avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord:
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Publicering

title: Kritik mot kommunchefen och Kommunstyrelsen i Grästorps kommun, som inte iakttagit regeringsformens krav på opartiskhet på kommunens webbplats

sammanfattning: På Grästorps kommuns webbplats publicerades efter valet 2010 en text om en manifestation i anledning av att Svenskarnas parti hade valts in i kommunfullmäktige. Publiceringen, som beslutades av kommunchefen, skedde så att kommunen själv framstod som avsändare. En sådan användning av kommunens webbplats står i strid med kravet på opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen.

text: Bakgrund och anmälan

text: På Grästorps kommuns webbplats, www.grastorp.se, startsidan, fanns den 23 september 2010 under rubriken Aktuellt bl.a. texten: ”Manifestation i Grästorp lördag den 25 september! Nu måste alla demokratiska krafter agera för att motverka alla former av främlingsfientlighet!” Vid markering av texten visades följande.

text: Manifestation i Grästorp lördag den 25 september! Nu måste alla demokratiska krafter agera för att motverka alla former av främlingsfientlighet! I Grästorps kommunala val har 102 medborgare röstat på ett rasistiskt och odemokratiskt parti som heter Svenskarnas parti. Vi undertecknade som representanter för de demokratiska partierna i Grästorp, kan med bestörtning konstatera att ett rasistiskt parti med nazistiskt tankegods i bagaget vunnit ett mandat i kommunfullmäktige. Vi frågar oss självfallet hur detta kunnat hända och måste självkritiskt granska vad som kunde ha gjorts annorlunda i vår kommun. Nu har det dock hänt och nu måste alla demokratiska krafter agera för att motverka alla former av främlingsfientlighet. Den mycket stora majoritet i Grästorp som tror på alla människors lika värde ska engageras till demokratins försvar. Som ett led i detta hålls en manifestation på lördag 25 september klockan 11.00 på torget i Grästorp.

text: Texten var undertecknad av representanter för centerpartiet, moderaterna, socialdemokraterna och folkpartiet.

text: Publiceringen påtalades i en anmälan till JO av AA, Svenskarnas parti. Enligt anmälaren hade kommunens webbplats vid flera tillfällen använts för politiska utspel mot det parti han företrädde.

text: Utredning

text: Kommunstyrelsen i Grästorps kommun anmodades att yttra sig över ett antal frågor avseende arbetet med kommunens webbplats och vilka överväganden som gjordes beträffande publiceringen av den aktuella texten.

text: Kommunstyrelsen inkom med ett yttrande, av vilket framgick att det var kommunchefen BB som i det aktuella fallet hade fattat beslutet om att publicera texten på webbplatsen. I fråga om vilka överväganden som gjordes beträffande publiceringen uppgavs följande. Kommunen ska självfallet vara opartisk i sin information men detta är ett unikt fall. Den politik som Svenskarnas Parti står för är att betrakta som ett angrepp på de mänskliga rättigheterna och Sveriges grundlag. I dessa grundläggande värderingar kan inte en kommun förhålla sig neutral. Svenskarnas parti har en politik som innebär att de vill avskaffa det demokratiska styrelseskicket och ta ifrån svenska medborgare sina medborgerliga rättigheter. De vill DNA-testa medborgarna och därefter genomföra en etnisk rensning utifrån principen sist in först ut. Bedömningen gjordes utifrån att kommunen som en av de viktigaste demokratiska institutionerna inte bara har en rätt att ta ställning mot den typen av åsikter utan dessutom har en skyldighet att försvara det demokratiska styrelseskicket, de medborgerliga rättigheterna samt FN:s konvention om de mänskliga rättigheterna. Mot denna bakgrund gjordes bedömningen att artikeln kunde publiceras. AA bereddes tillfälle att kommentera kommunstyrelsens yttrande, men hördes inte av.

text: Bedömning

text: För kommunal verksamhet gäller

text: regeringsformens

text: grundläggande bestämmelse om att det allmänna ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet, se

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: . Den omfattar även en kommuns webbplats (se JO 2010/11 s. 616). Detta hindrar i och för sig inte att webbplatsen även kan innehålla debattinlägg och andra opinionsyttringar, under förutsättning att den som helhet uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet. Det kan exempelvis ordnas så att någon del av webbplatsen upplåts för opinionsyttringar av olika slag i enlighet med klart fastställda regler som tillämpas lika för alla (jfr JO 2010/11 s. 622).

text: Något sådant har det emellertid inte varit fråga om i detta fall. Den aktuella artikeln innefattade ett politiskt upprop från företrädare för ett antal av de i kommunfullmäktige representerade partierna. Udden var riktad mot ett annat i kommunfullmäktige representerat parti. Publiceringen, som beslutades av kommunchefen, skedde så att kommunen själv framstod som avsändare. En sådan användning av kommunens webbplats står i strid med kravet på opartiskhet i 1 kap.


nyckelord:
Information
Långsam handläggning
Serviceskyldighet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Sveriges ambassad i Abu Dhabi angående handläggningen av ett visumärende

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA och BB klagade i en anmälan till JO på Sveriges ambassad i Abu Dhabi. Klagomålen avsåg handläggningen av ett visumärende.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingarna i ambassadens ärende hämtades in.

text: Utrikesdepartementet anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över AA:s och BB:s anmälan mot Sveriges ambassad i Abu Dhabi.

text: Rättschefen CC lämnade Utrikesdepartementets yttrande av vilket i huvudsak framgick följande.

text: AA och BB, såsom departementet uppfattat klagomålet, har anfört sammanfattningsvis följande. De var hösten 2007 förlovade och de är i dag gifta. Den 9 oktober 2007 ansökte BB om visum hos Sveriges ambassad i Abu Dhabi. När de kontaktade ambassaden för att höra hur det gick med ansökningen fick de besked att ärendet pågick och att en "konsultation" pågick. Dessa besked har lämnats av DD vid ambassaden både per telefon och i e-postmeddelanden. Så sent som i januari år 2008 fick de beskedet att ärendet alltjämt var under behandling. Slutligen fick de beskedet att ansökningen hade annullerats i november 2007. Ambassadpersonalen har medvetet ljugit och begått tjänstefel. Vid kontakt med Migrationsverket har verket inte kunnat finna ansökan i sitt dataregister, vilket visar att ansökan inte har hanterats korrekt. Handläggningen bryter mot de internationella konventioner som gäller för visumansökningar över hela EU. Ambassaden har i yttrande till departementet anfört följande. Ambassaden har under det gångna halvåret haft tidvis frekventa kontakter med den, enligt folkbokföringen, utvandrade AA och dennes fästmö, sedermera hustru, BB. Kontakterna har gällt dels en pågående svensk begäran till Förenade Arabemiraten om utlämning av AA [.], dels uzbekiska medborgaren BB:s viseringsansökan, dels hennes ansökan om uppehållstillstånd i Sverige. Kontakterna med AA och BB har därför kunnat gälla en eller flera av dessa frågor samtidigt. Vad gäller den specifika handläggning som AA och BB har framfört klagomål på har ambassaden anfört följande. Det är riktigt att BB den 9 oktober 2007 inkom med en ansökan om visering till Sverige. Hon lämnade samtidigt sitt pass till ambassaden för viseringen. Ansökan behandlades på sedvanligt sätt. Då BB är uzbekisk medborgare gjorde ambassaden

text: en s.k. Schengenkonsultation. Beklagligtvis "låstes" denna konsultation av Schengensystemet, dvs. av en teknik utanför ambassadens kontroll och utan att ambassaden kunde utläsa att det var fråga om ett tekniskt fel. Felet innebar att systemet inte aviserade att konsultationsplikten upphört för uzbekiska medborgare. När ambassadens konsultationsbegäran gjordes, så vidarefördes den inte på sedvanligt vis av systemet till övriga Schengenländer. Ambassaden kunde för egen del blott se i systemet att en konsultation fortsatt pågick om BB:s ansökan, utan att denna godkändes, förlängdes eller underkändes av Schengenkretsen. Ambassaden kunde därför inte utfärda en visering inom normal konsultationstid. BB och AA informerades om detta i början av november 2007. Andre ambassadsekreterare DD informerade personligen AA per telefon om avskrivningsbeslutet. [.] Han sade sig vid det samtalet vara införstådd med avskrivningen av BB:s ansökan. Den 13 november hämtade BB sitt pass från ambassaden, då hon sade sig behöva det för en annan resa. Härefter har AA vid flera tillfällen gjort gällande att ambassaden inte informerat honom eller BB. Ambassaden kan blott beklaga att informationen, som ambassaden anser har varit tydlig, inte uppfattats av AA. Det är möjligt att AA vid sina många – ibland påträngande – samtal med ambassadens lokalanställda personal i receptionen fått besked av innebörd att "konsultation pågick". Vad som då avsågs var att BB:s ansökan förblev tekniskt låst i Schengensystemet även efter det att den formellt avslutats. Ambassaden kan blott beklaga om AA anser sig ha bibringats uppfattningen att konsultation pågick trots att ärendet avskrivits, vilket AA fått direkt besked om av den tjänsteman som beslutat i ärendet. När felet klarlagts informerade ambassaden AA om att BB, hade möjlighet att begära en omprövning av beslutet. Detta har hon gjort. Visering beviljades den 7 februari 2008. Ambassaden har fäst Migrationsverkets uppmärksamhet på problemet med Schengensystemet. Av blanketten där BB har ansökt om Schengenvisering, se bilaga, [bilagan här utelämnad; JO:s anmärkning] framgår bl.a. följande. Ansökan gjordes den 9 oktober 2007, konsultation påbörjades den 18 oktober och pågick ännu den 6 november. I en anteckning daterad den 7 november antecknas att ärendet avslutades efter överenskommelse med maken. Vidare har antecknats att passet har utlämnats den 13 november 2007. Slutligen anges att beslutet omprövats den 7 februari 2008.

text: Schengensystemet

text: När medborgare i vissa länder ansöker om visering till ett Schengenland så måste samråd (konsultation) ske med övriga Schengenländer innan visering beviljas. Samrådet sker genom en automatiserad kommunikation mellan de centrala utlandsmyndigheterna i Schengenländerna. Tidsfristen för svar är normalt sju dagar men de tillfrågade länderna har möjlighet att begära förlängning. Detta följer av Schengen information system (SIS), som regleras i det s.k. Schengenavtalet, se Konventionen om tillämpning av Schengenavtalet av den 14 juni 1985 mellan regeringarna i Beneluxstaterna, Förbundsrepubliken Tyskland och Franska republiken om gradvis avskaffande av kontroller vid de gemensamma gränserna undertecknad i Schengen den 19 juni 1990 (EGT L 239, 2000, s. 19). Migrationsverket har lämnat följande upplysningar. Det datasystem där Schengenkonsultationen görs är så konstruerat att det går att skicka en konsultation även om den viseringssökande inte är medborgare i ett land gentemot vilket konsultationsplikt råder. Vilka länders medborgare som är konsultationspliktiga framgår av bilagan till de gemensamma konsulära anvisningarna, som successivt uppdateras. Konsultationsplikten för uzbekiska medborgare togs bort den 1 juni 2007 och bilagan till de gemensamma konsulära anvisningarna uppdaterades först den 13 december 2007. Rådsbeslutet att ta bort konsultationsplikten för uzbekiska medborgare inkom till Utrikesdepartementet den 13 juni 2007. Handlingen vidarebefordrades till Migrationsverket, där den inkom den 27 juni 2007. Migrationsverket har i sin tur, enligt tjänsteanteckning, delgivit samtliga utlandsmyndigheter, Vision, RPS och Migrationsverket visumavdelningen.

text: Utrikesdepartementets bedömning

text: Det är beklagansvärt att hanteringen av BB:s ansökan om visering fördröjts på grund av att en Schengenkonsultation påbörjats trots att konsultationsplikten hade upphört. Misstaget får antas ha sin grund i att bilagan där konsultationsplikten framgår ännu inte hade uppdaterats och att viseringsansökningar från uzbekiska medborgare sannolikt är ovanliga i Abu Dhabi. Det saknas dock anledning att ifrågasätta att ambassaden, så snart problemet uppmärksammats, informerat AA och därigenom BB om detta. För detta talar såväl tjänsteanteckningen från den 7 november 2007 och det faktum att BB hämtade sitt pass den 13 november 2007, mindre än en vecka senare. Tiden från det att den felaktiga konsultationen inleddes till dess att AA informerades är knappt tre veckor. Ambassaden har upplyst BB om möjligheten att begära omprövning av beslutet och så har också skett. Enligt departementets mening framstår misstaget som ursäktligt och har såvitt framgår av ansökan inte medfört någon mer allvarlig rättsförlust för klaganden. AA och BB framförde bl.a. följande synpunkter på Utrikesdepartementets svar. Svaret är i stora delar riktigt frånsett vissa punkter som gäller ambassadens information. Från ambassadens sida har man försökt att använda BB:s visumansökan som ett verktyg i ett annat ärende och låtit BB:s rättssäkerhet hamna i skymundan.

text: Bedömning

text: Informationen till BB om handläggningen av visumärendet har inte varit korrekt. Orsaken till det kan sannolikt tillskrivas felaktig handläggning. Utrikesdepartementet har i det sammanhanget särskilt pekat på den konsultation enligt Schengensystemet som inte längre var nödvändig att utföra.

text: Vad som däremot inte har förklarats på ett godtagbart sätt är noteringen den 7 november 2007 om att ärendet avslutats i överenskommelse med AA. Jag vill i det sammanhanget peka på att det inte har framkommit att AA skulle ha varit BB:s ombud i visumärendet. AA förfogade därför inte över ansökan. Inte heller återfinns någon skriftlig återkallelse i ärendet. Om ärendet avskrevs på ambassadens initiativ borde anledningen till det ha noterats.

text: Avslutningsvis vill jag lyfta fram att ambassaden uppenbarligen har haft svårigheter med att skilja BB:s ärende ifrån andra kontakter med AA och BB. Detta framgår av ambassadens svar i ärendet. Det är myndighetens ansvar att ärenden som inte har samband med varandra hålls isär även om kontakter med enskilda kan röra flera ärenden.

type: avgorande


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Delgivning
Expediering
Frihetsberövande
Förhandling/ sammanträde
Förvar

title: Kritik mot Stockholms tingsrätt med anledning av brister i samband med gallring av en akt och expediering av en dom m.m.

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Stockholms tingsrätt och Polismyndigheten i Stockholms län, Gränspolisen. Såvitt avser klagomålet mot Stockholms tingsrätt anförde han följande. Under tid som han var frihetsberövad på Häktet Kronoberg delgavs han stämning och kallelse till huvudförhandling i ett mål vid Stockholms tingsrätt. Målet avgjordes medan han alltjämt var frihetsberövad, men han gavs inte möjlighet att närvara vid förhandlingen och han fick inte heller i efterhand någon information om vad som behandlades vid huvudförhandlingen.

text: Klagomålet mot polismyndigheten är föremål för ställningstagande av justitieombudsmannen Hans-Gunnar Axberger (JO:s dnr 3786-2008). Av handlingar som hämtades in i det ärendet framgick bl.a. att AA med stöd av

text: utlänningslagen (2005:716)

text: var tagen i förvar på Häktet Kronoberg mellan den 5 december 2007 och den 30 april 2008.

text: Handlingar i tingsrättens mål B 2054-07 infordrades och granskades. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från delgivningssektionen vid Polismyndigheten i Stockholms län, domstolssekreterarna BB och CC samt tingsnotarien DD.

text: Av utredningen framkom i huvudsak följande. AA delgavs den 20 februari 2008 stämning och kallelse till huvudförhandling i det ovan nämnda målet. Delgivningen skedde genom s.k. stämningsmannadelgivning och ägde rum på Häktet Kronoberg, vilket sannolikt framgick av delgivningsbeviset. Däremot gick det förmodligen inte att utläsa av delgivningsbeviset att AA var tagen i förvar med stöd av

text: utlänningslagen

text: . Att detta inte gått att fastställa med säkerhet beror på att delgivningsbeviset gallrades ur akten i samband med att den lämnades till arkivet. Enligt uppgifter från tingsrätten är det inte ovanligt att tilltalade delges stämningar eller kallelser under tid då de är anhållna eller på annat sätt omhändertagna av polisen.

text: Huvudförhandlingen hölls den 7 mars 2008 i AA:s utevaro och dom avkunnades samma dag. Rätten kände då inte till att AA var frihetsberövad. Efter det att domen hade avkunnats ringde en tjänsteman från häktet till tingsrätten. Denne informerades om att målet redan var avgjort och om att AA hade möjlighet att

text: överklaga domen till Svea hovrätt om han var missnöjd med utgången. Domen expedierades några dagar eller en vecka senare till den adress som fanns angiven i stämningsansökan. Domen expedierades däremot inte till häktet.

text: Enligt

text: 37 § andra stycket förordningen (1996:271)

text: om mål och ärenden i allmän domstol får, om ett mål eller ärende har avgjorts efter ett sammanträde från vilket en part har uteblivit, ett bevis om att parten har delgetts den inledande skrivelsen och en kallelse till sammanträdet inte gallras bort. Det delgivningsbevis som kom in till tingsrätten efter det att AA hade delgetts stämning och kallelse till huvudförhandling skulle således ha sparats i akten när denna arkiverades. Jag har ingen anledning att tro annat än att det berodde på ett enstaka förbiseende att så inte kom att ske.

text: En tilltalad har rätt att närvara vid en huvudförhandling även om rätten, under vissa förutsättningar, får avgöra ett mål trots att den tilltalade har uteblivit, se

text: 46 kap. 15 a § rättegångsbalken

text: . Av 45 kap. 15 § andra stycket samma balk framgår att rätten beslutar om inställandet av den som är anhållen eller häktad. Enligt min uppfattning måste detsamma gälla även för en tilltalad som av annan anledning är frihetsberövad. En domstol som får information av vilken det framgår att den tilltalade kan vara frihetsberövad, måste därför – om informationen är tillräckligt konkret – utreda huruvida så är fallet eller inte. Som tidigare angetts framgick det förmodligen av delgivningsbeviset att AA befann sig på häktet när han delgavs stämning och kallelse till huvudförhandlingen. Om så var fallet borde tingsrätten således ha kontaktat häktet för att ta reda på om AA alltjämt befann sig där.

text: Jag har emellertid ingen anledning att ifrågasätta DD:s uppgift om att han inte skulle ha avgjort målet i AA:s utevaro om han hade känt till att denne var frihetsberövad. Eftersom delgivningsbeviset inte har bevarats är det omöjligt att avgöra om han borde ha känt till att AA var frihetsberövad eller ens haft anledning att misstänka att så var fallet. Vad som däremot står klart är att DD, när han faktiskt fick kännedom om att AA fanns på häktet, borde ha sett till att domen expedierades dit.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Kritik mot Nämnden för individ och familjeomsorg i Kungsbacka kommun för flera brister i hanteringen av ett ärende enligt LVU

sammanfattning: I en anmälan till JO klagade en mamma på hur socialförvaltningen i Kungsbacka kommun hade hanterat umgänget mellan henne och hennes dotter, som vårdades med stöd av LVU. Mamman kom senare in med ytterligare klagomål mot förvaltningen. I beslutet kritiseras nämnden för att mammans umgänge med dottern begränsades utan att ett formellt beslut om detta fattades. Det medförde bl.a. att mamman inte kunde få saken prövad av domstol. Detta är inte acceptabelt. Nämnden får också kritik för dröjsmål med att inleda en utredning efter mammans begäran om att vården om dottern skulle upphöra och för underlåtenhet att fatta beslut om familjehemsplacering av barnet. Nämndens remissvar tyder på att det finns kunskapsbrister inom nämnden när det gäller regelverket på området. JO förutsätter att nämnden vidtar nödvändiga åtgärder så att liknande situationer inte uppstår i framtiden.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 8 november 2013 framförde advokaten AA, som ombud för BB, klagomål mot socialförvaltningen i Kungsbacka kommun för hur man hade hanterat umgänget mellan BB och hennes dotter CC, som sedan den 5 oktober 2012 vårdades med stöd av

text: 2 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU. AA uppgav bl.a. följande:

text: Socialtjänsten har bestämt att BB får umgås med CC endast två timmar i veckan under övervakning av kontaktperson. Varken han eller BB har fått någon förklaring till varför kontaktperson behövs eller varför hon bara får umgås två timmar i veckan med sin dotter. Sedan drygt en månad tillbaka, då kontaktpersonen avslutade sin anställning, har inte något umgänge skett.

text: Utredning

text: JO begärde att nämnden skulle yttra sig över vad AA hade framfört i sin anmälan.

text: Som sitt yttrande gav nämnden in en tjänsteskrivelse som hade upprättats av en tjänsteman vid socialförvaltningen. I yttrandet redogjordes för upprättade journalanteckningar. Därutöver anfördes i huvudsak följande:

text: Samtal med handläggare

text: Handläggare i ärendet berättar att det genomgående sedan CC omhändertogs har varit svårt att samarbeta med BB. Då BB inte tillstår att det föreligger något […] behov av kontaktperson vid umgängen har man ej uppnått någon arbetsallians med BB. Hon har i all kontakt uttryckt att hon inte har någon del i vad som händer och att hon anser att LVU-ansökan i alla delar saknar grund. – – –

text: Bedömning

text: I ärendet finns en omfattande dokumentation. Det som är redovisat här är de delar som avser umgänget mellan BB och hennes dotter CC. Undertecknads bedömning är dock att när det gäller grunderna för behovet av kontaktperson vid umgänge så har detta kommunicerats till BB och hennes ombud både i samband med förhandlingar, i vårdplanen samt vid telefonsamtal och möten med socialtjänsten. BB delar inte socialtjänstens bedömning av att det är nödvändigt och önskar inte heller någon kontaktperson vilket också är dokumenterat. Med anledning av att vården bedrivs med tvångslagstiftning så har socialtjänsten inte tagit hänsyn till BB:s argument och bedömningen är att behovet kvarstår då det fortsatt är stora samarbetssvårigheter med BB. När det gäller umgängets omfattning är undertecknads uppfattning att för ett barn som är 3–4 år uppfyller två timmars umgänge väl hennes behov. Det kan snarare vara något för ofta att ha umgänge en gång i veckan när det inte föreligger planering för återflytt till BB. När det gäller umgänget under perioden oktober till december 2013 har socialtjänsten inte förmått att upprätthålla det på ett nöjsamt sätt. Socialtjänsten har inte hittat någon ny kontaktperson som kan utföra uppdraget på ett sätt som fungerar för BB, CC och familjehemmet.

text: JO begärde därefter att förvaltningen skulle komma in med de beslut i LVUärendet där nämnden hade prövat frågan om kontaktperson och/eller umgänge.

text: Förvaltningen kom in med en kopia av en vårdplan daterad den 29 oktober 2012 som inte var undertecknad av BB, beslut om kontaktperson för CC enligt

text: 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, umgängesrapporter, handlingar benämnda Föräldrasamtal med BB samt ett flertal anteckningar från CC:s journal för tiden mellan den 4 november 2012 och den 28 oktober 2013.

text: AA yttrade sig över remissvaret och framförde samtidigt nya klagomål mot socialförvaltningen. Till yttrandet bifogade han ett flertal handlingar.

text: Mot bakgrund av det som hade kommit fram begärde JO att nämnden skulle komma in med ett kompletterande yttrande, där nämnden skulle svara på följande frågor:

text: – När det gäller regleringen av umgänget synes nämnden inte ha fattat något formellt beslut med stöd av

text: 14 §

text: LVU. Har modern samtyckt till regleringen av umgänget och hur har, i så fall, samtycket dokumenterats?

text: – AA har i sitt yttrande anfört att BB begärt en hemtagningsutredning vid två tillfällen under 2013 men att en utredning inte påbörjats förrän den 3 mars 2014. Hur har BB:s framställningar om hemtagningsutredningar hanterats?

text: – AA har i sitt yttrande anfört att det omhändertagna barnet CC har varit placerad i ett jourhem sedan 2012. Om så är fallet önskar JO en redogörelse för orsaken till detta och hur det i så fall har dokumenterats.

text: – I sitt yttrande anför AA att förvaltningen har varit ”synnerligen försumlig” när det gäller kommunikationen med BB. Hur ser nämnden på detta påstående?

text: Som sitt kompletterande remissvar gav nämnden in en tjänsteskrivelse som hade upprättats vid förvaltningen. I skrivelsen anfördes i huvudsak följande:

text: – Gällande regleringen av umgänget och huruvida modern har samtyckt till reglering av umgänget. Som beskrevs i det tidigare yttrandet från nämnden så finns det inte något beslut fattat med stöd av

text: 14 §

text: LVU. Den reglering av umgänget som finns är enligt den vårdplan som har följt ärendet sedan beslut togs om LVU vård. I den är modern erbjuden umgänge en gång i veckan tillsammans med kontaktperson. Det finns dokumentation i form av daganteckningar där modern uttrycker att hon önskar träffa dottern oftare och utan kontaktperson. Enligt gängse handläggning i ärenden av denna art ligger det i sakens natur att det inte föreligger samtycke och samstämmighet mellan nämndens bedömning och föräldrarnas önskemål. I de daganteckningar som jag har tagit del av och i samtal med tidigare och nuvarande handläggare har nämnden gjort bedömningen att BB accepterar den umgängesplanen som varit tidigare och som föreligger nu under utredningstiden men att hon är tydlig med att hon önskar ett utökat umgänge. Nämnden har inte bedömt att det handlar om en umgängesbegränsning av den karaktär som beskrivs i

text: 14 §

text: LVU, nämnden bedömer att umgänge en gång i veckan med modern väl tillgodoser CC:s behov av umgänge. Några omständigheter enligt

text: 14 §

text: LVU har ej ansetts föreligga då det inte funnits omständigheter som föranlett att modern ej skall träffa barnet. Det avbrott som skett i umgänget utifrån svårigheter att rekrytera en ny lämplig kontaktperson har inte handlat om att begränsa umgänget utan är en olycklig omständighet, där nämnden inte har fullgjort sin skyldighet. – Gällande hemtagningsbegäran vid två tillfällen under 2013. BB har uppgivit att hon har gjort hemtagningsbegäran av dottern vid två tillfallen under 2013, där en skulle ha gjorts i april 2013. Nämnden har inte varken i mail, pappersakt eller löpande dokumentation funnit någon ytterligare hemtagningsbegäran än den som nu är under utredning. Det är riktigt att den hemtagningsbegäran som nu är under utredning mottogs av nämnden den 24 oktober 2014 (rätteligen 2013, JO:s anmärkning) och att beslut om att inleda utredning inte fattades förrän den 3 mars. Detta är på alla sätt beklagligt och är att hänföra till interna omständigheter i förvaltningen. Detta beaktas också i den Lex Sarah utredning som pågår. – Redogörelse för barnet CC:s placering under vårdtiden

text: Det stämmer att CC har varit placerad i ett jourhem sedan den 5 oktober 2012 och inget beslut om stadigvarande vård i familjehem har fattats vilket borde gjorts. CC har nu varit jourplacerad i ett och ett halvt år vilket är beklagligt. Vår bedömning är dock att för CC:s skull så hade hennes vistelse i jourhemmet inte varit annorlunda om ett formellt beslut fattats. Hon har under sin placeringstid av jourföräldrarna fått den trygghet och omsorg hon behövt. Den jourfamilj där CC är placerad har god kunskap om barn och bedöms vara känslomässigt närvarande vuxna personer. De har utöver stöd av familjehemssekreterare även regelbunden handledning av psykolog. Under den tid

text: CC varit jourplacerad har familjen enbart tagit emot två barn till i sin familj så det har inte varit en jourfamilj där barn kommit och gått så som det kan vara i vissa jourfamiljer. Att det är så som AA skriver att jourfamiljer har direktiv att inte knyta an till placerade barn stämmer inte. Jourhemmet har samma ansvar som andra familjehem att tillse att barnen får det de behöver under den tid de är placerade. Vår bedömning är att CC under sin tid i jourhemmet knutit an och att anknytningen är ömsesidig. Om AA i sin sista mening på sidan 2 menar att socialtjänsten genom att CC varit placerad i jourhem har försvårat eller rent av förhindrat en anknytning mellan mor och dotter så är det inte vår bedömning. CC:s anknytning till sin mamma hade inte sett annorlunda ut om nämnden fattat beslut om stadigvarande placering i familjehem. Varför har det då blivit så här? En anledning är att när den juridiska processen avlutades genom beslut i kammarrätten 130208 fanns ännu inget förslag på lämpligt familjehem för CC. Någon månad senare hade vi ett förslag på ett lämpligt familjehem och en inskolningsprocess skulle påbörjas, men då inträffade en situation i jourhemmet som gjorde att detta fick avvakta. För att lösa situationen på bästa sätt för CC fick hon utökat umgänge med sin pappa i samband med påskhelgen. Bedömningen som gjordes efter detta utökade umgänge var att i stället för att flytta CC till ett nytt familjehem (i en annan kommun vilket också skulle inneburit byte av förskola) så skulle socialtjänsten arbeta för att CC skulle ha ett omfattande umgänge med sin pappa för att sedan kunna flytta hem till honom. Här skulle vi fattat beslut om stadigvarande familjehemsplacering i familjehem (jourhemmet), men det gjordes aldrig vilket är beklagligt. Av olika anledningar, bland annat att förhandling i tingsrätten gällande vårdnadsfrågan flera gånger skjutits upp har en hemflyttning av CC inte gått att genomföra då pappan inte varit beredd att ta emot CC på heltid innan vårdnadsfrågan varit löst. CC är fortfarande jourplacerad. Hon har ett mycket omfattande umgänge med sin pappa och utredning pågår utifrån att CC:s mamma gjort en ansökan om LVU vårdens upphörande "hemtagningsbegäran". – Nämndens syn på att förvaltningen varit "synnerligen försumlig" när det gäller kommunikationen med BB. Nämnden är inte helt klar över vad advokat AA menar med "synnerligen försumlig". De uppgifter som hänvisas till med instruktioner om att "ligga lågt" och ej besvara meddelanden är inte några instruktioner som har utgivits i detta eller andra ärenden.

text: AA yttrade sig över remissvaret och gav då även in ytterligare handlingar till JO.

text: JO hämtade därefter in Inspektionen för vård och omsorgs (IVO:s) beslut den

text: 7 oktober 2014 i ärende 8.1.2-9389/2014.

text: Bedömning

text: Det här ärendet har aktualiserat flera frågor. Jag har valt att rikta in min granskning på några frågor som enligt min mening är centrala i ärendet.

text: Jag vill inledningsvis upplysa om att JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheten har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar som regel inte ha synpunkter på de bedömningar som en myndighet har gjort i ett visst ärende. Det som har kommit fram i det här ärendet ger mig inte anledning att frångå den principen. Jag avstår därför från att uttala mig om umgängets omfattning och om det var nödvändigt att en kontaktperson närvarade vid umgänget.

text: Regleringen av CC:s umgänge med BB i närvaro av kontaktperson

text: Rättsliga utgångspunkter

text: När ett barn har beretts vård med stöd av LVU har socialnämnden ett ansvar för att den unges behov av umgänge med föräldrar och vårdnadshavare tillgodoses så långt det är möjligt. Ofta brukar socialförvaltningen komma överens med föräldern eller vårdnadshavaren om hur umgänget ska utövas. I ett sådant fall behöver nämnden inte fatta ett formellt beslut enligt

text: 14 §

text: LVU. I det här sammanhanget vill jag rent allmänt understryka vikten av ett en sådan överenskommelse dokumenteras på något sätt. Om det inte är möjligt att nå en överenskommelse kan umgänget behöva regleras genom ett beslut enligt

text: 14 §

text: LVU. Enligt den bestämmelsen får socialnämnden, om det är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med vården, besluta hur den unges umgänge med vårdnadshavare och med föräldrar som har umgängesrätt reglerad genom dom eller beslut av domstol eller genom avtal ska utövas. Ett sådant beslut om reglering av umgänget kan överklagas till förvaltningsrätten (

text: 41 § första stycket 3

text: LVU).

text: När någon behöver vårdas i ett hem för vård eller boende eller i ett familjehem ska socialnämnden upprätta en plan för den vård som socialnämnden avser att anordna (vårdplan). För barn och unga som bereds sådan vård ska en plan upprättas över hur vården ska genomföras (genomförandeplan). Vårdplanen ska, om det inte möter särskilda hinder, beskriva bl.a. det sätt på vilket den unges umgänge med sina föräldrar ska ordnas. När och hur det umgänget ska ordnas ska framgå av genomförandeplanen. Bestämmelserna om vård- och genomförandeplan finns i

text: 11 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: och 5 kap. 1 – 1a §§

text: socialtjänstförordningen (2001:937)

text: Bedömning

text: Enligt den vårdplan som nämnden hade upprättat skulle umgänget mellan BB och CC ske en gång i veckan. Umgänget skulle inledningsvis ske på en neutral plats under uppsikt av en kontaktperson.

text: Av nämndens första remissvar framgår att den tidigare handläggaren inte nådde någon ”arbetsallians” med BB, bl.a. eftersom BB inte ansåg att det fanns ett behov av kontaktperson vid umgänge. Nämnden uppgav vidare att förvaltningen inte tog hänsyn till hennes argument utan bedömde att behovet av kontaktperson kvarstod.

text: I det andra remissvaret uppgav nämnden bl.a. att det fanns dokumentation i form av daganteckningar där det framgick att BB önskade träffa CC oftare och utan kontaktperson. Utifrån samtal med tidigare handläggare och daganteckningar bedömde dock nämnden att BB hade accepterat den tidigare umgängesplanen men att hon var tydlig med att hon önskade ett utökat umgänge.

text: Av en anteckning från den 10 december 2012 framgår följande: […]BB är arg under samtalet. Hon förstår inte varför hon ska behöva en kontaktperson. Hon tycker även att en gång i veckan blir för lite tid med CC.

text: Vidare framgår av en anteckning från ett föräldrasamtal den 27 augusti 2013 bl.a. följande: BB är missnöjd med umgänge och att det inte tagit upp i rätten var 6 månaden.[…] BB vill inte ha en kontaktperson vid umgänge med CC. I det här fallet önskade BB ett umgänge som var mer omfattande än det som nämnden ansåg lämpligt. Hon ifrågasatte också behovet av att en kontaktperson närvarade vid umgänget. Enligt min mening är det uppenbart att BB inte samtyckte till den reglering av umgänget som nämnden beskrev i vårdplanen. I den situationen borde frågan om en reglering av umgänget enligt

text: 14 §

text: LVU ha aktualiserats hos nämnden. Genom att förvaltningen begränsade BB:s umgänge mot hennes uttryckliga vilja, utan att ett formellt beslut enligt

text: 14 §

text: LVU fattades, har man på ett allvarligt sätt åsidosatt bestämmelser som är grundläggande vid bedrivandet av LVU-vård. Som en följd av den bristen gick BB även miste om rätten att få umgängesbegränsningen prövad av domstol.

text: Nämnden förtjänar kritik för hanteringen av umgängesregleringen. Det är anmärkningsvärt att nämnden inte ens i samband med sina yttranden till JO har insett att bestämmelserna om hur umgänget ska regleras inte har följts. Enligt min mening tyder detta på att det finns kunskapsbrister inom nämnden när det gäller regelverket på området. Jag förutsätter att dessa brister åtgärdas. Handläggningen av framställningar om att vården av CC skulle upphöra Om vårdnadshavaren begär att vården enligt LVU ska upphöra ska nämnden utan dröjsmål utreda saken och därefter fatta ett formellt och överklagbart beslut.

text: BB har gjort gällande att hon vid två tillfällen under 2013 – dels i mars/april, dels den 17 oktober– begärde att vården enligt LVU skulle upphöra. Nämnden har dock uppgett att man varken i mejl, pappersakt eller löpande dokumentation har funnit någon ytterligare hemtagningsbegäran än den som kom in till förvaltningen den 24 oktober 2013. Det är inte klarlagt vad som har hänt med den begäran som AA har uppgett att han skickade in per mejl i mars/april 2013. Enligt min mening är det inte sannolikt att ytterligare utredningsåtgärder skulle skapa någon närmare klarhet i saken. Jag avstår därför från att ha några synpunkter i den delen.

text: Nämnden har uppgett att ett beslut om att inleda utredning fattades först den 3 mars 2014. Enligt nämnden berodde dröjsmålet på ”interna omständigheter”. Någon närmare förklaring har inte lämnats.

text: Det är självfallet inte acceptabelt att det dröjde mer fyra månader innan nämnden beslutade att inleda en utredning om vårdens upphörande. Jag är således kritisk till hur förvaltningen handlade den hemtagningsbegäran som kom in till förvaltningen den 24 oktober 2013.

text: CC:s placering i jourhemmet

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Om det inte finns särskilda skäl får ett barn vårdas i ett jourhem i högst två månader efter det att socialtjänstens utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL om ingripande till barnets skydd eller stöd avslutats (

text: 6 kap. 6 § tredje stycket

text: SoL). Bestämmelsen, som trädde i kraft den 1 april 2008, infördes i syfte att komma till rätta med alltför långvariga placeringar i jourhem. I förarbetena till bestämmelsen (

text: prop. 2006/07:129 s. 62

text: ) uttalas bl.a. följande:

text: Även om det, som Socialstyrelsen påpekar, inte är direkt skadligt för ett barn att börja rota sig i en god miljö, bör det, enligt regeringens uppfattning, framförallt ur barnets perspektiv vara angeläget att en tillfällig placering i ett jourhem inte blir annat än tillfällig. Ett barn som placerats i ett jourhem får i samband med placeringen veta att placeringen skall pågå under en kortare tid medan det utreds var barnet ska bo mer permanent. Ett barns tillvaro måste vara förutsägbar och han eller hon behöver få veta vad som skall hända. En alltför lång väntan på en permanent lösning kan påverka barnet negativt. Samtidigt är det, som Socialstyrelsen påpekar angeläget att en mer permanent placering inte stressas fram, eftersom det kan innebära risk för sammanbrott i placeringen. […] Särskilda skäl kan t.ex. vara att en process om vården av barnet pågår vid förvaltningsdomstol eller att det saknas ett lämpligt familjehem eller annan lämplig placeringsform där barnet kan placeras för stadigvarande vård och fostran. Det kan också handla om att barnet kan komma att flytta hem inom en kortare tid, att det finns en tilltänkt familj som kan ta emot barnet vid en något senare tidpunkt eller att behovet av en placering kommit upp i ett sent skede under utredningstiden. Beslutet om placeringen kan också ha fattats först när utredningen slutförts och i sådana fall kan två månader vara en alltför kort tid för att nämnden ska kunna finna en mer varaktig lösning. Regeringen vill understryka att barnets bästa alltid skall vara avgörande i de bedömningar och beslut som görs.

text: Bedömning

text: AA uppgav i sitt yttrande över nämndens första remissvar att CC hade varit placerad i ett jourhem sedan oktober 2012 och att det var skadligt för CC. Vid tidpunkten för yttrandet, den 13 mars 2014, var CC fortfarande jourhemsplacerad i det aktuella jourhemmet.

text: Nämnden medgav i sitt andra remissvar i maj 2014 att CC hade varit placerad i ett jourhem sedan den 5 oktober 2012, dvs. vid den tidpunkten under ca ett och ett halvt år. Nämnden beklagade att man inte hade fattat ett beslut om stadigvarande vård i familjehem och uppgav att man borde ha gjort det. Som en förklaring till den uppkomna situationen framhöll nämnden bl.a. att det inte hade funnits något förslag på familjehem när processen i kammarrätten avslutades den 8 februari 2013. När det någon månad senare fanns ett förslag på ett familjehem inträffade en situation i jourhemmet och CC fick istället ett utökat umgänge med sin far. Nämnden bedömde sedan att det var bättre för CC att man arbetade för ett omfattande umgänge med fadern så att CC skulle kunna flytta hem till honom istället för att hon skulle flytta till ett helt nytt familjehem i en annan kommun. Enligt nämnden borde man i det läget ha fattat ett beslut om stadigvarande familjehemsplacering i jourhemmet. Av olika anledningar, bl.a. uppskjutna förhandlingar i en vårdnadstvist mellan fadern och BB, hade flytten hem till fadern skjutits upp.

text: Nämnden har angett ett flertal skäl till den långa jourhemsplaceringen. Visserligen kan det som nämnden har uppgett till viss del anses utgöra sådana särskilda skäl som kan godtas enligt förarbetena till bestämmelsen i fråga. Som nämnden själv har anfört borde dock nämnden, när den planerade familjehemsplaceringen inte blev av, ha fattat ett beslut om stadigvarande familjehemsplacering i det aktuella jourhemmet. Nämnden kritiseras för sin underlåtenhet även i det här hänseendet.

text: Avslutande synpunkter

text: Sammanfattningsvis kritiseras nämnden för – underlåtenheten att fatta ett formellt beslut om umgängesbegränsning, – dröjsmålet med att inleda en utredning efter BB:s begäran om att vården om dottern skulle upphöra och – underlåtenheten att fatta beslut om familjehemsplacering av barnet.

text: Som jag uttalat ovan tyder nämndens remissvar på att det finns kunskapsbrister inom nämnden när det gäller regelverket på området. Det medförde bl.a. att BB gick miste om rätten att få frågan om umgängesbegränsning prövad av domstol. Detta är inte acceptabelt. Jag förutsätter att nämnden vidtar nödvändiga åtgärder så att liknande situationer inte uppstår i framtiden. Det som har kommit fram i ärendet i övrigt ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Förundersökningsbegränsning på grund av den misstänktes funktionsnedsättning

sammanfattning: En åklagare inledde förundersökning och väckte åtal mot en man med en svår intellektuell funktionsnedsättning och en utvecklingsnivå som motsvarar en ålder på 2–4 år. Åtalet rörde grov misshandel mot en anställd vid det LSS-boende mannen bodde på. Tingsrätten frikände mannen från ansvar för brott med hänsyn till att gärningen framstod som ett omedvetet handlande som skett enbart på grund av mannens funktionsnedsättning. I beslutet gör JO uttalanden om möjligheten att avstå från utredning och åtal med stöd av rättegångsbalkens bestämmelser om förundersökningsbegränsning när den misstänkte har en svår funktionsnedsättning. JO konstaterar att lagstiftningen visserligen inte utesluter lagföring i sådana fall, men att rättegångsbalkens bestämmelser ger ett inte obetydligt utrymme att beakta omständigheter som talar för en förundersökningsbegränsning när den misstänkte har en svår intellektuell funktionsnedsättning. JO uttalar att det i det aktuella fallet fanns utrymme att avsluta förundersökningen redan av det skälet att en rättsprocess inte borde genomföras med hänsyn till mannens funktionsnedsättning. När förhållandena är sådana är en lagföring normalt sett inte meningsfull och svår att förena med rimliga krav på hur rättssamhället bör behandla personer med en svår intellektuell funktionsnedsättning. Åklagaren borde också i större grad ha beaktat att den aktuella händelsen inträffade i en omsorgssituation och att mannens utåtagerande beteende var en följd av hans funktionsnedsättning. Enligt JO lade åklagaren alltför stort fokus på frågan om mannens straffrättsliga uppsåt och JO ger åklagaren kritik för att han inte fördjupade sitt underlag för att få en bättre bild av mannens funktionsnedsättning och vårdsituation.

text: Bakgrund

text: Kammaråklagaren AA väckte den 25 november 2016 åtal mot en 22-årig man, BB, för grov misshandel av en anställd vid det gruppboende som BB bodde på med stöd av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Den

text: 19 maj 2017 frikände Göteborgs tingsrätt BB från ansvar för brott med hänsyn till att gärningen framstod som ett omedvetet handlande som skett enbart på grund av BB:s funktionsnedsättning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde CC, som är BB:s mamma och god man för honom, fram klagomål mot att åklagaren åtalade BB. CC uppgav att BB:s funktionsnedsättning bl.a. innebär att han har en utvecklingsnivå motsvarande en ålder på 1,5–3 år och att han inte kan prata mer än högst tvåstavigt. Hon lämnade information till åklagaren om BB:s funktionsnedsättning och kontaktuppgifter till hans läkare under förundersökningen, men åklagaren beaktade inte informationen.

text: Utredning

text: Åklagarmyndigheten uppmanades att yttra sig och att redogöra för vilka överväganden som gjordes under utredningen och inför beslutet att väcka åtal med anledning av möjligheten att avstå från att åtala och att lägga ned förundersökningen. Åklagarmyndigheten uppmanades också att redogöra för sin bedömning av om det fanns tillräckliga skäl för åtal och av handläggningen i övrigt.

text: Åklagarmyndigheten (vice riksåklagaren DD) yttrade sig efter att ha hämtat in uppgifter från bl.a. kammaråklagaren AA.

text: Åklagarmyndigheten lämnade följande redogörelse för bakgrunden.

text: Målsäganden arbetade på ett boende för personer med diagnosen utåtagerande autism. I april 2016 polisanmälde hon att hon misshandlats av en brukare, BB, på arbetsplatsen. Hon skadades och ådrog sig bl.a. hjärnskakning. Hon blev även sjukskriven till följd av misshandeln. Åklagaren övertog därefter ärendet som förundersökningsledare. Redan tidigt i utredningen stod det klart för honom att BB hade en komplicerad sjukdomsbild, bl.a. en svår utvecklingsstörning. För honom uppkom tidigt frågan om åtalsunderlåtelse och om BB haft erforderligt uppsåt till gärningen. Vad gällde frågan om åtalsunderlåtelse/förundersökningsbegränsning bedömde åklagaren att gärningen skulle rubriceras som grov misshandel, eftersom målsäganden ådragit sig svår kroppsskada. Han menade att i vart fall enskilds intressen hindrade sådana beslut. Inför beslut i åtalsfrågan bedömde åklagaren utifrån förundersökningen att BB haft uppsåt till gärningen. Åklagaren beaktade gärningens natur och att BB enligt vittnesuppgifter visat ånger efter händelsen. Därtill resonerade han att även psykiskt störda personer eller personer med utvecklingsstörning kan begå medvetna handlingar och att aktuell gärning knappast kunde vara utslag av någon ofrivillig reflex/spasm utan var ett resultat av en fullt medveten handling. Åklagaren åtalade BB för grov misshandel. Göteborgs tingsrätt meddelade dom den 19 maj 2017. Åtalet ogillades p.g.a. att tingsrätten inte ansåg att BB haft uppsåt till gärningen. Vid huvudförhandlingen biträddes åtalet av målsäganden.

text: Åklagarmyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Jag kan inledningsvis konstatera att ärendet har innehållit svåra frågeställningar som åklagaren haft att ta ställning till. Det har handlat om att å ena sidan ta ställning till BB:s sjukdomsbild och att å andra sidan ställa detta mot brottets allvar och brottsofferperspektivet. Även frågan om uppsåt har förtjänat särskild uppmärksamhet. Jag kan vidare konstatera att åklagaren redan på ett tidigt stadium i utredningen och sedan även fortlöpande funderat kring dessa frågor.

text: Enligt min mening har det varit självklart att inleda och bedriva förundersökning. Frågan är om det senare under förundersökningen funnits skäl att besluta om förundersökningsbegränsning eller åtalsunderlåtelse eller besluta om att åtal inte ska väckas. I detta ligger frågan om åklagaren har haft ett fullgott beslutsunderlag när det gällt BB:s personliga förhållanden för att ta ställning till dessa frågor. Å ena sidan kan hävdas att åklagaren borde ha fördjupat sitt underlag avseende BB:s person med hänsyn till de förhörsuppgifter som lämnats om BB – från både personal och hans mamma –, till hur förhöret med BB själv avlöpt och till försvararens önskemål om förhör med BB:s läkare. Åklagaren har dessutom själv ansett att ett s.k. § 7-intyg borde inhämtas, vilket han hade kunnat begära beslut om hos rätten redan på förundersökningsstadiet. Å andra sidan har utredningen visat, och åklagaren tagit fasta på, att misshandeln bestått i ett våld som, sett för sig, utövats på ett rationellt sätt och varit förhållandevis allvarligt och att BB efter händelsen visat ånger. Det har vidare funnits andra uppgifter i utredningen, bl.a. om BB:s sysselsättning och vad han förmår uppfatta och förstå. Till detta kommer, som åklagaren också beaktat, att personer som till följd av en nedsatt förmåga att kontrollera sitt handlande ändå ofta kan anses ha agerat uppsåtligen, låt vara att den nedsatta förmågan beaktas i mildrande riktning vid påföljdsbestämningen. Mot bakgrund av det som alltså kommit fram under förundersökningen har det enligt min mening varit en bedömningsfråga om ytterligare utredning borde ha inhämtats och jag har inte anledning att ifrågasätta åklagarens bedömning att han ansett sig ha haft ett tillräckligt beslutsunderlag. Vidare kan jag med hänsyn till vad som kommit fram om gärningens allvar och målsägandeintresset, där målsäganden dessutom önskat biträda åtalet, inte anse att det varit felaktigt att inte begränsa förundersökningen eller att inte underlåta åtal. Inte heller en motsatt bedömning hade enligt min uppfattning varit felaktig. Huruvida en förundersökningsbegränsning eller åtalsunderlåtelse bör beslutas i ett enskilt fall kan det finnas utrymme att bedöma på olika sätt i det särskilda fallet utan att man kan säga att någon av bedömningarna är felaktig. I detta fall torde för övrigt en åtalsunderlåtelse ha varit utesluten med hänsyn till kravet på att skuldfrågan måste vara klarlagd för att åtal ska få underlåtas. När det gäller just skuldfrågan och då särskilt frågan om uppsåt har den varit svårbedömd i detta ärende. Generellt sett är uppsåtsfrågor inte sällan svårbedömda. Det innebär givetvis inte att åklagare av det skälet alltid eller som huvudregel bör avstå från att väcka åtal. Det gäller även när en misstänkt lider av en psykisk störning eller annars har ett hälsotillstånd som har betydelse för uppsåtsbedömningen. Frågan måste bedömas noga i varje enskilt fall. I detta fall har åklagaren vid sin bedömning, som redovisats ovan, beaktat vissa uppgifter och övriga omständigheter och bedömt att det förelegat uppsåt och därför väckt åtal. Även om det också funnits uppgifter som talat för att ifrågasätta uppsåtet har jag svårt att anse att åklagarens bedömning – på det underlag som han haft vid sin prövning, vilket jag inte ifrågasatt – varit oriktig. Att sedan tingsrätten gjort en annan bedömning efter att ytterligare utredning inhämtats under rättegången och ogillat åtalet är en annan sak. Jag vill i sammanhanget nämna att det för närvarande pågår ett arbete med att se över riksåklagarens riktlinjer (RåR 2008:2) om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Frågor om åtalsunderlåtelse och förundersökningsbegränsning regleras i 20 kap.

text: 7 §

text: och

text: 23 kap. 4 a §

text: rättegångsbalken

text: (RB). Riksåklagaren har utfärdat riktlinjer som ska bidra till en enhetlig tillämpning av bestämmelserna (RåR 2008:2, senast ändrade 2016).

text: Åtalsunderlåtelse En åklagare ska, om inte annat är föreskrivet, väcka åtal för brott som hör under allmänt åtal (

text: 20 kap. 6 §

text: RB). Åklagaren har alltså en åtalsplikt, vilket normalt sett innebär att åklagaren är skyldig att väcka åtal så snart bevismaterialet är sådant att åklagaren på objektiva grunder kan förvänta sig en fällande dom. En åklagare får dock underlåta att åtala för brott vid vissa situationer och under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts (s.k. åtalsunderlåtelse). En sådan situation är att den misstänkte är i behov av psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade och sådan vård eller omsorg kommer till stånd. (

text: 20 kap. 7 § första stycket 4

text: RB.)

text: Åtal får även underlåtas i andra fall under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts, om det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet och att det med hänsyn till omständigheterna inte heller av andra skäl krävs att åtal väcks (

text: 20 kap. 7 § andra stycket

text: RB).

text: Ett beslut om åtalsunderlåtelse förutsätter att förundersökningen är slutförd och slutdelgiven och att skuldfrågan är klarlagd. Enligt riksåklagarens riktlinjer bör dock åklagaren när det gäller vårdfallen vara oförhindrad att meddela åtalsunderlåtelse om den misstänkte saknar personliga förutsättningar att ta ställning i ansvarsfrågan men det ändå finns övertygande bevisning och det med stöd av lag och fast praxis går att bedöma vilket brott det är fråga om. Det måste dock alltid stå helt klart för åklagaren att den misstänkte har begått brottet. Någon osäkerhet om hur detta rättsligt ska bedömas får heller inte förekomma. (Se RåR 2008:2 s. 39.)

text: Förundersökningsbegränsning Om det kan antas att åtal för brottet inte kan komma att ske till följd av bestämmelserna om åtalsunderlåtelse har den åklagare som leder förundersökningen också möjlighet att besluta om att lägga ned den under förutsättning att något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts (s.k. förundersökningsbegränsning,

text: 23 kap. 4 a § första stycket 2

text: RB).

text: Förundersökningsbegränsning förutsätter inte att skuldfrågan är klarlagd. I stället ska en bedömning av åtalsfrågan göras under antagande att förundersökningen avslutats och skuldfrågan klarlagts. Utredningsarbetet kan genom detta avbrytas i ett tidigare skede än vad som är fallet vid en åtalsunderlåtelse (se

text: prop. 2011/12:10 s. 14

text: f.).

text: Möjligheten att begränsa utredningen och avstå från åtal i vårdfallen Möjligheten att avstå från utredning och åtal när psykiatrisk vård eller insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade kommer till stånd syftar till att undvika att utsätta personer med en svårare sjukdom eller funktionsnedsättning för rättegångar i onödan. Det krävs inget orsakssamband

text: mellan brottet och den psykiska sjukdomen eller funktionsnedsättningen, och det krävs inte heller att den misstänkte lider av en allvarlig psykisk störning. Främst torde frågan komma upp när den misstänkte redan är under vård när brottet begås eller när vård kommit till stånd efter brottet. (Se NJA II 1985 s. 19,

text: prop. 1990/91:58 s. 481

text: f. och Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: m.m., 1 oktober 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 20 kap. 7 §

text: Enligt riksåklagarens riktlinjer aktualiseras frågan inte minst när patienter inom psykiatrin eller omsorgsvården har begått brott mot vårdpersonal eller annars inom ramen för vården. Det konstateras att i många fall kan då en lagföring förväntas helt sakna betydelse för innehållet och varaktigheten i vården och därmed också för möjligheten att tillrättaföra den misstänkte. Det uttalas dock också att en konsekvent sådan tillämpning riskerar att förmedla intrycket att personal, medpatienter och egendom inte åtnjuter det skydd som rättssystemet i övrigt tillhandahåller. Åklagaren bör därför noga pröva skälen i det enskilda fallet, vilket kan göras i dialog med vårdgivaren. (Se RåR 2008:2 s. 37 f.)

text: I förarbetena till

text: 20 kap. 7 §

text: RB påpekas att viss försiktighet bör iakttas när endast öppen vård kommer till stånd. Som förutsättning bör då gälla att det klart framgår att vården kommer till stånd och är det lämpligaste för den misstänktes återanpassning i samhället, samt att sådan vård också är tillräcklig med hänsyn till den allmänna laglydnaden. Om åklagaren bedömer att vården inte ger tillräckliga garantier för att skyddsaspekterna blir tillräckligt tillgodosedda bör åtalsunderlåtelse inte meddelas. (Se NJA II 1985 s. 19,

text: prop. 1990/91:58 s. 483

text: och Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: 20 kap. 7 §

text: För att något väsentligt allmänt intresse inte ska åsidosättas gäller generellt sett att sådana omständigheter som att brottet är mycket grovt eller att saken är sådan att den behöver utredas inför domstol bör föranleda åtal, liksom ovisshet om hur gärningen rättsligt ska bedömas eller intresset av att en särskild rättsverkan kommer till stånd. För att inte något väsentligt enskilt intresse ska åsidosättas bör även starka målsägandeintressen föranleda åtal. (Se NJA II 1985 s. 19 och JO 2010/11 s. 103, dnr

text: , och JO:s beslut den 14 oktober 2010, dnr

text: Enligt riksåklagarens riktlinjer har dock allmänna intressen endast en liten betydelse som skäl för att fullfölja utredningen och åtal när det gäller vårdfallen, medan enskilda intressen, t.ex. målsägandens enskilda anspråk, kan vara avgörande. Det kan t.ex. vara av värde att förhållandena utreds på ett sådant sätt att de kan ligga till grund för det ställningstagande i skuldfrågan som en åtalsunderlåtelse men inte en förundersökningsbegränsning innebär. Målsägandens möjlighet att bli tillgodosedd på annat sätt, t.ex. genom försäkringar, ska dock också beaktas. (Se RåR 2008:2 s. 22 och 37.)

text: Bedömning

text: Möjligheten att begränsa utredningen på grund av den misstänktes funktionsnedsättning Att personer särbehandlas på grund av sin psykiska status har en lång tradition i det svenska rättssystemet, både när det gäller den brottsutredande verksamheten och i fråga om påföljdsval. En grupp som kräver särskilda överväganden i dessa avseenden är personer med en svår intellektuell funktionsnedsättning. Gruppen omfattas normalt sett av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade.

text: En ordning som skulle innebära att åtal alltid väcks när det gäller dessa personer kan uppfattas som alltför rigid och ibland även stötande. Det finns därför möjlighet att avstå från utredning och åtal när personer med en funktionsnedsättning redan är under psykiatrisk vård eller har insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade när brottet begås eller när vård eller insatser har kommit till stånd efter brottet (20 kap. 7 § första stycket 4 och 23 kap. 4 a § första stycket 2 RB).

text: I sammanhanget finns det också skäl att nämna möjligheten att avstå från utredning och åtal i fall där det av särskilda skäl är uppenbart att det inte krävs någon påföljd för att avhålla den misstänkte från vidare brottslighet (

text: 20 kap. 7 § andra stycket

text: RB). Bestämmelsen ger utrymme att av humanitära skäl avstå från åtal när den misstänkte har en funktionsnedsättning och det är uppenbart att straffrättsliga reaktioner är betydelselösa (se

text: prop. 1984/85:3 s. 37

text: och

text: prop. 1990/91:58 s. 481

text: f.).

text: I det nu aktuella ärendet framgår att den misstänkte, BB, har en svår utvecklingsstörning samt autism och adhd. Av det läkarintyg som hämtades in av tingsrätten framgår att BB:s känslomässiga funktionsnivå är jämförbar med en normalt utvecklad tvååring och att förmågan att tala är i nivå med en treeller fyraåring. Detta stämmer väl överens med de uppgifter som lämnades av CC och av personal på BB:s boende under förundersökningen. Något förhör gick inte heller att genomföra med BB.

text: Lagstiftningen utesluter inte lagföring av personer med en så svår funktionsnedsättning som BB har. Det måste dock ifrågasättas vilken funktion en lagföring kan fylla när den misstänkte inte har intellektuell förmåga att delta i någon del av rättsprocessen eller på något sätt förstå vad en sådan handlar om. Det måste enligt min mening också beaktas att en person med så svår funktionsnedsättning inte kan delta i en rättsprocess utan risk för allvarliga negativa reaktioner i form av ångest och stress.

text: När förhållandena är sådana är enligt min mening en lagföring normalt inte meningsfull och dessutom svår att förena med rimliga krav på hur rättssamhället bör behandla personer med en svår intellektuell funktionsnedsättning.

text: Rättegångsbalkens

text: bestämmelser ger ett inte obetydligt utrymme att beakta omständigheter som talar för en förundersökningsbegränsning i ett sådant fall som BB:s.

text: Åklagarens utredning om BB:s funktionsnedsättning Åklagaren har vid sitt ställningstagande att åtala BB bl.a. tagit fasta på att våldet varit förhållandevis allvarligt, att BB efter händelsen visat ånger och att det fanns uppgifter i utredningen om att BB hade viss förmåga att uppfatta och förstå sin omgivning. Åklagaren har vidare fokuserat på frågan om BB kunde anses ha haft uppsåt till gärningen. Han beaktade också att det fanns ett intresse från målsägandens sida att biträda åtalet.

text: Det fanns mot denna bakgrund omständigheter som talade för åklagarens ställningstagande. Av det som framkommit i utredningen framstår dock enligt min mening åklagarens bedömning av BB:s förmåga att förstå sin omgivning som dåligt underbyggd. Jag anser också att ett alltför stort fokus har lagts på frågan om BB kunde anses ha haft ett straffrättsligt uppsåt.

text: Det är min uppfattning att åklagaren tidigt under förundersökningen skulle ha fördjupat sitt underlag om BB:s funktionsnedsättning och vårdsituation. Av utredningen framgår visserligen att han begärde in uppgifter om BB:s boende och vård, men han avvaktade inte uppgifterna. I stället gav han direktiv om att BB skulle delges misstanke om brott. Åklagaren hade vidare redan på förundersökningsstadiet kunnat begära att tingsrätten skulle förordna en läkare att lämna ett läkarintyg enligt 7 § lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., eller hämta in annan utredning. Det läkarintyg som tingsrätten hämtade in sedan åtal väckts gav ett utförligt underlag om BB:s funktionsnedsättning, vilket borde ha varit av stort värde för åklagaren vid bedömningen av om åtal skulle väckas. Av intyget framgår också att BB är beroende av ständig tillsyn och stöd i det dagliga livet samt av en beständig och förutsägbar miljö. Han är sedan många år beviljad insatser enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade, och det fanns inget som talade för att insatserna inte skulle fortsätta. Uppgifterna är sådana som ska vägas in i en bedömning av fortsatta åtgärder under förundersökningen. Utrymmet att avsluta förundersökningen i BB:s fall Som framgått ovan fanns det enligt min mening utrymme att avsluta förundersökningen med stöd av

text: 23 kap. 4 a §

text: RB, redan av det skälet att en rättsprocess inte borde genomföras med hänsyn till BB:s funktionsnedsättning.

text: Jag menar också att det i större omfattning borde ha beaktats att den aktuella händelsen inträffade i en omsorgssituation och att BB:s utåtagerande beteende var en följd av hans funktionsnedsättning. Under sådana förhållanden framstår sedvanliga straffrättsliga reaktioner som betydelselösa för att påverka hans framtida beteende (se RåR 2008:2 s. 37). Det innebär också att våldet, även om det var allvarligt, inte kan anses ha varit så utstuderat att det av det skälet var angeläget att väcka åtal (jfr JO 2010/11 s. 103, dnr

text: Att målsäganden biträdde åtalet och framställde ett enskilt anspråk kan naturligtvis tala för att frågan om BB:s straffrättsliga ansvar borde prövas i domstol. Vid bedömningen av om detta är ett sådant väsentligt enskilt intresse

text: som bör hindra en förundersökningsbegränsning bör målsägandens möjlighet att bli tillgodosedd på annat sätt, t.ex. genom försäkringar, beaktas. Såvitt framgår av handlingarna i ärendet vidtog åklagaren inga åtgärder för att klargöra dessa förhållanden.

text: Sammanfattning Som framgått anser jag att

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser ger ett större utrymme att beakta de omständigheter som talade för en förundersökningsbegränsning än vad åklagaren bedömde att de gör. Jag är kritisk till att åklagaren inte fördjupade sitt underlag för att få en bättre bild av BB:s funktionsnedsättning och vårdsituation, t.ex. genom en närmare dialog med vårdgivaren eller genom annan utredning. Av det sätt frågan nu kom att hanteras på är det lätt att få uppfattningen att den inte ägnades de noggranna överväganden som den kräver.

text: Åklagarmyndigheten har uppgett att det pågår ett arbete med att se över riksåklagarens riktlinjer om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Jag ser naturligtvis positivt på detta och förutsätter att de uttalanden jag gör här beaktas i det arbetet.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Bevis
Bild- och ljudupptagning
God förvaltning/myndighetsetik
Objektivitet, opartiskhet, saklighet

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Saltvik, för handläggningen av ett ärende om varning enligt fängelselagen

sammanfattning: Beslutet berör frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker process i ett ärende om varning enligt fängelselagen. ChefsJO uttalar sig om den redogörelse som normalt upprättas med anledning av misstänkt misskötsamhet, den därefter följande utredningen och beslutet i ett sådant ärende. ChefsJO är kritisk till att uppgifterna i redogörelsen över misstänkt misskötsamhet inte innehåller en saklig och utförlig beskrivning av händelsen samt vilka som närvarade. ChefsJO betonar vikten av att en noggrann redogörelse skrivs i nära anslutning till händelsen. När det gäller den fortsatta utredningen är chefsJO kritisk till att Kriminalvården – mot bakgrund av brister i utredningen – inte tog del av en övervakningsfilm över den misstänkta misskötsamheten enligt den intagnes begäran. ChefsJO anser att Kriminalvården bör inta en generös inställning till att spara en sådan inspelning om den intagne begär det. Inspelningen kan vara ett viktigt bevismedel i situationer där motstridiga uppgifter har lämnats och där ord står mot ord. Frågan blir särskilt angelägen vid allvarliga anklagelser om våld och hot, där en varning kan få betydelse vid bedömningen av om villkorlig frigivning ska skjutas upp. Kriminalvården borde även ha upplyst den intagne om att inspelningen inte skulle tillföras utredningen och att den skulle komma att spelas över automatiskt. Vidare borde Kriminalvården ha informerat om möjligheterna att begära ut inspelningen enligt reglerna om utlämnande av allmänna handlingar, även om myndigheten bedömde att ett utlämnande inte kunde ske. Anledningen till det är att beslut i en sådan fråga kan överklagas. När det gäller det skriftliga beslutet om varning är chefsJO kritisk till att det inte innehåller en klargörande motivering när det gäller vilket faktiskt handlande som varningen avser.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 19 september 2017 och därefter följande skrifter framförde AA klagomål mot anstalten Saltvik. Han anförde i huvudsak följande:

text: Den 28 maj 2017 inträffade en incident mellan honom och en medintagen. En kriminalvårdare som närvarade vid händelsen – och som tidigare betett sig illa mot honom – upprättade felaktigt en redogörelse för misstänkt misskötsamhet

text: rörande honom. När han förhördes om händelsen den 30 maj 2017 begärde han att anstalten skulle ta fram en inspelning av händelsen från en övervakningskamera. Han upprepade sin begäran vid ett kompletterande förhör cirka en vecka senare. Anstalten tog dock inte del av inspelningen och tilldelade honom den 8 juni 2017 en varning enligt fängelselagen för hot och våld mot medintagen. Sedan Kriminalvården avslagit hans begäran om omprövning av varningen överklagade han beslutet till förvaltningsrätten. I överklagandeskriften – som gavs in till anstalten – begärde han att övervakningsfilmen skulle granskas och användas som bevis vid domstolens prövning. Kriminalvården sparade dock inte inspelningen, som automatiskt spelades över. Kriminalvården informerade honom inte heller om att inspelningen skulle spelas över och meddelade inte något skriftligt beslut med anledning av hans begäran. Dessutom borde anstalten ha hållit förhören med honom med hjälp av tolk, eftersom han inte behärskar det svenska språket i sådan utsträckning att han kan ta till vara sin rätt i ett ärende av det aktuella slaget. Sammanfattningsvis har han inte fått en rättvis ”rättegång”.

text: Till anmälan bifogades bl.a. en kopia av ett yttrande från Kriminalvården till förvaltningsrätten i det överklagade beslutet om varning.

text: Utredning m.m.

text: JO begärde att Kriminalvården skulle yttra sig över AA:s klagomål i de delar som redovisats ovan. Efter remiss har Kriminalvården, huvudkontoret, genom tf. chefen för sektionen för verksjuridik, anfört i huvudsak följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Nord och från anstalten Saltvik genom kriminalvårdsinspektören BB. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande.

text: Beslut om varning

text: Den 28 maj 2017 inträffade en incident mellan AA och en medintagen på avdelningen. Två personal var fysiskt närvarande på avdelningen under incidenten och iakttog då hur AA hotade en medintagen. Med anledning av händelsen upprättade personalen en rapport, varefter förhör hölls med AA den 30 maj 2017. Vid förhöret nekade AA till att han skulle ha ”pratat skit” om eller hotat den medintagne. Samma dag fick AA ta del av rapporten och förhöret och invände då i ärendet. Vidare framförde han önskemål om att förhöras på nytt med tillgång till serbisk tolk. Den 7 juni 2017 hölls ett nytt förhör med AA med hjälp av en serbisk telefontolk. När förhöret började påtalade AA att tolken bröt på kroatiska och att han därför ville avbryta tolkningen eftersom han inte förstod allt vad tolken översatte. AA tillfrågades då om en annan tolk skulle anlitas varvid AA avböjde och godkände att förhöret fortsatte utan tolk. Under förhöret uttryckte AA önskan om att ”Kriminalvården tar fram ljud och bild som bevisning”. Kompletterande uppgifter tillfördes förhöret av rapporterande personal med förtydligande av vad som avsetts med ”pratat skit”. Den 8 juni 2017 godkände och undertecknade AA förhöret med kompletteringen.

text: Den 8 juni 2017 beslutade anstalten Saltvik att tilldela AA en varning enligt

text: 12 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: för våld eller hot mot medintagen, bilaga 1 (bilagan här utelämnad, JO:s anm.). Mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen och personalens iakttagelser ansåg anstalten Saltvik misskötsamheten vara styrkt och bedömde inte att det var nödvändigt att kontrollera och lägga inspelningar till grund för beslutet. Den 24 juni 2017 inkom AA med en begäran om omprövning av beslutet om varning. I begäran om omprövning har AA bland annat angett att han ”vill att video och ljud inspelningar ska granskas och användas som bevis i mitt överklagande”. Den 28 juni 2017 beslutade Kriminalvården att inte ändra anstaltens beslut, bilaga 2 (bilagan här utelämnad, JO:s anm.). Av beslutet framgår bland annat att det i ärendet framkommit tillräckliga uppgifter och att det därför saknades anledning att granska eventuella video- och ljudinspelningar. Den 5 juli 2017 inkom AA med en överklagan som vidarebefordrades till förvaltningsrätten i Härnösand. Förvaltningsrätten har ännu inte avgjort ärendet.

text: Inspelningen

text: Inspelningen från händelsen den 28 maj 2017 har gallrats genom att den automatiskt och successivt spelats över i närtid. En automatisk överspelning sker på så vis att sekvenser spelas över bit för bit med start efter 4 dagar och pågår sedan i upp till 15 dagar. För att en inspelning ska sparas krävs ett aktivt handlande och ett särskilt beslut. Något beslut om att inspelningar ska gallras fattas inte då detta sker automatiskt och i enlighet med regelverket. Mot bakgrund av att två personal varit fysiskt närvarande vid den aktuella händelsen och utifrån egna iakttagelser kunnat redogöra för händelseförloppet fanns det inte någon anledning att spara inspelningen. Inspelningen har aldrig utgjort utredningsmaterial. Anstalten Saltvik bevarar endast inspelningar om en incident ligger till grund för en polisanmälan och den kan antas ha betydelse för utredningen eller om det sker en incident som föranleder utredning och det inte finns någon annan tillgänglig bevisning, så som vittnesmål. AA har inte vid något tillfälle begärt ut inspelningen.

text: Behov av tolk

text: AA har befunnit sig i Sverige under många år och enligt personalen har han inte några svårigheter att förstå eller kommunicera på svenska. AA deltar bland annat i programverksamhet utan att tolk behövs. Anstalten Saltvik har vid vissa tillfällen använt sig av tolk då AA invänt att han inte har förstått. Det inledande förhöret med AA den 30 maj 2017 genomfördes utan tolk då personalen bedömt att det inte fanns något behov. AA framförde inte något önskemål om tolk vid denna tidpunkt. I samband med att AA samma dag tog del av rapporten och förhöret invände han i ärendet och framförde önskemål om att förhöras på nytt med tillgång till serbisk tolk. Den 7 juni 2017 hölls ett nytt förhör med AA med hjälp av en serbisk telefontolk. När förhöret påbörjades påtalade AA att tolken bröt på kroatiska och han ville därför avbryta tolkningen eftersom han inte förstod allt vad tolken översatte. AA tillfrågades då om en annan tolk skulle anlitas varvid AA avböjde och godkände att förhöret fortsatte utan tolk.

text: Bemötande från kriminalvårdspersonal

text: Det är av stor vikt att kriminalvårdspersonal bemöter intagna på ett professionellt och respektfullt sätt. Anstalten Saltvik tillbakavisar att berörd kriminalvårdare bemött AA på ett olämpligt sätt. Vidare kan tilläggas att personalen på avdelningen inte träffar de intagna ensamma utan det är alltid två personal på plats.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 12 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: framgår att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Av 3 och 4 §§ samma kapitel följer att frågor om varning enligt 1 § eller uppskjutande av villkorlig frigivning enligt

text: 26 kap.

text: och

text: 7 §§

text: brottsbalken

text: ska av-

text: göras skyndsamt samt att det ska hållas förhör med den intagne innan ett beslut om varning meddelas. Av

text: 8 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, bör myndigheten vid behov anlita tolk. Av

text: 32 § andra stycket kameraövervakningslagen (2013:460)

text: följer att bild- och ljudmaterial från kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde inte får bevaras under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Av

text: 7 § lagen (2001:617)

text: om behandling av personuppgifter inom kriminalvården följer att personuppgifter som behandlas enligt denna lag ska gallras så snart de inte behövs för de ändamål de insamlats för, dock senast tio år efter det att den senaste påföljden eller åtgärden avseende den registrerade helt har verkställts eller upphört. Av 8 § Kriminalvårdens föreskrifter (

text: KVFS 2012:5

text: ) om behandling av personuppgifter inom Kriminalvården framgår följande. Bild- eller ljudmaterial från allmän kameraövervakning får bevaras under en tid av högst en månad. Första stycket gäller inte om materialet har betydelse för 1. incidentutredning inom Kriminalvården enligt Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS [SÄK] 2010:1) om rapportering, utredning och vidtagande av åtgärder i samband med incidenter, 2. utredning av brottslig verksamhet, 3. utredning i ärende om personalansvar, eller 4. utbildningen inom Kriminalvården. Material som enligt andra stycket får bevaras ska snarast lämnas över till den myndighet eller den enhet inom Kriminalvården som ansvarar för utredningen eller utbildningen. Material som används i utbildningssyfte ska avidentifieras.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Beslut om varning

text: Utredningen som legat till grund för beslutet om varning har bestått i iakttagelser av och vittnesmål från två kriminalvårdare som befunnit sig på avdelningen när den berörda händelsen ägde rum. Mot bakgrund av detta har Kriminalvården funnit misskötsamheten styrkt och därmed inte bedömt det som nödvändigt att kontrollera eventuell bildinspelning och att lägga någon sådan till grund för beslutet om varning. Hanteringen av misskötsamhetsärendet har skett skyndsamt. Anstalten Saltvik har hållit inledande förhör med AA mindre än två dagar efter händelsen. När AA invänt mot rapporten har nytt förhör hållits samt kompletterande uppgifter inhämtats från personalen. Kriminalvården kan konstatera att beslutet om varning är överklagat och nu föremål för prövning vid förvaltningsrätten i Härnösand som ännu inte avgjort ärendet.

text: Inspelningen

text: Enligt

text: 32 § kameraövervakningslagen

text: får inte bild- och ljudmaterial från kameraövervakning av en plats dit allmänheten inte har tillträde bevaras under längre tid än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Av 7 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminalvården följer att personuppgifter som behandlas enligt lagen ska gallras så snart de inte behövs för de ändamål de samlats in för. Av 8 § första stycket Kriminalvårdens föreskrifter om behandling av personuppgifter inom Kriminalvården följer att bild- eller ljudmaterial från allmän kameraövervakning endast får bevaras under en tid av högst en månad om inte något av undantagen i andra stycket är tillämpligt. Undantag kan vara om det sker en incidentutredning eller om det handlar

text: om utredning av brottslig verksamhet. Något särskilt beslut om att bild- eller ljudmaterial från allmän kameraövervakning (ska gallras; tillagt av JO) fattas inte. Syftet med kameraövervakning av utrymmen där intagna vistas är att upprätthålla ordning och säkerhet i lokalerna för såväl intagna som anställda. Bild- och ljudmaterial ska som huvudregel inte bevaras längre tid än nödvändigt med hänsyn till ändamålen med övervakningen. Normalt torde ändamålet med kameraövervakningen vara fullgjort i nära anslutning till inspelningstillfället och ska därmed inte bevaras om det inte finns skäl som medger undantag. I förevarande ärende har det inte inletts någon incidentutredning med anledning av händelsen. Inte heller har det varit aktuellt med en utredning av brottslig verksamhet och en polisanmälan. Enligt Kriminalvårdens bedömning har det således inte förelegat någon rätt för Kriminalvården att enligt Kriminalvårdens föreskrifter om behandling av personuppgifter inom Kriminalvården bevara inspelningen. Anstalten Saltvik har inte uppfattat AA:s uttalande den 7 juni 2017 som en begäran om att få ut inspelningen. Inspelningen av händelsen har inte använts som underlag vid prövningen av misskötsamhetsärendet eftersom det inte bedömdes nödvändigt för att styrka misskötsamheten. Den 24 juni 2017 då AA i sitt överklagande angav att han ”vill att video och ljud inspelningar ska granskas och användas som bevis i mitt överklagande” var inspelningen redan gallrad i enlighet med gällande regelverk. Oaktat om detta skulle ha tolkats som en begäran om att få ut inspelningen hade det inte funnits någon inspelning att lämna ut varför det inte heller hade funnits något beslut att överklaga.

text: Behov av tolk och bemötande från personal

text: Anstalten Saltvik har mot bakgrund av personalens kännedom om AA inte bedömt det vara nödvändigt att anlita tolk vid första förhöret. AA framförde inte heller några önskemål om tolk vid tidpunkten. När han sedan begärde tolk anlitades en serbisk tolk. När AA under förhöret angav att han inte uppfattade allt vad tolken sa på grund av brytning stoppades förhöret och AA tillfrågades om en ny tolk skulle kontaktas. AA avstod då från att ny tolk skulle anlitas varvid förhöret återupptogs. Kriminalvården anser inte att något fel har begåtts. Det är viktigt att intagna bemöts med respekt och förståelse från kriminalvårdspersonal. Av vad som framkommit i utredningen finns det enligt Kriminalvården inget som talar för att personalen på AA:s avdelning inte skulle ha bemött de intagna med respekt.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande:

text: I samband med det kompletterande förhöret med honom kompletterade kriminalvårdaren sin redogörelse om misstänkt misskötsamhet. Eftersom såväl redogörelsen som kompletteringen är otydliga – och inte ger tillräckligt stöd för anklagelserna mot honom – borde anstalten ha tagit del av övervakningsfilmen. Till yttrandet över remissvaret bifogades bl.a. en skrift från en medintagen som ska ha bevittnat den aktuella händelsen. I skriften från den intagne – som inkomststämplats av anstalten den 24 juni 2017 – anges i huvudsak att AA inte borde ha tilldelats en varning eftersom han agerade i självförsvar, vilket framgår av övervakningsfilmen.

text: Vid en inspektion av anstalten Saltvik som JO:s Opcat-enhet genomförde den

text: 14 augusti 2018 gav AA in en skrift rörande den inspelning som är aktuell i ärendet. Han framförde även klagomål rörande förhållandena för intagna placerade på anstaltens skyddsavdelning.

text: JO begärde in och granskade handlingar i det aktuella misskötsamhetsärendet. JO har även haft tillgång till Förvaltningsrätten i Härnösands dom den 4 april 2018 (mål nr 2640-17 E) angående den överklagade varningen enligt

text: fängelselagen

text: . Av domen framgår att förvaltningsrätten avslog AA:s överklagande. Vidare har JO haft tillgång till Kammarrätten i Jönköpings dom den 8 oktober 2018 (mål nr 1250-18) angående rätt att ta del av allmän handling. Av domen framgår att AA överklagade ett beslut från Kriminalvården enligt vilket AA:s begäran om att få del av övervakningsfilmen avslogs eftersom den inte fanns bevarad hos myndigheten. Även kammarrätten avslog AA:s överklagande.

text: Bedömning

text: Frågorna hos JO I ärendet aktualiseras främst frågor med anknytning till förutsättningarna för en rättssäker process i ett ärende om varning enligt

text: fängelselagen

text: . Nedan uttalar jag mig om den redogörelse som normalt upprättas med anledning av misstänkt misskötsamhet, den därefter följande utredningen och beslutet i ett sådant ärende.

text: Rättslig reglering Kriminalvården har redogjort för bestämmelser som har betydelse i ärendet. Det bör nämnas att

text: förvaltningslagens

text: bestämmelse om tolk numera finns i

text: 13 § förvaltningslagen (2017:900)

text: . Enligt den nu gällande bestämmelsens första stycke ska en myndighet använda tolk och se till att översätta handlingar om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt när myndigheten har kontakt med någon som inte behärskar svenska. I anslutning till rubrikerna nedan redogörs för ytterligare bestämmelser som har betydelse i ärendet. Om inte annat anges avses i den följande framställningen

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: . Inledningsvis vill jag dock särskilt nämna att det av

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: framgår att förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Dessa principer – som numera även kommer till uttryck i

text: 5 § andra stycket förvaltningslagen

text: – är centrala i ett ärende om varning och bör genomsyra hela processen i ett sådant ärende.

text: Redogörelsen om misstänkt misskötsamhet Redogörelsen om misstänkt misskötsamhet är en del av utredningen i misskötsamhetsärendet och är ofta av central betydelse för den fortsatta utredningen. Utifrån

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet är det viktigt att noggrannhet iakttas vid upprättandet av redogörelsen.

text: Enligt Kriminalvårdens handbok på området (Kriminalvårdens handbok om varning och uppskjuten villkorlig frigivning [2015:1]) ska en redogörelse om misstänkt misskötsamhet skrivas i nära anslutning till den aktuella händelsen. Syftet med detta är att den som lämnar sin beskrivning ska ha så goda förutsättningar som möjligt att minnas hela händelseförloppet och viktiga detaljer. Enligt handboken bör det av redogörelsen framgå tidpunkt och plats för händelsen, en utförlig beskrivning av händelsen eller händelseförloppet, vem eller

text: vilka som var närvarande, eventuella iakttagelser av den eller de inblandade samt vidtagna åtgärder med anledning av händelsen. Med en utförlig beskrivning av händelsen avses enligt handboken en saklig beskrivning av händelseförloppet, steg för steg. Allt som kan tänkas ha samband med händelsen bör dokumenteras noggrant, inklusive yttranden eller uttalanden som underlättar beskrivningen. Vilka som varit närvarande vid händelsen behöver också framgå för att det ska gå att bedöma vilka som bör skriva en redogörelse och vilka intagna som bör höras med anledning av händelsen. På så sätt säkerställs att beslutsfattaren får alla uppgifter som krävs. När en redogörelse om misstänkt misskötsamhet registreras bör det beaktas att händelsen senare ska kunna bedömas av personer som bara har dokumentationen i kriminalvårdsregistret som underlag. Med anledning av detta måste dokumentationen vara saklig, objektiv och noggrann. Även det som talar till den intagnes fördel måste dokumenteras.

text: I redogörelsen om misstänkt misskötsamhet beträffande AA anges om hans agerande i huvudsak att han ”pratade skit” om en medintagen som blev upprörd och gick emot AA, att AA och den medintagne ”flög ihop”, att några slag inte utdelades men att det ”skälldes en del mellan de två”. Enligt min mening innehåller redogörelsen inte en saklig och utförlig beskrivning av händelsen. Det framgår t.ex. inte vad AA ska ha uttalat. Uppgifterna i redogörelsen kompletterades i samband med det kompletterande förhöret med AA tio dagar efter händelsen. Det förtydligades då att ”prata skit” syftade på att AA talade om den medintagnes bristande hygien och kallade denne för ”en smutsig råtta” alternativt ”lortig gris”. Jag noterar här att det råder osäkerhet om exakt vad AA ska ha kallat den medintagne. Vidare anges att den medintagne i samband med detta kom ut från sin cell och skrek något i stil med ”Du ska fan inte kalla mig smutsig gris, för då jävlar!”, varefter den medintagne gick mot AA som reste sig och mötte upp. Även efter kompletteringen bedömer jag att uppgifterna om vad AA ska ha uttalat och hur han därefter agerade är otydliga. Detta belyser vikten av att en noggrann redogörelse skrivs i nära anslutning till händelsen. Vidare talar skriften från en medintagen som ska ha bevittnat händelsen för att fler personer än vad som anges i redogörelsen var närvarande. Som anges i Kriminalvårdens handbok är det viktigt att det av redogörelsen framgår vilka som närvarade vid händelsen. I annat fall riskeras att personer som skulle kunna lämna uppgifter av betydelse inte hörs i utredningen.

text: Sammanfattningsvis är jag kritisk till att redogörelsen med komplettering inte innehåller en saklig och utförlig beskrivning av händelsen samt vilka som närvarade.

text: Utredningen i ärendet om varning Enligt

text: 23 § förvaltningslagen

text: ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Bestämmelsen – som trätt i kraft efter den aktuella händelsen – ger uttryck för den sedan tidigare gällande s.k. officialprincipen. Principen innebär att myndigheten har det yttersta ansvaret för

text: att underlaget i ett ärende är sådant att det leder till ett materiellt riktigt avgörande. Kraven på omfattningen av myndighetens utredningsåtgärder kan variera med hänsyn till ärendets karaktär. Exempelvis behöver en myndighet i praktiken inte vara lika aktiv om ärendet avser en enskilds begäran om att få en förmån av det allmänna, som i ett ärende som avser myndighetens ingripande mot någon enskild (se

text: prop. 2016/17:180 s. 309

text: ). Av

text: 12 kap. 3 § fängelselagen (2010:610)

text: följer att frågor om varning ska avgöras skyndsamt.

text: I Kriminalvårdens ovan nämnda handbok anges att utredningen i ett ärende om varning bör vara så fullständig som möjligt. Det anges att den som leder utredningen bör se till att ärendet får en så allsidig belysning som möjligt, varför denne måste vara noggrann och objektiv. Omständigheter som talar till den intagnes fördel bör noga redovisas, och det är viktigt att ta reda på om det finns fog för den intagnes invändningar. Vidare anges att uppgifter även bör inhämtas från annan som kan antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen.

text: Av remissvaret framgår att Kriminalvården fann misskötsamheten styrkt – och beslutade om varning – utifrån iakttagelser och vittnesmål från två kriminalvårdare. Mot bakgrund av detta bedömdes det inte nödvändigt att ta del av en övervakningsfilm över händelsen. Jag noterar att även förvaltningsrätten bedömde att utredningen var tillfredsställande utan övervakningsfilmen. Avgörande för den slutsatsen verkar dock vara att två tjänstemän iakttog och lämnade uppgifter om händelsen. Det är inte JO:s uppgift att ompröva det ställningstagandet. Det finns dock ändå anledning för mig att uttala något om Kriminalvårdens agerande i detta fall. Jag vill här framhålla att enbart en kriminalvårdare beskrev sina iakttagelser i den ovan nämnda redogörelsen. Den andra kriminalvårdare som ska ha bevittnat händelsen har alltså såvitt kommit fram inte lämnat några uppgifter i utredningen. Som jag konstaterat ovan ger den upprättade redogörelsen med komplettering inte heller en saklig och utförlig beskrivning av händelsen och vilka som närvarade. Mot den bakgrunden hade utredningsläget sannolikt blivit betydligt bättre om övervakningsfilmen tillförts utredningen. En sådan utredningsåtgärd bör Kriminalvården normalt kunna vidta utan större ansträngningar eller tidsutdräkt. Kriminalvården bör därför inta en generös inställning till att spara en övervakningsfilm på begäran av en intagen. En sådan inspelning kan nämligen vara ett viktigt bevismedel i en situation där motstridiga uppgifter har lämnats och där ord står mot ord. Frågan blir särskilt angelägen vid allvarliga anklagelser om våld och hot, där en varning kan få betydelse vid bedömningen av om villkorlig frigivning ska skjutas upp.

text: Sammanfattningsvis är jag kritisk till att myndigheten inte tog del av inspelningen mot bakgrund av ovan nämnda brister i utredningen.

text: Vidare har Kriminalvården anfört att AA:s uttalanden bl.a. den 7 juni 2017 om att han önskade att myndigheten skulle ta fram ljud och bild som bevis, inte tolkades som en begäran om utlämnande av allmän handling. Även om myndig-

text: heten inte uppfattade uttalandet som en sådan begäran borde AA ha informerats om att inspelningen inte skulle tillföras utredningen och att den skulle komma att spelas över. Myndigheten borde också ha upplyst AA om möjligheten att begära ut inspelningen enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om utlämnande av allmänna handlingar. En sådan upplysning bör lämnas även om myndigheten bedömer att utlämnande inte kan ske, eftersom ett beslut att vägra utlämnande kan överklagas.

text: Beslutet om varning Enligt

text: 32 § första stycket förvaltningslagen

text: ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som tillämpats och vilka omständigheter som varit avgörande för myndighetens ställningstagande. Bestämmelsen är tillämplig i ärenden om varning enligt

text: fängelselagen

text: . I bestämmelsens andra stycke anges när en motivering helt eller delvis får utelämnas. De situationerna är inte aktuella i det här ärendet. I bestämmelsens förarbeten anges att kravet på att motiveringen ska vara klargörande innebär att en part ska ges möjlighet att förstå hur myndigheten har resonerat i det enskilda fallet och att skälen måste presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. Vidare anges att myndigheten – förutom det författningsmässiga stödet för beslutet – ska redovisa vilka faktiska omständigheter som tillmätts betydelse och hur dessa har värderats. I kravet på redovisning av omständigheterna i ärendet ligger också att myndigheten normalt bör förklara hur myndigheten har bedömt eventuella invändningar som den enskilde har gjort i ärendet (se

text: prop. 2016/17:180 s. 322

text: JO har tidigare uttalat att det är den egentliga motiveringen som ska anges och att de föreskrifter som motiveringen grundar sig på ska återges. Det ska gå att utläsa vad som har varit avgörande i det enskilda fallet (se t.ex. JO 2013/14 s. 490,

text: JO 2015/16 s. 311

text: och

text: JO 2018/19 s. 444

text: I anstaltens beslut att tilldela AA en varning redogörs under rubriken ”Bakgrund” i huvudsak för vad som kommit fram genom redogörelsen rörande misstänkt misskötsamhet den 28 maj 2017 och AA:s inställning. Vidare anges att AA vid tidigare tillfällen har kränkt och trakasserat den medintagne. Under den följande rubriken ”Skäl för beslutet” redogörs för tillämpliga regler. Därefter följer anstaltens bedömning. I huvudsak anges följande: (JO har i stället för vad som anges i anstaltens beslut använt beteckningarna ”AA” och ”den medintagne”):

text: Av vad som framkommit i ärendet finner anstalten det styrkt att AA gjort sig skyldig till allvarlig misskötsamhet vad gäller hot och våld mot medintagen den 25 maj 2017. Detta i samband med de verbala uttalanden som gjorts mot medintagen vid händelsen, samt att han gått till angrepp mot den medintagne. I utredningen framkommer vidare uppgifter om att AA tidigare trakasserat och kränkt den medintagne utifrån uttalanden om hans personliga förhållanden, samt att han är missnöjd över att den medintagne placerats på samma avdelning som honom. Anstalten ser sammantaget allvarligt på händelsen och att AA därigenom brutit

text: mot det regelverk som gäller för verkställigheten och påvisat att han inte avser följa de föreskrifter som finns.

text: Som jag framhållit ovan ska beslutet innehålla en klargörande motivering och skälen presenteras på ett sådant sätt att de blir begripliga för den enskilde. I detta fall framgår inte tydligt vilket våld som lagts AA till last, än mindre vad han ska ha uttalat för hot. När de faktiska omständigheter som ligger till grund för ett beslut inte redovisas på ett tydligt sätt försämras den enskildes möjligheter att freda sig mot anklagelserna. Processen blir då varken rättssäker eller förenlig med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. I sammanhanget bör nämnas att det i Kriminalvårdens ovan nämnda handbok anges att misskötsamheten måste beskrivas i beslutet om varning när ett straffrättsligt begrepp används som beteckning på misskötsamheten. I handboken anges även att det är viktigt att i beslutet vara tydlig med vilka uppgifter som styrker misskötsamheten och att bemöta den intagnes invändningar. Vidare är det för mig oklart vilken betydelse som tillmäts omständigheten att AA är missnöjd över att vara placerad på samma avdelning som den medintagne. Om en sådan omständighet tillmäts någon som helst betydelse bör det givetvis motiveras. Slutligen noterar jag att misskötsamheten enligt beslutsskälen ska ha skett den 25 maj 2017. Detta överensstämmer dock inte med uppgifterna i redogörelsen för misstänkt misskötsamhet och beslutet i övrigt. Jag utgår från att det är en felskrivning.

text: Sammanfattningsvis är jag kritisk till att beslutet om varning inte innehåller en klargörande motivering när det gäller vilket faktiskt handlande varningen avser.

text: Övrigt När det gäller AA:s klagomål avseende förhållandena för intagna placerade på anstaltens skyddsavdelning har jag efter Opcat-enhetens inspektion av anstalten Saltvik den 14 augusti 2018 beslutat att utreda förhållandena för bl.a. intagna som är skyddsplacerade i säkerhetsenhet (dnr 1950-2019).

text: AA:s klagomål i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.