avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

title: Kritik mot en rådman vid Stockholms tingsrätt för underlåtenhet att komplettera utredningen i ett vårdnadsmål med uppgifter som framkommit efter huvudförhandlingen och för att ha kompletterat domslutet i målet utan stöd i lagen

sammanfattning: Efter huvudförhandlingen i ett vårdnadsmål fick rättens ordförande ett samtal från kommunen. Vid samtalet upplyste kommunen om att de kunde ordna med umgängesstöd i betydligt större omfattning än vad som hade kommit fram under huvudförhandlingen. Rättens ordförande får kritik för att hon inte kompletterade utredningen i målet med den nya uppgiften. Dessutom kritiseras ordföranden för handläggningen av en fråga om komplettering av domslutet enligt 17 kap. 15 § andra stycket rättegångsbalken.

text: Anmälan

text: AA framförde klagomål mot rådmannen BB vid Stockholms tingsrätt och uppgav bl.a. följande:

text: Hon var ombud för käranden i ett familjemål vid Stockholms tingsrätt (mål T 14448-12). Under handläggningen av målet hade tingsrätten begärt in ett yttrande från Båstads kommun i fråga om möjligheten att tillhandahålla s.k. umgängesstöd. I yttrandet angav kommunen att de kunde ställa upp med umgängesstöd tre timmar per månad. Den uppgiften bekräftades också muntligen till tingsrätten i början av juni 2014.

text: Under huvudförhandlingen den 25 och 26 augusti 2014 fanns det inget som tydde på att ordföranden, rådmannen BB, hade för avsikt att begära in ett kompletterande yttrande från kommunen om dess medverkan till umgängesstöd. AA blev därför förvånad när hon tog del av tingsrättens dom, som meddelades den 4 september 2014. Av domskälen framgick det att kommunen hade uppgett att man nu kunde ställa upp med umgängesstöd vid två tillfällen per månad och upp till fem timmar per gång. Av en dagboksanteckning framgick det att BB två dagar efter att huvudförhandlingen avslutades hade varit i kontakt med kommunen och fått denna information. BB kommunicerade inte informationen med parterna innan domen meddelades.

text: I ett samtal med BB påtalade AA också att domslutet var otydligt i fråga om när umgänget skulle påbörjas. Trots att parterna var oense om hur frågan borde regleras fattade BB ett beslut om komplettering av domslutet med stöd av

text: , RB, på följande sätt:

text: Umgänget enligt p 2 a) ska påbörjas så snart inskolning skett av barnen hos umgängesstödet.

text: Utredning

text: Tillsammans med sin anmälan lämnade AA in kopior av anteckningarna från huvudförhandlingen, domen med beslutet om rättelse/komplettering och en utskrift av dagboksbladet i målet. JO begärde in en ny utskrift av dagboksbladet och därutöver en kopia av en mejlkonversation som hade ägt rum mellan bl.a. AA och BB den 4–8 september 2014 (tingsrättens aktbilaga 130).

text: Därefter uppmanade JO tingsrätten att lämna upplysningar om och yttra sig över det som AA hade uppgett i sin anmälan.

text: Tingsrätten (lagmannen CC) lämnade in ett yttrande tillsammans med underyttranden från chefsrådmannen DD och rådmannen BB.

text: BB uppgav bl.a. följande (bilagor här utelämnade, JO:s anm.):

text: Kompletterande yttrande

text: Vad först gäller yttrandet så har något kompletterande yttrande om umgängesstöd inte inhämtats efter huvudförhandlingens avslutande. Följande har hänt. Målet handlades på enhet 23 på avdelning 2. Jag tjänstgör på enhet 22 och har inte varit ansvarig domare för målet enligt 15 § tingsrättsinstruktionen under målets beredning. Jag blev indelad som ordförande på en muntlig förberedelse i målet den 4 juni 2014. Den 11 juni 2014 beslutade jag interimistiskt om visst umgänge mellan barnen och deras far under sommaren samt beslutade om medling mellan parterna. Huvudförhandling var inbokad till den 25 och 26 augusti 2014. Efter den muntliga förberedelsen hade jag viss kontakt med medlaren och fick då informationen att umgänget med umgängesstöd snart skulle komma igång genom Båstads kommuns försorg. Därefter återgick beredningen av målet inför huvudförhandlingen till enhet 23. Jag var indelad som ordförande även på huvudförhandlingen. Ett par dagar före huvudförhandlingen fick jag klart för mig att det inte hade blivit något umgänge i enlighet med det interimistiska beslutet den 11 juni 2014. Vårdnadsmål är som bekant indispositiva och domstolen har ett ansvar för att målet blir utrett och kompletterat i den utsträckning som behövs med hänsyn till barnets bästa. Jag bedömde att det vore värdefullt att veta varför det inte hade blivit något umgänge, om det fanns något hinder för att verkställa beslutet om umgänge med umgängesstöd med hänsyn till barnens bästa eller om det fanns någon annan förklaring. Jag sökte därför någon ansvarig på Båstads kommun och blev hänvisad till Carina Jaghammar som emellertid inte fanns på plats när jag ringde. Jag mailade då och bad henne kontakta mig och betonade vikten av att få ett besked före huvudförhandlingens avslutande för att kunna meddela parterna resultatet, se bifogade mail. Jag hade också ett par telefonkontakter med receptionen på

text: socialförvaltningen och betonade vikten av en återkoppling innan huvudförhandlingen hade avslutats. Ingen hörde emellertid av sig. Huvudförhandlingen hölls den 25 och den 26 augusti 2014. Den avslutades med besked till parterna att dom skulle meddelas den 4 september 2014. Efter huvudförhandlingens slut den 26 augusti 2014 hölls enskild överläggning varvid dom beslutades. Modern tillerkändes ensam vårdnad om barnen och barnen fick rätt till umgänge med fadern i stort sett i enlighet med sitt yrkande. Den 28 augusti 2014 blev jag uppringd av EE vid socialförvaltningen i Båstads kommun. Jag förklarade att huvudförhandlingen var avslutad och dom beslutad och att hon ringde för sent. Eftersom hon ville förklara varför något umgänge inte hade skett i enlighet med tingsrättens beslut avbröt jag inte samtalet utan lyssnade på vad hon hade att säga. Jag ställde inga frågor om i vilken omfattning kommunen kunde ställa upp med umgängesstöd men EE yttrade sig också om detta. Jag bedömde att det var mest korrekt att göra en tjänsteanteckning om samtalet i VERA, vilket jag också gjorde. Jag övervägde därefter att skicka ett utdrag av dagboksbladet med tjänsteanteckningen till ombuden för kännedom men eftersom uppgifterna från samtalet inte hade någon påverkan på målets utgång valde jag att informera parterna genom att ta in uppgifterna som en upplysning i domen. Detta var, har jag insett nu, mindre lämpligt eftersom det har uppfattats som om att jag har tagit in ny utredning. Så har emellertid inte varit fallet.

text: Rättelse av domen

text: Samma dag som domen gavs blev jag uppringd av AA som, förutom synpunkter på ovanstående handläggning, ansåg att domen var otydlig eftersom det inte framgick när umgänget skulle börja. Jag förklarade för henne dels handläggningen enligt vad som anförts ovan, dels att domen gällde omedelbart i enlighet med p 3 i domslutet och att det inte gick att ange ett datum för när umgänget skulle börja eftersom barnen måste skolas in hos umgängesstödet vilket är socialnämndens ansvar och ligger utanför domstolens kontroll. Detta känner AA naturligtvis till och det angavs också i det interimistiska beslutet den 11 juni 2014. AA krävde trots detta en rättelse av domen och angav också vad som enligt hennes mening skulle stå i den. Jag kommunicerade hennes synpunkter med motpartsombudet som inte tyckte att det behövdes någon rättelse men som kunde tänka sig ett förtydligande av innebörd att inskolning skulle ske innan umgänget började, se mailväxling aktbilaga 130. Jag gjorde därefter ett förtydligande i enlighet med parternas önskemål även om det var min uppfattning – och fortfarande är – att det inte behövdes. Det är naturligtvis bättre – inte minst ur verkställighetssynpunkt – om man kan ange ett datum när umgänget ska börja. Så gör man också när något umgängesstöd inte ska vara med vid umgänget. Det är dock inte möjligt när socialnämnden ska rekrytera umgängesstöd, inskolning ska ske osv.

text: Avslutande synpunkter

text: Jag beklagar det inträffade. Det hade varit mest korrekt att skicka tjänsteanteckningen för kännedom separat till ombuden än att lägga till den som en upplysning i domen.

text: DD yttrade följande:

text: När det gäller den information som lämnades från socialnämnden i Båstad efter huvudförhandlingen så delar jag BB:s uppfattning att det skulle ha varit lämpligt att informera parterna om detta redan när socialnämnden hörde av sig. Att informationen lämnades i domen bäddade uppenbarligen för missförstånd. Samtidigt noterar jag att informationen inte haft någon inverkan på domen som var beslutad vid tillfället. I sammanhanget bör vidare noteras att domstol över huvud

text: taget inte är bunden av nämndens besked om vilka förutsättningar som finns att tillgodose behovet av umgängesstöd (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ff.). Vad gäller frågan om rättelse har jag ingen annan uppfattning än den som BB redogjort för.

text: CC tillade slutligen följande:

text: Jag ser det i och för sig som befogat att tingsrätten på sätt som skett sökt förnyad kontakt med Socialnämnden i Båstad kommun i samband med huvudförhandlingen i målet, dvs. inför ett slutligt avgörande av umgängesfrågan, för att närmare kontrollera varför det umgänge med umgängesstöd som tingsrätten tidigare förordnat interimistiskt om inte kommit till stånd (se

text: prop. 2009/10:192 s. 30

text: ). Det är dock naturligtvis olyckligt att tingsrätten trots flera försök inte lyckats etablera sådan kontakt med socialnämnden förrän efter huvudförhandlingen i målet. I den situation som därigenom uppkommit, dvs. där socialnämnden efter huvudförhandlingen men innan tingsrätten formellt avgjort målet lämnat delvis ny information som tingsrätten därefter dokumenterat i en tjänsteanteckning, delar jag DD:s och BB:s uppfattning att tjänsteanteckningen borde ha kommunicerats till parterna innan målet avgjordes. En sådan kommunicering kan enligt min mening inte anses ha varit uppenbart obehövlig. Vad sedan gäller kompletteringen av den aktuella domen så framgår det av BB:s yttrande att hon själv anser att någon komplettering av domen egentligen inte behövdes utan att avsikten med kompletteringen endast varit att göra ett förtydligande i enlighet med parternas önskemål. Även om syftet med ett sådant förtydligande varit vällovligt kan det enligt min mening ifrågasättas om förtydligandet ryms inom ramen för

text: , RB, vilket är den bestämmelse som enligt vad som anges i domen utgjort den legala grunden för kompletteringen. Anmälaren synes dock i den remitterade anmälan till JO snarast vända sig mot att kompletteringen skett trots att parterna ”har varit oense beträffande denna fråga”. För kompletteringar enligt

text: 17 kap. 15 § andra stycket

text: RB som sker inom två veckor efter det att ett avgörande meddelats, vilket varit fallet i det nu aktuella målet, krävs emellertid inte någon enighet mellan parterna för att en komplettering ska få ske. Eftersom ett beslut att komplettera en dom är ett slutligt beslut (

text: prop. 1989/90:71

text: sid. 83) och då det gick att överklaga beslutet (52 kap. l § RB) skulle tingsrätten i beslutet dock ha angett hur den som ville överklaga skulle gå till väga (

text: 30 kap. 10 § andra stycket

text: RB).

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Bedömning

text: Tingsrätten borde ha kompletterat utredningen i målet enligt 43 kap.

text: 14 §

text: RB

text: Rättslig reglering

text: När en domstol beslutar om umgänge mellan ett barn och en förälder som barnet inte bor tillsammans med får domstolen, om barnet har ett behov av det, besluta att en person som socialnämnden utser ska medverka vid umgänget, s.k. umgängesstöd (

text: 6 kap. 15 c § föräldrabalken

text: , FB). Innan ett beslut om umgängesstöd meddelas ska rätten begära in ett yttrande från socialnämnden.

text: Av förarbetena till bestämmelsen om umgängesstöd framgår det att socialnämnden i sitt yttrande till domstolen inte ska ange om nämnden anser att det är lämpligt med umgängesstöd utan snarare om och i vilken omfattning det tänkta umgänget är genomförbart. Domstolen är inte bunden av nämndens

text: besked om vilka förutsättningar som finns för att tillgodose behovet av umgängesstöd, men nämndens ställningstagande får normalt ändå stort inflytande på domstolens bedömning (se

text: prop. 2009/10:192 s. 13

text: och

text: När en huvudförhandling har hållits i ett mål ska domen grundas på vad som förekommit vid förhandlingen (

text: 17 kap. 2 § första stycket

text: RB). Man brukar kalla det material som domen grundas på för processmaterial. Om rätten sedan huvudförhandlingen har avslutats finner att det är nödvändigt att komplettera utredningen innan målet avgörs får en fortsatt eller ny huvudförhandling hållas (

text: 43 kap. 14 §

text: RB). Om kompletteringen är av enkel beskaffenhet får rätten, efter samråd med parterna, i stället besluta att utredningen ska hämtas in på något annat lämpligt sätt. Om kompletteringen sker på det sättet blir även det som har hämtats in efter huvudförhandlingen processmaterial (17 kap. 2 § första stycket sista meningen RB).

text: JO:s ställningstagande

text: BB kontaktade Båstads kommun inför huvudförhandlingen för att komplettera utredningen i umgängesfrågan. Hon lyckades dock inte komma i kontakt med någon som kunde ge henne de uppgifter som hon efterfrågade. Först ett par dagar efter avslutad huvudförhandling och överläggning – den 28 augusti 2014 – blev BB uppringd av en tjänsteman vid kommunen.

text: BB har uppgett att hon då förklarade för tjänstemannen att huvudförhandlingen redan var avslutad och att domen i målet var beslutad. Under samtalet lämnade tjänstemannen nya uppgifter som gällde bl.a. i vilken omfattning som kommunen kunde ställa upp med umgängesstöd. Det skedde enligt BB utan att hon efterfrågade dessa uppgifter. BB antecknade de nya uppgifterna i verksamhetsstödet Vera och informerade parterna om uppgifterna genom att ta in en upplysning om dem i domen. Enligt BB hade de uppgifter som tjänstemannen lämnade emellertid inte någon påverkan på utgången i målet.

text: Det mål som BB handlade var indispositivt. Det betyder bl.a. att rätten hade ett eget, av parterna oberoende, ansvar för att domslutet blir i enlighet med barnens bästa. Det besked som BB fick den 28 augusti 2014 var att det gick att ordna umgängesstöd fem timmar per gång två gånger i månaden. Den uppgift som hade redovisats under huvudförhandlingen var att det bara gick att ordna umgängesstöd tre timmar en gång varje månad. Som jag ser det var den nya uppgiften därmed av stor betydelse för bedömningen av yrkandena i umgängesdelen. Enligt min uppfattning borde rätten därför ha kompletterat utredningen i målet med den nya uppgiften.

text: Huvudregeln i

text: 43 kap. 14 § första meningen

text: RB innebär att rätten skulle ha kompletterat utredningen vid en fortsatt huvudförhandling. Enligt

text: 17 kap. 2 §

text: RB skulle då både det som lades fram vid huvudförhandlingen den 25 och 26 augusti 2014 och det som förekommit vid den fortsatta huvudförhandlingen, alltså uppgiften om de förbättrade möjligheterna att ordna med umgängesstöd, ha varit processmaterial. Om den nya uppgiften om möjligheten att ordna

text: umgängesstöd kunde bedömas vara en komplettering av enkel beskaffenhet, hade det enligt

text: 43 kap. 14 § andra meningen

text: RB inte varit nödvändigt att hålla någon fortsatt huvudförhandling. Rätten skulle då ha kunnat inhämta utredningen på annat lämpligt sätt. Även i den situationen skulle socialnämndens nya uppgift om möjligheten till umgängesstöd ha varit processmaterial.

text: I tingsrättens dom redovisades den nya uppgiften om att kommunen kunde erbjuda umgängesstöd i utökad omfattning. Rätten förordnade också om umgänge som stämde överens med det nya beskedet från kommunen. AA har i sin sista skrift till JO skrivit att det synes märkligt att tingsrätten i sitt domslut kom fram till umgänge vartannat veckoslut under fem timmar per gång, precis det som socialnämnden hade angett att man kunde bistå med. Jag håller med om det. Läsaren av domen kan onekligen få den uppfattningen att domen grundar sig på detta besked från kommunen. I så fall skulle tingsrätten ha grundat domen på en uppgift som inte var processmaterial och som parterna inte hade fått del av, vilket skulle ha varit ett allvarligt fel. BB har emellertid i sitt yttrande till JO uppgett att kommunens nya besked inte inverkade på målets utgång utan att domen var beslutad före hennes telefonsamtal med kommunen. Jag anser mig inte kunna ifrågasätta hennes uppgift, och hon ska därför inte kritiseras för att ha grundat domen på en uppgift som inte varit processmaterial. Men som framgått anser jag att hon borde ha kompletterat utredningen enligt

text: 43 kap. 14 §

text: RB och på så sätt åstadkommit att uppgiften om de utökade möjligheterna att ordna med umgängesstöd hade blivit processmaterial. Hon ska ha kritik för att hon inte gjorde det.

text: Det saknades rättsligt stöd för tingsrättens beslut om komplettering av domslutet

text: Rättslig reglering

text: Enligt

text: 17 kap. 15 § första stycket

text: RB får rätten besluta om rättelse av en dom om rätten finner att domen innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av rättens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende. En rättelse av ett avgörande får alltså bara göras om avgörandet innehåller en uppenbar oriktighet. Man brukar säga att det bl.a. innebär ett krav på att felet ska vara objektivt konstaterbart. Oftast tar sig oriktigheten uttryck i en diskrepans mellan domskäl och domslut, men även fel som framgår vid en enklare jämförelse mellan avgörandet och handlingarna i målet bör kunna anses uppenbara (se

text: NJA 2014 s. 29

text: Om rätten av förbiseende har underlåtit att fatta ett beslut som skulle ha meddelats i samband med en dom eller ett slutligt beslut, får rätten komplettera sitt avgörande inom sex månader från det att avgörandet vann laga kraft (

text: 17 kap. 15 § andra stycket

text: RB). En komplettering senare än två veckor efter det att avgörandet meddelades får dock endast göras om en part begär det och motparten inte motsätter sig kompletteringen.

text: Innan ett beslut om rättelse eller komplettering fattas ska parterna ha fått tillfälle att yttra sig om det inte är uppenbart obehövligt. Vidare ska beslutet om möjligt antecknas på varje exemplar av det avgörande som rättas eller kompletteras.

text: Ett beslut att rätta eller komplettera en dom är att anse som ett slutligt beslut (se bl.a.

text: prop. 1989/90:71 s. 82

text: ). Beslutet ska avfattas skriftligen och expedieras till parterna samma dag (2 § förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). Eftersom beslutet går att överklaga (

text: 49 kap. 3 §

text: RB) ska det också framgå hur den som vill överklaga beslutet ska gå till väga (

text: 17 kap. 12 § andra stycket

text: RB).

text: JO:s ställningstagande

text: Efter viss korrespondens med parternas ombud lade BB till en mening i den punkt av domslutet som reglerade umgänget mellan pappan och parternas barn. I beslutet skrev BB att det var fråga om en komplettering med stöd av

text: 17 kap. 15 § andra stycket

text: RB. Eftersom beslutet fattades inom två veckor från det att domen meddelades fanns inget krav på att parterna skulle vara överens om kompletteringen.

text: Kompletteringar med stöd av den angivna bestämmelsen får dock endast gälla frågor som inte hör till själva saken i ett mål (se

text: prop. 1989:90

text: :71 s. 51 f.). Om rätten har glömt bort att pröva eller att ta ställning till ett moment i en prövad sak kan komplettering inte ske. Frågan om regleringen av umgänget var en del av saken i målet. Därmed saknades det förutsättningar för att med stöd av

text: 17 kap. 15 § andra stycket

text: RB komplettera domslutet på det sätt som BB gjorde.

text: Den ändring som BB gjorde av domslutet var inte heller av det slaget att den kan betraktas som en rättelse av en uppenbar oriktighet som tillkommit till följd av ett skrivfel, ett räknefel eller ett liknande förbiseende. Ändringen kunde således inte heller göras med stöd av bestämmelserna i

text: 17 kap. 15 § första stycket

text: RB.

text: BB kan inte undgå kritik för att hon utan rättsligt stöd fattade beslut om att komplettera förordnandet om umgänge i domslutet.

text: Slutligen vill jag tillägga att det, som tingsrätten uppgett, ska framgå av ett beslut om rättelse eller komplettering hur den som vill överklaga beslutet ska gå till väga. Någon sådan information framgick inte av BB:s beslut om komplettering.

text: Med dessa uttalanden avslutas ärendet.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord: Behörighet Dokumentation Förundersökning Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Polismyndigheten i Västra Götaland för ett beslut om husrannsakan i en bostad m.m.

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO ifrågasatte advokaten AA, i egenskap av ombud för BB, ett ingripande av Polismyndigheten i Västra Götaland. Av anmälan framgick bl.a. följande. Den 7 november 2006 blev BB gripen av två civilklädda polismän utanför sin bostad och vid samma tillfälle greps även en kollega till henne. Som förklaring angav poliserna endast att BB ”stämde in på en profil”. Hon blev kroppsvisiterad och såväl hennes bilnycklar som lägenhetsnycklar omhändertogs av polisen. Därefter genomförde polisen en husrannsakan i bilen och hon medtogs till polisstationen för att lämna ett urinprov. Under tiden som BB befann sig på polisstationen genomfördes en husrannsakan i lägenheten. Nycklarna återlämnades senare till henne. I efterhand har hon fått besked om att hon var ”positiv” beträffande viss narkotika. BB ifrågasatte bl.a. med vilken rätt polisen utförde husrannsakan innan det fanns något provsvar tillgängligt och om det förelåg en fara i dröjsmålssituation samt med på vilken grund som polisen tog hennes nycklar.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i polismyndighetens ärende infordrades och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. att BB påträffades och kontrollerades den 7 november 2006 på grund av misstanke om narkotikabruk (eget bruk) eftersom hon hade uppvisat tydliga tecken på narkotikapåverkan. Enligt ett protokoll genomfördes en husrannsakan samma dag i hennes bostad. Beslutet hade fattats av inspektören CC.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över vad som hade anförts i anmälan till JO.

text: Polismyndigheten (biträdande länspolismästaren DD) kom in med ett remissvar till vilket fogades upplysningar från CC samt vissa handlingar, förundersökningsprotokoll och utdrag ur arbets- och delegationsordning (här utelämnade).

text: CC uppgav i huvudsak följande. Vid det aktuella tillfället lämnade BB sin lägenhet tillsammans med en man. Polisen började tala med dem. BB var tydligt påverkat av

text: något medan mannen inte bedömdes vara det varför han fick gå. CC försökte ringa någon av kommissarierna på narkotikaroteln för vidare beslut. Eftersom han inte fick tag på dem fattade han själv beslut om tvångsmedel, kroppsbesiktning och kroppsvisitation (under icke kontorstid är han förundersökningsledare). Vid kroppsvisitationen påträffades 20 000 kr i BB:s benficka. På fråga var hon hade fått pengarna från uppgav hon att hon fått dem på grund av att hon hade varit med om en brand 1998-99, vilket han ifrågasatte. Det fanns vidare misstankar sedan tidigare mot BB om att hon sålde narkotika; en polisman hade t.ex. sett ett antal personer komma och gå från BB:s lägenhet påverkade av narkotika. Mot denna bakgrund beslutade han om husrannsakan i hennes bostad och bil. BB erkände senare att hon hade använt cannabis och ett narkotikaklassat läkemedel. Han kommer inte ihåg om någon sade att BB stämde in på en profil.

text: Polismyndigheten gjorde följande bedömning.

text: Husrannsakan får ske vid misstanke om brott som kan följas av fängelse. För husrannsakan hos den som är misstänkt krävs att han eller hon är skäligen misstänkt. Skälig misstanke föreligger när det finns någon konkret omständighet som talar för att som i det här fallet brukaren innehar narkotika och att narkotikan finns just på den platsen eller att det finns annan bevisning om sådant brott. I ärendet får det anses ha förelegat flera sådana konkreta omständigheter. Enligt uppgift från gruppbefälet har personer setts komma och gå till och från lägenheten och då varit påverkade av narkotika. När BB lämnade bostaden var hon enligt polismännen tydligt påverkad. Hon hade en stor summa pengar på sig i en benficka. Hennes förklaring till hur hon hade fått pengarna verkade inte sannolik utan det fanns anledning att misstänka att pengarna härrörde från narkotikaförsäljning. Förutsättningar för att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning av BB samt om husrannsakan i hennes bostad och privata bil får anses ha varit uppfyllda. Bilen utgjorde i det här sammanhanget ett sådant slutet förvaringsställe som hon disponerade över och som det också fanns anledning att genomsöka. Det brådskade att besluta om tvångsåtgärder främst av det skälet att det kunde finnas köpare av narkotika kvar i lägenheten eller att andra köpare var på väg till eller från denna. De kunde bli varnade om de såg polisingripandet. Även mannen som fanns i BB:s sällskap kunde varna andra när han fick gå. Därmed fanns det risk för att värdefull bevisning för utredningen av brottet kunde gå förlorad. Det får anses ha förelegat fara i dröjsmål när gruppbefälet inte lyckades komma i kontakt med sina förmän vid narkotikaroteln. Förutsättningar har därför förelegat för gruppbefälet att i rådande situation själv fatta beslut om de aktuella tvångsåtgärderna. Gruppbefälet har uppgett att polispersonalen som genomförde husrannsakan berättade att de hade varit försiktiga när de genomförde denna. Det syntes inte att de hade varit i lägenheten när de gick därifrån.

text: BB bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Jag vill först nämna att jag inte har någon erinran mot polismännens bedömning att BB var skäligen misstänkt för narkotikabrott (eget bruk) och därför lät henne genomgå kroppsbesiktning och kroppsvisitation. Utredningen ger emellertid vid handen att CC dessutom beslutade om husrannsakan i hennes bostad och bil. Frågan uppkommer således om det fanns tillräckliga skäl för dessa åtgärder.

text: Bestämmelser om husrannsakan finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Enligt 1 § får husrannsakan företas hos någon som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa för eftersökande av föremål som är underkastat beslag eller för att utröna omständighet som kan ha betydelse för utredning om brottet. Ett beslut om husrannsakan enligt 1 § meddelas som huvudregel av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten (4 §). Enligt 5 § får dock en polisman besluta om en sådan åtgärd om det är fara i dröjsmål.

text: JO har tidigare uttalat att det förhållandet att en känd narkotikamissbrukare uppträder påverkad av annat än alkohol inte kan grunda en skälig misstanke om annat än eget bruk av narkotika (JO 1993/94 s. 101). För att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs nämligen att det föreligger konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad brottsmisstanke. Misstanken får därför inte grundas på allmänna utpekanden av en viss person, på andrahandsuppgifter som inte är verifierade, på att någon annan i den misstänktes omgivning är misstänkt eller på andra omständigheter som saknar relevans för frågan om brottsmisstanken, t.ex. uppfattningen att det brådskar att genomföra åtgärden (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 516). I ett beslut den 26 november 2004 har jag vidare uttalat mig om polisens möjligheter att besluta om husrannsakan i en bostad vid misstanke om ringa narkotikabrott (eget bruk), och där anfört bl.a. att i ett sådant fall kan tips eller annan information som tyder på att personen i fråga förvarar narkotika i bostaden utgöra sådana konkreta omständigheter som fordras för skälig misstanke om narkotikabrott genom innehav av narkotika (dnr 4413- 2003). Det kan dock framhållas att den misstänkte personen i det ärendet inte påträffades när han kom ut från sin bostad utan när han var på väg hem. Som jag anförde i ett annat beslut (JO 2006/07 s. 76) är situationen något annorlunda om polisen spanar på en viss person och sedan observerar att personen – uppvisande tydliga tecken på narkotikapåverkan – lämnar sin bostad. Jag har inte velat utesluta att det i dessa fall kan finnas situationer där omständigheterna är sådana att ett beslut om husrannsakan i bostaden är rättsenligt.

text: I det nu aktuella fallet föreföll det till en början som om grunden för beslutet om husrannsakan endast var att BB hade uppvisat tecken på narkotikapåverkan. Som framgått har det emellertid under utredningen av ärendet kommit fram att CC även beaktande vissa andra omständigheter. Vid kroppsvisitationen påträffades t.ex. en större mängd kontanter och det fanns misstankar om att BB sålde narkotika. Enligt min mening kan beslutet om husrannsakan i och för sig diskuteras men jag anser dock att det ligger inom ramen för vad som får betraktas som godtagbart. Jag finner därför inte anledning att kritisera polismyndigheten för beslutet om husrannsakan. Jag har inte heller någon invändning mot att det var CC som i den uppkomna situationen fattade beslutet om husrannsakan. Jag är däremot kritisk till att inte samtliga omständigheter som låg till grund för beslutet framgick av dokumentationen. Det är ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt av stor betydelse att ett beslut om tvångsmedel dokumenteras på ett klart och noggrant sätt

text: med bl.a. angivande av grunderna för beslutet. Även beslutet om husrannsakan i bilen borde givetvis ha dokumenterats.

text: Som framgått har BB ifrågasatt polismännens åtgärd att omhänderta hennes nycklar. Jag utgår från att polisen tog nycklarna för att underlätta verkställigheten av husrannsakan. Det normala är att man, genom medverkan antingen av den som drabbas av husrannsakan eller av någon annan, bereder sig tillträde till utrymmet med en nyckel. Den som utsätts för en husrannsakan har dock inte någon skyldighet att medverka aktivt och kan således vägra tillträde till det utrymme som skall undersökas (Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, s. 541 och 538). Det bör dock framhållas att polisen, för att kunna utföra en husrannsakan, har rätt att tillgripa våld för att öppna ett utrymme (

text: 28 kap. 6 §

text: RB). Polisen kan även kontakta en låssmed om det inte finns någon annan som kan öppna för dem. Jag finner inte anledning att vidare kommentera polisens åtgärd att omhänderta BB:s nycklar.

text: Vad som i övrigt framkommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Hämtning
Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Kritik mot Polismyndigheten för att överväganden om barnets bästa inte dokumenterades vid en husrannsakan i en bostad

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 17 januari 2025 förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten för att hennes 10-åriga dotter blev lämnad ensam kvar i bostaden sedan polisen hämtat hennes son, som i JO:s beslut benämns NN, till förhör. Barnen hade varit ensamma hemma när polisen kom strax före klockan sju på morgonen. Dottern hade blivit förkrossad och gråtit mycket.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in handlingar från Polismyndigheten. Av handlingarna framgick att NN, som var 13 år gammal, var misstänkt för ett allvarligt brott och att det pågick en utredning avseende honom enligt 31 § lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Besluten om hämtning till förhör och husrannsakan hade fattats av en åklagare.

text: JO inledde också ett särskilt initiativärende för att utreda handläggningen vid Åklagarmyndigheten och begärde därefter att Polismyndigheten och Åklagarmyndigheten skulle yttra sig över anmälan.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten (juristen BB) yttrade sig till JO den 30 april 2025.

text: Polismyndigheten redogjorde för bakgrund och dokumentation i huvudsak enligt följande.

text: På eftermiddagen den 16 januari 2025 beslutade åklagaren att NN skulle hämtas till förhör och att en husrannsakan skulle göras. Besluten skulle verkställas nästföljande dag på NN:s folkbokföringsadress.

text: I åklagarens beslut om husrannsakan finns angivet att särskild hänsyn ska tas till NN:s unga ålder vid verkställandet. I direktiv till besluten finns noterat att de ska verkställas på ett diskret sätt och att hänsyn ska tas till NN:s låga ålder.

text: Besluten verkställdes på morgonen den 17 januari strax före klockan sju, av en polispatrull bestående av polisassistenterna CC och DD. Av upprättad promemoria framgår att NN:s 10-åriga lillasyster öppnade och visade patrullen till NN:s rum. Ingen vuxen fanns i huset. NN påträffades sovandes i sin säng och väcktes av patrullen. I samband med husrannsakan informerades AA via telefonsamtal om patrullens åtgärder. Efter husrannsakan transporterades NN till polisstationen för förhör.

text: Polismyndigheten redovisade upplysningar från CC och DD enligt följande.

text: Polisassistenten CC – – – Hon fick kontakt med mamman, AA, på telefon och förklarade att de var i lägenheten, syftet med detta och att barnen mådde bra. AA informerades om den fortsatta hanteringen och att patrullen var medvetna om [NN:s] unga ålder och att han blev behandlad därefter. Beträffande lillasystern så förklarade de omgående för henne varför de var där och att det inte hade hänt någonting med någon närstående. De pratade kontinuerligt med henne under tiden de var i lägenheten och hon berättade bland annat att mamman var på jobbet och att hon själv skulle möta upp en kompis och gå till skolan. När de var klara på platsen och lämnade med [NN] var det 15–20 minuter kvar till dess att hon skulle gå till skolan. De gjorde bedömningen att hon var i en sådan sinnesstämning att detta var acceptabelt. De missade att dokumentera åtgärderna enligt rutinerna för ”Barnets bästa” som är sedvanligt vid ärende där barn involveras. Polisassistenten DD – – – Lillasystern berättar att hon går på en skola i närheten och att hon ska äta frukost och sedan gå till skolan. De erbjuder [NN] frukost, men han vill inte ha någon. Innan de lämnar med [NN] frågar de lillasystern om det känns ok, vilket hon svarar jakande på. Hon säger att hon snart ska gå till skolan. På väg in till stationen pratar de med [NN] om allt möjligt utöver det som har med hämtningen att göra. Husrannsakan skedde tidig morgon då det var troligt att någon förälder skulle vara hemma. Tanken var att etablera en dialog och agera lugnt och tryggt för att inte skapa någon oro. När det konstaterades att ingen vuxen var hemma fick situationen hanteras väldigt varsamt. De pratade mycket med barnen och förklarade vad de gjorde. Med tanke på att rutinerna för lillasyster var att gå till skolan själv gjordes bedömningen att det var bäst för henne att hon fick göra det även denna dag. Det normala är att dokumentera åtgärderna i en promemoria enligt ”Barnets bästa”, men detta har missats i ärendet.

text: Utöver vad som redovisats ovan uppgav CC i sitt yttrande till JO bl.a. följande. AA pratade till största del om NN och hans situation. När hon meddelade AA att de skulle lämna bostaden för att åka till polisstationen, nämnde AA inte dottern. Hon uppfattade det som att AA förstod och godtog de rådande omständigheterna kring dottern. Hon och DD skulle inte ha lämnat dottern om hon skulle ha varit ensam hemma en längre tid.

text: Vidare uppgav DD i sitt yttrande till JO bl.a. att CC och AA hade flera samtal med varandra och att AA i dessa aldrig frågade hur de resonerade kring dottern.

text: Polismyndigheten redogjorde för rättslig reglering och redovisade därefter följande svar på en fråga i JO:s remiss samt myndighetens bedömning.

text: JO:s frågor

text: – – – Har Polismyndigheten några skriftliga rutiner eller riktlinjer för hur en husrannsakan ska genomföras i fall där barn kan förväntas vara närvarande? Polismyndigheten har inte tagit fram något formellt styrdokument som behandlar ovan fråga. Myndigheten har emellertid arbetat fram ett internt stödmaterial och även tagit fram beslutsstöd för prövningen av barnets bästa i olika typsituationer, som t.ex. när tvångsmedel riktas mot barn. Där anges bland annat att en logg ska skapas i exempelvis ärenden om tvångsmedel där barn förekommer. I loggen ska de överväganden som gjorts i frågan om vad som bedömts vara barnets bästa dokumenteras. Beslutsstödet finns tillgängligt på Intrapolis och är daterat den 24 juni 2020.

text: Polismyndighetens bedömning

text: – – – Det kan inledningsvis konstateras att övervägandena som gjorts inför verkställandet eller åtgärderna som vidtagits i samband med verkställandet inte dokumenterats på sätt som framgår av Polismyndighetens interna stödmaterial gällande ”Barnets bästa”, vilket naturligtvis är en brist. Av inkomna uppgifter från patrullen framgår att det finns en medvetenhet om att denna dokumentation ska ske. – – – Enligt de uppgifter som lämnats av verkställande polismän har de gjort kontinuerliga avvägningar och åtgärder för att tillgodose barnens bästa. Det faktum att en av poliserna tidigare träffat, och prata med, [NN] är en omständighet som talar för att det fanns en grundtanke om barnets bästa vid verkställigheten. Polismyndigheten finner inte anledning att ifrågasätta tillvägagångssättet och åtgärderna vid verkställandet i förhållande till [NN], inte heller hur patrullen bemött och uppträtt gentemot lillasyster, i vart fall fram till tidpunkten då patrullen lämnade bostaden tillsammans med [NN]. Gällande att lillasystern lämnats ensam hemma när patrullen lämnade med [NN] så framgår av uppgifterna att patrullen bedömde att detta var i enlighet med det som ansågs vara det bästa för flickan. Det är ett lagkrav att barnets bästa beaktas i enlighet med barnkonventionen vid alla åtgärder som rör ett barn. Situationen visar på vilka svåra avvägningar poliser kan ställas inför vid användande av tvångsmedel som direkt eller indirekt berör barn. Bedömningen som gjordes på plats, givet samtliga omständigheter, är enligt Polismyndighetens bedömning inte orimlig, men det är inte helt enkelt att sätta sig in i och förstå hur ett barn tänker, känner och reagerar. Polismyndigheten har förståelse för att det kan framstå som att barnets bästa inte har satts i fokus när ett barn lämnas ensam, oaktat om det är för en kortare tid. Det kan därför ifrågasättas om det var en korrekt bedömning att lämna lillasyster ensam. Som redan konstaterats är det en klar brist att övervägandena och de vidtagna åtgärderna inte dokumenterats.

text: Åklagarmyndighetens yttrande Åklagarmyndigheten (riksåklagaren EE) yttrade sig den 30 april 2025. I yttrandet redovisades bakgrund, upplysningar från den ansvariga åklagaren, rättslig reglering och därefter bl.a. följande bedömning.

text: Det är polisen som bestämmer och ansvarar för att en husrannsakan genomförs på ett säkert och effektivt sätt. Den som fattar ett beslut om husrannsakan har dock det övergripande ansvaret för verkställigheten. Beslutet får med hänsyn till det intrång som det kan innebära, inte utformas så att det ger fria händer för den som verkställer beslutet att genomföra det. Ett beslut om husrannsakan bör därför, i de fall det är behövligt, kompletteras med ett direktiv med information om hur verkställigheten får genomföras. Uppstår det tveksamheter åligger det den som ska verkställa beslutet att kontakta beslutsfattaren. Av åklagarens hämtningsbeslut framgår att verkställandet skulle ske i [NN:s] bostad. Åklagaren har vidare lämnat direktiv till polisen om att verkställandet av hämtnings- och husrannsakansbeslutet skulle ske på ett diskret sätt och att hänsyn skulle tas till [NN:s] låga ålder. Mot bakgrund av detta kan jag konstatera att åklagaren har gjort överväganden utifrån [NN:s] ålder och bestämmelserna i barnkonventionen och därefter lämnat relevanta direktiv till polisen med information om hur verkställigheten skulle genomföras. Det är min uppfattning att åklagarens beslut hade stöd i lag och att åtgärderna vid en samlad bedömning var proportionerliga. Jag har förståelse för att tvångsmedelsåtgärder av aktuellt slag kan upplevas som mycket ingripande och medföra obehag för enskild, särskilt när de, som i detta fall, berör ett tioårigt barn. Jag kan dock konstatera att åklagaren varken har haft eller fått information om att sökandens tioåriga dotter lämnades ensam i bostaden när poliserna tog med [NN] till polisstationen. Åklagaren har tvärtom upplyst om att hon kort efter verkställandet fick besked om bl.a. att hämtningen verkställts utan anmärkning. Sammanfattningsvis kan jag inte se att det finns skäl att rikta någon kritik mot åklagarens handläggning av de aktuella besluten.

text: Bedömning

text: Barnkonventionen gäller, enligt vad som nu är av intresse, som lag i Sverige. Konventionens bestämmelser ska beaktas vid avvägningar och bedömningar som rör barn. Med barn avses i konventionen varje människa under 18 år (se artikel 1).

text: En grundprincip i barnkonventionen är att barnets bästa ska beaktas i första hand vid alla åtgärder som rör ett barn (se artikel 3.1). Detta gäller alla åtgärder som direkt eller indirekt rör barn. Det finns inget krav på att barnets bästa ska vara utslagsgivande, men det ska vara ett tungt vägande intresse (se t.ex.

text: SOU 2020:63 s. 190

text: f. och s. 242 f.).

text: Jag uppfattar AA:s klagomål till JO som att det främst är inriktat på att hennes 10-åriga dotter lämnades ensam kvar i bostaden sedan NN transporterats iväg till polisstationen. Innan jag går in på den frågan vill jag säga följande.

text: Den som drabbas av en husrannsakan, eller familjemedlemmar som bor i bostaden, ska få tillfälle att vara närvarande vid husrannsakan och även att tillkalla ett vittne, om detta inte orsakar dröjsmål (se

text: 28 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken

text: ). Den som har rätt att övervaka husrannsakan ska få information om detta och det bör krävas att den närvarande är vuxen. (Se också JO 2017/18 s. 282, dnr

text: , och där gjorda hänvisningar om när det endast är barn i bostaden.)

text: Polisassistenten CC hade telefonkontakt med AA efter att patrullen kommit till lägenheten. Utredningen ger dock inget säkert besked i frågan om AA:s rätt till närvaro vid husrannsakan berördes. Det är en brist som försvårat min granskning.

text: Jag kan inte se annat än att det fanns lagstöd för husrannsakan och hämtningen av NN (se 31, 32 och 36 §§ lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare). Överväganden om NN:s bästa i enlighet med barnkonventionen gjordes både av den beslutande åklagaren och poliserna CC och DD. Med dessa konstateranden lämnar jag åtgärderna för att hämta NN till förhör.

text: När det sedan gäller polispatrullens agerande i förhållande till AA:s dotter, synes de ha bemött henne på ett vänligt sätt som var anpassat till situationen och hennes ålder. Inför avtransporten med NN bedömde patrullen att det var bäst för dottern att vara kvar i bostaden, bl.a. eftersom hon skulle gå till skolan en kort stund senare och hennes sinnesstämning inte talade emot det. Bedömningen gjordes på plats och utan att saken diskuterades med åklagaren.

text: Som Polismyndigheten varit inne på är det inte alltid helt enkelt att sätta sig in i hur ett barn resonerar och reagerar, särskilt inte i en situation som kan ha upplevts som traumatisk. Jag ifrågasätter inte uppgiften i anmälan om att dottern var förkrossad av det som hänt. Omständigheterna talade för att hon med hänsyn till sin låga ålder och vad hon just varit med om, inte borde ha lämnats kvar ensam för att sedan gå till skolan.

text: Det finns dock ett utrymme för att CC i telefonsamtalet fick uppfattningen att AA var införstådd med att poliserna skulle göra på det sättet. Med hänsyn till de oklarheter som finns i denna del, för jag inte fram någon kritik för hur patrullen hanterade situationen. Någon dokumentation om detta upprättades dock inte. För det ska Polismyndigheten kritiseras.

text: Ärendena avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Mauro Villaggi har föredragit ärendena och byråchefen Nils Västberg har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Kommunicering

title: Anmälan mot Försäkringskassan om bristande kommunicering enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) och om handläggningen av en begäran om utlämnande av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 5 oktober 2009, framförde AA klagomål mot Försäkringskassan och anförde i huvudsak följande. Den 2 maj 2008 beslutade Försäkringskassan att han skulle återbetala sjukpenning som tidigare hade utgått till honom. Innan beslutet fattades hade han inte på något sätt fått veta att det vid Försäkringskassan pågick handläggning av ett återkravsärende avseende honom, och han hade således inte heller fått del av beslutsunderlaget. När han fick del av beslutet kontaktade han omedelbart handläggaren BB och begärde bl.a. att få del av de handlingar som låg till grund för beslutet. BB uppgav då att ”Det är alldeles för mycket papper att skicka till dig. Det går inte. Du får anlita en advokat som får hjälpa dig med det.”

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Försäkringskassan för yttrande. I remissvaret anförde myndigheten, genom försäkringsdirektören CC, följande. – – –

text: Anmälan

text: I anmälan till JO den 2 oktober 2009 klagar AA över att han inte blivit kommunicerad inför Försäkringskassans beslut den 2 maj 2008 om återkrav av felaktigt uppburen sjukpenning och att handläggningen därför skett i strid mot

text: 17 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL. AA klagar vidare över att handläggaren BB vägrat honom ta del av beslutsunderlaget när han i omedelbar anslutning till att han fått del av beslutet hade kontaktat henne på telefon och efterlyst underlaget till beslutet. I JO-anmälan heter det att BB hade sagt att ”Det är alldeles för mycket papper att skicka till dig. Det går inte. Du får anlita advokat som får hjälpa dig med det”.

text: Utredning

text: Handläggningen av ärendet har skett på enheten för kontroll och återkrav vid lokalt försäkringscenter (LFC) i Malmö.

text: I den interna utredningen har akten granskats och avgörandena från dåmera Länsrätten i Skåne län samt från Kammarrätten i Göteborg har inhämtats och genomgåtts. Protokoll från muntlig förhandling i länsrätten den 20 mars 2009 har rekvirerats och genomgåtts. I utredningen har handläggaren BB på grund av semester inte kunnat höras. Vid den interna utredningen har följande framkommit. Av akten framgår att underlaget till återkravsbeslutet var av ett tämligen omfattande omprövningsbeslut meddelat av Skatteverket den 29 december 2006 gällande taxeringsåret 2005 och som innebar en höjning av redovisad inkomst av tjänst. I beslutet lämnas en omfattande redogörelse över olika händelser och transaktioner i AA:s verksamhet. Den 8 april 2008 expedierade BB ett kommuniceringsbrev vari det lämnades uppgift om att utredning från Skatteverket visat att AA under tid då han varit sjukskriven hade fakturerat kunder, utfört arbete och levererat material. I skrivelsen angavs också att uppgifterna visade att AA inte avstått från förvärvsarbete och därför hade fått ersättning från Försäkringskassan som han inte varit berättigad till. I skrivelsen angavs tidsfrist för yttrande t.o.m. den 22 april 2008. Den 2 maj 2008 antecknade BB i handläggningsjournalen att något yttrande inte hade inkommit. Samma dag meddelade Försäkringskassan beslut om att AA var återbetalningsskyldig gällande sjukpenning som han felaktigt uppburit under perioderna 8 december 2003 - 8 februari 2004 och 4 juni 2004 - 30 oktober 2005 på tillhopa 173 902 kronor. BB var semesterledig under perioden 6 - 13 maj 2008. Den 12 maj 2008 gjordes nästa anteckning i handläggningsjournalen av handläggaren DD. Av anteckningen framgår att DD i sin röstbrevlåda hade fått besked från AA om att han önskade bli uppringd. DD ringde upp AA och antecknade att han framfört att han ville ta del av de handlingar som utgjort underlag för beslut om återkrav. Det antecknades också att det med AA överenskommits att BB skulle återkomma till honom på telefon. Den 20 maj 2008 ringde BB till AA och antecknade i handläggningsjournalen att denne uppgivit att han hade anlitat advokat som skulle sköta hans ärende och som förmodligen även skulle komma att begära att få ut handlingar. Detta skedde emellertid aldrig. Den 29 maj 2008 begärde AA omprövning av beslutet genom sitt ombud, advokaten EE i Helsingborg. Den 12 augusti 2008 meddelade Försäkringskassan omprövningsbeslut utan ändring av beslutet den 2 maj 2008. Den 24 september 2008 överklagades omprövningsbeslutet. Den 7 april 2009 avslog dåmera Länsrätten i Skåne län överklagandet (mål nr 9845- 09). Den 4 juni 2009 överklagades domen hos Kammarrätten i Göteborg. AA hade då anlitat ett annat ombud, jur.kand. FF i Nacka. Den 10 december 2009 meddelade kammarrätten inte prövningstillstånd (mål nr 3574-09).

text: Försäkringskassans slutsatser

text: Kommunicering I skrivelsen den 8 april 2008 underrättades AA om att Försäkringskassan övervägde att besluta om återkrav av ersättning i form av sjukpenning som utgivits under i skrivelsen närmare angivna perioder och belopp. I skrivelsen underrättades AA också om att utredning från Skatteverket utvisat att han hade utfört förvärvsarbete

text: och därför inte – enligt Försäkringskassans uppfattning – varit berättigad till ersättning under angivna perioder samt att Försäkringskassan därför övervägde att återkräva den ersättning som felaktigt hade utgått. Till skrivelsen bifogades inte kopia av Skatteverkets omprövningsbeslut. AA upplystes i skrivelsen visserligen om förekomsten av utredning från Skatteverket och om vad den visat, men han skulle självfallet ha underrättats om vilka uppgifter det närmare bestämt var som Försäkringskassan hänvisade till. Omständigheten att AA i skatteärendet mottagit Skatteverkets beslut och därför rimligen känt till den utredning Skatteverket gjort innebar självfallet inte att det stått klart för honom att det var just utredningen i det beslutet som det hänvisades till i Försäkringskassans skrivelse. AA skulle därför ha kommunicerats omprövningsbeslutet såsom av annan än av honom själv tillfört hans ärende hos Försäkringskassan. Handläggningen i den delen har således varit bristfällig. I målet hos länsrätten har från AA:s sida anförts att Försäkringskassans handläggning varit bristfällig. Omständigheten att länsrätten i sin dom uttalat att domstolen funnit att det inte framkommit sådana brister i Försäkringskassans handläggning som kunde medföra hinder för prövning av målet kan inte inverka på bedömningen att Försäkringskassans handläggning varit bristfällig vad gäller ett fullgott fullgörande av kommuniceringsskyldigheten. Försäkringskassan beklagar det inträffade. I sammanhanget kan nämnas att man inom enheten löpande arbetar med förbättringar av arbetsmetodiken och särskilt i vad avser kommuniceringar och beslutsmotiveringar, varför det idag torde finnas lägre risk för ett upprepande av det som för snart två år sedan inträffade i AA:s fall.

text: Begäran om utlämnande av handlingar Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: (TF) ska en allmän handling som får lämnas ut – och som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF har den som önskar ta del av en allmän handling även rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. Rörande AA:s påstående i JO-anmälan om vad som tilldragit sig vid den uppgivna kontakten med BB i anslutning till mottagandet av beslutet den 2 maj 2008 och han vägrats få ut handlingar kan följande sägas. AA anför i JO-anmälan att han omedelbart kontaktat BB när han fått beslutet. Beslutet expedierades den 2 maj 2008, som var en fredag. Med ordinarie postgång bör beslutsunderrättelsen därför ha kommit fram den 5 eller senast den 6 maj 2008. BB gick på semesterledighet den 6 maj 2008 och utifrån dokumentationen i ärendet har hon inte dessförinnan mottagit något samtal från AA, vars första kontakt med Försäkringskassan i utlämnandefrågan således skett den 12 maj 2008 då han haft samtal med handläggaren DD. Dokumentationen i ärendet visar att AA hade kontakt med BB den 20 maj 2008 och att begäran om utlämnande då inte var aktuell. AA:s uppgifter i JO-anmälan om det samtal med BB som han citerat i JO-anmälan vinner inte stöd i dokumentationen i ärendet eller av omständigheterna i övrigt. När det gäller frågan om utlämnande gjorde AA sin framställan härom först den 12 maj 2008 vid telefonsamtal med handläggaren DD. Då ärendet vid den tidpunkten var avslutat gällde AA:s begäran således utlämnande av allmänna handlingar med stöd av TF. Eftersom uppgifterna gällde AA själv förelåg inget hinder i form av sekretess mot utlämnande och hans begäran skulle därför ha handlagts med den skyndsamhet som stadgas i TF. Så skedde emellertid inte, utan i stället träffades överenskommelse med AA om att utlämnandet skulle avvakta ordinarie handläggares återkomst. Det var DD som tog emot AA:s framställan om utlämnande. Enligt

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, ankom det därför på henne att ta

text: ställning till utlämnandet. Det fanns alltså inget rättsligt utrymme att i utlämnandeärendet avvakta ordinarie handläggares återkomst. DD har i utredningen uppgivit att hon nu inte kan erinra sig några detaljer eftersom det gått snart två år sedan händelsen. Det har i utredningen inte kunnat klarläggas vad som varit bakgrunden till överenskommelsen. Utredningen har därför inte visat annat än att det ålegat DD att omgående bifalla AA:s ansökan om utlämnande. Då detta inte skedde har utlämnandeärendet handlagts felaktigt. Omständigheten att AA vid samtalet med BB den 20 maj 2008 uppenbarligen inte längre var intresserad av ett utlämnande föranleder ingen annan bedömning. Försäkringskassan beklagar det inträffade. I sammanhanget kan nämnas att det i Försäkringskassans vägledning ”Offentlighet eller sekretess?” (

text: ) uttryckligen sägs att utlämnandeärenden ska handläggas med förtur och ges företräde framför annan verksamhet och andra arbetsuppgifter. Inom enheten påminns personalen dessutom vid enhetsmöten om kravet på skyndsam handläggning av utlämnandeärenden. Idag torde det därför finnas goda förutsättningar att undvika ett upprepande av det som för snart två år sedan inträffade i AA:s fall. AA kommenterade remissvaret. Han anförde bl.a. att han inte hade fått del av kommuniceringsskrivelsen samt att DD hade påstått sig inte kunna lämna ut några handlingar till honom utan hänvisat honom till BB.

text: Bedömning

text: Kommunicering Försäkringskassan har anfört att beslutsunderlaget kommunicerades med AA. I sitt yttrande över remissvaret har AA emellertid gjort gällande att han inte fick del av kommuniceringsskrivelsen. Jag finner det inte meningsfullt att genom ytterligare utredning försöka klarlägga vad som skett i denna del.

text: Försäkringskassan har medgett att innehållet i kommuniceringsskrivelsen var bristfälligt på så sätt att det inte tydligt framgick exakt vad som utgjorde kassans beslutsunderlag. Jag delar den uppfattningen. Försäkringskassan kan inte undgå kritik i denna del. Handläggningen av begäran om utlämnande av handlingar Försäkringskassan har redogjort för den rättsliga reglering som aktualiserats genom AA:s anmälan i denna del. Jag vill utöver det tillägga att JO i ett flertal beslut har uttalat att innebörden av

text: tryckfrihetsförordningens

text: skyndsamhetskrav är att besked i en utlämnandefråga bör lämnas redan samma dag som begäran gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig. Härtill kommer att ett visst dröjsmål kan vara ofrånkomligt om framställningen avser eller fordrar genomgång av ett omfattande material.

text: Till skillnad från vad Försäkringskassan anfört ser jag i och för sig inget hinder mot att den tjänsteman som tar emot en begäran om utlämnande av handlingar och den person som gör framställningen träffar en överenskommelse om att prövningen av utlämnandeframställningen kan skjutas upp till ett senare tillfälle. En sådan överenskommelse förutsätter dock enligt min mening att den enskilde upplyses

text: om sin grundlagsskyddade rätt att skyndsamt få sin begäran prövad. Att den upplysningen lämnats, liksom innehållet i överenskommelsen som sådan, bör dessutom naturligtvis noga dokumenteras så att det i efterhand inte råder någon tvekan om vad som har förevarit.

text: Så har det dock inte varit i detta fall. Tvärtom har AA och Försäkringskassan olika uppfattning om vad som överenskoms vid telefonsamtalet med DD den 12 maj 2008. Jag kan också konstatera att journalanteckningen ger visst utrymme för olika tolkningar. Detta är i sig en brist för vilken kassan inte kan undgå kritik. Därmed saknas också stöd för att en överenskommelse av angivet slag ingicks. DD borde alltså skyndsamt ha prövat AA:s begäran. Så skedde emellertid inte. Försäkringskassan förtjänar kritik för att inte ha iakttagit det skyndsamhetskrav som uppställs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: AA och BB har olika uppfattning om vad som sades vid telefonsamtalet den 20 maj 2008. Jag bedömer det inte meningsfullt att vidta någon ytterligare åtgärd för att försöka få klarhet i saken. Någon grund för kritik mot kassan i denna del föreligger inte.

text: Vad som i övrigt framkommit ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lilian Wiklund

title: Anmälan till JO

text: AA har i en anmälan framfört klagomål mot barn- och utbildningsförvaltningen i Forshaga kommun för brister i handläggningen av ett LVU-ärende för tiden från den 25 februari 2013 och framåt. Klagomålen avser bl.a. att förvaltningen, i strid med genomförd utredning, och i syfte att påverka utgången i vårdnadsprocessen beslutat om LVU i hemmet genom växelvis boende hos vardera vårdnadshavaren.

text: JO har inhämtat muntliga upplysningar från Inspektionen för vård och omsorg.

text: Enligt

text: 11 § lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, ankommer det på socialnämnden att bestämma hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden. Nämnden får medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom eller henne. Vård enligt lagen ska dock alltid inledas utanför den unges hem. Utformningen av vården får avgöras i varje enskilt fall, men det föreligger enligt min mening inte något formellt hinder mot att nämnden, som i det nu aktuella fallet, förordnar att vården ska genomföras på så sätt att den unge ska vistas växelvis hos vårdnadshavarna.

text: Vad som i övrigt har anförts i anmälan föranleder inget uttalande från min sida och ger mig inte anledning att fortsätta utredningen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun för brister i diarieföringen av allmänna handlingar

sammanfattning: I en anmälan till JO fördes det fram klagomål på Hässleholms kommuns hantering av allmänna handlingar. Enligt anmälaren behöll tjänstemän och politiker vissa handlingar på sina rum i stället för att registrera dem, för att på så sätt förhindra att handlingarna blev offentliga. Anmälaren uppgav vidare att mark- och exploateringschefen vid kommunledningskontorets tekniska avdelning uppgett att man kunde gå runt i Hässleholms kommuns korridorer och hitta obegränsat med handlingar som inte var diarieförda. I beslutet kritiseras Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun för att det funnits stora brister i tekniska avdelningens sätt att registrera allmänna handlingar och för att handlingar även på andra håll inom kommunstyrelsen inte har diarieförts i anslutning till att de kommit in till eller upprättats hos myndigheten. I ett fall har en handling avsiktligen inte diarieförts för att hindra allmänhetens rätt till insyn, vilket JO ser allvarligt på. Enligt JO visar utredningen att det inom kommunstyrelsen saknats grundläggande kunskaper om och rutiner för diarieföring av allmänna handlingar.

text: Anmälan

text: Allmänt AA, tidigare reporter på tidningen Norra Skåne, lämnade den 26 september 2014 in en anmälan till JO mot Hässleholms kommun. Hon var kritisk till kommunens sätt att hantera allmänna handlingar.

text: AA uppgav att hon vid flera tillfällen hade uppmärksammat att kommunen inte diarieförde handlingar med känsligt innehåll. Hon uppgav vidare att tjänstemän och politiker behöll vissa handlingar på sina rum i stället för att lämna dem vidare till registratorn för diarieföring, för att på så sätt förhindra att de blev offentliga. Enligt AA hölls handlingar inte heller ordnade på ett sådant sätt att det gick att avgöra om de hade kommit in till eller upprättats hos kommunen. Kommunen saknade enligt AA fungerande rutiner för hanteringen av allmänna handlingar.

text: Till anmälan bifogade AA ett antal artiklar i tidningen Norra Skåne som publicerats den 25 och 26 september 2014. Artiklarna innehöll bl.a. intervjuer

text: med tjänstemän vid kommunen. Av anmälan och artiklarna framgick huvudsakligen följande.

text: Mejl till kommunstyrelsens ordförande Den 20 maj 2014 fick kommunstyrelsens ordförande BB ett mejl från CC. I meddelandet upplyste CC om att det fanns planer på att inrätta ett flyktingboende i kommunen. Mejlet diariefördes först den 10 september 2014, efter att BB fått en fråga om handlingen. Enligt en av tidningsartiklarna uppgav BB att han haft mejlet liggande ”i en mapp enligt god ordning” eftersom han ”kände att det inte var något som var bestämt” och att han ”tänkte att företaget inte ville att allt för mycket skulle komma ut innan dess”. Avtal med artister I samband med sitt 100-årsjubileum kom kommunen överens med ett antal artister om att de skulle uppträda på en konsert den 20 september 2014. Det upprättades ett antal avtal som skrevs under av företrädare för kommunen. Avtalen skickades därefter till artisterna för undertecknande. Inför konserten begärde journalister vid tidningen Norra Skåne att få ta del av avtalen, och först i samband med detta, den 18 september 2014, diariefördes handlingarna. Vissa av avtalen var daterade den 19 och 20 augusti 2014. Ett av avtalen diariefördes först efter att konserten hade ägt rum. I en av tidningsartiklarna förklarade kommunens utvecklingschef DD att artisten var en hemlig gäst som inte ville att hennes namn skulle komma ut. Diarieföringen vid den tekniska avdelningen Med anledning av att det kommit fram att det fanns brister i diarieföringen vid kommunledningskontorets tekniska avdelning intervjuades EE, mark- och exploateringschef vid avdelningen, av tidningen Norra Skåne. EE uppgav att avdelningen inte hann med att diarieföra alla handlingar. Han uppgav vidare att man kan ”gå runt i Hässleholms kommuns korridorer och hitta obegränsat med handlingar som inte är inscannade eller diarieförda”. Han förtydligade senare till tidningen att ”mycket är dock arbetsmaterial och ej allmänna handlingar”. Avdelningens registrator bekräftade i artikeln att det fanns problem med diarieföringen vid avdelningen.

text: Kommunstyrelsens yttrande

text: På JO:s begäran yttrade sig Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun i januari 2015 över AA:s anmälan. Av yttrandet framgick huvudsakligen följande.

text: Allmänt AA:s påstående om att det finns ett utbrett problem med diarieföring av allmänna handlingar vid Hässleholms kommun är kategoriskt och svepande. Anmälan innehåller inte några konkreta exempel utöver de som gäller kommunledningskontoret. Enligt kommunstyrelsens uppfattning är kompetensen när det gäller diarieföring generellt sett god bland kommunens

text: tjänstemän. Kommunstyrelsen har trots det beslutat att personal på kommunledningskontoret ska få vidareutbildning i bl.a. diarieföring.

text: Mejl till kommunstyrelsens ordförande Det är riktigt att mejlet som CC skickade till BB den 20 maj 2014 inte ledde till någon omedelbar åtgärd och att det vidarebefordrades till registratorn för diarieföring först den 10 september 2014.

text: BB har upplyst att anledningen till att han väntade med att diarieföra mejlet var att han ansåg att det var långt ifrån säkert att avsändaren skulle gå vidare med ärendet. Han lade det därför åt sidan i väntan på ett klargörande.

text: Enligt kommunstyrelsens uppfattning var mejlet av ringa betydelse för kommunens verksamhet, och det fanns därmed ingen skyldighet att diarieföra handlingen eller hålla den ordnad. Eftersom avsändaren av mejlet inte krävde något svar och handlingen saknade betydelse för kommunens verksamhet behövde BB inte vidta någon åtgärd med anledning av meddelandet. Det ska inte tillmätas någon betydelse att innehållet i mejlet möjligen kan ha haft intresse för någon annan. Avtal med artister Det är riktigt att myndigheten dröjde med att diarieföra ett antal avtal. Avtalen blev allmänna handlingar när de skickades från kommunen till respektive artist och borde ha diarieförts i samband med detta. När avtalen kom tillbaka till kommunen, undertecknade av artisterna, var de att bedöma som inkomna till myndigheten och därmed även av den anledningen allmänna handlingar.

text: Av dateringen att döma ingicks avtalen den 19 och 20 augusti respektive den 2 och 3 september 2014. Den 18 september 2014 lade kommunen upp ett ärende och registrerade samtliga avtal utom ett som registrerades först den 22 september 2014, efter att konserten ägt rum. Det sistnämnda avtalet avsåg en artist som inte ville att hennes medverkan skulle avslöjas före konserten.

text: DD har upplyst att han, för att tillmötesgå artistens begäran, presenterade henne som en ”hemlig gäst” i annonseringen och marknadsföringen av konserten. För att inte medierna skulle få veta vem den hemliga gästen var avvaktade han med att diarieföra avtalet.

text: Enligt kommunstyrelsen har handlingarna inte diarieförts med tillräcklig skyndsamhet. Ärendet borde ha öppnats när den första handlingen blev allmän, och då borde handlingen också ha registrerats.

text: Diarieföringen vid den tekniska avdelningen Det är svårt att avgöra i vilken omfattning det finns handlingar som inte är diarieförda vid den tekniska avdelningen. Registrering av allmänna handlingar är en prioriterad arbetsuppgift. En myndighet kan inte frånsäga sig ansvaret för en arbetsuppgift genom att hänvisa till brist på resurser eller att andra uppgifter

text: är viktigare. Omfattningen av handlingar som inte är diarieförda vid tekniska avdelningen är enligt kommunstyrelsen i vart fall minskande.

text: Den tekniska avdelningen är en egen förvaltning sedan den 1 januari 2015 och således inte längre en del av kommunledningskontoret.

text: EE har upplyst att avdelningen under hösten 2014 anställde en person som har arbetat heltid under ett par månaders tid med att diarieföra och skanna in äldre handlingar. Totalt har 4 105 filer skannats in. Enligt EE är därför kontrollen över handlingar bättre än någonsin vid avdelningen.

text: Rättslig reglering

text: Grundläggande regler om allmänna handlingars offentlighet finns i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF). En handling är allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. En handling anses inkommen till en myndighet när den har anlänt till myndigheten eller kommit en behörig befattningshavare till handa. En handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats. Om en handling inte har expedierats anses den upprättad när det ärende till vilket den hänför sig har slutbehandlats hos myndigheten eller, om handlingen inte hänför sig till något visst ärende, när den har justerats av myndigheten eller på annat sätt färdigställts. (Se 2 kap. 3, 6 och 7 §§ TF.)

text: Allmänna handlingar ska som huvudregel registreras så snart de har kommit in till eller har upprättats hos en myndighet (se

text: 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen

text: , OSL). Bestämmelsen innehåller inte någon bestämd tidsgräns, men i normalfallet bör handlingarna registreras senast påföljande vardag. Handlingar som inte omfattas av sekretess behöver inte registreras om de hålls ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om de har kommit in eller upprättats. Om det är uppenbart att en allmän handling är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet, behöver den varken registreras eller hållas ordnad. (Se 5 kap. 1 § tredje och fjärde stycket OSL.)

text: Bestämmelsen ger en myndighet möjlighet att själv välja om den vill registrera handlingar eller hålla dem ordnade så att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. När myndigheten har bestämt sig för ett av systemen i fråga om handlingar av ett visst slag måste detta dock tillämpas konsekvent av alla inom myndigheten.

text: Bedömning

text: Mejl till kommunstyrelsens ordförande Av utredningen framgår att det dröjde närmare fyra månader innan ett mejl som skickades till kommunstyrelsens ordförande BB i maj 2014 diariefördes. Mejlet innehöll information om att det fanns planer på att inrätta ett flyktingboende i kommunen.

text: Kommunstyrelsen har uppgett att det aktuella mejlet var av ringa betydelse för kommunens verksamhet. Enligt kommunstyrelsen fanns det därför inte någon skyldighet att diarieföra handlingen eller hålla den ordnad på annat sätt.

text: Som exempel på handlingar som uppenbarligen är av ringa betydelse för en myndighets verksamhet brukar nämnas pressklipp, cirkulär och reklamtryck som bara indirekt eller i ringa mån rör myndighetens verksamhet. Vidare anses statistiska meddelanden och kopior av andra myndigheters yttranden, liksom anonyma skrifter och skrifter med meningslöst eller obegripligt innehåll som kommer in från enskilda, tillhöra denna kategori. (Se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen, En kommentar, 1 januari 2015, Zeteo, kommentaren till 5 kap. 1 §.)

text: Mot den bakgrunden framstår det som tveksamt om mejlet kan anses vara av ringa betydelse för kommunens verksamhet. De uppgifter som BB lämnat till tidningen om att han inte trodde att avsändaren ville att innehållet skulle bli känt talar dessutom för att det var andra orsaker än att mejlet var av ringa betydelse som gjorde att handlingen inte diariefördes. I samma riktning talar det förhållandet att myndigheten den 10 september 2014 diarieförde handlingen trots att den enligt kommunstyrelsens uppfattning var undantagen från registreringsskyldigheten.

text: Om en handling är av ringa betydelse för en verksamhet eller inte är dock en bedömningsfråga som får avgöras från fall till fall. Utredningen ger enligt min mening inte tillräckligt underlag för att uttala någon kritik mot kommunstyrelsen för hur mejlet har hanterats. Avtal med artister Utredningen visar att kommunen dröjde till den 18 respektive den 22 september 2014 med att diarieföra ett antal avtal som kommunen ingick med artister i mitten av augusti och i början av september 2014.

text: Kommunstyrelsen har själv uppgett att samtliga avtal borde ha registrerats i samband med att de blev allmänna handlingar hos myndigheten. Som kommunstyrelsen konstaterat har det dröjt alldeles för länge innan handlingarna diariefördes hos myndigheten. Jag noterar även att handlingarna diariefördes först sedan de begärts utlämnade av tidningen Norra Skåne.

text: Det har vidare kommit fram att DD avsiktligen lät bli att diarieföra ett av avtalen för att hindra allmänhetens rätt till insyn. Ett sådant agerande finns det anledning att se allvarligt på.

text: Diarieföringen vid den tekniska avdelningen När det gäller bristerna i diarieföringen vid den tekniska avdelningen har AA hänvisat till uppgifter som chefen för avdelningen, EE, lämnade i samband med en tidningsintervju. Vid intervjun uppgav han att det fanns obegränsat med handlingar på avdelningen som inte var diarieförda, men förtydligade senare att

text: det i stor utsträckning rörde sig om arbetsmaterial. Enligt artikeln uppgav EE att avdelningen inte hann med att diarieföra alla handlingar.

text: Den situation som har beskrivits av AA tyder på att det förekommer allvarliga brister i hanteringen av allmänna handlingar vid den tekniska avdelningen. Såvitt framgår av de uppgifterna uppfyller avdelningen inte registreringskraven i offentlighets- och sekretesslagen.

text: Jag kan konstatera att kommunstyrelsen inte har tillbakavisat de uppgifter som förts fram i anmälan och tidningsartikeln. Kommunstyrelsen har i sitt yttrande uppgett att det är svårt att avgöra i vilken omfattning det finns handlingar som inte är diarieförda hos den tekniska avdelningen. Yttrandet innehåller dock inte någon närmare redogörelse för situationen när det gäller diarieföringen vid avdelningen och inte heller för avdelningens rutiner för hanteringen av allmänna handlingar. Att kommunstyrelsen i sitt yttrande inte närmare har försökt bringa klarhet i hur det förhåller sig är i sig anmärkningsvärt.

text: Inför yttrandet till JO har kommunstyrelsen begärt in upplysningar från EE. Han har uppgett att avdelningen under ett par månaders tid har haft en anställd som jobbat heltid med att diarieföra och skanna in äldre handlingar och att det handlar om totalt drygt 4 000 filer. Detta talar enligt min uppfattning för att avdelningens sätt att hantera allmänna handlingar inte varit godtagbart. Med en väl fungerande ordning har jag svårt att se att den åtgärd som beskrivits skulle vara nödvändig. Det går därför inte att dra någon annan slutsats än att det funnits stora brister i avdelningens sätt att registrera allmänna handlingar. För detta ska kommunstyrelsen kritiseras. Avslutande synpunkter Utredningen visar att det inom Kommunstyrelsen i Hässleholms kommun har saknats grundläggande kunskaper om och rutiner för diarieföring av allmänna handlingar. Jag ser allvarligt på det som har kommit fram.

text: Kommunstyrelsen har uppgett att det kommer att genomföras utbildningsinsatser i dessa frågor, vilket jag välkomnar. Jag utgår från att kommunstyrelsen ser till att det finns fungerande rutiner för att säkerställa att allmänna handlingar registreras i enlighet med bestämmelserna i offentlighetsoch sekretesslagen. Med dessa synpunkter avslutas ärendet.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

nyckelord: Häkte Restriktioner

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Gävle, för att ha begränsat de intagnas möjlighet till kontakter med omvärlden utan att det har föregåtts av ett beslut av åklagare m.m.

sammanfattning: I beslutet konstateras att häktet Gävle har begränsat de intagnas möjlighet till kontakter med omvärlden med utgångspunkt i 6 kap. 2 § häkteslagen. För att så ska kunna ske krävs att åtgärden föregås av ett beslut av åklagare. Så har inte varit fallet. Avsaknaden av ett åklagarbeslut har i praktiken inneburit att häktet har fattat ett beslut om begränsningar enligt 6 kap. 1 § häkteslagen. Ett häkte har inte någon sådan rätt. Häktet får allvarlig kritik för sitt agerande. I beslutet finns även uttalanden om förutsättningarna för att med begränsningar enligt häkteslagen neka enskilda intagna möjligheten att reglera ljusinflödet i sina bostadsrum.

text: Initiativ

text: I samband med JO:s NPM-enhets inspektion av häktet Gävle den 19 juni 2012 uppmärksammades att de intagna inte själva kunde reglera inflödet av dagsljus i sina bostadsrum. I protokollet antecknades bl.a. följande:

text: I ett beslut av den 9 april 2008 kritiserade dåvarande justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt häktet Gävle för att intagna i häktet inte själva kunde reglera inflödet av dagsljus i bostadsrummen (dnr 5916-2007). I ett remissyttrande i ärendet anförde regionchefen i Kriminalvårdens region Nord att den då förestående renoveringen av häktet skulle leda till att kravet i föreskrifterna (dåvarande 2 kapitlet 3 §

text: KVFS 2007:1

text: ) på att intagna själva ska kunna reglera ljusinsläppet i bostadsrummen skulle bli tillgodosett. Det saknas ännu möjlighet för de intagna att själva justera persiennerna i bostadsrummens fönster. Enligt några intagna medför bristen på möjlighet att reglera ljusinsläppet att de på grund av direkt solljus vaknar tidigt samt att bostadsrummen blir mycket varma under dagen. Deras förfrågningar till personal om hjälp med att justera persienner hade inte föranlett några åtgärder från häktets sida. Enligt personal kan lakan ibland hängas upp för att täcka för fönster.

text: Med anledning av vad som hade antecknats i protokollet beslutade jag att öppna ett särskilt ärende avseende frågan om de intagnas möjlighet att själva reglera dagsljusinflödet.

text: Utredning

text: Frågan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen AA, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Nord som i sin tur varit i kontakt med häktet Gävle. Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. Häktet Gävle är ett häkte med enbart platser för häktade med restriktioner. Häktet är beläget på fjärde våningen i polishuset. Samtliga bostadsrum har fönster ut mot gatan och alla bostadsrum har samma standard. En större renovering av häktet genomfördes 2009 och i samband med den byttes alla persienner i bostadsrummen. Anordningen för att reglera dagsljuset med persiennerna fanns även efter renoveringen innanför ett gallerförsett låst fönster. För att reglera dagsljuset med persiennerna var de intagna tvungna att meddela personal om han eller hon vill justera persiennerna. Vid häktet Gävle pågår för närvarande ett arbete som kommer att tillförsäkra intagna möjligheter att själva reglera dagsljuset. Arbetet beräknas vara klart före midsommar 2013. Häktet har vid kontakt med chefen för åklagarkammaren upplysts om att denna ser det som ett problem att intagna med restriktioner skulle kunna meddela sig med yttervärlden via fönstren och har uppgett sig känna till tidigare fall när mål har saboterats av en sådan kontakt. Häktet har gjort bedömningen att om anordningen för reglering av persiennen skulle vara tillgänglig för den intagne skulle detta kunna medföra att häktet inte kan upprätthålla de restriktioner som åklagaren beslutat om genom att den intagne skulle kunna se ned på gatan och meddela sig med någon som står utanför; det händer relativt ofta att personer utifrån försöker kontakta intagna på häktet, t.ex. med blinkande billyktor, genom att vinka eller genom att skriva meddelanden.

text: Författningsbestämmelser

text: Det framgår av 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd 2011:2 (FARK Häkte) att en intagens bostadsrum ska vara utrustat med bl.a. en anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus om inte annat följer av beslut om restriktioner.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Inom Kriminalvården sker ständiga avvägningar mellan de rättigheter som intagna tillförsäkras enligt olika regelverk samt myndighetens uppdrag att förhindra brott under pågående verkställighet. Enligt huvudregeln i FARK Häkte ska intagna ha möjlighet att själva reglera flödet av dagsljus. Undantag kan endast göras om det följer av meddelade restriktioner, vilket förutsätter en prövning i det enskilda fallet. Den nuvarande ordningen, som innebär att samtliga intagna är berövade möjligheten att reglera inflödet av dagsljus, är därför inte godtagbar och kommer inom kort att åtgärdas.

text: Vid kontakt med häktet Gävle den 13 februari 2014 uppgav företrädare för häktet att de intagna numera på egen hand kan reglera ljusinflödet i häktets alla bostadsrum. Fönstren har försetts med en inre persienn som den intagne kan reglera elektroniskt.

text: Bedömning

text: Inledning Av remissvaret framgår att häktet Gävle har valt att neka de intagna möjligheten att själva kunna reglera inflödet av dagsljus i sina bostadsrum med hänvisning till behovet av att kunna upprätthålla de begränsningar av de intagnas kontakter med omvärlden (restriktioner) som åklagaren har beslutat om. Med anledning av detta finner jag skäl att inledningsvis beröra frågan om möjligheten att meddela häktade begränsningar i deras kontakter med omvärlden och därefter ge min syn på den remitterade frågan. Möjligheten att besluta om begränsningar för intagna Personer som är intagna i häkte kan meddelas begränsningar bl.a. i fråga om möjligheten att kommunicera med andra personer. Sådana begränsningar kan beslutas dels av åklagaren, dels av Kriminalvården.

text: Begränsningar beslutade av åklagare

text: Av

text: 24 kap. 5 a § första stycket rättegångsbalken

text: följer att om rätten beslutar att häkta någon, förordna att någon ska kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal, ska den samtidigt på åklagarens begäran pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få begränsas. Tillstånd till sådana begränsningar får meddelas endast om det finns en risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Huvudregeln är alltså att domstolen ger åklagaren rätt att besluta om restriktioner. Åklagaren har emellertid rätt att i vissa situationer besluta om restriktioner utan rättens tillstånd. Om så har skett ska åklagaren inom viss tid begära domstolens prövning om möjligheten att meddela den häktade restriktioner (se andra stycket i samma paragraf).

text: Av

text: 6 kap. 1 § häkteslagen (2010:611)

text: följer bl.a. att en intagen som är häktad endast får meddelas restriktioner om rätten har gett åklagaren ett sådant tillstånd enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: . I

text: 6 kap. 2 § häkteslagen

text: anges på vilka sätt en intagens kontakter med omvärlden får begränsas genom restriktioner. Ett beslut om restriktioner får avse inskränkningar i rätten att (1) placeras tillsammans med andra intagna (dubbelbeläggning av bostadsrum), (2) vistas i gemensamhet med andra intagna, (3) genom massmedier följa vad som händer i omvärlden, (4) inneha tidskrifter och tidningar, (5) ta emot besök, (6) stå i förbindelse med annan genom elektronisk kommunikation (telefon m.m.) eller (7) sända och ta emot försändelser. Enligt 3 § i samma kapitel prövas en fråga om restriktioner av undersökningsledaren eller åklagaren. Av

text: 23 § första stycket häktesförordningen (2010:2011)

text: följer att undersökningsledaren eller åklagaren omedelbart skriftligen ska underrätta den intagne och den myndighet som svarar för förvaringslokalen om beslut om restriktioner enligt

text: häkteslagen

text: I remissvaret har Kriminalvården redogjort för en del av innehållet i 1 kap. 17 § första stycket FARK Häkte. Jag finner skäl att redovisa stycket i dess helhet. Av bestämmelsen framgår följande:

text: En intagens bostadsrum ska vara utrustat med stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, TV samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus, om inte annat följer av ett beslut om restriktioner. Till bestämmelsen finns ett allmänt råd med bl.a. följande innehåll: När en intagen är ålagd restriktioner som avser inskränkningar i rätten att följa vad som händer i omvärlden kan det följa av beslutet om restriktioner att den intagne inte får ha tillgång till radio eller TV. Jag vill här även framhålla den grundläggande bestämmelsen i

text: 1 kap. 6 § häkteslagen

text: . Av den följer att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än vad som följer av

text: häkteslagen

text: eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas.

text: Begränsningar beslutade av Kriminalvården

text: Kriminalvården har rätt att meddela begränsningar i den häktades möjligheter till korrespondens, telefoni, besök och gemensamhet med andra intagna. Sådana begränsningar får ske om Kriminalvården gör bedömningen att kontakterna kan äventyra ordning eller säkerhet. Det innebär att ett häkte, efter det att åklagarens möjlighet att meddela restriktioner har återkallats av rätten, kan besluta om exempelvis inskränkningar i en intagens möjlighet till telefoni. Kriminalvården måste i varje enskilt fall pröva om det finns skäl att begränsa en intagens möjligheter till kontakt med omvärlden. En sådan begränsning måste dokumenteras i ett beslut som den intagne kan begära omprövning av.

text: Sammanfattning

text: Det ovan redovisade kan sammanfattas enligt följande. En förutsättning för åklagarens möjlighet att meddela begränsningar är att rätten har gett ett sådant tillstånd. Åklagaren meddelar begränsningarna skriftligen till Kriminalvården, som därefter verkställer åklagarens beslut. I fråga om övriga begränsningar enligt

text: häkteslagen

text: är det Kriminalvården som både fattar beslutet och verkställer det.

text: Syftet med åtgärderna skiljer sig åt. Medan åklagarens begränsningar har som mål att förhindra en häktad från att påverka en pågående förundersökning, är syftet med Kriminalvårdens begränsningar att upprätthålla ordning och säkerhet på ett verksamhetsställe. Åtgärderna har emellertid det gemensamt att de begränsningar som kan meddelas måste följa av lag. Vidare måste frågan om att begränsa intagnas rättigheter prövas i förhållande till varje enskild intagen. Det är således inte möjligt

text: Se

text: 2 kap. 5 § 2

text: 3 kap. 1 § första stycket

text: 4 §

text: 7 §

text: och

text: 8 § första stycket

text: häkteslagen

text: . Se JO:s beslut den 18 februari 2011 (dnr 3108-2010). Se

text: 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen

text: att med stöd av dessa bestämmelser meddela begränsningar som gäller för ett helt verksamhetsställe.

text: Begränsning av de intagnas möjligheter att kunna reglera ljusinflödet Av utredningen framgår att intagna i häktet Gävle fram till sommaren 2013 saknade möjlighet att själva reglera ljusinflödet i bostadsrummen. Skälet till det var, såvitt framkommit, att ledningen för häktet ansåg att en sådan möjlighet skulle ge de intagna tillfälle att meddela sig med personer utanför häkteslokalen. Det skulle i sin förlängning kunna försvåra häktets möjligheter att upprätthålla de restriktioner som åklagaren beslutat om. Häktets bedömning resulterade i en begränsning av de intagnas rättigheter och är därmed att beteckna som en restriktionsåtgärd. Kriminalvården har inte påstått att åtgärderna skulle ha föranletts av ordnings- eller säkerhetsskäl. Av den anledningen utgår jag i min fortsatta bedömning från att begränsningarna har skett med utgångspunkt i

text: 6 kap.

text: och

text: 2 §§

text: häkteslagen

text: Häktet Gävles agerande följde inte på ett av åklagaren meddelat restriktionsbeslut. I stället föregicks åtgärden av en kontakt mellan chefen för häktet och chefen för Åklagarkammaren i Gävle, i samband med vilken den senare gav sin generella syn på problemet med att upprätthålla restriktioner. Det är med förvåning som jag noterar att häktet enbart med utgångspunkt i dessa förhållanden har ansett sig ha rätt att vidta en sådan långtgående åtgärd mot de intagna. Det har inte funnits något åklagarbeslut om begränsningar av de intagnas kontakter och i praktiken har det inneburit att häktet har fattat ett beslut om restriktioner. Ett häkte har inte någon sådan rätt.

text: Det finns anledning att understryka att beslut om begränsningar måste meddelas skriftligen av åklagare i förhållande till varje enskild intagen. Det är således inte möjligt att – som i det aktuella fallet – vidta åtgärder som riktas mot samtliga intagna. Jag ser allvarligt på att häktet utan ett formenligt beslut från åklagare på ett godtyckligt sätt har inskränkt de intagnas rättigheter. Häktet Gävle förtjänar allvarlig kritik för sitt agerande.

text: En åklagares möjlighet att begränsa en intagens kontakter med en annan person regleras i 6 kap. 2 § 1, 2, 5, 6 och 7

text: häkteslagen

text: . Bestämmelserna ger möjlighet för åklagaren att dels begränsa kontakten mellan intagna, dels begränsa den intagnes kontakter med andra personer i samband med besök, genom försändelser eller genom elektronisk kommunikation. Inga av dessa förhållanden synes träffa den typen av kommunikation som häktet Gävle har velat förhindra. Även om häktet Gävle skulle ha haft rätt att fatta beslut om sådana begränsningar, ställer jag mig mycket

text: Se

text: 6 kap. 3 § häkteslagen

text: tveksam till att

text: häkteslagen

text: ger ett så pass tydligt stöd som krävs för att en myndighet ska kunna vidta en sådan åtgärd. Slutligen noterar jag att Kriminalvården numera har vidtagit åtgärder som gör att häktet Gävle lever upp till innehållet i

text: 1 kap. 17 §

text: FARK Häkte. Det är bra. Samtidigt måste jag beklaga att så sker först fem år efter det att bristerna påtalades för första gången. Ärendet avslutas.

text: Jfr

text: 1 kap. 6 § första stycket häkteslagen


title: Kritik mot Polismyndigheten i Skåne för dröjsmål med att anmäla ett gripande till åklagare

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot bl.a. Hovrätten över Skåne och Blekinge och anförde i huvudsak att han hade blivit oskyldigt dömd för stöld. Vidare framförde han viss kritik mot Polismyndigheten i Skåne.

text: Utredning

text: Bl.a. hovrättens dom den 17 november 2005 i mål B 3587-04 och Malmö tingsrätts dom den 28 oktober 2004 i mål B 2319-04 infordrades. Vidare granskades handlingar i polismyndighetens ärende K37075-04 och muntliga upplysningar inhämtades från bl.a. inspektören BB. – Genom utredningen kom fram att AA greps den 25 mars 2004 kl. 09.15 misstänkt för stöld och att han hördes enligt

text: 24 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) kl. 14.29 samt att gripandet anmäldes till åklagare kl. 15.45.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över orsaken till att gripandet anmäldes till åklagare först efter flera timmar. Polismyndigheten (länspolismästaren CC) kom in med ett remissvar och anförde bl.a. följande.

text: Upplysningar

text: Ärendet Av handlingarna i ärendet framgår följande. AA anställdes vid varuhuset Bauhaus i Svågertorp år 2001. Varuhusledningen hade sedan början av år 2002 misstänkt att AA stal varor från varuhuset. Ledningen hade därför extra uppsikt över honom och kunde konstatera att han nästan regelmässigt gick ut till sin parkerade bil på morgonen innan varuhuset öppnade medan övrig personal befann sig på morgonmöte. På morgonen den 25 mars 2004 upprepades denna procedur och personal från Bauhaus konfronterade AA med sina tidigare observationer och han ombads att följa med in på kontoret. Polispersonal kom till varuhuset och AA greps klockan 09.15 skäligen misstänkt för stöld. Samtidigt genomfördes husrannsakan i hans fordon och på en personaltoalett. En mindre mängd föremål anträffades och dessa togs i beslag.

text: Klockan 10.15 infördes AA till kriminaljouren i Malmö och polispatrullen påbörjade avrapporteringen som, enligt notering från Länskommunikationscentralen, avslutades 12.39. Förhör med AA enligt

text: 24 kap. 8 § rättegångsbalken

text: (RB) påbörjades kl. 14.29 och avslutades kl. 15.28. Gripandet anmäldes därefter till åklagare klockan 15.45. Några utredningsåtgärder från det att AA ankom till kriminaljouren till det att förhöret påbörjades har inte dokumenterats.

text: Rutiner vid ett gripande En gripen person transporteras till kriminaljourens arrestintag. Han eller hon placeras på en bänk i intaget och en av de polismän som genomfört frihetsberövandet avrapporterar muntligt till inre befäl eller biträdande inre befäl. Avrapporteringen innefattar en kort föredragning av händelsen eller brottet, varför den införde anses vara skäligen misstänkt samt skälen för gripandet. Förmannen prövar därefter gripandet och lämnar direktiv om den fortsatta hanteringen av ärendet. Polispatrullen avrapporterar genom att skriva RAR-anmälan samt i förekommande fall dokumentation av beslag eller annat som skall ingå i utredningen. När avrapporteringen är avslutad och kvalitetsgranskad av ansvarigt befäl delas ärendet ut till någon av jourutredarna. Utredningsmannen skall läsa in ärendet och planera förhöret innan det genomförs. Tidsåtgången är beroende av hur omfattande ärendet är.

text: Personal i tjänst Den aktuella dagen mellan kl. 08.00-14.00 tjänstgjorde följande personal i den jour som skall ta hand om ärenden med införda frihetsberövade eller andra akuta ärenden: två inre befäl, ett biträdande inre befäl och fyra jourutredare. Därutöver fanns i kriminaljouren tre förundersökningsledare och åtta utredare. Denna personal befattar sig emellertid normalt inte med utredningarna i det akuta skedet.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Gripandet Av

text: 24 kap. 7 §

text: RB framgår att om det finns skäl att anhålla någon får en polisman i brådskande fall gripa honom även utan anhållningsbeslut. Ett beslut om gripande grundar sig således i princip på en bedömning om det finns anhållnings- och häktningsskäl.

text: Förhör och underrättelse till åklagaren Av

text: 24 kap. 8 § andra stycket

text: RB framgår att den gripne så snart som möjligt skall förhöras av polisman eller åklagare. Gripandet skall därtill skyndsamt anmälas till åklagaren om denne inte redan tidigare har underrättas. Innebörden av begreppet ”skyndsamt” har ansetts vara ”snarast möjligt” efter gripandet (Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 2005, s. 208). Det kan finnas skäl att redan före förhöret underrätta åklagaren om ett gripande. Så kan vara fallet om den straffbestämmelse som gäller har en komplicerad konstruktion (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 2, 24:36 h). Polisen håller dock ofta förhör med den misstänkte innan åklagare kontaktas, ett arbetssätt som har uttryckligt stöd i

text: 24 kap. 8 § andra stycket

text: RB. Det är framför allt i tveksamma fall som åklagaren kontaktas innan förhör hålls med den misstänkte (Lindberg, a.a. s. 209). Åklagaren skall efter förhöret omedelbart besluta om den misstänkte skall anhållas.

text: Undantag från att skyldigheten att anmäla gripandet till åklagare Innan åklagaren underrättats om frihetsberövandet får enligt

text: 24 kap 8 § tredje stycket

text: RB ett beslut om gripande hävas av polismyndigheten om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande.

text: Denna rätt att häva gripande torde motsvaras av en skyldighet. Ett sådant beslut kan fattas av polismyndigheten även efter det att ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 § andra stycket

text: RB genomförts (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 2, 24:37). Rätten och skyldigheten för polismyndigheten att häva ett gripande gäller inte längre när gripandet väl anmälts till åklagaren. Vidare medför det s.k. uppenbarhetsrekvisitet att polismyndigheten alltid måste lämna över ansvaret till åklagaren så snart det råder tveksamhet om det finns skäl för gripandet (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: 2, 24:36 h f).

text: Bedömning

text: Polismyndigheten underrättade åklagaren om att AA gripits först sex och en halv timme efter gripandet. Att åklagare underrättas om ett gripande först efter ett förhör enligt

text: 24 kap. 8 §

text: RB är som framgått ovan i enlighet med bestämmelserna i

text: rättegångsbalken

text: . Det åligger dock i sådana fall polismyndigheten att se till att ett sådant förhör genomförs så snart att kravet på en skyndsam underrättelse till åklagaren kan uppfyllas. En anmälan till åklagare om ett gripande får inte fördröjas av skäl som hänför sig till polisens sätt att organisera arbetet (Lindberg, a.a. s. 209). Bemanningen i kriminaljouren får anses ha varit fullgod vid tillfället och ärendet synes inte ha varit särskilt komplicerat. Mot den bakgrunden är det polismyndighetens uppfattning att

text: rättegångsbalken

text: krav på skyndsam underrättelse till åklagaren inte har uppfyllts.

text: Åtgärder från polisområdet

text: Under det senaste året har i Polisområde Malmö samtliga inre befäl, biträdande inre befäl samt vissa av utredarna i kriminaljouren genomgått en tvåveckors förundersökningsledarutbildning med inriktning både mot på förfarandet initialt ute på platsen och inne på kriminaljouren. Vidare har polisområdet påbörjat ett arbete med att förändra inriktningen på utredningsverksamheten framför allt inom det akuta skedet. Tanken är att bemanningen i kriminaljouren skall vara så anpassad att flertalet av ärendena skall kunna påbörjas och avslutas av samma utredningsman. En särskild förundersökningsledare som har genomgått en 19 veckors utbildning skall tjänstgöra i polisområdets kriminaljour veckans alla dagar kl. 07.00-22.00. Vid ingången av år 2007 skall det i myndigheten finnas en särskild förundersökningsledare i tjänst dygnets alla timmar.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Vad gäller frågan om polismyndighetens dröjsmål med att anmäla gripandet till åklagaren ansluter jag mig till de bedömningar som har redovisats i polismyndighetens yttrande. Jag vill dock tillägga följande. Ett gripande är ett allvarligt ingrepp i den personliga friheten, och det är självfallet angeläget att den gripne inte är frihetsberövad längre än vad som är nödvändigt innan frågan underställs åklagare. Att åklagarens prövning av ett gripande görs i så nära anslutning till detta som rimligen kan ske säkerställs genom bestämmelsen i

text: 24 kap. 8 §

text: RB att anmälan till åklagaren om ett gripande skall göras skyndsamt. Om ett förhör inte kan genomföras omedelbart, t.ex. på grund av att en tolk måste engageras, bör detta inte fördröja en anmälan till åklagaren (

text: prop. 1986/87:112 s. 74

text: Det finns således anledning att rikta kritik mot polismyndigheten för det inträffade.

text: Med anledning av att AA har anfört att han är oskyldigt dömd vill jag slutligen endast nämna att JO som regel inte utreder klagomål som gäller värdering av bevisning eller andra bedömningar i domar och beslut. Vad som i övrigt förekommit i ärendet föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.