title: YGL:s materiella tillämpningsområde - fråga om lagföring enligt allmän lag kan ske avseende misstanke om sexuellt ofredande vid ett telefonsamtal som, utan den uppringdas vetskap, samtidigt har direktsänts via webbradio

text: Justitiekanslern återlämnar anmälan till Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Falun.

text: Justitiekanslern inleder förundersökning avseende underlåtenhet att enligt

text: 4 kap. 1 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: och

text: 3 kap. 13 § lagen (1991:1559)

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden utse och anmäla ansvarig utgivare för webbradiosändningar som sänds via www.eurocop.nu. Förundersökningen ska fortsättningsvis handläggas i ett ärende som läggs upp särskilt.

text: Förevarande ärende avslutas.

text: Ärendet

text: Den 12 april 2010 polisanmälde en kvinna att en man söndagen den 11 april 2010 ringde till familjens hemtelefon och trakasserade henne och hennes familj. I anmälan anges att kvinnans 10-åriga dotter svarade och en man frågade efter anmälaren genom att ange hennes förnamn. Efter att dottern lämnat över telefonen till sin mamma sa mannen att han nyss ”pratat med lilla bumsan och henne skulle jag vilja knulla”. På fråga från anmälaren upprepade han sedan samma mening flera gånger. Mannen sa bl.a. också att han hade dödat barn, att [namnet på anmälarens 12-åriga son] ”är söt också, honom vill jag buttfucka”, att han har stått utanför dotterns skola och tittat på hennes blonda hår och att han har gått utanför familjens bostad ett visst datum när de hade kalas. I anmälan anges att uppgifterna om dotterns hårfärg och kalaset stämmer.

text: Beslut att inleda förundersökning fattades av förundersökningsledare vid polisen samma dag.

text: Av handlingarna framgår att samtalet ringdes från ett visst nummer och att förhör hölls med numrets abonnent den 13 september 2010. Denne delgavs härvid misstanke om sexuellt ofredande. Vid förhöret uppgav den misstänkte bl.a. följande. Han och hans bror direktsänder i princip varje söndag kl. 19 – 20 webbradio via sajten www.eurocop.nu. Under sändningarna ringer de upp personer som de har fått tips om från sina registrerade användare på sajten www.lunarcop.nu. Verksamheten har pågått sedan 2004 och det brukar förekomma en hel del sexuella anspelningar vid samtalen. Samtalen rings från hans hemtelefon. Samtalen har blivit en hobby; han går in i en annan karaktär och det kan ibland bli ”grovt” och ”gå över gränsen”. Det är dock inte kriminellt att ringa upp folk i syfte att sända webbradio.

text: Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Falun, har efter samråd med Justitiekanslern överlämnat ärendet hit.

text: Av det tillgängliga materialet framgår att anmälaren inte var medveten om att telefonsamtalet också direktsändes via webbradio utan blev varse detta först efter det att den misstänkte hördes i ärendet. Anmälan avser alltså sexuellt ofredande genom själva telefonsamtalet.

text: Justitiekanslern har vid besök på sajten www.eurocop.nu konstaterat att det i sändningsarkivet anges att sändningen den 11 april 2010 kl. 19.00 – 20.00 avslutades med ”Bubba ringer till småbarnsmamman [anmälarens förnamn] och spelar pedofil. Ett MYCKET långt och trevligt samtal”. Det anges att ljudfilen kan laddas ned av den som är registrerad användare på sajten www.lunarcop.nu.

text: Justitiekanslern har från Myndigheten för radio och tv inhämtat att någon anmälan om ansvarig utgivare för de aktuella webbsändningarna inte har gjorts och att det inte har meddelats något utgivningsbevis för någondera av webbplatserna www.eurocop.nu eller www.lunarcop.nu.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Anmälan avseende sexuellt ofredande

text: Justitiekanslern har vid ett antal tillfällen tidigare prövat anmälningar avseende telefonsamtal som samtidigt har direktsänts via sajten www.eurocop.nu. I ärendet med dnr

text: , som gällde ofredanden genom upprepade telefonpåringningar där anmälaren misstänkte att en person med anknytning till det radioprogram som sändes via www.eurocop.nu låg bakom telefonpåringningarna, bedömde Justitiekanslern att anmälan inte innefattade något sådant brott som föll inom det tryck- eller yttrandefrihetsrättsliga området och återlämnade därför ärendet till polismyndigheten. I övriga ärenden (se främst dnr

text: , dnr

text: , 7850-08-31, 266-10-31 och 1094-10-31) har Justitiekanslern, med utgångspunkt i att yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) har varit tillämplig på webbsändningarna enligt bestämmelsen i

text: 1 kap. 6 § första stycket andra meningen

text: YGL, bedömt att yttrandena i webbsändningarna med telefonsamtalen omfattades av YGL:s materiella tillämpningsområde. I enlighet med den s.k. exklusivitetsprincipen kunde ett straffrättsligt ingripande därmed endast ske med stöd av YGL:s bestämmelser.

text: Justitiekanslerns ställningstagande i de sist nämnda ärendena innebär att något straffrättsligt ingripande inte kan aktualiseras i fråga om brottsmisstankar avseende sexuellt ofredande eftersom detta brott inte utgör ett yttrandefrihetsbrott. Med hänsyn till vad som har framkommit i detta ärende finns det emellertid skäl att närmare överväga detta ställningstagande.

text: Den nyss nämnda exklusivitetsprincipen framgår av 1 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen (TF) och

text: 1 kap. 4 §

text: YGL. Enligt denna princip får ingripanden på grund av missbruk av tryck- respektive yttrandefriheten inte göras utom i de fall som anges i TF och YGL. Vad som är ”missbruk” bestäms utifrån innebörden av och syftet med tryck- och yttrandefriheten såsom detta framgår av 1 kap. 1 § första och andra styckena TF och 1 kap. 1 § första och andra styckena YGL. Där anges att grundlagarna tillförsäkrar medborgarna rätt att i de skyddade medierna offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och att i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst till säkrande av ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och, enligt YGL, ett fritt konstnärligt skapande. Att ett fritt konstnärligt skapande har nämnts särskilt i YGL har inte avsetts innebära någon skillnad mellan de båda grundlagarnas syften.

text: Formuleringen av tryck- och yttrandefrihetens innebörd och syfte anses innebära vissa begränsningar i grundlagarnas tillämpningsområden. All användning av de grundlagsskyddade medierna omfattas alltså inte av TF:s eller YGL:s skydd som exklusiv straff- och processlag. Den användning som omfattas av grundlagsskydd brukar sägas falla inom grundlagarnas materiella tillämpningsområde. Detta till skillnad från det formella tillämpningsområdet som anger vilka medier som omfattas av grundlagarna med bortseende från innehållet. Den användning av de grundlagsskyddade medierna som faller inom TF:s och YGL:s materiella tillämpningsområde men som är otillåten upptas som tryck- respektive yttrandefrihetsbrott i TF och YGL. Övrig användning som faller inom det materiella tillämpningsområdet kan alltså inte bestraffas eftersom bestraffning enligt exklusivitetsprincipen endast får ske i de fall som anges i grundlagarna. Beträffande den användning av de i och för sig grundlagsskyddade medierna som inte omfattas av grundlagarnas materiella tillämpningsområde kan lagföring däremot ske enligt allmän lag. TF:s och YGL:s räckvidd ska således inte uppfattas så att varje förfarande där ett yttrande som framförs i ett grundlagsskyddat medium ingår som ett led skyddas av TF och YGL.

text: TF och YGL innehåller emellertid inte någon uttrycklig bestämmelse som reglerar deras materiella tillämpningsområden och frågan har endast sparsamt belysts i praxis. Exklusivitetsprincipens omfattning och utgångspunkterna för tolkningen av densamma kan även sägas ha varierat något över tid.

text: Vissa brott, t.ex. bedrägeri, har sedan länge ansetts kunna föranleda ansvar enligt allmän lag och faller alltså utanför TF:s och YGL:s materiella tillämpningsområde (se

text: NJA 1900 s. 528

text: och

text: NJA 1905 s. 364

text: ). Denna begränsning i exklusivitetsprincipen har ansetts motiverad med hänsyn till att själva det yttrande som framförs i det grundlagsskyddade mediet endast utgör ett led i ett förfarande där, för att ett bedrägeribrott ska föreligga, det ingår andra för straffansvaret väsentliga moment. Enligt ett alternativt synsätt följer begränsningen av att yttrandet, med hänsyn till dess syfte och funktion, inte kan bedömas ha tillkommit inom ramen för något av de intressen som tryck- och yttrandefriheten avser att värna.

text: Utöver de nu nämnda motiven följer även motsvarande begränsning i TF:s och YGL:s materiella tillämpningsområde av den tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundprincipen om s.k. ensamansvar. För innehållet i en tryckt skrift eller ett radioprogram svarar i regel utgivaren. Det är endast denne som enligt TF:s och YGL:s principer om ensamansvar kan åtalas i det fall uppgifter eller uttalanden som återges i skriften eller programmet innefattar ett tryck- respektive yttrandefrihetsbrott. Det bakomliggande syftet med ett yttrande som t.ex. utgör ett led i ett bedrägeribrott är i regel dolt för utgivaren och ett sådant brott förutsätter också ytterligare moment som typiskt sett ligger utom utgivarens kontroll och kännedom. Med hänsyn till principen om ensamansvar har det därför beträffande vissa brott inte framstått som en framkomlig väg att de straffbeläggs såsom tryck- eller yttrandefrihetsbrott och lagförs enligt TF:s och YGL:s regelverk.

text: I de fall ett förfarande faller utom TF:s och YGL:s materiella tillämpningsområde och därmed grundlagarnas straff- och processregler inte är tillämpliga – alltså bl.a. reglerna om ensamansvar – gäller av nödvändighet också motsvarande inskränkning i det s.k. meddelarskyddet. Det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundlagsskyddet innebär som utgångspunkt att den som medverkar i framställningen av t.ex. ett radioprogram inte kan göras straffrättsligt ansvarig för sin medverkan. Enligt

text: 1 kap. 1 § tredje stycket

text: TF och

text: 1 kap. 2 §

text: YGL står det envar fritt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner eller nyhetsbyråer, om syftet är att uppgifterna ska offentliggöras i t.ex. ett radioprogram. Denna meddelarfrihet gäller för journalister, skådespelare och andra som medverkar vid tillkomsten av programmet. Meddelarfriheten innebär alltså en rätt att utan andra ingripanden än de som stadgas i TF och YGL offentliggöra uppgifter i ett grundlagsskyddat medium. Detta innebär dock inte att varje spridning av uppgifter som sker för offentliggörande omfattas av meddelarfriheten. När grunden för att undanta vissa brott, t.ex. bedrägeri genom tryckt skrift, från grundlagarnas tillämpningsområde är att den egentliga gärningsmannen ska kunna straffas utan hinder av reglerna om ensamansvar är denne ofta meddelare i grundlagens mening. Det är då oundvikligt att dennes meddelarfrihet inskränks i motsvarande mån.

text: Högsta domstolen har i senare praxis där exklusivitetsprincipen har behandlats, utöver de mer generella principer som nyss nämnts, också fäst vikt vid de specifika omständigheterna kring och syftet med den företagna handlingen i det enskilda fallet. I

text: NJA 1999 s. 275

text: (”Aftonbladet-målet”), som rörde åtal för olaga hot och hot mot tjänsteman genom överlämnande av bilder till en journalist som illustration till en tidningsartikel, uttalade Högsta domstolen bl.a. följande.

text: Det kan emellertid förekomma att en handling visserligen utförs med en tryckt skrift som medel men har en sådan karaktär att den inte berör de syften som ligger bakom regleringen i TF. En sådan handling kan utan hinder av TF beivras om den är brottslig enligt allmän lag. Som exempel har nämnts bedrägeri, svindleri eller oredligt förfarande som begås genom meddelanden i tryckt skrift (se bl a

text: SOU 1947:60 s 115

text: f, 119 och 250f samt

text: prop 1986/87:151 s 86

text: ). Utanför det av TF omfattade området kan det också komma i fråga att straffa den som lämnat ett specifikt meddelande för offentliggörande i tryckt skrift.

text: Klagandena i detta mål har åtalats för olaga hot och hot mot tjänsteman. Dessa brott utgör inte tryckfrihetsbrott enligt

text: 7 kap

text: TF. Detta hindrar inte att hot som framförs i tryckt skrift under vissa omständigheter kan föranleda straff enligt allmän lag, t ex om hotet är ett led i ett utpressningsförsök eller eljest utgör en förutsättning för brott (jfr

text: SOU 1947:60 s 251

text: och

text: prop 1975/76:209 s 141

text: ). Av betydelse för bedömningen i nu förevarande fall är emellertid de omständigheter under vilka filmrullarna överlämnats till CF och det syfte i vilket överlämnandet skett.

text: Av utredningen i målet framgår att CF hade för avsikt att i Aftonbladet publicera en artikel om den nynazistiska organisation som klagandena tillhörde och att han önskade illustrera sin artikel med bilder som gav ett intryck av organisationens verksamhet. Han hade underrättat klagandena om sitt intresse för fotografier av detta slag, och när klagandena överlämnade filmrullarna till CF, var det med sikte på att fotografierna skulle publiceras i tidningen och i förhoppningen att klagandena skulle få viss ekonomisk ersättning för bilderna.

text: Offentliggörandet av fotografierna var således ett led i CF:s journalistiska verksamhet och faller därmed, oavsett deras hotfulla och skrämmande karaktär, inom det område som TF är avsedd att skydda. Klagandenas överlämnande av filmrullarna måste därför också anses omfattat av meddelarfriheten. Det av Riksåklagaren åberopade förhållandet att CF, innan publicering skett, uppvisat fotografierna för AP och CC kan därvidlag inte medföra en annan rättslig bedömning.

text: Även i

text: NJA 2000 s. 355

text: , som rörde ansvar enligt brottbalkens bestämmelser för hets mot folkgrupp genom uttalanden vid en föreläsning vid Umeå universitet där föreläsningen samtidigt spelades in på video, tillmätte Högsta domstolen omständigheterna i det enskilda fallet betydelse. Högsta domstolen framhöll bl.a. att det i annonseringen av föreläsningen inte hade angivits att den skulle spelas in för offentliggörande och att så skulle ske inte heller på något annat sätt hade meddelats dem som kom till föreläsningen. Högsta domstolen fann klarlagt att föreläsningen inte hade ingått som ett led i en verksamhet för att offentliggöra den genom video. Inspelningen fick i stället anses ha utgjort en dokumentation av ett från offentliggörandeavsikten oberoende evenemang. Åtalet avsåg att föreläsarens uttalanden hade spridits till dem som hade infunnit sig för att lyssna till föreläsningen. Mellan deras deltagande vid föreläsningen och den genomförda dokumentationen fanns enligt Högsta domstolen inte något sådant samband att föreläsarens uttalande i förhållande till åhörarna åtnjöt skydd mot straffansvar enligt bestämmelserna i YGL.

text: Brottskatalogen i TF och YGL blev bl.a. med anledning av avgörandet i Aftonbladet-målet föremål för översyn av Mediegrundlagsutredningen (

text: SOU 2001:28

text: ). Detta ledde fram till att olaga hot infördes som tryck- och yttrandefrihetsbrott. Det lagstiftningsärendet kan emellertid inte sägas ha bringat någon mer grundläggande klarhet i gränserna för exklusivitetsprincipen. När det specifikt gäller brottet sexuellt ofredande kan det dock anmärkas att Mediegrundlagsutredningen för sin del bedömde att det var ett brott som inte kunde upptas som tryck- och yttrandefrihetsbrott eftersom brottsbalkens straffbestämmelse knappast kunde anses träffa andra fall än sådana där den angripne och angriparen samtidigt var närvarande. Brottet sexuellt ofredande kunde därför enligt utredningens mening inte begås genom ett yttrande i ett grundlagsskyddat massmedium. (Se

text: SOU 2001:28 s. 433

text: .) Även om någon helt entydig slutsats inte kan dras av detta uttalande talar det i vart fall inte mot att brottet sexuellt ofredande beroende på omständigheterna ska kunna lagföras enligt allmän lag även om det beteende eller det uttalade som innefattar ofredandet har tillkommit vid framställningen av t.ex. ett tv- eller radioprogram.

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 25 mars 2004 (dnr

text: ), bl.a. med hänvisning till

text: NJA 2000 s. 355

text: , bedömt att en programledares/skådespelares agerande vid inspelningen av ett tv-program, vilket påstods innefatta sexuellt ofredande, inte åtnjöt meddelarskydd enligt

text: 1 kap. 2 §

text: YGL och att YGL därför inte hindrade att ingripande skedde med stöd av allmän lag. Justitiekanslern fäste vikt vid att anmälan avsåg ofredande av utomstående personer som inte deltog i inspelningen av programmet och inte synes ha varit medvetna om att inspelningen pågick. I förhållande till dessa personer bedömde Justitiekanslern att det inte kunde hävdas att programledaren/skådespelaren enligt bestämmelserna om meddelarfrihet i YGL åtnjöt skydd mot straffrättsliga ingripanden enligt allmän lag.

text: Det finns skäl att anlägga samma synsätt på uppringarens agerande i detta fall. Anmälan avser det som inträffande vid själva telefonsamtalet, dvs. den uppringande personens handlande i förhållande till den uppringda personen vid direktkontakten dem emellan under samtalet. Anmälaren var inte medveten om att samtalet spelades in och sändes ut via webbradio och kan alltså inte anses ha deltagit i framställningen av programmet. Mellan anmälarens ”deltagande” i telefonsamtalet och uppringarens dokumentation och offentliggörande av samtalet kan inte anses föreligga något sådant samband att uppringarens uttalanden i förhållande till anmälaren ska åtnjuta skydd mot straffansvar enligt bestämmelserna i YGL. Justitiekanslern anser därmed att omständigheterna här är sådana att regleringen i YGL inte utgör hinder mot att ett ingripande sker enligt allmän lag.

text: Med hänsyn till det sagda ankommer det inte på Justitiekanslern utan på allmän åklagare att ansvara för den fortsatta utredningen. Handlingarna ska därför återlämnas till Åklagarmyndigheten, Åklagarkammaren i Falun.

text: Ansvarig utgivare för webbradiosändningar via www.eurocop.nu

text: Radioprogram ska enligt

text: 4 kap. 1 §

text: YGL ha en utgivare som utses enligt vad som närmare föreskrivs i lag. Utgivaren ska enligt

text: 3 kap. 13 § lagen (1991:1559)

text: med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens områden (föreskriftslagen) anmälas till Myndigheten för radio och tv.

text: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot

text: 4 kap. 1 §

text: YGL döms enligt

text: 4 kap. 6 §

text: YGL till böter eller om omständigheterna är synnerligen försvårande till fängelse högst ett år. Enligt 3 kap. 30 § föreskriftslagen döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrifterna i 3 kap. samma lag om skyldighet att anmäla utgivare till böter eller fängelse ett år. Justitiekanslern är ensam behörig åklagare i mål om överträdelser av de nu nämnda bestämmelserna i YGL och föreskriftslagen.

text: Enligt uppgift från Myndigheten för radio och tv har inte någon utgivare anmälts dit för webbradiosändningar som sker via www.eurocop.nu.

text: Det finns därmed anledning att anta att brott enligt 4 kap. 1 och 6 §§ YGL och 3 kap. 13 och 30 §§ föreskriftslagen har begåtts. Förundersökning ska därmed inledas med anledning av dessa brottsmisstankar.


publisher: Justitiekanslern

title: Anspråk på skadestånd för ideell skada från en juridisk person med anledning av långsam handläggning av ett tvistemål

org: jk

text: Justitiekanslern tillerkänner NF Bröd i Stockholm AB skadestånd av staten med 30 000 kr och ersättning för ombudskostnader med 9 375 kr.

type: stycke

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att ombesörja utbetalningen av beloppen till bolaget.

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: NF Bröd i Stockholm AB (NF Bröd) ansökte om stämning mot ICA Ekonomibyrå AB vid Västerås tingsrätt den 11 december 1998. NF Bröd yrkade i målet skadestånd med 2 226 000 kr jämte ränta. Tingsrätten ogillade käromålet i en dom den 5 januari 2006, dvs. drygt sju år efter det att NF Bröd hade väckt talan. Svea hovrätt fastställde tingsrättens dom den 7 februari 2008 och Högsta domstolen beslutade den 26 juni 2008 att inte meddela prövningstillstånd. Den sammanlagda handläggningstiden uppgick följaktligen till drygt nio och ett halvt år.

text: Anspråk

text: NF Bröd har vänt sig till Justitiekanslern och begärt skadestånd av staten med 3 500 353 kr, varav 3 343 603 kr avser ersättning för ren förmögenhetsskada och 156 750 kr ersättning för ideell skada. Bolaget har vidare yrkat ränta på beloppet 2 226 000 kr från den 30 november 1998. Slutligen har bolaget yrkat ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 32 343 kr, motsvarande arbete under 17 timmar och 15 minuter.

text: NF Bröd har som grund för anspråket anfört följande. Bolagets rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har kränkts genom tingsrättens alltför långa handläggningstid av målet. Tingsrättens långsamma handläggning innebär även att det har förekommit fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Till följd av den utdragna handläggningen har bolaget drabbats av såväl ren förmögenhetsskada som ideell skada. Det begärda beloppet avseende förmögenhetsskada motsvarar det yrkade kapitalbeloppet i målet om 2 226 000 kr, NF Bröds rättegångskostnader om 631 033 kr samt motpartens rättegångskostnader om 486 570 kr.

text: NF Bröd har vidare utvecklat sin talan i huvudsak enligt följande. NF Bröd hade bevisbördan för de omständigheter som låg till grund för bolagets skadeståndstalan. Bolaget åberopade flera vittnesförhör vid tingsrätten. Vittnenas uppgifter utgjorde en förutsättning för att kunna vinna framgång i målet. Det var av synnerlig vikt att målet handlades skyndsamt eftersom en utdragen handläggning skulle kunna utradera vittnenas minnesbilder av vad som hade förevarit.

text: Tingsrätten höll muntlig förberedelse i målet den 10 juni 1999. Efter sammanträdet fortsatte den skriftliga förberedelsen till och med den 1 augusti 2001. Handläggningen kom därefter helt att upphöra. NF Bröd tillskrev genom sitt ombud den nybildade Västmanlands tingsrätt den 27 september 2001 för att få besked om målets fortsatta handläggning. Bakgrunden till brevet var att det inte gick att nå ansvarig handläggare per telefon. Bolagets ombud fick inte något svar av tingsrätten och skrev därför till tingsrätten igen den 25 oktober 2001. Brevet följdes av telefonsamtal den 7 och den 27 november 2001, men ombudet fick inte heller då några besked från tingsrätten. Först den 2 maj 2002 upprättade tingsrätten en målsammanfattning. Därefter kom en planerad huvudförhandling att ställas in till följd av visst processuellt agerande från motpartens sida. Efter en kort skriftväxling upphörde handläggningen av målet återigen. NF Bröds ombud skrev på nytt till tingsrätten den 20 mars 2003 och fick till svar att inget hände i målet på grund av hög arbetsbelastning. Den 7 oktober 2003 tillskrevs tingsrätten återigen utan resultat. Den 6 maj respektive den 23 september 2004 begärde NF Bröd utan resultat att handläggningen av målet skulle återupptas. Breven följdes av en förnyad förfrågan den 11 november 2004. Trots att målet hade varit klart för avgörande under högst avsevärd tid kom kallelse till huvudförhandling inte att ske förrän den 20 april 2005. Dom meddelades slutligen den 5 januari 2006.

text: Vid tidpunkten för huvudförhandlingen hade de åberopade vittnena glömt bort nästan samtliga detaljer av betydelse för målet. De kunde därför endast i mycket grova drag redogöra för vad som förevarit, vilket inte gav den bevisstyrka som var en förutsättning för att NF Bröd skulle vinna framgång i målet. Bolagets talan lämnade därför utan bifall

text: NF Bröds ekonomiska skada motsvarar det i tvistemålet yrkade beloppet om 2 226 000 kr jämte ränta. Utöver detta har NF Bröd belastats med egna och motpartens rättegångskostnader om 631 033 kr respektive 486 570 kr. Vidare har bolaget rätt till ideell ersättning för konventionskränkningen enligt gällande praxis med ett belopp om 14 250 euro (9,5 år gånger 1 500 euro), vilket motsvarar 137 750 kr (14 250 euro gånger 9,5 kr). Till detta kommer 2 000 euro, motsvarande 19 000 kr, då målet rört en för NF Bröd särskilt betydelsefull fråga.

text: Västmanlands tingsrätt har yttrat sig över anspråket och i huvudsak anfört följande.

text: Påståendet […] att handläggningen efter den 1 augusti 2001 helt kom att upphöra kan nog betecknas som en överdrift, även om det kom att dröja ända till maj 2002 innan en målsammanfattning upprättades och skickades till ombuden. Målet var mycket komplext och processföringen i målet bidrog säkert också till att sammanfattningen tog tid. I augusti samma år kallades till huvudförhandling i oktober 2002. Det kan påpekas att anstånd regelmässigt beviljats både kärandeombudet och svarandeombudet vid åtskilliga tillfällen, och att kärandeombudet vid ett tillfälle i olika omgångar begärde och utverkade uppskov med att inkomma med ett yttrande från januari 2001 till dess yttrandet inkom den 29 juni 2001. Påståendet om att kärandeombudet den 27 september och den 25 oktober 2001 ingett skrifter med förfrågningar angående målets fortsatta handläggning får inte stöd av dagboken, som ej upptar några sådana inlagor.

text: Huvudförhandlingen som skulle påbörjas den 21 oktober 2002 inställdes på begäran av kärandeombudet av skäl som framgår av akten. Kärandeombudet skulle därefter inge ett yttrande. Efter att denne ett par gånger på nytt utverkat anstånd inkom utlovat yttrande den 5 december 2002. I februari 2003 inkom yttrande från svarandeombudet. Därefter avstannade beredningen och först den 20 april 2005 kallades till huvudförhandling till 20-21 juni samma år. Den ställdes senare in, såvitt kan förstås på grund av att ett vittne inte kunde närvara, och huvudförhandlingen flyttades till hösten samma år.

text: Under drygt två år kom målet således att vila, mest sannolikt på grund av en mycket hög arbetsbörda, vilket väl saknar betydelse i detta sammanhang, och under den tiden finns enligt min mening fog att ifrågasätta huruvida kärandens rätt till en rättegång vid tingsrätten inom skälig tid har kränkts.

text: NF Bröd har yttrat sig över vad tingsrätten har anfört.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Domstolsprövning inom skälig tid?

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Den rätten gäller såväl fysiska som juridiska personer.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har kränkts ska enligt

text: Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Av särskild vikt vid bedömningen är målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild uppmärksamhet på om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Det aktuella tvistemålet måste anses ha varit av såväl omfattande som komplex karaktär. Vidare har NF Bröd genom sin processföring bidragit till den utdragna handläggningen vid tingsrätten. Vid en genomgång av tingsrättens akt har Justitiekanslern funnit att NF Bröds ombud vid ett tjugotal tillfällen har begärt anstånd med att inkomma med yttranden till tingsrätten och att den sammanlagda tiden för de beviljade anståndsperioderna uppgår till ungefär ett år. Även med beaktande av de nämnda omständigheterna framstår emellertid den sammanlagda handläggningstiden (drygt sju år) vid tingsrätten som anmärkningsvärt lång. Av särskild betydelse för bedömningen är vidare att målet, då handläggningen redan hade pågått mer än fyra år, blev liggande utan åtgärd under drygt två år innan tingsrätten kallade till huvudförhandling,

text: Vid en samlad bedömning anser Justitiekanslern, särskilt med hänsyn till den period av inaktivitet som inföll mellan februari 2003 och april 2005, att tingsrättens långsamma handläggning innebär att en kränkning av artikel 6.1 i Europakonvention har ägt rum. Den utdragna handläggningen måste även anses utgöra fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: Ideell skada?

text: Av Europadomstolens praxis följer att inte bara fysiska utan även juridiska personer har rätt till ersättning för ideell skada vid kränkningar av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: (se bl.a. domstolens avgöranden Comingersoll S.A. v. Portugal, Application no. 35382/97 och Västberga Taxi AB and Vulic v. Sweden,Application no. 26985/97). NF Bröd får därför anses berättigat till ersättning för ideell skada även enligt nationell svensk rätt till följd av den utdragna handläggningen.

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 11 oktober 2007 (ärende nr

text: ) närmare redogjort för vissa riktlinjer när det gäller ersättningens storlek vid kränkningar av rätten till domstolsprövning inom skälig tid. Mot bakgrund av dessa riktlinjer och med beaktande av omständigheterna i det aktuella fallet, särskilt målets komplexitet och NF Bröds eget agerande, anser Justitiekanslern att ersättningen till NF Bröd bör bestämmas till skäliga 30 000 kr.

text: Förmögenhetsskada?

text: Staten är på grund av det ovan anförda skadeståndsskyldig i och för sig med anledning av tingsrättens utdragna handläggning. För att skadestånd ska utgå för ren förmögenhetsskada krävs emellertid – förutom att skadeståndsskyldighet föreligger i och för sig – att en ersättningsgill skada har uppstått samt att det finns ett adekvat orsakssamband mellan den skadeståndsgrundande handlingen och skadan. Det ankommer på den skadelidande att visa att samtliga förutsättningar för skadestånd är uppfyllda.

text: Utredningen i ärendet ger inte stöd för NF Bröds påstående att det finns ett adekvat orsakssamband mellan tingsrättens långsamma handläggning och utgången i tvistemålet. NF Bröd har följaktligen inte visat att bolaget är berättigat till ersättning för ren förmögenhetsskada. NF Bröds anspråk i den delen ska därför avslås.

text: Ombudskostnader

text: NF Bröd har begärt ersättning för sina ombudskostnader här med ett i förhållande till ärendets karaktär högt belopp. Vidare har bolaget endast i en begränsad del haft framgång med sitt ersättningskrav. Justitiekanslern finner att ersättningen för ombudskostnader bör bestämmas till ett skäligt belopp om 9 375 kr, vilket motsvarar fem timmars arbete.

type: avgorande


title: Inget skadestånd för överträdelse av Europakonventionen vid löneutmätning när kränkningen erkänts och sökande gottgjorts på annat sätt

text: Justitiekanslern avslår MF:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: För uttagande av restförda skatteskulder pågick utmätning av MF:s lön. Utmätningsbeloppet var bestämt till 24 784 kr och förbehållsbeloppet till 7 031 kr. Den 6 maj 2017 gjorde Skatteverket en avräkning på skattekontot mot MF:s skuld hos Kronofogdemyndigheten. Medlen krediterades den 10 maj 2017. Efter detta kvarstod endast en skuld om 1 800 kr som utgjordes av grundavgifter. Löneutmätningsbeslutet ändrades emellertid inte, vilket ledde till att MF:s arbetsgivare den 23 maj 2017 betalade ut 21 783 kr av dennes lön till Kronofogdemyndigheten. Löneutmätningsbeslutet upphävdes den 26 maj 2017 och den 16 juni 2017 återbetalades 19 983 kr till MF.

text: Anspråket m.m.

text: MF har, som det får uppfattas, begärt skadestånd av staten med 10 000 kr avseende ersättning för ideell skada (lidande). Till stöd för sitt anspråk har han anfört att Kronofogdemyndighetens felaktiga handläggning orsakat honom lidande.

text: Kronofogdemyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den rättsliga regleringen

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av och beslut i utsökningsmål är sådan verksamhet.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen

text: ska staten också ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Regleringen i

text: skadeståndslagen

text: innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Enligt Högsta domstolens praxis (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: ) kan staten också bli ersättningsskyldig vid överträdelser av Europakonventionen. I den mån Sverige har en förpliktelse att gottgöra en överträdelse av konventionen genom en rätt till skadestånd ska skadestånd i första hand utgå med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock utgå utan särskilt lagstöd om det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen. Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser.

text: Enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: ska var och en vars i konventionen angivna fri- och rättigheter har åsidosatts ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet och detta även om kränkningen har förövats av någon under utövning av offentlig myndighet. Enligt Europadomstolens praxis innebär bestämmelsen att konventionsstaterna är skyldiga att tillhandahålla effektiva nationella rättsmedel för att antingen förebygga den påstådda kränkningen eller dess fortsättning eller gottgöra en kränkning som redan har inträffat (se t.ex.

text: Kudla mot Polen

text: , no. 30210/96, dom den 26 oktober 2000).

text: I artikel 13 uppställs inga specifika krav på formerna för rättelse eller gott-görelse och det ankommer därmed i första hand på respektive konventionsstat att fastställa de närmare villkoren i detta hänseende. Skadestånd kan utgöra ett effektivt rättsmedel men något uttryckligt krav på att skadestånd ska utgå i vissa situationer följer inte av artikel 13. Däremot kan frånvaron av andra rättsmedel eller den omständigheten att ett beslut som syftar till att ge rättelse av olika skäl inte har någon praktisk effekt medföra att den återstående möjligheten för att uppfylla kraven enligt artikel 13 är att utge ekonomisk kompensation. Det ligger dock i sakens natur att det måste betraktas som mer effektivt att tillhandahålla rättsmedel som gör det möjligt att bota konventionskränkningar redan inom ramen för den process där de uppstår än en möjlighet att erhålla ekonomisk kompensation i efterhand.

text: Sammanfattningsvis innefattar artikel 13 en förpliktelse för staten att tillhandahålla rättsmedel men förpliktelsen innebär inte någon rätt till ekonomisk ersättning vid varje konventionskränkning utan det kan vara tillräckligt att kränkningen undanröjs eller gottgörs på annat sätt.

text: Bedömningen i detta fall

text: Enligt

text: 7 kap. 10 § första stycket utsökningsbalken

text: ska ett beslut om löneutmätning ändras, om det finns anledning till det. I detta fall har Kronofogde-myndigheten underlåtit att ändra löneutmätningsbeslutet, vilket fått till följd att det belopp som utmättes översteg MF:s skulder med 19 983 kr. Kronofogdemyndighetens handläggning har innefattat fel eller försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. Staten är därför i princip skadeståndsskyldig i förhållande till MF.

text: Hela det felaktigt utmätta beloppet har dock återbetalats till MF. Han har därmed inte lidit någon ekonomisk skada. Utredningen ger inte heller stöd för slutsatsen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som är en förutsättning för att ersättning för ideell skada ska utgå enligt skadeståndslagen. Frågan är då om ersättning för ideell skada ändå kan utgå med hänvisning till att MF:s rättigheter enligt Europakonventionen har åsidosatts.

text: Enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen ska varje fysisk eller juridisk person ha rätt till respekt för sin egendom och ingen får berövas denna annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grundsatser. Detta inskränker dock inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med allmännas intresse. Ett intrång i den enskildes äganderätt ska ske i enlighet med lag, ha ett legitimt syfte och åtgärden måste stå i proportion till det syfte som ska uppnås (se t.ex. Hellborg mot Sverige, no. 47473/99, dom den 28 februari 2006, p. 45 och

text: NJA 2004 s. 336

text: Utmätningen av MF:s lön har utgjort ett intrång i hans egendomsskydd såsom detta kommer till uttryck i artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen. Det står klart att intrånget inte har skett i enlighet med lag. MF:s rättigheter enligt Europakonventionen har alltså åsidosatts genom Kronofogdemyndighetens agerande.

text: En konstaterad överträdelse av Europakonventionen medför, som framgått ovan, emellertid inte en automatisk rätt till skadestånd. Det kan vara tillräckligt att kränkningen undanröjs eller gottgörs på något annat sätt. Högsta domstolen har uttalat att ekonomisk gottgörelse inte bör fjärmas alltför mycket från vad som gäller när skadestånd döms ut i jämförbara fall. Ifall omständigheterna inte motiverar ersättning med 10 000 kr eller mer, så får den skadelidande i regel nöja sig med annan gottgörelse (se

text: NJA 2013 s. 842

text: I det aktuella fallet har Kronofogdemyndigheten återbetalat hela det utmätta beloppet till MF inom en månad från den felaktiga utmätningen. Den rättighetskränkning som MF har varit utsatt för, får mot denna bakgrund anses gottgjord genom återbetalningen och genom det erkännande av överträdelsen som kommer till uttryck genom detta beslut. Någon ersättning för ideell skada ska därför inte utgå.

text: MF:s skadeståndsanspråk ska alltså avslås.


title: Klagomål med anledning av migrationsverkets handläggning av två ansökningar om uppehållskort

text: Justitiekanslern ser allvarligt på att Migrationsverket avsevärt överskridit den inom unionsrätten föreskrivna handläggningstiden för två ansökningar om uppehållskort.

text: Justitiekanslern erinrar om att en överträdelse av en unionsrättslig handlingsregel ur ett europarättsligt och skadeståndsrättsligt perspektiv inte förutsätter oaktsamhet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: H.P. och hennes dotter M.P. är ukrainska medborgare. H.P. gifte sig med J.R.M., som är spansk medborgare och sedan tidigare har varit bosatt i Sverige. H.P. och M.P. flyttade till Sverige och blev folkbokförda i landet i mars 2017.

text: H.P. och M.P. ansökte den 30 januari 2017 hos Migrationsverket om uppehållskort. Till ansökningarna bifogade de ett vigselbevis och kopior av sina pass. De informerades samma dag om att ansökningarna måste kompletteras. Ansökningarna kompletterades dagen efter. H.P. befullmäktigade J.R.M. och K.A.P. att företräda henne och dottern.

text: Vid ett besök till Migrationsverket den 4 juli 2017 informerades H.P. och M.P. om att deras ärenden inte hade tilldelats en handläggare och att handläggningen av ärenden avseende utfärdande av uppehållskort beräknades ta ungefär femton månader.

text: H.P:s och M.P:s ombud begärde den 6 juli 2017 att Migrationsverket skulle utfärda ett intyg på att H.P:s och M.P:s vistelse i Sverige var legal och att de hade möjlighet att resa fram och tillbaka till Ukraina. Ombudet angav också att Migrationsverket enligt artikel 10.1

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004

text: om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (det s.k. rörlighetsdirektivet) måste utfärda uppehållskort senast sex månader efter att en ansökan om uppehållskort lämnats in. Migrationsverkets teamledare E.V. informerade ombudet samma dag om att verket inte kunde hålla handläggningstider i rörlighetsdirektivet på grund av att det hade kommit in ett stort antal ansökningar.

text: Enligt Migrationsverkets uppgift tilldelades H.P:s och M.P:s ärenden en handläggare den 6 respektive den 14 juli 2017.

text: J.R.M. ringde Migrationsverket den 14 juli 2017 och klagade på att verket inte fattat beslut i H.P:s och M.P:s ärenden. Under telefonsamtalet uppgav J.R.M. att han var skriven på sin gamla adress i Kista eftersom han fortfarande inte var klar med sin bodelning, men att han bodde tillsammans med H.P. och M.P.. Samma dag skickade J.R.M. in ytterligare handlingar i H.P:s och M.P:s ärenden.

text: J.R.M. folkbokfördes i Knivsta i juli 2017. Med anledning av det överförde Migrationsverket den 18 juli 2017 H.P:s och M.P:s ärenden från region Stockholm till region Mitt (Uppsala) för fortsatt handläggning.

text: Den 26 juli 2017 informerade Migrationsverket H.P. och M.P. om att deras ansökningar inte var fullständiga och att de behövde kompletteras. Kompletteringen inkom den 28 juli 2017.

text: H.P. och M.P. beviljades uppehållskort den 14 mars 2018.

text: Klagomålet

text: J.R.M. har framfört klagomål mot Migrationsverket med anledning av att verkets handläggning av H.P:s och M.P:s ansökan om uppehållskort har överskridit den handläggningstid som föreskrivs i artikel 10.1 i rörlighetsdirektivet.

text: Utredningen

text: Migrationsverket har den 21 augusti 2017 yttrat sig med anledning av J.R.M:s klagomål.

text: Justitiekanslern har inhämtat och tagit del av dagboksbladen i H.P:s och M.P:s ärenden.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Justitiekanslern har, enligt lagen (

text: ) om Justitiekanslerns tillsyn och förordningen (

text: ) med instruktion för Justitiekanslern, tillsyn över att de som utövar offentlig verksamhet efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Justitiekanslerns tillsyn omfattar bl.a. Migrationsverket.

text: Enligt

text: 3 a kap. 12 a § 2 utlänningslagen (2005:716)

text: ska Migrationsverket utfärda uppehållskort till en EES-medborgares familjemedlem som inte själv är EES-medborgare, om han eller hon har ansökt om sådant kort och har uppehållsrätt.

text: Av

text: 3 a kap. 7 § utlänningsförordningen (2006:97)

text: framgår bl.a. att Migrationsverket utfärdar intyg om inlämnad ansökan om uppehållskort till en utlänning som har ansökt om sådant kort. Intyg om inlämnad ansökan om uppehållskort ska utfärdas omedelbart. Uppehållskort och permanent uppehållskort ska utfärdas senast sex månader efter ansökan om sådant kort.

text: De svenska bestämmelserna har sin grund i

text: artikel 10.1

text: om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier.

text: Migrationsverkets långa handläggningstider har på senare tid flera gånger varit föremål för Justitiekanslerns granskning i skaderegleringsärenden (se bl.a. beslut i ärenden med dnr

text: , 1642-17-4.3, 7442-17-4.3 och 10251-17-4.3). I ett av dessa ärenden (7552-16-40) hade verkets handläggningstid i ett ärende om uppehållstillstånd på grund av anknytning avsevärt överstigit en nationell författningsstadgad tidsfrist. Justitiekanslern gjorde i det ärendet bedömningen att handläggningen till följd av den exceptionella situation som uppkommit med anledning av flyktingkrisen 2015 inte kunde anses som oaktsam i

text: skadeståndslagens

text: mening trots att tidsfristen hade överskridits med ca ett år.

text: Även Riksdagens ombudsmän (JO) har på senare år vid flera tillfällen granskat och uttalat sig om Migrationsverkets handläggningstider (se bl.a. JO:s beslut i ärenden med dnr 2132-2015, 5600-2016 och 7403-2016). I ett beslut den 23 juni 2016 (dnr 2132-2015) uttalade JO att förklaringen till de långa handläggningstiderna till stor del låg utanför Migrationsverkets kontroll och att det yttersta ansvaret för att Migrationsverket kan fatta beslut inom rimlig tid och inom författningsreglerade tidsfrister ligger hos regeringen och riksdagen.

text: Bedömningen i detta fall

text: H.P. och M.P. ansökte om uppehållskort den 30 januari 2017. Ansökningarna kompletterades dagen efter att ansökningarna getts in. Det dröjde därefter till den 26 juli 2017 innan Migrationsverket begärde ytterligare komplettering. Kompletteringen inkom till verket den 28 juli 2017. Efter denna komplettering synes ärendena ha varit klara för avgörande. Praktiskt taget inga aktiva åtgärder i syfte att driva handläggningen av ärendena framåt vidtogs vare sig under perioden den 31 januari – 26 juli eller efter den 28 juli 2017. H.P. och M.P. beviljades uppehållskort först den 14 mars 2018, dvs. drygt tretton månader efter att de lämnat in sina ansökningar. Tidsfristen i

text: 3 a kap. 7 § utlänningsförordningen

text: har alltså överskridits avsevärt.

text: Det har förekommit två långa perioder av passivitet vid verkets handläggning av H.P:s och M.P:s ärenden. Att ett ärende av nu aktuellt slag blir liggande under så lång tid utan att några faktiska handläggningsåtgärder vidtas är oacceptabelt. Och detta i synnerhet när det som i detta fall finns en författningsstadgad längsta tillåtna handläggningstid. Den utdragna handläggningen har också enligt H.P. och M.P. medfört problem för dem.

text: I Migrationsverkets yttrande anges att det den 30 juni förra året beslutades att bl.a. ärenden av den aktuella typen som hade kommit in före den 1 januari 2017, men även nyare ärenden av detta slag, skulle omfördelas från region Stockholm till övriga regioner. Det framgår dock inte hur många ärenden det gällde, om det i övriga regioner bedömdes finnas resurser och beredskap att effektivt handlägga dessa ärenden och vilka praktiska resultat man förväntade sig att uppnå genom omfördelningen.

text: För H.P:s och M.P:s ärenden innebar omfördelningen till en annan region såvitt kan bedömas inte en effektivare handläggning. Deras ärenden, som då verkar ha varit klara för avgörande, omfördelades från region Stockholm till region Mitt (Uppsala) i juli 2017. Efter omfördelningen företogs därefter inga aktiva handläggningsåtgärder under ca åtta månader fram till den 14 mars i år då de beviljades uppehållskort.

text: Att Migrationsverket inte klarar att handlägga ärenden inom rimlig, i detta fall lagstadgad, tid kan inte i längden försvaras. Det är särskilt mot den bakgrunden oroväckande att Migrationsverket ålagts och nu är i färd med att avsevärt minska sin personalstyrka.

text: Jag vill erinra om att en överträdelse av en unionsrättslig handlingsregel, ur ett europarättsligt och skadeståndsrättsligt perspektiv, inte förutsätter oaktsamhet (jfr Justitiekanslerns ärenden 5635-13-21 m.fl. och 265-16-23, jfr även 4840-16-40).


title: Ersättning enligt frihetsberövandelagen har jämkats till noll på grund av eget beteende

text: Justitiekanslern avslår SSA:s begäran om ersättning.

text: Begäran m.m.

text: SSA har varit anhållen och häktad under tiden den 6 augusti – 29 september 2015 på grund av misstanke om försök till mordbrand och olaga hot. Göta hovrätt har meddelat frikännande dom.

text: SSA har begärt ersättning för lidande enligt Justitiekanslerns praxis och för ombudskostnader med 2 516 kr.

text: Åklagarmyndigheten har yttrat sig och avstyrkt att ersättning utgår med hänvisning till att SSA:s eget beteende har föranlett frihetsberövandet och att det därmed är oskäligt att utge ersättning.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Allmänna utgångspunkter

text: Av 2 § frihetsberövandelagen framgår bl.a. att den som har varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott har rätt till ersättning om frikännande dom har meddelats.

text: SSA har blivit frikänd för den brottslighet som föranledde frihetsberövandet och ska därmed betraktas som oskyldig. Han har alltså i princip rätt till ersättning för det lidande som frihetsberövandet får antas ha inneburit för honom. Omständigheterna i ärendet är emellertid sådana att det bör övervägas om det finns skäl att jämka ersättningen.

text: Jämkning enligt 6 § tredje stycket frihetsberövandelagen

text: Ersättning kan vägras eller sättas ner om den skadelidandes eget beteende har föranlett beslutet om frihetsberövande eller om det med hänsyn till övriga omständigheter är oskäligt att ersättning lämnas. Avgörande för om jämkning kan ske är omständigheterna när ingreppet skedde och jämkning förutsätter att den enskildes eget beteende eller handlande varit avgörande för beslutet att ingripa mot honom. Regleringen har utformats så att det ska framgå att ersättning kan vägras i situationer där den frihetsberövade till följd av sitt eget handlande har stått i ett sådant förhållande till brottet att ingripandet mot honom varit klart motiverat. Ersättning får dock inte vägras eller sättas ner enbart på den grunden att misstanke om brott kvarstår utan att skuldfrågan har blivit klarlagd. Kvarstående brottsmisstankar mot den som varit frihetsberövad får alltså inte vägas in som ett skäl för jämkning men ofta kan dennes beteende då ha varit sådant att jämkning kan och bör ske på den grunden. (Se

text: prop. 1997/98:105 s. 25

text: f. och 55 f.)

text: I förarbetena exemplifieras detta bl.a. med situationen att ett skyltfönster krossats av någon i ett större stökigt gäng varefter polisen griper flera misstänkta på platsen. Även den som till sist inte kan bindas vid något brott bör då kunna vägras ersättning eller få sin ersättning nedsatt, om denne genom aktivt deltagande i gängets förehavanden har gett anledning till att misstankar riktades mot honom. (

text: Prop. 1997/98:105 s. 55

text: f.). Ett annat exempel, som låg till grund för det förslag som ledde till den nu gällande jämkningsregeln, är den situation som förelåg i det s.k. Lindomefallet. En äldre man mördades i samband med att två personer gjorde inbrott hos honom, men det kunde inte utredas vem som hade dödat honom. (Se

text: SOU 1993:55 s. 214

text: , jfr

text: RH 1991:51

text: I förarbetena framhålls även situationen att en person som har avtjänat straff för rån, och som har varit närvarande vid rånet men efter resningsprövning bedömts inte ha varit delaktig på ett sådant sätt att han ska dömas för brott, kan sakna rätt till ersättning (

text: a. prop. s. 55

text: f.).

text: Enligt vad Högsta domstolen uttalat i

text: NJA 2013 s. 1003

text: står det klart att med uttrycket ”eget beteende” måste avses något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen (brottspåståendet). Vidare sägs det att anledningen till den frikännande domen saknar betydelse för rätten till ersättning.

text: Eftersom möjligheten att vägra eller sätta ner ersättningen kan ses som ett undantag från den grundläggande rättsstatliga principen att den som inte har blivit dömd i en rättegång ska betraktas som oskyldig är det också påkallat med en restriktiv tillämpning av bestämmelsen. Jämkning bör ske endast i klara fall av oskälighet och det är staten som måste åberopa och bevisa de omständigheter som gör att det är oskäligt att utge full ersättning (

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: Bedömningen i detta fall

text: Av hovrättens dom framgår bl.a. att SSA mindre än en timme före den händelse som föranlett frihetsberövandet hade inhandlat en mindre mängd bensin samt att det genom fynd på brottsplatsen, i en lägenhet och på hans kläder samt genom DNA-undersökning ansågs klarlagt att han befunnit sig på brottsplatsen när brandbomberna kastades.

text: Hovrätten konstaterar i sin frikännande dom att det är ställt bortom rimligt tvivel att det är SSA som är gärningsman. Det är enligt hovrätten emellertid inte visat att SSA hade uppsåt att anlägga brand och han frikändes därför från åtalet för försök till mordbrand.

text: Hovrätten har alltså funnit utrett att SSA hanterat brandbomberna och kastat in dessa på balkongen. Han har härigenom handlat på ett sådant sätt att han dragit misstankar till sig och medvetet försatt sig i en situation där han löpt en överhängande risk att bli misstänkt för brott. SSA:s eget handlande har således i väsentlig omfattning varit orsaken till att han blivit frihetsberövad.

text: Som angetts ovan har Högsta domstolen i

text: NJA 2013 s. 1003

text: uttalat att de omständigheter som läggs till grund för att sätta ner ersättning med hänvisning till eget beteende måste avse något annat än det handlande som låg till grund för frihetsinskränkningen (brottspåståendet). Högsta domstolen utvecklade inte närmare vad domstolen avsåg med detta uttryck. Enligt Justitiekanslern måste med brottspåståendet avses de rekvisit som följer direkt av lagtexten i den aktuella straffbestämmelsen. Högsta domstolen angav inte heller hur brottspåståendet förhåller sig till en s.k. gärningsbeskrivning (jfr

text: 45 kap. 4 § första stycket 3 rättegångsbalken

text: som kräver att åklagaren anger inte bara den brottsliga gärningen utan även tid och plats för dess förövande m.m.). Högsta domstolen lämnade inte heller någon ledning när det gäller frågan hur domstolens uttalanden förhåller sig till det som lagstiftaren uttalat i förarbetena till bestämmelsen (se ovan). Det är mot den här bakgrunden delvis oklart hur Högsta domstolens uttalanden i

text: NJA 2013 s. 1003

text: ska tillämpas och vilken räckvidd de har. Högsta domstolens uttalande kan dock inte, enligt Justitiekanslern, tolkas som att det föreligger hinder mot att grunda en jämkning av ersättningen på vissa av de omständigheter som ingår i gärningsbeskrivningen.

text: I det nu aktuella fallet konstaterar Justitiekanslern att SSA frihetsberövades på grund av de faktiska omständigheter som ovan redovisats. Dessa omständigheter kan sägas ingå i åklagarens gärningsbeskrivning men det brottspåstående som riktades mot SSA var att han gjort sig skyldig till försök till mordbrand. Detta brott,

text: 13 kap. 1 §

text: och

text: 12 §

text: samt

text: 23 kap. 1 §

text: brottsbalken

text: , består i att någon uppsåtligen försöker anlägga brand som innebär fara för annans liv eller hälsa eller för omfattande förstörelse av annans egendom. Det handlande som här läggs till grund för nedsättning – att han inhandlat bensin, befunnit sig på brottsplatsen, hanterat brandbomberna och kastat in dem på balkongen – utgör därmed något annat än det brottspåstående som låg till grund för frihetsinskränkningen och kan, med beaktande av vad som sagts ovan, inte anses stå i strid med Högsta domstolens uttalanden i

text: NJA 2013 s. 1003

text: Förhållandena i 2013 års rättsfall skiljer sig dessutom väsentligt från förhållandena i nu aktuellt mål. I 2013 års fall avsåg åtalet ett mycket speciellt brott som är konstruerat på ett annat sätt än nu aktuell brottslighet. Det frihetsberövande som föranledde krav på ersättning enligt frihetsberövandelagen var föranlett av misstankar om egenmäktighet med barn, grovt brott. Den tilltalade blev i brottmålet frikänd på grund av att hans handlande inte var straffbelagt. Det förelåg enligt Högsta domstolen inte något brott. Den tilltalades agerande kunde enligt domstolen inte anses vara något annat än en semesterresa med sitt barn. I nu aktuellt fall är det klarlagt att SSA:s agerande under alla förhållanden var sådant att han – oavsett vad hans avsikt varit – måste ha insett att han löpte en överhängande risk att bli misstänkt för brott.

text: Syftet med bestämmelsen om jämkning på grund av eget beteende är att undvika resultat som kan framstå som stötande. Om det i den nu aktuella situationen skulle saknas utrymme att vägra ersättning leder detta enligt Justitiekanslern till ett uppenbart oskäligt resultat. SSA har handlat på ett sådant sätt att han har riktat misstankar mot sig själv och hans eget beteende har varit avgörande för beslutet att frihetsberöva honom. Han har blivit frikänd på grund av bristande uppsåt och är att betrakta som oskyldig till brott. Det agerande som föranlett frihetsberövandet har emellertid uppenbarligen varit ett medvetet handlande. Omständigheterna är därför sådana att hans rätt till ersättning bör jämkas till noll.

text: Vid denna bedömning ska även SSA:s begäran om ombudskostnader avslås.


title: Uttalanden i en tidning utgiven av Svenskarnas parti inför valet 2014 har inte ansetts utgöra hets mot folkgrupp

text: Förundersökning inleds inte.

text: Ärendet

text: En person har anmält att en tidning utgiven av Svenskarnas parti inför valet 2014 innehåller uttalanden som enligt anmälaren utgör hets mot folkgrupp.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till den anmälda skriften i original. Skriften har huvudrubriken ”Svenska jobb till svenska arbetare”.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Justitiekanslerns behörighet

text: Justitiekanslern är ensam åklagare när det gäller tryckfrihetsbrott (

text: 9 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF). För att ett ingripande från Justitiekanslerns sida ska kunna ske krävs att TF är tillämplig på skriften.

text: Jag gör bedömningen att skriften är tryckt och det ankommer därmed på Justitiekanslern att ta ställning till anmälan (

text: 1 kap. 5 §

text: TF).

text: Den tryckfrihetsrättsliga regleringen

text: Yttrandefrihetsbrottet hets mot folkgrupp innefattar att någon hotar eller uttrycker missaktning för en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer med anspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller sexuell läggning (

text: 7 kap. 4 §

text: TF och

text: 16 kap. 8 § brottsbalken

text: Den i TF och

text: regeringsformen

text: grundlagsfästa principen om yttrandefrihet utgör en viktig grundval för fri debatt och åsiktsbildning. I den s.k. instruktionen i

text: 1 kap. 4 §

text: TF föreskrivs också bl.a. att den som har att vaka över efterlevnaden av grundlagarna ska tänka på att tryckfriheten utgör grundval för ett fritt samhällsskick. Att det finns olika åsikter i samhället om det befogade i ett kritiskt yttrande eller om ett visst påstående är sakligt korrekt är omständigheter som i sig saknar betydelse för frågan om yttrandet är straffbart. Även för yttranden som av en bred allmänhet uppfattas som stötande eller direkt missvisande finns det ett vidsträckt utrymme (jfr Holmqvist m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar, s. 16:36 f., och Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 209 f.). Begreppet missaktning måste därför tolkas med viss försiktighet, vilket bl.a. innebär att alla förnedrande eller nedsättande yttranden inte är att bedöma som hets mot folkgrupp.

text: Bedömningen av om ett yttrande eller något annat meddelande utgör straffbart hets mot folkgrupp ska göras med tillämpning av de principer och bedömningar som Europadomstolen har utvecklat i sin praxis (jfr NJA 2007

text: s. 805 I och II). Det innebär bl.a. att ett yttrande inte kan anses brottsligt om detta skulle innebära ett oproportionerligt intrång i yttrandefriheten. Friheten kan därvid innefatta även rätten att framföra sådan information och sådana åsikter och tankar som kränker, chockerar eller stör.

text: Slutsats

text: Den aktuella skriften innehåller inga uttalanden som kan betecknas som direkta hot. Texten uttrycker dock genomgående ett mycket tydligt avståndstagande mot vad som betecknas ”mångkultur” och uttalanden som är direkt riktade mot invandrare.

text: De uttalanden som görs i skriften kan emellertid mot bakgrund av det som ovan redovisats inte förväntas leda till en fällande dom för hets mot folkgrupp. Skriften kan inte heller anses innefatta något annat tryckfrihetsbrott.

text: Någon förundersökning ska därför inte inledas.


title: Initiativärende rörande en socialnämnds hantering av ett överklagande av ett beslut angående försörjningsstöd

text: Justitiekanslern riktar kritik mot Socialnämnden i Burlövs kommun för att ett överklagande av ett beslut angående försörjningsstöd enligt

text: socialtjänstlagen

text: inte utan dröjsmål överlämnandes till länsrätten.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I en artikel på webbplatsen www.sydsvenskan.se den 15 januari 2007 redogjordes för ett fall där en kvinna i ett ärende angående försörjningsstöd hade överklagat ett beslut av Socialnämnden i Burlövs kommun (socialnämnden). Av artikeln framgick att det tog nästan tre månader innan överklagandet vidarebefordrades till länsrätten.

text: Med anledning av innehållet i artikeln beslutade Justitiekanslern att granska socialnämndens hantering av ärendet. Justitiekanslern förelade socialnämnden att svara på följande frågor.

text: 1. Är det korrekt att det rörde sig om ett överklagande och att det tog knappt tre månader innan överklagandet översändes till länsrätten?

text: 2. Om så är fallet, varför översändes inte överklagandet omedelbart –eventuellt efter en omprövning av beslutet – till länsrätten?

text: Socialnämnden bereddes även tillfälle att komma in med eventuella övriga synpunkter i ärendet.

text: Utredningen

text: Socialnämnden har med anledning av Justitiekanslerns föreläggande anfört bl.a. följande.

text: ”Det är riktigt att ärendet avsåg ett överklagande och att det tog drygt två månader innan överklagandet skickades till länsrätten.

text: Anledningen till fördröjningen förklaras på följande sätt: Ett överklagande inkom till socialförvaltningen 061019. Soc. sekr. omprövade beslutet 061026 delvis i linje med överklagandet, men trots det förelåg fortfarande ett överskott, varför soc. sekr. samma dag fattade ett nytt avslagsbeslut med besvärshänvisning. Soc. sekr. hade också telefonkontakt med sökanden som skulle återkomma med redovisning av insättningar som sökanden inte kunde komma ihåg. Då sökanden inte lämnade in några nya uppgifter utgick soc. sekr. från att sökanden nöjt sig med beslutet och gjorde inget ytterligare i ärendet. När sökanden kontaktade soc. sekr. igen 070102 och uppgav att hon aldrig fått något omprövat beslut, skickade soc. sekr. det omprövade beslutet vidare till länsrätten 070104.”

text: Justitiekanslern har tagit del av Burlövs kommuns beslut den 5 oktober 2006 och den 26 oktober 2006 angående försörjningsstöd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Vidare har Justitiekanslern tagit del av sökandens överklagande av socialnämndens beslut.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Socialnämndens beslut om försörjningsstöd enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen

text: får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (se

text: 16 kap. 3 § första stycket socialtjänstlagen

text: Närmare regler om överklagande av förvaltningsmyndigheters beslut finns i

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: . Av dessa bestämmelser framgår att den myndighet som har meddelat beslutet prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid (24 §). Om skrivelsen inte avvisas skall den överlämnas tillsammans med övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet (25 §).

text: Det saknas en uttrycklig bestämmelse inom vilken tid ett överklagande skall överlämnas till den högre instansen. Av praxis framgår dock att överlämnandet skall ske utan dröjsmål, vilket anses vara senast inom en vecka från det att överklagandet kom in till myndigheten (se bl.a. JK:s beslut den 14 februari 2007 i ärendet med dnr

text: , JO 1993/94 s. 347 samt Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: – med kommentarer, s. 308).

text: I detta sammanhang bör också nämnas något om omprövning av ett förvaltningsbeslut. I

text: 27 § förvaltningslagen

text: finns bestämmelser om omprövning av beslut. Bestämmelsen innebär att en myndighet som har meddelat ett beslut som första instans skall ompröva detta, om myndigheten finner att beslutet är uppenbart oriktigt och om det kan ske snabbt och enkelt utan att det blir till nackdel för någon enskild part.

text: Omprövningsskyldigheten gäller bara när det är lätt för myndigheten att konstatera att beslutet är oriktigt. Och myndigheten behöver normalt inte göra någon ingående granskning av ett redan avgjort ärende (jfr Hellners och Malmqvist, a.a. s. 320).

text: Bör socialnämnden kritiseras för hur man hanterade det i ärendet aktuella överklagandet?

text: Socialnämndens beslut den 5 oktober 2006 innebar ett avslag på sökandens begäran om försörjningsstöd. Av ett brev från sökanden daterat den 16 oktober 2006 framgår att hon var missnöjd med beslutet och att hon därför överklagade detta. Handlingen kan sålunda rimligtvis inte uppfattas som något annat än ett överklagande av beslutet.

text: Mot denna bakgrund borde socialnämnden utan dröjsmål ha översänt överklagandet till länsrätten. I stället valde socialnämnden att meddela ett nytt beslut – benämnt omprövat beslut – med samma utgång som i det tidigare beslutet, dock med en delvis annan motivering. Överklagandet överlämnades inte till länsrätten förrän den 4 januari 2007, dvs. drygt två månader efter det att både det första och andra beslutet hade meddelats.

text: Det sagda innebär att socialnämnden har brustit i hanteringen av det till nämnden inkomna överklagandet på det sättet att man inte utan dröjsmål överlämnade överklagandet till länsrätten. Jag finner inte skäl att rikta kritik mot någon enskild tjänsteman hos kommunen. Genom vad som har framkommit i ärendet drar jag i stället slutsatsen att socialnämndens rutiner och instruktioner för hantering av överklaganden har varit bristfälliga. Socialnämnden kan inte undgå kritik för detta.

text: Jag förutsätter att socialnämnden ser över sina rutiner för hantering av överklaganden och att det inträffade inte upprepas.

text: Ärendet avslutas härmed.


title: Justitiekanslern har med hänsyn till vad som har upplysts om rutinerna för handläggning av förfrågningar och ansökningar rörande ålderspension som samordnas inom EU ansett att det inte har klarlagts att sökande har erhållit felaktiga uppgifter från svensk pensionsmyndighet om villkoren för fransk ålderspension

text: Justitiekanslern avslår CA:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund och anspråk

text: CA är född i juli 1943. I juni 2008 ansökte hon hos Försäkringskassan om ålderspension från Frankrike. I ansökan angav hon att hon sökte ålderspension från och med den 1 juli 2008. Försäkringskassan vidarebefordrade ansökan till Carsat, den franska motsvarigheten till Pensionsmyndigheten, som beviljade CA fransk ålderspension från och med juni 2008.

text: CA har hos Pensionsmyndigheten, som numera handlägger ärenden om ålderspension, begärt ersättning av staten för ren förmögenhetsskada med ett ospecificerat belopp. Till stöd för sitt anspråk har hon uppgett i huvudsak följande. Vid kontakt med Försäkringskassan fick hon beskedet att hon skulle ansöka om ålderspension från Frankrike när hon började närma sig 65-årsåldern och det var dags att ansöka om hennes svenska pension. Hon skulle då få hjälp av Försäkringskassan med ”alla papper till de franska myndigheterna”. I samband med att hon ansökte om ålderspension från Frankrike fick hon av den franska pensionsmyndigheten reda på att hon hade kunnat få pension därifrån redan från 60 års ålder, om hon då hade ansökt om detta. Hon har begärt retroaktiv fransk ålderspension för perioden augusti 2003 – juni 2008, men hennes begäran har avslagits av den franska myndigheten. Hon har vänt sig till en fransk advokat för att överklaga beslutet. Försäkringskassans felaktiga information till henne har alltså medfört att hon har gått miste om ”fem års pension från Frankrike”, för vilket hon nu begär ersättning.

text: Utredningen

text: Pensionsmyndigheten har med ett eget yttrande överlämnat CA:s anspråk till Justitiekanslern. Pensionsmyndigheten har avstyrkt bifall till hennes begäran om skadestånd och har anfört i huvudsak följande. Det står klart att CA hade kunnat få ytterligare pension från Frankrike om hon hade ansökt om detta när hon fyllde 60 år. I ett svar den 30 november 2011 på en förfrågan från Pensionsmyndigheten har Carsat angett att CA hade kunnat få 13 199,50 euro om hon hade haft fransk ålderspension under perioden den 1 augusti 2003 – 1 juni 2008. Enligt uppgift från Försäkringskassan förde kassan vid den aktuella tidpunkten inga samtalsanteckningar eller loggar vid allmänna förfrågningar. Det finns därför inget dokumenterat om att CA har haft kontakt med Försäkringskassan i den aktuella frågan. Hon har heller inte visat att sådana kontakter förevarit. Under sådana omständigheter är det inte klarlagt att Försäkringskassan har lämnat några felaktiga upplysningar till CA som skulle kunna grunda skadeståndsskyldighet för staten.

text: På Justitiekanslerns begäran har Pensionsmyndigheten även redogjort för gällande regler och rutiner för hantering av förfrågningar och ansökningar rörande ålderspension som samordnas inom EU, särskilt vilken information som lämnas av myndigheten och på vilket sätt sådana kontakter dokumenteras. Pensionsmyndigheten har i den delen anfört följande.

text: De rutiner vi [Pensionsmyndigheten] har i dag vid förfrågningar avseende ansökningar om pension från annat EU-land för en person som är bosatt i Sverige, skiljer sig inte mycket åt från hur de såg ut på försäkringskassorna 2003. Rutinerna mellan de olika försäkringskassorna kunde dock skilja sig åt till en del.

text: Vid en ansökan om pension finns på Pensionsmyndighetens ansökningsblankett frågor om bosättning och arbete i annat land. När en ansökan innehåller uppgift om boende eller arbete i annat land skickar vi en begäran om komplettering till sökanden. I brevet ställer vi ett antal frågor om sökandens önskan om uttag från det andra landet. Vi informerar dock inte om hur lagstiftningen ser ut där, utan den sökande uppmanas att själv ta reda på vad som gäller för just honom eller henne. Den dagen som en ansökan kom in till Pensionsmyndigheten räknas också som dag för ansökan i andra EU-länder.

text: Vi har även rutiner för de fall när sökanden ansöker om pension endast från ett annat land. Vi begär då in kompletterande uppgifter från den sökande, och skickar sedan ansökan till det landet som den enskilde vill ansöka om pension från. Vi gör ingen egen bedömning om sökanden har rätt till pension eller inte. I dessa fall gäller sökandens skriftliga komplettering som ansökningsdag i andra berörda EU-länder.

text: I de rutiner vi har i dag finns uttalat att myndigheten inte ska informera den enskilde om andra länders lagstiftning, utan i stället hänvisa till pensionsinstitutionen i det aktuella landets webbplats. Alternativt att kunden tar en direktkontakt med institutionen för att få mer information.

text: Dessa rutiner för information vid en ansökan om pension kan även överföras till vår kundservice. Kundservice ger ingen information om andra länders pensionssystem. Vid förfrågningar uppmanas den enskilde att själv kontakta pensionsinstitutionen i aktuellt land, antingen direkt eller via deras webbplats. I kundservice för vi samtalsanteckningar över vad den som har kontaktat oss vill ha information om, vårt svar och hur vi svarat.

text: Pensionsmyndighetens pensionshandläggare och kundservicehandläggare är enbart utbildade i det svenska pensionssystemet. Vi svarar därför inte på frågor om andra länders pensionssystem eller deras gällande regler.

text: CA har i en skrivelse till Justitiekanslern vidhållit sitt anspråk och anfört bl.a. att Försäkringskassan i ett brev till henne som hon har gett in till Pensionsmyndigheten anfört att ”vi ska hjälpa dig när det blir dags”, dvs. vid lämplig tidpunkt innan hon skulle fylla 65 år.

text: Justitiekanslern har vid en underhandskontakt med Pensionsmyndigheten inhämtat att myndigheten inte har mottagit någon handling med det innehåll som CA har angett.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Vidare framgår av

text: 3 kap. 3 § skadeståndslagen

text: att staten ska ersätta ren förmögenhetsskada som vållas av att en myndighet genom fel eller försummelse lämnar felaktiga upplysningar eller råd, om det med hänsyn till omständigheterna finns särskilda skäl.

text: Justitiekanslern har i ärendet med dnr

text: belyst frågan om respektive bestämmelses tillämpningsområde i pensionsärenden. I detta fall saknas det dock skäl att gå närmare in på den frågan. Oavsett vilken bestämmelse som tillämpas krävs för en rätt till skadestånd att det är klarlagt att Försäkringskassan, som CA har påstått, har lämnat felaktig information till henne angående villkoren för fransk ålderspension.

text: CA har uppgett att hon har fått besked från Försäkringskassan att hon kunde avvakta med att ansöka om fransk pension tills det var dags att ansöka om svensk ålderspension, dvs. när hon började närma sig 65-årsåldern, och att hon då skulle få hjälp med ”alla papper” till de franska myndigheterna. Med hänsyn till de uppgifter som Pensionsmyndigheten har lämnat angående rutinerna för handläggning av ärenden och förfrågningar om utländsk ålderspension framstår det som osannolikt att Försäkringskassan skulle ha lämnat ett sådant besked till CA. Såvitt framgår, har Pensionsmyndigheten inte heller mottagit någon handling som Försäkringskassan, enligt uppgift, har skickat till CA i saken. Det är naturligtvis olyckligt om de uppgifter som har lämnats var otydliga och CA därför har missuppfattat i vilken utsträckning Försäkringskassan skulle kunna vara henne behjälplig i frågan om hennes franska ålderspension. Enbart CA egna uppgifter är emellertid inte tillräckliga för att det ska anses klarlagt att Försäkringskassan har lämnat felaktiga uppgifter till henne.

text: Sammanfattningsvis konstaterar Justitiekanslern att det inte kan anses klarlagt att Försäkringskassan har lämnat felaktiga upplysningar till CA. Hennes skadeståndsanspråk ska därför avslås.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av att Kronofogdemyndigheten i ett mål om särskild handräckning förbisett att ta ställning till ett rättegångskostnadsyrkande från svaranden

text: Justitiekanslern tillerkänner Brunna Vatten samfällighetsförening ga:1 ersättning med 2 500 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till föreningen.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I beslut den 20 april 2011 avvisade Kronofogdemyndigheten Brunna Vattens samfällighetsförening ga:1 (Brunna Vatten) ansökan om särskild handräckning avseende att få tillträde till en fastighet för tillsyn och underhåll av en hydroforanläggning (mål 21-32188-11). Kronofogdemyndigheten prövade inte svarandens (SB) ersättningsanspråk i beslutet.

text: SB överklagade beslutet såvitt avsåg rättegångskostnader. Göteborgs tingsrätt återförvisade den 17 november 2011 (mål Ä 6441-11) målet till Kronofogdemyndigheten för prövning av SB:s yrkande om ersättning för rättegångskostnader, såväl hos Kronofogdemyndigheten som vid tingsrätten.

text: Kronofogdemyndigheten beslutade den 9 januari 2012 (mål 21-32188-11) att Brunna Vatten skulle ersätta SB för hennes kostnader hos Kronofogdemyndigheten med 6 000 kr och vid tingsrätten med 2 500 kr.

text: Brunna Vatten överklagade beslutet. Göteborgs tingsrätt beslutade den 5 juli 2012 (mål Ä 1286-12) att ändra Kronofogdemyndighetens beslut på så sätt att Brunna Vatten skulle ersätta SB för hennes kostnader i Kronofogdemyndighetens mål med 375 kr. Vidare beslutade tingsrätten att avvisa Brunna Vattens yrkande om att rättegångskostnaderna vid tingsrätten i mål Ä 6441-11 skulle åläggas någon annan, t.ex. staten. Slutligen förordnades att vardera parten skulle stå sin rättegångskostnad.

text: Hovrätten för Västra Sverige ändrade den 30 april 2013 (mål ÖÄ 3625-12) tingsrättens beslut att vardera parten skulle stå sin rättegångskostnad där. Hovrätten beslutade i stället att SB skulle ersätta Brunna Vatten för rättegångskostnader vid tingsrätten med 3 000 kr jämte ränta. Hovrättens beslut vann laga kraft.

text: Anspråket

text: Brunna Vatten har hos Kronofogdemyndigheten begärt skadestånd av staten med 2 500 kr. Kronofogdemyndigheten har tillsammans med ett eget yttrande överlämnat ärendet hit. Till stöd för anspråket har Brunna Vatten anfört sammanfattningsvis följande. Kronofogdemyndigheten begick ett handläggningsfel vid sitt beslut den 20 april 2011 genom att inte ta ställning till yrkanden om kostnadsersättning. Beslutet om kostnadsersättning fattades av Kronofogdemyndigheten den 9 januari 2012 efter återförvisning av tingsrätten. Myndigheten beslutade då att föreningen skulle ersätta SB med 2 500 kr för SB:s kostnader vid tingsrätten. Det är en kostnad som inte skulle ha uppkommit om Kronofogdemyndigheten på ett riktigt sätt hade beslutat om kostnadsersättning i handräckningsärendet. Då föreningen inte orsakade överklagandet bör föreningen hållas skadeslös. Om kostnadsersättning hade beslutats den 20 april 2011 hade föreningen självklart överklagat det första beslutet. Då hade inte bara frågan om kostnadsersättning överklagats utan också beslutet om att avvisa ansökan. Föreningen fann inte anledning att överklaga beslutet om avvisning bl.a. eftersom den inte drabbades av någon kostnadsersättning. Kronofogdemyndighetens handläggning berövade föreningen möjlighet att göra en samlad bedömning i frågan om en överprövning skulle begäras. Det gav till resultat att endast det andra beslutet blev överklagat av föreningen. Denna omständighet utgör ytterligare grund för yrkat skadestånd.

text: Kronofogdemyndighetens yttrande

text: Kronofogdemyndigheten (huvudkontoret) har avstyrkt bifall till anspråket och anfört bl.a. följande.

text: Om en ansökan om särskild handräckning inte leder till något utslag, kan Kronofogdemyndigheten ålägga sökanden att ersätta svarandens kostnader i målet, om det finns skäl för det (47 § lagen [1990:746] om betalningsföreläggande och handräckning). Någon ovillkorlig skyldighet att besluta i ersättningsfrågan finns inte. Föreningen har inte visat att Kronofogdemyndighetens handläggning inneburit fel eller försummelse.

text: Föreningen har för övrigt inte visat att den åsamkats särskilda kostnader med anledning av Kronofogdemyndighetens underlåtenhet att besluta i ersättningsfrågan. Ersättning för eget arbete kan enligt praxis inte utgå.

text: Brunna Vattens yttrande över Kronofogdemyndighetens yttrande

text: Brunna Vatten har yttrat sig över Kronofogdemyndighetens yttrande och anfört bl.a. följande. Det är förvånande att Kronofogdemyndigheten inte anser att den har gjort fel. Tingsrätten borde inte rimligen ha återförvisat ett mål om inget fel hade begåtts. Enligt Kronofogdemyndighetens yttrande finns det tydligen heller inte någon skyldighet att besluta även om ett yrkande om ersättning finns. Utöver detta kan påpekas att Kronofogdemyndigheten i yttrande till tingsrätten angett att myndigheten på grund av förbiseende inte tagit ställning till motpartens yrkande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Kronofogdemyndighetens handläggning av och beslut i mål om särskild handräckning är sådan verksamhet.

text: Av praxis framgår att det för skadeståndsansvar inte är tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en felaktig bedömning av en rätts- eller bevisfråga eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för en skönsmässig bedömning. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i 3 kap. 2 § skadeståndslagen. (Jämför

text: NJA 1994 s. 654

text: NJA 2003 s. 285

text: och

text: NJA 2007 s. 862

text: Överväganden

text: Enligt 47 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning kan Kronofogdemyndigheten, om en ansökan om särskild handräckning inte leder till något utslag, besluta att sökanden ska ersätta svarandens kostnader i målet, om det finns skäl för det.

text: I Kronofogdemyndighetens beslut den 20 april 2011 behandlades Brunna Vattens kostnadsyrkande medan SB:s kostnadsyrkande varken nämndes eller prövades. I Göteborgs tingsrätts beslut i mål Ä 6441-11 angavs att Kronofogdemyndigheten hade skrivit i sitt yttrande till tingsrätten att myndigheten på grund av förbiseende inte tog ställning till SB:s yrkande om ersättning för rättegångskostnad. Kronofogdemyndighetens underlåtenhet är att anse som fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Det är således fråga om ett skadeståndsgrundande fel. Felet orsakade en merkostnad för Brunna Vatten med 2 500 kr avseende ersättning för rättegångskostnader till SB angående mål Ä 6441-11. Något medvållande kan inte anses föreligga på grund av att föreningen underlät att överklaga storleken på rättegångskostnadsersättningen (jfr

text: NJA 2013 s. 842

text: punkt 43). Staten ska således ersätta Brunna Vatten för skada i enlighet med föreningens yrkande.


title: Falska uppgifter som registrerats hos Skatteverket var inte oriktiga i personuppgiftslagens mening

text: Justitiekanslern avslår NN:s anspråk.

text: Ärendet

text: I oktober 2013 inkom till Skatteverket en anmälan om ändring av ägarförhållanden i ett fåmansaktiebolag. Anmälan, som gjordes på en av Skatteverket framtagen blankett för ändamålet, innebar att NN uppgavs äga 100 procent av aktierna i aktiebolaget. Skatteverket registrerade NN som ägare till bolaget den 7 november 2013.

text: I april 2015 kontaktade NN Skatteverket och begärde att hon skulle avregistreras som ägare till aktiebolaget. Hon uppgav bl.a. att hon aldrig haft med bolaget att göra. Efter utredning konstaterades att någon obehörigen anmält NN som ensam ägare av aktierna i aktiebolaget. Skatteverket avregistrerade NN som ägare till bolaget den 15 maj 2015. Den felaktiga uppgiften om NN har, såvitt framkommit, funnits enbart i Skatteverkets skattedatabas och har inte spridits därifrån.

text: NN har hos Skatteverket begärt skadestånd av staten med 1 000 000 kr för, som det får förstås, kränkning. Till stöd för sitt anspråk har hon anfört sammanfattningsvis att hon känt sig kränkt och otrygg på grund av Skatteverkets felaktiga registrering.

text: Skatteverket har i ett yttrande hit med bifogade handlingar avstyrkt bifall till NN:s anspråk.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet som staten svarar för. Enligt 3 kap. 2 § 2 jämförd med

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: kan skadestånd också utgå för kränkning som någon drabbas av till följd av att den personen har utsatts för vissa typiskt sett integritetskränkande brott.

text: I

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: anges att bestämmelserna om skadestånd i den lagen ska tillämpas endast om inte annat är särskilt föreskrivet.

text: Vid behandling av personuppgifter i Skatteverkets verksamhet tillämpas bl.a.

text: personuppgiftslagen (1998:204)

text: , PUL. PUL har företräde framför

text: skadeståndslagen

text: Enligt

text: 9 § första stycket g)

text: PUL ska den personuppgiftsansvarige se till att de personuppgifter som behandlas är riktiga, och om det är nödvändigt, aktuella.

text: I

text: 48 §

text: PUL anges att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling i strid med PUL har orsakat.

text: I kommentaren till

text: 9 §

text: PUL anges bl.a. följande. En uppgift är riktig om den stämmer överens med de verkliga förhållandena. Svårigheten är dock ofta att bestämma vilka de verkliga förhållandena är som den registrerade uppgiften ska spegla. Här torde man få söka ledning i ändamålen med behandlingen. I vissa fall är avsikten med en behandling bara att registrera uppgifter som kommit in, t.ex. genom ansökningar eller mottagna order. De behandlade uppgifterna torde då vara riktiga om de stämmer överens med de inkomna uppgifterna oavsett hur dessa lämnade uppgifter förhåller sig till de verkliga förhållandena (se Öman och Lindblom,

text: Personuppgiftslagen

text: En kommentar, [7 oktober 2015, Zeteo], kommentaren till

text: 9 §

text: , underrubrik Personuppgifternas kvalitet och omfattning - punkt e, f., g och h – åttonde och

text: nionde stycket

text: Enligt Justitiekanslerns mening föreligger i detta fall inte något registerfel eftersom Skatteverkets registrering var korrekt gjord utifrån det material som låg till grund för den. Det har inte heller framkommit att det har förelegat någon sådan särskild omständighet som påkallat att Skatteverket skulle ha företagit någon närmare kontroll av ändringsanmälans äkthet. Registreringen har alltså varit formellt riktigt genomförd och den registrerade uppgiften om ändrat ägarförhållande har således varit riktig i den mening som avses i PUL. Vid detta förhållande kan den skada som NN gör gällande inte grunda någon rätt till ersättning enligt PUL. Utredningen ger inte heller stöd för bedömningen att Skatteverkets handläggning har innefattat något fel eller någon försummelse i

text: skadeståndslagens

text: mening. NN:s ersättningsanspråk ska därför avslås. (Jfr Justitiekanslerns beslut den 10 juni 2011 i ärendet med dnr

text: Justitiekanslern noterar i sammanhanget att även om registreringen hade varit att anse som oriktig i PUL:s mening, ger utredningen inte underlag för bedömningen att den kränkning som registreringen kan ha inneburit för NN varit annat än obetydlig (jfr

text: NJA 2013 s. 1046

text: och Justitiekanslerns beslut den 21 mars 2015 i ärendet med dnr

text: ). NN skulle därför inte heller vid en sådan bedömning ha haft rätt till någon ersättning för kränkning enligt PUL.


title: Vissa uttalanden med anledning av polismyndigheternas rutiner för hantering av utlämnande av allmänna handlingar

text: Det av Justitiekanslern upptagna initiativärendet föranleder följande uttalanden:

text: De åtgärder som Polismyndigheten i Stockholms län avser att genomföra för att tillgodose enskilds principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar framstår som välmotiverade och tillräckliga. Justitiekanslern önskar få en redovisning av polismyndigheten när åtgärderna har genomförts.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland bör genomföra ändamålsenliga åtgärder för att säkerställa dels att enskilds principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses, dels att

text: avgiftsförordningen (1992:191)

text: tillämpas på korrekt sätt. Justitiekanslern önskar få en redovisning av polismyndigheten sedan sådana åtgärder har genomförts.

text: Justitiekanslern vidtar härutöver inte någon ytterligare åtgärd i anledning av vad som har framkommit i saken.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I ärendet med dnr

text: granskade Justitiekanslern om en polisman vid handläggningen av en begäran om utfående av allmänna handlingar gjort sig skyldig till brott. Anledningen var att polismannen hade begärt att den som hämtade ut handlingarna skulle identifiera sig och/eller ange en fakturaadress. Justitiekanslern bedömde att något brott inte hade begåtts och beslutade därför den 29 juni 2012 att någon förundersökning inte skulle inledas.

text: Däremot fann Justitiekanslern att vad som framkommit i ärendet väckte frågor om Polismyndighetens i Stockholms län rutiner för utlämnande av allmänna handlingar samt om myndighetens tillämpning av

text: avgiftsförordningens

text: bestämmelser. Justitiekanslern beslutade därför att inleda ett tillsynsärende och inhämta ett yttrande i saken från Rikspolisstyrelsen. Yttrandet skulle innehålla en utförlig redogörelse för Polismyndighetens i Stockholms län rutiner för utlämnande av allmänna handlingar och tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: . Justitiekanslern önskade särskilt få information om hur en enskilds principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses. Vidare önskade Justitiekanslern besked om det som framkommit i Justitiekanslerns ärende nr

text: föranlett Polismyndigheten i Stockholms län att ändra eller överväga att ändra sina rutiner.

text: Rikspolisstyrelsen inkom den 25 oktober 2012 med en skrivelse till Justitiekanslern i vilken styrelsen hänvisade till ett bilagt yttrande från Polismyndigheten i Stockholms län. Av polismyndighetens yttrande framgick bl.a. att polismyndigheten bedömde att det inom myndigheten var väl reglerat vem som har behörighet och befogenhet att handlägga och besluta i ärenden gällande utlämnande av allmänna handlingar. Däremot ansåg polismyndigheten att det var en brist att myndigheten saknade gemensamma rutiner för hur avgift enligt

text: avgiftsförordningen

text: ska tas ut när den som vill vara anonym begär att få ut allmänna handlingar eftersom detta skulle kunna leda till att enskildas principiella rätt till anonymitet sätts åt sidan. Polismyndigheten uppgav att den hade för avsikt att påbörja ett arbete med att upprätta gemensamma riktlinjer där det särskilt beaktas att den som begär att utfå allmänna handlingar, utöver övriga möjligheter som redan fanns, ska erbjudas att betala kontant för begärda kopior i särskilt utpekade pass- och betalkassor.

text: Med anledning av vad som framkom i polismyndighetens yttrande begärde Justitiekanslern att Rikspolisstyrelsen, i egenskap av central förvaltningsmyndighet för polisväsendet, skulle ange om styrelsen delade polismyndighetens bedömning att avsaknaden av gemensamma rutiner var en brist som behövde åtgärdas och om Rikspolisstyrelsen ansåg att de av polismyndigheten föreslagna åtgärderna var ändamålsenliga. Justitiekanslern begärde även att få information om den påtalade bristen gällde för landets övriga polismyndigheter och, om så var fallet, om Rikspolisstyrelsen hade vidtagit eller övervägde att vidta några åtgärder med anledning av detta.

text: I ett yttrande den 14 december 2012 anförde Rikspolisstyrelsen att den inte ansåg att avsaknad av myndighetsgemensamma lokala rutiner eller riktlinjer för tillämpning av

text: avgiftsförordningen

text: vad gäller faktura- och kontanthantering i sig behövde utgöra en brist vad avser tillgodoseendet av enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar. Mot bakgrund av polismyndighetens bedömning ansåg dock styrelsen att de av polismyndigheten föreslagna åtgärderna framstod som ändamålsenliga. Rikspolisstyrelsen anförde vidare att övriga polismyndigheter, såvitt känt, tillämpade

text: avgiftsförordningen

text: på ett sätt som tillgodosåg enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar. Tillvägagångsättet för detta kunde dock variera mellan de olika polismyndigheterna. Rikspolisstyrelsen ansåg därför att eventuella myndighetsgemensamma lokala rutiner lämpligen borde utarbetas lokalt.

text: Eftersom Rikspolisstyrelsens yttrande inte gav svar på frågan om det fanns brister i aktuellt avseende på andra håll i landet har Justitiekanslern därefter skrivit till landets övriga 20 polismyndigheter och begärt att få en redogörelse för vilka rutiner som där gäller för utlämnande av allmänna handlingar och tillämpningen av avgiftsförordningen, med särskilt fokus på frågan hur enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses samt om det som framkommit i Justitiekanslerns ärende nr

text: ger anledning för polismyndigheterna att överväga att ändra sina rutiner på något sätt.

text: Samtliga polismyndigheter har kommit in med begärda yttranden. Av dessa framgår att det, som Rikspolisstyrelsen angett, varierar mellan myndigheterna hur rutinerna ser ut och i vilken utsträckning dessa rutiner är fastställda exempelvis i tjänsteföreskrifter, riktlinjer eller handledningar.

text: Kopia av polismyndigheternas yttranden överlämnas till Rikspolisstyrelsen tillsammans med detta beslut.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Polismyndigheten i Stockholms län

text: Såvitt framgår av polismyndighetens yttrande är det väl reglerat vem som har behörighet och befogenhet att handlägga och besluta i ärenden gällande utlämnande av allmänna handlingar. Det saknas dock för myndigheten gemensamma rutiner för hur avgift enligt

text: avgiftsförordningen

text: ska tas ut så att inte enskildas principiella rätt till anonymitet sätts åt sidan. Denna brist bör åtgärdas.

text: Polismyndigheten har uppgett att den kommer att påbörja ett arbete med att upprätta gemensamma riktlinjer där det särskilt beaktas att den som begär att utfå allmänna handlingar, utöver övriga möjligheter som finns, ska erbjudas att erlägga kontant betalning för begärda kopior i särskilt utpekade pass- och betalkassor. De föreslagna åtgärderna framstår som välmotiverade och tillräckliga för att komma till rätta med den brist som har identifierats. Den situation som hade uppkommit i Justitiekanslerns ärende 3410-12-30 kommer då inte att kunna upprepas. Justitiekanslern förutsätter att de föreslagna åtgärderna genomförs utan dröjsmål och önskar en redovisning när åtgärderna har genomförts. Det saknas skäl för Justitiekanslern att nu vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet såvitt avser Polismyndigheten i Stockholms län.

text: Övriga polismyndigheter

text: Av de inkomna yttrandena framgår att flertalet polismyndigheter har tillfredsställande rutiner för att tillgodose enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar. De tillskrivna polismyndigheterna har, med ett undantag, uppgett att de vidtagit eller avser att vidta åtgärder för att säkerställa att enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses. De genomförda och planerade åtgärderna framstår som ändamålsenliga. Det finns därför inte skäl för Justitiekanslern att vidta några ytterligare åtgärder såvitt avser dessa myndigheter.

text: Polismyndigheten i Västra Götaland har emellertid i sitt yttrande angett att myndigheten saknar gemensamma rutiner eller riktlinjer men att myndigheten, som det får uppfattas, inte har för avsikt att ”ändra sina rutiner på området”. Till sitt yttrande har polismyndigheten bifogat yttranden från myndighetens polisområden, länskriminalpolisen och länsordningspolisen. Av yttrandena framgår att en övervägande del av dessa enheter saknar fastslagna rutiner för att säkerställa enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar. Länskriminalpolisen och polisområde Skaraborg har i sina yttranden uppgett att sådana bör införas. Därtill ger yttrandena från polisområdena, länskriminalpolisen och länsordningspolisen bilden av att Polismyndigheten i Västra Götaland inte tillämpar

text: 16 § avgiftsförordningen

text: på föreskrivet sätt.

text: Vad som framkommit är inte tillfredsställande. Justitiekanslern anser att Polismyndigheten i Västra Götaland bör ompröva sitt ställningstagande och skyndsamt vidta åtgärder för att säkerställa dels att enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses, dels att

text: avgiftsförordningen

text: tillämpas på rätt sätt. Justitiekanslern önskar att Polismyndigheten i Västra Götaland ska lämna en redovisning när de åtgärder man bedömer erforderliga har genomförts.

text: Avslutande synpunkter

text: Rikspolisstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet och har befogenheter att utfärda föreskrifter och allmänna råd. Av polismyndigheternas yttranden framgår att det när det gäller frågan hur myndigheten garanterar enskildas rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar varierar mellan myndigheterna vilka rutiner som gäller och i vilken utsträckning dessa rutiner är dokumenterade. Justitiekanslern utgår från att respektive myndighet fortsättningsvis tillser att enskildas principiella rätt till anonymitet vid begäran om utfående av allmänna handlingar tillgodoses. Det framstår dock som mera ändamålsenligt och arbetsbesparande om enhetliga rutiner för samtliga myndigheter kunde läggas fast. Detta särskilt med tanke på att de idag 21 polismyndigheterna den 1 januari 2015 avses bli en polismyndighet. Justitiekanslern anser mot den bakgrunden och med tanke på vad som framkommit i ärendet att det kan finnas skäl för Rikspolisstyrelsen att överväga att utarbeta enhetliga rutiner inom detta område.

text: Ärendet är härmed avslutat.