text: När det gäller anstalten Kalmars förfarande med de aktuella lotterna vill jag anföra följande.

text: Kriminalvårdsmyndigheten har anfört att de lotter som anträffats vid granskningen av AA:s post inte omedelbart lämnades ut till denne, därför att myndigheten ville utreda om de var stulna. Jag delar Kriminalvårdsstyrelsens mening att sistnämnda förfarande med lotterna är att betrakta som faktiskt handlande och att det på det stadiet inte har förelegat någon skyldighet för myndigheten att meddela ett formellt beslut om kvarhållande eller omhändertagande.

text: Att faktiskt handlande med en försändelse inte är underkastat formkrav i den bemärkelse som Kriminalvårdsstyrelsen har anfört innebär dock inte att det inte styrs av några som helst lagregler. Självfallet måste beaktas bl.a. att sådana åtgärder – eftersom de medför att försändelsen inte utan dröjsmål vidarebefordras till den intagne – bara får utföras inom ramen för en handläggning som i sig är laglig. Det faktiska handlandet måste med andra ord alltid företas i ett lagligt syfte. Detta gäller oavsett om det rör sig om brevgranskning eller någon annan typ av faktiskt handlande. Man måste alltså ställa sig frågan om kriminalvårdsmyndigheten har haft rätt att vidta åtgärder som inneburit att utlämnandet av lotterna fördröjts just i syfte att utröna om de var stulna. Kriminalvårdsmyndigheten har också ställt den frågan i sitt remissvar.

text: Beträffande brevgranskning gäller att sådan endast – bortsett från en situation som inte är aktuell här – får företas i syfte att undersöka om en försändelse innehåller något otillåtet föremål (26 § första stycket KvaL). Jag saknar skäl att här närmare gå in på vad som kan utgöra ett otillåtet föremål. Det kan däremot konstateras att det på grund av nämnda bestämmelse torde vara uteslutet att utföra brevgranskning enbart för att utreda om en försändelse innehåller stöldgods, om inte det man eftersöker samtidigt skulle utgöra ett otillåtet föremål.

text: Enligt min mening måste själva brevgranskningen i det här aktuella fallet emellertid anses ha varit avslutad i och med att försändelsen hade öppnats och granskats, varvid lotterna hade anträffats. De åtgärder som därefter vidtogs med lotterna, dvs. utredningen rörande misstanken om att de utgjorde stöldgods, har enligt min mening alltså inte utgjort ett led i själva brevgranskningen. De åtgärderna är istället att betrakta som ett faktiskt handlande som syftade till att ta reda på om lotterna var stulna och huruvida det förhållandet i sin tur borde föranleda några åtgärder från kriminalvårdsmyndighetens sida. Huruvida det förfarandet är lagligt beror på om kriminalvårdsmyndigheten hade kunnat vidta några åtgärder som innebar att lotterna inte lämnades ut till AA för det fall de hade visat sig utgöra stöldgods.

text: I förevarande fall har kriminalvårdsmyndigheten vid brevgranskning anträffat egendom som myndigheten misstänkte kunde utgöra stöldgods. Om detta hade visat sig vara riktigt, hade kriminalvårdsmyndigheten enligt min mening haft att bedöma huruvida lotterna i enlighet med 64 § KvaL skulle omhändertas därför att de kunde antas bli tagna i beslag. Beslut om beslag fattas normalt av polis eller åklagare. Vidare torde kriminalvårdsmyndigheten i enlighet med 75 § anstaltsföreskrifterna ha varit skyldig att underrätta polis om fyndet.

text: Med det synsätt jag har anlagt har kriminalvårdsmyndigheten haft rätt att vidta de åtgärder den gjorde med lotterna efter avslutad brevgranskning. Även om myndighetens kontroll av lotterna, såvitt framgår av utredningen, möjligen kan förefalla ha tagit förhållandevis lång tid, tyder ingenting på att den har pågått under längre tid än nödvändigt.

text: Mot bakgrund av det anförda finner jag inte skäl att kritisera kriminalvårdsmyndigheten för dess hantering av försändelsen med lotterna heller.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Stefan Holgersson

title: Uppföljning av platssituationen vid Statens institutionsstyrelses särskilda ungdomshem och LVM-hem

sammanfattning: JO:s utredning visar att platssituationen vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen har varit ansträngd under en längre tid. JO uttalar i beslutet att det är mycket oroväckande att situationen fortfarande är problematisk, särskilt när det gäller möjligheterna för Statens institutionsstyrelse (SiS) att snabbt kunna bereda ungdomar plats vid de särskilda ungdomshemmen. JO ser dock positivt på att SiS prioriterar frågan och arbetar aktivt på flera plan för att komma till rätta med problemen. JO vidtar endast den ytterligare åtgärden att en kopia av beslutet skickas till Socialdepartementet för kännedom.

text: Bakgrund

text: JO har tidigare uppmärksammat att SiS har haft problem med att utan dröjsmål anvisa plats vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen (se bl.a. JO 2015/16 s. 434, dnr

text: m.fl.). Utredningen i det ärendet visade att SiS, trots stora ansträngningar, inte kunde tillgodose kommunernas behov av platser. SiS lämnade i januari 2016 en redovisning till JO av hur situationen såg ut då.

text: Initiativ

text: Jag ansåg att det fanns skäl att på nytt undersöka hur SiS lyckas tillhandahålla plats vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen. SiS anmodades därför under våren 2017 att lämna in en redovisning av vilka åtgärder som myndigheten, sedan den senaste uppföljningen, hade vidtagit för att möta efterfrågan samt en redogörelse för hur situationen hade utvecklats sedan dess.

text: Utredning

text: I en skrivelse daterad den 2 maj 2017 anförde SiS bl.a. följande (de bilagor som SiS hänvisade till är här uteslutna):

text: Inledning

text: – – – SiS har gett myndighetens planeringsdirektör och samtliga verksamhetsdirektörer för ungdomsvård samt missbruksvård tillfälle att yttra sig inför redovisningen. Uppgifter har även inhämtats från Placeringsenheten.

text: Ytterligare underlag har utgjorts av årsredovisningen 2016 och verksamhetsplanen 2017.

text: Efterfrågan och tillgång på platser

text: Fortsatt ökad efterfrågan Från redovisningen till JO i januari 2016 till årets slut fortsatte efterfrågan på platser inom ungdomsvården att öka. Den ökade efterfrågan återspeglas i antalet fakturerade vårddygn, som var 5 procent fler jämfört med 2015. Inom akuttjänsten fakturerades 16 procent fler vårddygn än föregående år. Den höga efterfrågan berodde bl.a. på den fortsatta ökningen av antalet ensamkommande barn. Under 2016 tog SiS emot 269 barn och ungdomar med bakgrund som ensamkommande jämfört med 221 föregående år. Även antalet ungdomar som verkställde sluten ungdomsvård ökade mycket kraftigt. Dessa verkställigheter har fördubblats på ett par år. I absoluta tal är antalet verkställigheter av sluten ungdomsvård få i förhållande till ungdomar placerade enligt lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga men i ett redan mycket ansträngt läge så utgör ökningen en ytterligare påfrestning på myndighetens kapacitet. År 2016 var det en mindre andel pojkar som placerades på akutavdelning som fick en plats omedelbart jämfört med 2015. Andelen som fick plats inom en vecka minskade också. Andelen flickor som fick plats omedelbart ökade däremot, liksom andelen flickor som fick plats inom en vecka. Sedan mars 2017 har det funnits en kö till akutplatser som varierat mellan 35 och 50 ungdomar, varav en eller två har varit flickor. I dag är det 34 pojkar som väntar på akutplats. Inom missbruksvården låg efterfrågan kvar på en hög nivå under 2016, även om den var något lägre än 2015. En oväntad nedgång under våren 2016 gjorde dock att beläggningen sjönk tillfälligt. SiS hade svårt att tillhandahålla plats omgående inom missbruksvården under 2016, framförallt för män. Utbudet av platser motsvarade inte efterfrågan och det var periodvis brist på låsbara platser. Under 2017 har det varit kö i perioder på manssidan. Den första kvinnan som behövde vänta på en plats placerades i kö i april 2017. I dagsläget är det ingen kö inom missbruksvården.

text: Platstillgång För att möta kommunernas efterfrågan har SiS vidtagit åtgärder för att öka sin kapacitet. Samtidigt har SiS emellertid gått miste om platser av olika skäl, permanent eller tillfälligt. År 2016 togs en ny institution i bruk, SiS ungdomshem Berga (Berga). Anläggningen hyrs i andra hand av Kriminalvården till och med den 31 december 2017 och har kapacitet för 42 platser. I september 2016 begärde SiS förlängning av hyresavtalet. I mars 2017 meddelade Kriminalvården emellertid att avtalet med SiS inte kommer att förlängas. Verksamheten kommer därför att avvecklas. Sannolikt kommer inte någon verksamhet kunna bedrivas efter sommaren då många i personalstyrkan inklusive nyckelfunktioner söker nya arbeten. Vidare har SiS tvingats ta beslut om att tillfälligt stänga avdelningar vid flera institutioner. En låsbar avdelning vid SiS ungdomshem Långanäs har stängts efter förelägganden från räddningstjänsten om att åtgärda brandskyddet. Dessa och andra nödvändiga åtgärder avseende lokalerna beräknas pågå stora delar av 2017. SiS ungdomshem Lövsta har tvingats stänga flera avdelningar eftersom det inte har gått att garantera de intagnas trygghet och säkerhet samt på grund av personalbrist. Vid SiS ungdomshem Johannisberg har beslut om platsreduktion med fem platser gällt sedan i december 2016 med anledning av att en intagen ungdom har särskilda resursbehov som är ovanligt omfattande.

text: Vad gäller ungdomsvård norr svarar Tysslinge för den huvudsakliga uppgången av platser, nämligen 41 platser där de sista platserna kommer att kunna tas i bruk under maj månad. SiS söker nu i hela landet efter tillfälliga lokaler som det skulle vara möjligt att använda i avvaktan på att nybyggda platser står klara under perioden 2019-2020.

text: Lex Sarah Sedan den senaste redovisningen till JO har SiS mottagit en rapport enligt lex Sarah som kan ha direkt koppling till platsbristen. Av rapporten framgår att socialtjänsten i Torsby kommun den 22 mars 2017 ansökte om plats vid ett av SiS särskilda ungdomshem. Den 31 mars 2017 meddelade socialtjänsten att den unge hade begått självmord vid ett HVB-hem. Anledningen till att SiS inte anvisade plats omedelbart var att det inte fanns några lediga platser. SiS har anmält händelsen till Inspektionen för vård och omsorg (IVO). Anmälan kommer att kompletteras med en utredning. Rapport enligt lex Sarah och anmälan till IVO bifogas, se bilaga 1.

text: Vidtagna och planerade åtgärder

text: Lokaler Kommunernas efterfrågan är störst på låsbara platser. Sådana platser ställer särskilda krav på utformningen av lokalerna. Tillgången på befintliga lokaler som kan leva upp till kraven är ytterst begränsad vilket försvårar möjligheterna att snabbt skapa nya platser. SiS redogör nedan för vilka åtgärder som för närvarande vidtas för att öka kapaciteten. För det första är målet att maximalt utnyttja de lokaler som finns inom verksamheten. SiS har t.ex. inrättat boenderum i lokaler som tidigare använts som kontor eller samtalsrum. En paviljong med 6-7 platser vid SiS ungdomshem Nereby kommer vidare att tas i bruk till hösten. För det andra ser SiS över möjligheterna att hyra lokaler som uppfyller myndighetens krav. SiS har både på egen hand och med externt stöd sökt efter lämpliga objekt på marknaden. Det har resulterat i att SiS har kunnat starta verksamhet i två tidigare kriminalvårdsanläggningar. Åren 2015-2017 har SiS på det sättet hittills skapat 136 nya platser, vilket är en ökning med 14 procent. För det tredje planeras ett antal ny- och ombyggnationer i syfte att öka platsantalet. Nyproduktioner har påbörjats vid SiS ungdomshem Ljungaskog och startar inom kort vid SiS ungdomshem Råby. Under hösten 2017 ska nyproduktioner även påbörjas vid SiS ungdomshem Ljungbacken och SiS ungdomshem Margretelund. Inom missbruksvården pågår ombyggnationer vid SiS LVM-hem Gudhemsgården och SiS LVM-hem Hessleby. En ekonomisk förutsättning för ny- och ombyggnationer är att SiS ges möjlighet att teckna hyresavtal som har en längre avtalstid än sex år. Skälet till det är att fastighetsägaren kan skriva av stora investeringar som görs under avtalstiden. Långa avtal måste emellertid godkännas av regeringen och just nu är många avtal under beredning. För att själva byggnationen ska kunna påbörjas så snabbt som möjligt efter beslut från regeringen har SiS under tiden vidtagit ett antal åtgärder kring t.ex. bygglovsansökningar, i samarbete med fastighetsägaren. Den planerade utvecklingen av antalet platser fram till 2020 framgår av bifogad tabell, se bilaga 2. Vidare biläggs, bilaga 3, projektplanen för total nyproduktion av platser under 2015-2018, där arbetet med nyproduktion redovisas mera i detalj.

text: Genomströmning Den låga andelen pojkar som under 2016 togs emot för en akutplacering omedelbart berodde inte bara på hög efterfrågan utan också på bristande genomströmning, dvs. att SiS platser till viss del var upptagna av ungdomar

text: där syftet med vården redan hade uppfyllts. SiS har emellertid inte behörighet att skriva ut dessa ungdomar från vård. Det beslutet tas av kommunen. Ungdomar kan således behöva vara kvar på en institution i avvaktan på en annan placering inom eller utanför SiS. Myndigheten kommer att fortsätta arbeta för en ökad genomströmning med hjälp av interna vårdkedjor och tidig planering för utskrivning i samarbete med socialtjänsten.

text: Personal Den akuta bristen på utbildad arbetskraft inom den sociala sektorn har påverkat SiS möjligheter att bemanna institutioner med behörig personal, vilket även påverkar möjligheterna att utöka antalet platser. Därför fattade SiS i oktober 2016 beslut om att möjliggöra avsteg från gällande riktlinjer om fastställda kompetenskrav för befattningen behandlingsassistent. Beslutet gäller fram till oktober 2017, se bilaga 4.

text: Samverkan SiS har i olika sammanhang, bl.a. inom ramen för den s.k. LVU-utredningen (

text: SOU 2015:71

text: ), lyft frågan om samverkan mellan SiS och psykiatrin. Det är SiS erfarenhet att psykiatrin ibland har svårt att svara upp mot de särskilda resursbehov som kan finnas hos en enskild individ. Detta kan i sin tur få direkta konsekvenser för SiS kapacitet eftersom flera platser kan behöva stängas för att kunna ge en enskild ungdom en trygg och säker vård. SiS välkomnar därför att Socialstyrelsen har fått i uppdrag att utreda förutsättningar och former för en mer integrerad och specialiserad dygnsvård som kan möta behoven såväl av vård med stöd av LVU som av hälso- och sjukvård och ser fram emot att kunna bidra i detta arbete.

text: Sammanfattande kommentarer

text: SiS ser inga tecken på att den redan unikt höga efterfrågan, som bl.a. hänger samman med flyktingsituationen, kommer att minska under 2017. Därför har SiS fortsatt fullt fokus på att öka myndighetens kapacitet. Det är av högsta prioritet för SiS att myndigheten vid en ansökan från socialtjänsten omedelbart ska kunna anvisa plats, oavsett kön, ålder eller vårdbehov. Utökningen av SiS kapacitet ska framförallt ske genom ett fokuserat arbete med att utnyttja befintliga lokaler på bästa sätt, att söka efter lämpliga alternativa lokaler och att genomföra om- och nybyggnationer. SiS kommer även att fortsätta sitt arbete med att främja en bättre genomströmning i verksamheten. – – –

text: Bedömning

text: Av den redogörelse som SiS nu har lämnat kan jag konstatera att kommunernas efterfrågan på platser vid de särskilda ungdomshemmen har fortsatt att öka sedan JO:s uppföljning i januari 2016. Detta har inneburit fortsatta svårigheter för SiS när det gäller möjligheterna att omedelbart kunna anvisa plats vid de särskilda ungdomshemmen. Av redogörelsen framgår att svårigheterna har varit störst i fråga om pojkar som ska placeras. Platssituationen har även varit ansträngd vid LVM-hemmen sedan JO:s förra uppföljning. För närvarande är det dock inte någon kö inom missbruksvården.

text: Jag kan konstatera att platssituationen vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen har varit ansträngd under en längre tid även om förhållandena har varierat något. Att situationen fortfarande är problematisk, särskilt när det gäller möjligheterna för SiS att snabbt kunna bereda ungdomar plats vid de

text: särskilda ungdomshemmen, är mycket oroväckande. Om ett omedelbart vårdbehov inte tillgodoses kan allvarliga konsekvenser uppstå för den vårdbehövande. SiS:s redogörelse visar också att bristen på platser vid de särskilda ungdomshemmen fick allvarliga följder i ett enskilt fall.

text: SiS har redogjort för vilka åtgärder som har vidtagits och som planeras för att situationen ska förbättras. Det finns en medvetenhet kring problematiken och det pågår ett aktivt arbete när det t.ex. gäller att utöka antalet platser genom bl.a. ny- och ombyggnationer. Även om situationen vid de särskilda ungdomshemmen och LVM-hemmen är oroväckande ser jag positivt på att SiS prioriterar frågan och arbetar på flera plan för att komma till rätta med problemen. Jag anser att det för närvarande inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder eller göra några ytterligare uttalanden i saken än att skicka en kopia av beslutet till Socialdepartementet för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Förhandlingsoffentlighet
Sjukvård
Visitation

title: En länsrätts och en rättspsykiatrisk kliniks agerande i samband med att länsrätten höll muntlig förhandling på sjukvårdsinrättningen i ett mål enligt LRV (1991:1129). En journalist som ville närvara utsattes för id-kontroll och fick passera en larmbåge

text: Frågor om en länsrätts och en rättspsykiatrisk kliniks agerande i samband med att länsrätten höll muntlig förhandling på sjukvårdsinrättningen i ett mål enligt lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård. En journalist som önskade närvara vid förhandlingen har bl.a. utsatts för identitetskontroll och fått passera en s.k. larmbåge

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Länsrätten i Kronobergs län, numera Förvaltningsrätten i Växjö (nedan länsrätten), och Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö, Landstinget Kronoberg. Han anförde bl.a. följande.

text: Med anledning av att en patient som gavs rättspsykiatrisk vård vid kliniken hade begärt upphörande av vården höll länsrätten, den 1 april 2008 kl. 13.00, en muntlig förhandling på sjukvårdsinrättningen. Det fanns ett stort medialt och allmänt intresse för förhandlingen. Han skulle bevaka förhandlingen i egenskap av journalist på tidningen Kvällsposten. Förhandlingen var förlagd till den särskilda domstolslokal som finns inredd i en av klinikens byggnader. När han vid tidigare tillfällen bevistat förhandlingar i psykiatrimål har allmänheten släppts in i ett väntrumsliknande utrymme intill denna lokal. I det nu aktuella fallet ombads han och den medföljande fotografen att gå till en byggnad 50 meter bort för att göra en ”inloggning”. Vid ”inloggningen” fick de lägga sina presskort i en scanner, varefter de släpptes in i en sluss. I slussen satt en person bakom en mörk ruta och talade till dem via högtalare. De fick lägga sina ID-kort i en box, som mannen bakom rutan drog till sig. Mannen uppgav att han skulle ringa till tidningen för att undersöka om de var ”medarbetare” och om de hade något uppdrag inom sjukhusområdet. Efter det att tidningens redaktionschef hade bekräftat vilka de var återlämnades IDkorten och de erhöll besöksbrickor. När de kom tillbaka till domstolslokalen fick de passera en larmbåge. De informerades vidare om att säkerhetsansvarig vid kliniken hade beslutat att kameror inte fick tas med in på grund av ”patientsekretessen”. – I väntrummet fanns inte någon uppropslista avseende eftermiddagens mål anslagen. – När förhandlingen ropades på satte han sig på åhörarplats. Rättens ordförande redogjorde för vilka personer som skulle tillåtas närvara och beslutade därefter omedelbart om stängda dörrar. När han återkom till väntrummet hade en uppropslista avseende eftermiddagens mål satts upp. – Förhandlingen gjordes inte

text: Utredning m.m.

text: Inledningsvis förekom kontakter per telefon mellan föredraganden hos JO och Domstolsverket. Vissa handlingar i verkets ärende dnr 391-2008 inhämtades. Vidare tog JO del av Socialstyrelsens beslut den 19 maj 2008 i ärende dnr 40- 5084/08.

text: JO anmodade därefter Länsrätten i Kronobergs län och Landstingsstyrelsen, Landstinget Kronoberg, att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade framfört i sin anmälan till JO.

text: I yttrande anförde lagmannen BB följande.

text: Bakgrund

text: Länsrätten började handlägga psykiatrimål den 1 januari 1992. I förarbetena till lagstiftningen (

text: prop. 1990/91:58

text: bilaga 1 s. 278–279) anförs att det är viktigt av hänsyn till patienten att muntlig förhandling regelmässigt hålls på den sjukvårdsinrättning där patienten vårdas, om inte särskilda skäl talar för något annat. Vidare förutsattes att sjukvårdshuvudmannen kan tillhandahålla lokaler och att förhållandena där är sådana att principen om offentlighet kan upprätthållas. Särskilda skäl att hålla förhandling i t.ex. rättens egna lokaler kan antas föreligga när patienten begär det och hans psykiska tillstånd medgeratt förhandlingen hålls där. Under hösten 1991 hade länsrätten överläggningar med sjukvårdshuvudmannen bl.a. rörande lokalfrågan i Växjö och tillgängligheten för allmänheten. De frågorna löstes i samförstånd på ett mycket bra sätt. Lokalen finns i nuvarande Rättspsykiatriska regionklinikens lokaler i anslutning till klinikens entréhall. Ytterdörren är låst även vid förhandlingar. Ovanför dörren anges att det är ingång till länsrättens förhandlingssal. Enligt den ursprungliga överenskommelsen ska den som ringer på den låsta entrédörren släppas in om han eller hon uppger att de vill närvara vid länsrättens förhandling. Kliniken harpersonal på plats i entréhallen. Utanför sammanträdesrummet är uppropslistan anslagen. Det bör tilläggas att det är mycket väl sörjt för patienternas och rättens säkerhet. Under årens lopp är det egentligen enbart den nu anmärkande journalisten som varit närvarande som åhörare. I sammanträdesrummet finns plats för 4–5 åhörare. Förhandlingarna äger regelmässigt rum inom stängda dörrar. Det har – utom vid det av journalisten själv anmärkta tidigare tillfället – fungerat såsom journalisten också framfört som var avsett när åhörare anmäler sig för att vara med vid en förhandling. För några år sedan sattes av kliniken efter entrédörren upp en larmbåge, som alla – även personal vid kliniken och besökare till länsrättens förhandlingar – måste passera för att släppas in i lokalerna. Länsrätten har accepterat att denna säkerhetshöjandeåtgärd används även vid tider för länsrättens förhandlingar, eftersom enligt uppgift från kliniken all inpassering till kliniken sker genom entrédörren. Det bör tilläggas att förhandlingar i psykiatrimål rörande andra patienter än de som vårdas på Rättspsykiatriska regionkliniken även hålls i den aktuella lokalen. Länsrätten har ca 500 förhandlingar om året i lokalen.

text: Den aktuella anmälan

text: Den anmälande journalisten kontaktade undertecknad lagman någon dag föreförhandlingsdagen den 1 april 2008 och uppgav att det var ett mycket stort massmedialt intresse för den aktuella förhandlingen. Jag upplyste länsrättsassessorn CC, som skulle vara ordförande vid förhandlingen, om samtalet och hon i sin tur

text: förde uppgifterna vidare till verksamhetschefen vid kliniken, DD, för att det skulle finnas möjlighet för kliniken att förbereda sig om många åhörare skulle infinna sig. Länsrättens förhandlingar den 1 april inleddes med andra mål kl. 09.00–12.00, medan eftermiddagens förhandlingar inleddes med det nu aktuella målet kl. 13.00. Rätten hade olika ordförande på förmiddagen och eftermiddagen och därför fanns två uppropslistor uppsatta, eftermiddagens lista satt bakom den första. Landstingets personal hade under lunchuppehållet inte som brukligt avlägsnat den främre listan från tavlan. Därav gavs intrycket att eftermiddagens lista inte fanns anslagen. Några minuter över 13.00 togs enligt CC förmiddagens lista bort. CC hade på förmiddagen samma dag som förhandlingen hölls blivit uppringd av den aktuella patientens offentliga biträde, som uppgav att patienten absolut ville ha förhandling inom stängda dörrar. Med den vetskapen förordnade CC om stängda dörrar i nära anslutning till att förhandlingen påbörjats. Länsrätten har i genomsnitt tio förhandlingar varje tisdag i lokalen vid Rättspsykiatriska regionkliniken. För att förhandlingstiderna ska hållas och därmed patienternas tid för förhandling i möjligaste mån ska kunna respekteras har länsrätten i alla år valt att hålla överläggning i målen efter att allaförhandlingar avslutats. Domarna har därefter formellt avkunnats och domsbevis överlämnats till chefsöverläkaren. Domarna har expedierats den påföljande tisdagen. Det är riktigt som journalisten påpekar att förhandlingen inte gjordes offentlig, när beslut om att senare under dagen avkunna dom meddelades. Enligt

text: 16 § andra meningen förvaltningsprocesslagen

text: får rätten förordna om att en förhandling ska hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att förebringas uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i sekretesslagen. Så var fallet i det aktuella målet och förhandlingen i sin helhet ägde således rum inom stängda dörrar. Efter att överläggningarna till dom var avslutade fanns enligt CC inte någon i entrérummet som väntade på att få domarna avkunnade. De uppgifter som journalisten lämnat om tvång att legitimera sig och att uppge syftet med att vilja komma in i entrérummet till förhandlingslokalensamt förbudet att föra in en kamera i entrérummet är förvånande och helt i strid med de överenskommelser om tillgänglighet och offentlighet vid länsrättens förhandlingar som överenskommits med kliniken. Länsrätten har inte informerats om dessa nya rutiner och länsrätten tar helt avstånd från dessa. Journalistens beskrivning ger närmast vid handen att personalen inte gjorde någon skillnad på en besökare till sjukhuset och en åhörare till länsrättens förhandlingar. Jag fick information om vad som inträffat några dagar senare genom länsrättens personal och även av journalisten. Jag sökte genast kontakt med verksamhetschefen och nådde henne över telefon den 7 april. Jag framförde till henne de överenskommelser om tillgänglighet och offentlighet som finns sedan tidigare och som i princip medför att entrédörren under länsrättens förhandlingar är en allmän plats dit allmänheten har rätt till tillträde för att anonymt närvara vid en förhandling, även om vederbörande av rätten skulle få beskedet om att förhandlingen äger rum inom stängda dörrar. Jag upplyste om att förhandlingssalen under sammanträdena är att anse som en domstolslokal. Jag påpekade att länsrätten trots allt givit efter för larmbågen, men att det inte var tillåtet vid förhandlingar att hindra att en kamera fördes in i entrérummet. Jag sade vidare att det inte finns en oinskränkt rätt att uppehålla sig i entrén under förhandlingsdagen eller att stanna kvar i entrésalen efter beslut om stängda dörrar. Jag möttes inte av någon som helst förståelse. Verksamhetschefen sade sig utgå från säkerheten för patienterna och eftersom entrérummet används av alla som ska till och från kliniken gäller sjukhusets interna regler även som jag förstod henne för dem som skulle besöka länsrättens förhandlingar. Jag påpekade utan framgång att det var ett ensidigt beslut och att länsrätten och kliniken i samförstånd löst sådana frågor tidigare. Efter att ytterligare några gånger förgäves ha försökt nå fram med mitt budskap gav jag upp. Senare samma dag, den 7 april, tog jag därför kontakt med landstingsdirektören och redogjorde för vad som inträffat och framförde hur jag anser att rutinerna bör ändras,

text: dvs. återgå till vad som är överenskommet så att principen om offentlighet kan upprätthållas. Han utsade sig ha förståelse för de krav som jag reste för att den nämnda principen skulle gälla. Han lovade att tala med verksamhetschefen och att återkomma till mig. Jag påpekade att det var brådskande att komma till rätta med den ordning som numera uppenbarligen gällde. Jag har emellertid inte fått någon återkoppling från landstingsdirektörens sida, trots att jag upprepade gånger sökt honom och även talat med hans sekreterare senast den 26 maj och upplyst att jag är anträffbar på lämnade telefon- och mobilnummer alla dygnets timmar för att få frågorna lösta. Jag närde en förhoppning om att ordningen ändå kunde ha återgått till den tidigare, utan att länsrätten underrättats. I det syftet och i brist på kontakter med landstinget besökte jag kliniken i samband med att länsrättens förhandlingar tisdagen den 17 juni skulle börja kl. 09.00. Vid samtal med den personal från landstinget som tjänstgjorde i entrésalen fick jag klart för mig att det inte lämnats några andra uppgifter till den personalen än de regler som tillämpades den 1 april. Jag är närmast bestört över den som jag ser det nonchalans som länsrätten bemötts med av företrädarna för landstinget när de allvarliga problem med tillgänglighet och offentlighet, som tillskapats av klinikledningen, förts uppför diskussion och lösning. Länsrätten har inte heller något annat val än att ha förhandlingarna i förhandlingssalen på Rättspsykiatriska regionkliniken. Det finns inte någon annan sal tillgänglig inom sjukhusområdet som uppfyller kraven på säkerhet. Det är inte heller med tanke på patienternas bästa och säkerhetsfrågor i samband med transporter m.m. realistiskt att förlägga förhandlingarna till länsrättens och tingsrättens gemensamma förhandlingssalar. Sammanfattningsvis anser länsrätten att det inte framkommit några brister i länsrättens handhavande med det aktuella målet. Däremot tar länsrätten avstånd från den ordning som kliniken – utan att underrätta länsrätten och med frångående av vad som tidigare överenskommits – infört, nämligen att för åhörare till länsrättens förhandlingar kräva legitimation och i journalistens fall att kunna styrka syftet med besöket för att överhuvudtaget bli insläppt till entrésalen. Samma uppfattning har länsrätten i fråga om kameraförbudet. Länsrätten, som har ansvar för att offentligheten och ordningen i samband med förhandlingar kan upprätthållas även i lokaler utanför domstolen, känner en vanmakt och frustration över det bemötande och den enligt länsrättens uppfattning nonchalans från landstingets sida som visats när det gäller att diskutera de uppkomna allvarliga problemen och försöka nå en snabb, men acceptabel lösning. Som det nu är hindras länsrätten att ta det reella ansvar som länsrätten har. Jag vill tillägga att jag såsom framgår av bifogad skrivelse (bilagan här utelämnad; JO:s anm.) inbjudit företrädare för landstingsstyrelsen till överläggningar.

text: Landstingsstyrelsen överlämnade som sitt remissvar ett yttrande undertecknat av landstingsdirektören EE och driftenhetschefen DD. I yttrandet anfördes följande.

text: Rättspsykiatriska regionkliniken bedriver en högspecialiserad vård. Här vårdas i huvudsak patienter (både kvinnor och män) enligt lagen om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning (LRV med SUP), lagen om rättspsykiatrisk vård (LRV) och lagen om psykiatrisk tvångsvård (LPT). Kliniken tar också emot patienter som är häktade eller dömda till fängelse och i behov av psykiatrisk vård. Vårdens utformning grundar sig på nationella riktlinjer och lagar som Socialstyrelsens föreskrifter om God vård, hälso- och sjukvårdslagen, sekretesslagen och

text: arbetsmiljölagen

text: . Med utgångspunkt från dessa finns inom Landstinget Kronoberg lokalt utarbetade rutiner och riktlinjer, inom t ex områdena kvalitet och patientsäkerhet, systematiskt arbetsmiljöarbete, systematiskt brandskyddsarbete och tystnadsplikt och sekretess. Rättspsykiatriska regionkliniken har därtill ett antal egna rutiner och riktlinjer som grundar sig på de specifika krav som ställs på verksamheten för att leva upp till kriminalvårdens säkerhetskrav. Rättspsykiatriska regionkliniken har anmält till

text: Socialstyrelsen att inneha säkerhetsklass 1 med en utvecklad samverkan med bland annat kriminalvårdsanstalterna Hall och Kumla. Rutinerna har också som syfte att skapa en säker och trygg vårdmiljö för bådepatienter och medarbetare. I samband med att ny vårdbyggnad och ny säkerhetsreception togs i bruk i januari 2007 ändrades rutinen för in- och utpasseringskontroll vid kliniken(bilaga) [bilagan här utelämnad; JO:s anm.]. Besökare måste verifiera sin identitet och syfte med besöket i den nya säkerhetsreceptionen. Länsrättens lokaler är placerade mitt i en av klinikens vårdbyggnader. I korridoren passerar ständigt medarbetare och patienter som är på väg till eller från olika aktiviteter och behandlingar. Vid den aktuella händelsen följdes i stort gällande rutiner. Med anledning av en ökad hotbild i det aktuella fallet hade säkerheten förstärkts. Detta påverkade dock inte in- eller utpasseringskontrollen av besökare, utan där följdes gällande rutiner. Besökarna ombads visa identitetshandlingar. Eftersom det aktuella besöket inte var föranmälda (enligt klinikens rutiner) genomfördes motringning för att kontrollera att det fanns ett uppdrag att vistas i lokalerna. Dock kontrollerades inte vilket journalistiskt uppdrag det gällde, bara att det fanns ett sådant. Efter genomförd ID-kontroll fick besökarna passera larmbåge, också det enligt gällande rutin. Med anledning av att länsrättens lokaler är placerade mitt i en av sjukhusområdets vårdbyggnader är det med hänvisning till sekretesslagen inte tillåtet att fritt fotografera utan tillstånd, varför besökarna ombads lämna ifrån sig medhavd kamera. Vi beklagar att besökarna uppfattat våra in- och utpasseringsrutiner som kränkande. I allmänhet har besökare mycket stor förståelse till att våra rutiner bidrar till att skapa en trygg och säker vårdmiljö för våra patienter.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren. I ett yttrande över länsrättens remissvar anförde han bl.a. följande. Innan den aktuella förhandlingen började lyfte han på den uppropslista som avsåg förmiddagens förhandlingar för att kontrollera om det satt en lista avseende eftermiddagens förhandlingar bakom denna, vilket det inte gjorde.

text: JO inhämtade därefter bl.a. Domstolsverkets skrivelse ”Säkerhetsrutiner vid muntliga förhandlingar på sjukvårdsinrättningar”, daterad den 26 februari 2009 (verkets ärende dnr 391-2008). I skrivelsen anges bl.a. följande.

text: Vid muntlig förhandling på sjukvårdsinrättning gäller samma regler om offentlighet som när förhandlingar hålls i domstolar, en princip som är grundlagsskyddad. Åhörare har alltså rätt att, utan att behöva uppge sin identitet, besöka en muntlig förhandling på en sjukvårdsinrättning fram till dess att rätten beslutar om stängda dörrar. Även om det är ovanligt med åhörare vid förhandlingar på sjukvårdsinrättningar är detta en aspekt som måste beaktas när beslut fattas om förhandlingslokalens placering.

text: Landstinget inkom med en skrivelse och fogade därtill minnesanteckningar från ett möte den 2 mars 2010 mellan företrädare för landstinget och Förvaltningsrätten i Växjö. I anteckningarna har bl.a. följande noterats.

text: [– – –] Alla parter är emellertid överens om att offentlighetsprincipen skall tillämpas under och i domstolens förhandlingar på kliniken. Lagmannen FF har med sig ritningar som landstinget sedan tidigare tillställt domstolen över nya byggnationen på kliniken där GG (säkerhetsutvecklare vid Rättspsykiatriska regionkliniken i Växjö; JO:s anm.) visar och förklarar hur den nya

text: byggnationen kommer att se ut. Byggnationen skall förhoppningsvis vara klar vid årsskiftet 2011–2012. Den nya byggnationen gör det lättare för allmänheten att få tillträde till lokalen där förhandlingar sker. I ett beslut den 30 april 2010 anförde JO André följande.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: I

text: 2 kap. 11 § andra stycket regeringsformen

text: fastslås den grundläggande principen att förhandling vid domstol ska vara offentlig. Principen om förhandlingsoffentlighet upprepas i

text: 5 kap. 1 § rättegångsbalken

text: som bestämmelsen i

text: 16 § förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: hänvisar till. Denna offentlighetsprincip innebär att allmänheten ska ha fritt tillträde till varje domstolsförhandling, dvs. en rätt för alla att närvara vid domstolsförhandlingar utan att behöva vare sig utsättas för identitetskontroll, uppge sitt namn eller förklara varför han eller hon önskar närvara vid förhandlingen (se bl.a. Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 5:5 och JO:s ämbetsberättelse 1976/77 s. 26).

text: Principen är dock inte oinskränkt, utan undantag härifrån kan göras genom lag eller i vissa fall efter bemyndigande i lag (

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: ). Rätten får t.ex. under vissa förhållanden besluta att en förhandling ska hållas inom stängda dörrar och därmed att personer stängs ute från hela eller delar av förhandlingen. Av

text: 16 § förvaltningsprocesslagen

text: framgår att rätten får förordna att en förhandling ska hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att läggas fram uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Avkunnande av dom eller beslut ska som huvudregel ske offentligt. I vissa fall, som här inte är aktuella, ska dock avkunnandet ske inom stängda dörrar (

text: 5 kap. 5 § andra stycket rättegångsbalken

text: och

text: 16 § förvaltningsprocesslagen

text: Grundprincipen att domstolsförhandlingar ska vara offentliga återfinns även i artikel 6 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonventionen). Enligt artikeln har var och en, när det gäller prövning av personens civila rättigheter och skyldigheter eller en anklagelse mot denne för brott, rätt till en rättvis och offentlig förhandling. Vidare anges att dom i målet ska avkunnas offentligt. Pressen och allmänheten får dock, enligt samma artikel, under vissa angivna förhållanden utestängas från förhandlingen eller en del därav.

text: Av

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: framgår att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad skydd mot bl.a. påtvingat kroppsligt ingrepp, kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Med kroppsvisitation avses, enligt

text: 28 kap. 11 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Även detta skydd får begränsas genom lag eller i vissa fall efter bemyndigande i lag (

text: 2 kap. 12 § regeringsformen

text: I lagen (

text: ) om säkerhetskontroll i domstol finns bestämmelser om allmän respektive särskild säkerhetskontroll. Allmän säkerhetskontroll får genomföras, om det finns anledning att befara att det i en domstols lokaler kan komma att förövas brott som innebär en allvarlig fara för någons liv, hälsa eller frihet eller för omfattande förstörelse av egendom. Särskild säkerhetskontroll får genomföras, om det till följd av särskilda omständigheter finns risk för att det i samband med en domstolsförhandling kan komma att förövas sådant brott (

text: 1 §

text: ). Vid säkerhetskontroll eftersöks vapen och andra föremål som är ägnade att komma till användning vid den typ av brottslighet som kan motivera att säkerhetskontroll beslutas. För detta ändamål får kroppsvisitation utföras. Väskor och andra föremål som medförs till eller påträffas i domstolens lokaler får undersökas. Vid allmän säkerhetskontroll ska kroppsvisitation och undersökning av väskor och andra föremål som huvudregel ske genom användande av metalldetektor eller liknande anordning (

text: 5 § första

text: och

text: andra styckena

text: ). Den tekniska utrustning som åsyftas är s.k. larm- eller säkerhetsbågar, handmetalldetektorer och röntgenutrustning för undersökning av föremål (se

text: prop. 2000/01:32 s. 45

text: ). Identitetskontroll får inte förekomma som en allmän kontroll, men däremot i de fall då man måste fastställa om en person, som uppger sig inte omfattas av säkerhetskontroll, ska undantas från kontrollen (

text: 5 § fjärde stycket

text: ). Den som inte underkastar sig en föreskriven säkerhetskontroll ska vägras tillträde. Den som inte tillåter undersökning av väska eller annat föremål ska, om det anses lämpligt, ges tillfälle att lämna föremålet till förvaring. Lämnas föremålet till förvaring, får tillträde inte vägras (

text: 6 §

text: Enligt

text: 5 kap. 9 § rättegångsbalken

text: , som

text: 16 § förvaltningsprocesslagen

text: hänvisar till, ankommer det på rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid rättens sammanträden och att meddela de ordningsregler som behövs. Av bestämmelsen framgår vidare bl.a. att det i princip råder fotograferingsförbud i rättssalen. I förarbetena sägs att förbudet endast torde avse fotografering under själva förhandlingen (

text: prop. 1979/80:87 s. 12

text: I mål enligt lagen (

text: ) om psykiatrisk tvångsvård, LPT, och lagen (

text: ) om rättspsykiatrisk vård, LRV, ska muntlig förhandling hållas på sjukvårdsinrättningen, om inte särskilda skäl talar för något annat (

text: 37 §

text: LPT och

text: 21 b §

text: LRV).

text: Av

text: 25 § förordningen (1996:382)

text: med förvaltningsrättsinstruktion framgår bl.a. följande. För varje dag då det hålls sammanträde för muntlig förhandling ska förvaltningsrätten upprätta en förteckning över de mål som har utsatts till förhandling (uppropslista). Under sammanträdesdagen ska uppropslistan vara anslagen på lämplig plats i anslutning till den lokal där förhandlingen äger rum.

text: Bedömning

text: Länsrättens och klinikens agerande i samband med den aktuella förhandlingen

text: Åtgärder vidtagna vid inpassering

text: Förhandling vid domstol är offentlig intill dess rätten har beslutat att förhandlingen ska hållas inom stängda dörrar. Muntlig förhandling i mål enligt LPT och LRV ska som huvudregel hållas på sjukvårdsinrättningen. Vid förhandling på sjukvårdsinrättning gäller samma regler om offentlighet som när förhandling hålls i domstolens egna lokaler.

text: Enligt förarbetena till LPT och LRV ”förutsätts att sjukvårdshuvudmannen kan tillhandahålla lokaler och att förhållandena där är sådana att principen om offentlighet kan upprätthållas” (se

text: prop. 1990/91:58 s. 279

text: Som redogjorts för ovan innebär principen om förhandlingsoffentlighet en rätt för alla att närvara vid domstolsförhandlingar utan att behöva vare sig utsättas för identitetskontroll, uppge sitt namn eller förklara varför han eller hon önskar närvara vid förhandlingen. För det fall rätten har beslutat om säkerhetskontroll kan dock identitetskontroll genomföras under vissa förhållanden. Om det finns ett sådant beslut kan även kroppsvisitation och undersökning av väskor utföras med hjälp av s.k. larmbåge.

text: Av utredningen framgår att kliniken genomförde identitetskontroller avseende AA och den medföljande fotografen innan de fick tillträde till lokalen där förhandlingen skulle hållas. Vidare undersökte kliniken om de hade något ”uppdrag att vistas i lokalerna” och de var tvungna att passera genom en larmbåge. Kliniken tillät inte heller AA och fotografen att ta med sig kameror in till väntrummet utanför förhandlingslokalen. Det kan konstateras att länsrätten i förevarande fall inte hade beslutat om säkerhetskontroll.

text: I sitt remissvar har landstinget uppgett att rutinen för in- och utpasseringskontroll vid kliniken ändrades i samband med att en ny vårdbyggnad och säkerhetsreception togs i bruk i januari 2007 och att gällande rutin för inpasseringskontroll av besökare till kliniken följdes i ifrågavarande fall. Vidare har landstinget anfört att besökarna ombads att lämna ifrån sig medhavd kamera då det ”med hänvisning till

text: sekretesslagen

text: ” inte är tillåtet att utan tillstånd fritt fotografera i byggnaden.

text: Länsrätten har i sitt remissvar anfört bl.a. följande. Vid domstolens överläggningar med sjukvårdshuvudmannen under 1990-talet träffades en överenskommelse om att den som ringde på den låsta entrédörren och uppgav att han eller hon vill närvara vid en länsrättsförhandling skulle släppas in. För några år sedan informerade kliniken länsrätten om att det innanför entrédörren hade satts upp en larmbåge som alla, även de som vill närvara vid en länsrättsförhandling, måste passera för att släppas in i lokalerna. Länsrätten har accepterat denna ”säkerhetshöjande åtgärd”, men den tar ”avstånd från den ordning som kliniken – utan att underrätta länsrätten och med frångående av vad som tidigare överenskommits – infört, nämligen att för

text: åhörare till länsrättens förhandlingar kräva legitimation och i journalistens fall att kunna styrka syftet med besöket för att överhuvudtaget bli insläppt i entrésalen. Samma uppfattning har länsrätten i fråga om kameraförbudet.”

text: Jag finner det anmärkningsvärt att kliniken inte samrådde med länsrätten innan man ändrade rutinen för inpasseringskontroll vad gäller åhörare till förhandlingar. Detta särskilt eftersom domstolen måste anses ha det yttersta ansvaret för att allmänhetens rätt att bevista offentlig förhandling tillgodoses.

text: Att utsätta den som vill närvara vid en domstolsförhandling för identitetskontroll och att efterfråga vad som är syftet med besöket står i strid med förhandlingsoffentligheten.

text: Vidare finns det inte, om det inte fattats beslut om säkerhetskontroll, någon laglig grund för att kräva att den som vill närvara vid en domstolsförhandling ska passera en larmbåge för att få tillträde till förhandlingssalen. Att en förhandling hålls på en sjukvårdsinrättning förändrar inte den bedömningen. I sammanhanget kan dock nämnas att Utredningen om säkerhet i domstol i betänkandet Ökad säkerhet i domstol (

text: SOU 2009:78

text: ) har funnit att det föreligger behov av att utöka möjligheterna till säkerhetskontroll i domstolarna och har lämnat förslag till lagändringar. Betänkandet bereds för närvarande inom Regeringskansliet.

text: Det finns inte heller stöd i lag för att förbjuda den som vill närvara vid en domstolsförhandling att medföra kamera in till den lokal där förhandlingen ska hållas. En annan sak är att det som huvudregel råder förbud mot fotografering i rättssalen under en pågående förhandling (

text: 5 kap. 9 § rättegångsbalken

text: och

text: 16 § förvaltningsprocesslagen

text: ). Det ankommer på rättens ordförande att tillse att denna ordning upprätthålls.

text: Det kan således konstateras att kliniken, i samband med att AA och den medföljande fotografen kom till sjukvårdsinrättningen för att närvara vid länsrättens muntliga förhandling, vidtagit en rad åtgärder som det saknats lagstöd för. Då klinikens agerande har rört den grundlagsskyddade principen om offentlighet vid domstolsförhandlingar ser jag allvarligt på händelsen.

text: Vad gäller länsrätten vill jag i denna del anföra följande. Av utredningen framgår att länsrätten inte före den aktuella förhandlingen kände till att kliniken utsatte den som ville närvara vid en domstolsförhandling för identitetskontroll eller att kliniken undersökte vad som var personens syfte med besöket. Länsrätten hade inte heller vetskap om att kliniken infört ett kameraförbud. När detta kom till länsrättens kännedom tog lagmannen vid länsrätten omedelbart kontakt med driftenhetschefen på kliniken och landstingsdirektören för att diskutera och försöka lösa den uppkomna situationen. Lagmannen bjöd även in företrädare för landstingsstyrelsen till överläggningar med länsrätten. Mot den bakgrunden anser jag inte att det finns grund för att kritisera länsrätten för att kliniken utsatte AA och den medföljande fotografen för identitetskontroll, för att syftet med deras besök undersöktes eller för att det uppställdes ett kameraförbud. Länsrätten har däremot haft kännedom om att

text: den som ville närvara vid en domstolsförhandling på sjukvårdsinrättningen måste passera genom en larmbåge för att få tillträde till förhandlingssalen.

text: Som jag konstaterat ovan finns inte någon laglig grund för att uppställa ett sådant villkor, om det inte beslutats om säkerhetskontroll. Länsrätten borde därför inte ha accepterat denna ordning.

text: Det har framkommit att landstinget har för avsikt att utföra viss byggnation som enligt planeringen ska vara klar vid årsskiftet 2011/2012. Landstinget har i anteckningarna från mötet den 2 mars 2010, med företrädare för Förvaltningsrätten i Växjö, noterat att den nya byggnationen gör det lättare för allmänheten att få tillträde till den lokal där domstolsförhandlingar hålls. Jag utgår från att landstinget vid byggnationen kommer att beakta de uttalanden som har gjorts i detta beslut vad gäller principen om förhandlingsoffentlighet och anser mig därför kunna lämna saken.

text: Beslut om stängda dörrar

text: AA har även klagat på att rättens ordförande fattade beslut om stängda dörrar omedelbart efter att ha redogjort för vilka personer som skulle tillåtas närvara vid förhandlingen. Han har vidare framfört synpunkter på att förhandlingen inte gjordes offentlig när rätten tillkännagav beslut om att dom i målet skulle avkunnas senare under dagen.

text: Länsrätten har i remissvaret uppgett att patienten genom sitt offentliga biträde före förhandlingen hade begärt att den skulle hållas inom stängda dörrar. Med den vetskapen, och då det kunde antas att det vid förhandlingen skulle komma att förebringas sekretessbelagda uppgifter, förordnade rätten om stängda dörrar ”i nära anslutning till att förhandlingen påbörjats”. Länsrätten har vidgått att förhandlingen inte gjordes offentlig vid tillkännagivandet av beslut om att dom skulle avkunnas senare under dagen.

text: Rätten ska ex officio pröva frågan om dörrarna ska vara stängda. Möjligheten att hålla en förhandling inom stängda dörrar är större i allmän förvaltningsdomstol än i allmän domstol. Som redovisats ovan kan allmän förvaltningsdomstol enligt

text: 16 § förvaltningsprocesslagen

text: förordna om stängda dörrar om det kan antas att det vid förhandlingen kan komma att läggas fram uppgift, för vilken hos domstolen gäller sekretess. Det är uppenbart att så var fallet i det aktuella målet. Rätten har således haft grund för att besluta att delar av förhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Frågan om i vilket skede och i vilken omfattning dörrarna skulle stängas är en sådan bedömningsfråga som JO i princip inte uttalar sig om. Jag finner inte anledning att här frångå den principen. Om en förhandling helt eller till största delen ska hållas inom stängda dörrar är det angeläget att rätten på lämpligt sätt ger upplysning om att tillkännagivandet av tiden och sättet för domens meddelande och, som huvudregel, avkunnandet av domen inte omfattas av förordnandet om stängda dörrar. I det aktuella fallet har tillkännagivandet av att dom i målet skulle

text: avkunnas senare under dagen skett inom stängda dörrar. Detta borde ha ägt rum offentligt.

text: Uppropslista

text: Av utredningen framgår att det för den ifrågavarande förhandlingsdagen fanns två uppropslistor eftersom rätten hade olika ordföranden på förmiddagen respektive eftermiddagen. Det föreligger emellertid motstridiga uppgifter vad gäller frågan om uppropslistan avseende eftermiddagens förhandlingar var uppsatt bakom förmiddagens lista vid tidpunkten för påropet av den i ärendet aktuella förhandlingen. Det är inte sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder från min sida skulle bringa klarhet i saken. I sammanhanget kan dock noteras att länsrätten har uppgett att förmiddagens lista togs bort ”några minuter över 13.00” och att detta berodde på att landstingets personal under lunchuppehållet ”inte som brukligt hade avlägsnat den främre listan från tavlan”. Jag vill i anledning härav framhålla att det ytterst ankommer på länsrätten att se till att aktuell uppropslista finns anslagen på lämplig plats i anslutning till den lokal där förhandlingen äger rum.

text: Övrigt

text: Vad som i övrigt har framkommit föranleder inte något uttalande från min sida.

text: Med den kritik som framgår av det ovan anförda avslutas ärendet.