title: Fråga om skadestånd med anledning av en tingsrätts handläggning av ett mål och om jämkning av skadeståndet

text: Justitiekanslern tillerkänner SS skadestånd av staten med 4 700 kr.

text: Justitiekanslern uppdrar åt Domstolsverket att se till att ersättningen betalas ut till SS.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: I september 2001 meddelade Svea hovrätt dom i ett mål mellan YT och RV om vårdnad m.m. Enligt domen skulle parterna ha gemensam vårdnad om två barn, bl.a. sonen A som var född år 1987, och skulle A bo hos YT. Advokaten SS var ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen (1996:1619)

text: åt YT i det målet.

text: I april 2002 gav SS in en ansökan om stämning till Stockholms tingsrätt (mål nr T 5930-02). Enligt ansökningen var YT kärande och SS ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: . Svarande i målet var RV. I stämningsansökningen angavs att saken gällde underhåll till A. Enligt ansökningen yrkade YT att rätten skulle förplikta RV att till henne utge underhåll för A med 2 500 kr per månad fr.o.m. februari 2001 till dess A fyllt 18 år, att utges för förfluten tid genast och i övrigt förskottsvis per kalendermånad. Till stämningsansökningen var fogat ett besked från Rättshjälpsmyndigheten. Enligt beskedet hade AT som rättssökande beviljats rättshjälp i en angelägenhet rörande underhållsbidrag och var SS biträde.

text: Tingsrätten förelade SS att komplettera stämningsansökningen i vissa hänseenden. Efter viss ytterligare skriftväxling utfärdade rätten i maj 2003 stämning på RV och, i november 2003, genstämning på YT. Sedan tingsrätten hade hållit sammanträde för muntlig förberedelse i målet, meddelade SS i en skrivelse i mars 2004 att hon hade frånträtt uppdraget som ombud åt YT ”i genkäromålet” och att hon hemställde om att entledigas från sitt förordnande som biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: åt AT mot RV. En kostnadsräkning var fogad till skrivelsen. Enligt räkningen fordrade SS ersättning med 7 500 kr för arbete och 1 150 kr för tidsspillan, eller totalt 8 650 kr. I beloppet ingick mervärdesskatt om 1 730 kr.

text: Den 28 juni 2004 beslöt tingsrätten att entlediga SS som biträden enligt

text: rättshjälpslagen

text: ”för YT”, att ”YT:s” rättshjälp skulle upphöra och att ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: skulle utgå till SS med 8 650 kr. – YT överklagade tingsrättens beslut i den del det avsåg ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: för SS. I ett beslut som meddelades den 20 augusti 2004 avslog hovrätten överklagandet.

text: Anspråk m.m.

text: Genom en skrivelse den 3 mars 2005 till Domstolsverket har SS yrkat skadestånd av staten med 8 650 kr. I skrivelsen har hon anfört följande.

text: ”Jag har av Rättshjälpsmyndigheten den 7 januari 2002 i rubricerat mål blivit förordnad såsom biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för parternas son AT.

text: Tingsrätten stämde RV men angav felaktigt modern YT som kärande och gensvarande. I beslut 2004-06-28 entledigades jag som biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för YT trots att jag var biträde för AT. Jag har därefter blivit kontaktad av rådmannen CGS på Stockholms tingsrätt och även av SS på Rättshjälpsmyndigheten varvid tingsrättens felaktiga handläggning påpekats för mig. Rättshjälpsmyndigheten har inte kunnat göra en utbetalning av det arvode som beslutats av Stockholms tingsrätt i protokoll 2004-06-28 p.g.a. att Stockholms tingsrätt felaktigt uppfattat YT som både kärande och gensvarande. Jag bifogar kopia på mitt förordnande från Rättshjälpsmyndigheten 2002-01-07, kopia på min kostnadsräkning 2004-03-02 och slutligen Stockholms tingsrätt protokoll 2004-06-28 (bilagorna har uteslutits här; Justitiekanslerns anm.).

text: P.g.a. tingsrättens felaktiga handläggning yrkar jag ett skadestånd från staten på beloppet 8 650 kronor.”

text: Domstolsverket har beslutat att lämna över SS:s skadeståndsanspråk till Justitiekanslern.

text: Efter remiss från Justitiekanslern har Stockholms tingsrätt (tf. lagmannen IA) yttrat följande.

text: ”Det aktuella målet har handlagts på avdelning 2. Yttranden har inhämtats från chefsrådmannen JÖ och den domare som handlägger målet, rådmannen CGS. [– – –]

text: Tingsrättens beslut att entlediga SS som biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för YT samt tillerkänna henne ersättning var felaktigt eftersom SS inte var förordnad som rättshjälpsbiträde för YT utan för hennes son AT.

text: Av handlingarna i tingsrättens akt framgår att AT, enligt ett besked från Rättshjälpsmyndigheten, beviljats rättshjälp i angelägenhet rörande underhållsbidrag med fadern RV som motpart samt att SS utsetts som biträde för honom. SS har i stämningsansökan emellertid betecknat YT som kärande samt angett att hon var ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för henne. I komplettering till stämningsansökningen har SS vidare angett att YT yrkade att RV skulle utge underhåll till henne. Yrkandet inskränktes vid den tidpunkten till att endast avse underhållsbidrag för förfluten tid. I samband med detta förelades SS att ange skäl för att underhåll skulle utgå retroaktivt. Sedan svar i denna del inkommit utfärdade tingsrätten stämning mot RV. AT var då sedan relativt lång tid tillbaka bosatt hos RV.

text: Tingsrätten uppmärksammade inte att SS var förordnad som rättshjälpsbiträde för AT varför det inte vidtogs några åtgärder för att reda ut partsförhållandena i målet. Detta är givetvis beklagligt och medförde att tingsrätten fattade det felaktiga beslutet. Jag delar den uppfattning som framförts av JÖ att SS är berättigad till skadestånd av staten. Jag anser emellertid att det kan finnas anledning att överväga om skadeståndet skall jämkas på grund av medvållande eftersom SS i sina inlagor till tingsrätten har angett att hon var ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för YT trots att så inte var fallet.

text: Beträffande frågan om rättelse delar jag den uppfattning som framförts av JÖ.”

text: Chefsrådmannen JÖ:s yttrande har följande lydelse.

text: ”Beträffande redogörelsen för de omständigheter som rubricerat anspråk hänför sig till får jag hänvisa till bifogat yttrande av rådmannen CGS.

text: Efter att ha tagit del av handlingarna i målet (T 5930-02) ser jag till en början att YT felaktigt har angetts som kärande i den ansökan om stämning som advokaten SS upprättat och ingivit till tingsrätten. I stämningsansökningen har SS vidare angett att hon är ombud och rättshjälpsbiträde för YT, trots att Rättshjälpsmyndigheten förordnat henne som rättshjälpsbiträde åt AT. Nämnda felaktigheter uppmärksammades dessvärre inte av tingsrätten, vilket resulterade i att stämning utfärdades med angivande av fel kärande. Det korrekta hade varit att AT angetts som kärande och YT som ställföreträdare för honom.

text: Av handlingarna i målet framgår vidare att rådmannen CGS i beslut den 28 juni 2004 (aktbilaga 118) felaktigt angett YT som kärande och gensvarande och att han entledigat SS som rättshjälpsbiträde för YT. Dessa felaktigheter har sedermera vid handläggning av Rättshjälpsmyndigheten och Domstolsverket fått till följd att SS inte har erhållit den ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: som hon är berättigad till för sitt uppdrag som rättshjälpsbiträde åt AT.

text: Vid sådana förhållanden bör SS enligt min mening tillerkännas skadestånd av staten med yrkat belopp, dvs. den ersättning som såväl tingsrätten som hovrätten funnit vara skälig.

text: När det slutligen gäller frågan om rättelse enligt

text: 17 kap. 15 § rättegångsbalken

text: har jag följande uppfattning. Enligt första stycket nyssnämnda bestämmelse krävs för rättelse av ett beslut att detta till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende innehållit uppenbar oriktighet. Avfattningen av bestämmelsen visar att den är avsedd att ha en begränsad räckvidd. De intressen som bär upp rättskraftsinstitutet och instansordningen talar också för att bestämmelsen tolkas restriktivt (se

text: NJA 1990 s. 208

text: Det nu aktuella beslutet, liksom den dessförinnan utfärdade stämningen, tyder på att tingsrätten inte har uppmärksammat att AT var kärande och att detta i sin tur lett till att tingsrätten inte heller noterat att SS var rättshjälpsbiträde för AT. Tingsrättens missuppfattning, som torde ha förelegat under lång tid av målets handläggning och som lett till det felaktiga beslutet, kan inte anses som ett sådant skrivfel eller med räknefel jämförbart förbiseende som avses i

text: 17 kap. 15 § första stycket rättegångsbalken

text: . Jag anser därför, i likhet med rådmannen CGS, att det inte varit möjligt att rätta beslutet med stöd av nämnda bestämmelse.”

text: Rådmannen CGS, slutligen, har anfört följande.

text: ”Med anledning av SS:s anspråk har jag blivit ombedd att lämna en redogörelse för tingsrättens handläggning.

text: Den 11 april 2002 inkom stämningsansökan i målet. I den ansökte YT om stämning på RV. Hon yrkade att RV skulle förpliktas att till henne utge underhåll för deras gemensamma son A med 2 500 kr per månad fr.o.m. februari 2000 till dess betalning skedde. I ansökan angavs att SS var ombud och biträde enligt

text: rättshjälpslagen

text: för YT. Till ansökan var fogat ett beslut från rättshjälpsmyndigheten. Av detta beslut framgick att rättshjälpsmyndigheten hade beviljat AT rättshjälp i ärendet och att SS hade förordnats som biträde för honom.

text: Tingsrätten förelade SS att komplettera ansökan med vissa uppgifter, tingsrättens aktbil. 4. Föreläggandet avsåg partsbehörigheten och uppgifter om kärandens ekonomiska förmåga. I föreläggandet ställdes inga frågor angående rättshjälpen. Jag drar därför slutsatsen att min företrädare inte hade uppmärksammat att rättshjälpsbeslutet inte överensstämde med stämningsansökan.

text: SS ansökte och beviljades anstånd med att besvara föreläggandet till den 24 maj 2002. Hon hänvisade till att tingsrätten borde avvakta ett verkställighetsförordnande som avsåg A och som var föremål för länsrättens prövning.

text: När jag tog över målet sommaren 2002 var det aktuellt att ta ställning till en ny anståndsbegäran från SS. Jag beviljade henne anstånd till den 30 september 2002. Därefter fick SS ytterligare anstånd vid några tillfällen till dess att hon inkom med efterfrågade kompletteringar. Skälen till att anstånd beviljades var handläggningen av verkställighetsförordnandet vid länsrätt, kammarrätt och regeringsrätten. När kompletteringarna getts in beslutade jag den 13 maj 2003 att stämning skulle utfärdas. Vid den tidpunkten uppmärksammade jag inte att partsställningen i stämningsansökan inte överensstämde med rättshjälpsbeslutet.

text: Målet handlades på sedvanligt sätt. Efter det att sammanträde för muntlig förberedelse hade hållits den 22 januari 2004 uppstod en konflikt mellan YT och SS. Jag beslutade därför den 28 juni 2004 att entlediga SS som rättshjälpsbiträde för YT samt att hennes rättshjälp skulle upphöra. Vidare tillerkände jag SS ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: med totalt 8 650 kr.

text: YT klagade på beslutet om ersättning. Hon ansåg inte att SS skulle tillerkännas någon ersättning.

text: Den 6 juli 2004 uppmärksammade Rättshjälpsmyndigheten tingsrätten på att det inte fanns någon rättshjälpsansökan avseende YT. Detta skedde under min semester. När jag gick igenom målet efter semestern kunde jag konstatera att det inte fanns något beslut som innebar att YT beviljats rättshjälp. Jag kunde då konstatera att mitt beslut var felaktigt. Med hänsyn till att beslutet var överklagat av YT till hovrätten och till att det byggde på felaktiga förutsättningar ansåg jag att det var uteslutet med någon form av rättelse. Enligt min bedömning borde en eventuell ändring av beslutet göras av hovrätten efter överklagande av Domstolsverket. Jag tog kontakt med Domstolsverkets juridiska sekretariat och vi kom överens om att jag skriftligen skulle redogöra för den uppkomna situationen. Jag skrev ett brev till Domstolsverket, vilket bifogas (uteslutes här; Justitiekanslerns anm.). Jag känner inte till vilka åtgärder Domstolsverket vidtog med anledning av mitt brev.

text: Jag kan konstatera att hovrätten har prövat YT:s överklagande och lämnat det utan bifall.”

text: Justitiekanslern har gett SS tillfälle att lämna synpunkter på yttrandena från tingsrätten. Det har inte kommit in någon komplettering.

text: Justitiekanslern har haft tillgång till akten i tingsrättens mål.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Vissa utgångspunkter

text: SS bygger sitt skadeståndsanspråk på uppfattningen att Stockholms tingsrätt har handlagt det aktuella målet om underhållsbidrag och då närmast frågan om rättshjälp på ett sådant sätt att staten har blivit skadeståndsskyldig gentemot henne. Som framgått fordrar hon skadestånd med ett belopp som svarar mot den ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: som tingsrätten genom sitt beslut den 28 juni 2004 avsåg att tillerkänna henne men Rättshjälpsmyndigheten inte har betalat ut. Hon gör alltså anspråk på ersättning för en ren förmögenhetsskada.

text: Innan jag går in på en prövning av skadeståndsfrågan lämnar jag en kortfattad redogörelse för några bestämmelser som bedömningen skall utgå från.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen (1972:207)

text: skall staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet för vilken staten svarar. På grund av den bestämmelsen har staten ett ersättningsansvar bl.a. för sådan ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse i domstolarnas dömande verksamhet.

text: Som anges i den juridiska litteraturen bör bedömningen av vad som skall anses utgöra fel eller försummelse vid myndighetsutövning vara objektiv. Bedömningen bör alltså ha sin utgångspunkt i vad den enskilde har rätt att vänta sig vid en verksamhet av det aktuella slaget, oavsett om det i det enskilda fallet finns fog för klander av någon, t.ex. beslutsfattaren. När det gäller domstolarna finns det skäl att ställa höga anspråk på noggrannhet etc. Vid bedömningen av frågan om fel eller försummelse bör hänsyn tas även till felets art. (Om bl.a. det här sagda, se t.ex. Bengtsson, Det allmännas ansvar enligt

text: skadeståndslagen

text: , 2 uppl., s. 65 f.)

text: Bestämmelser om jämkning av skadestånd finns i

text: 6 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Enligt dessa regler kan en ersättning för ren förmögenhetsskada jämkas om vållande på den skadelidandes sida har medverkat till skadan. Jämkning sker efter vad som är skäligt med hänsyn till graden av vållande på ömse sidor och omständigheterna i övrigt.

text: Grundläggande bestämmelser om föräldrarnas skyldighet att svara för underhåll åt sina barn finns i

text: 7 kap.

text: föräldrabalken

text: Frågan om staten är skadeståndsskyldig

text: Av bl.a. yttrandena från Stockholms tingsrätt framgår att rätten förbisåg att AT, inte hans moder YT, var kärande i det aktuella målet och att det var han som hade beviljats rättshjälp med SS som biträde. Det kan även nämnas att rätteligen AT, inte fadern RV, var genkärande i det mål – genkäromål – som initierades av RV.

text: Att barnet är part i ett mål om underhållsbidrag framgår enligt min mening tydligt av bestämmelserna i

text: 7 kap.

text: föräldrabalken

text: . Redan mot bakgrund av dessa regler borde därför tingsrätten ha reagerat när det i stämningsansökningen angavs att YT var kärande i målet. Även Rättshjälpsmyndighetens besked om rättshjälp, vilket gavs in tillsammans med stämningsansökningen, borde ha fått tingsrätten att redan då reflektera över frågan om vem som var kärandepart och den därtill knutna frågan om för vem SS var förordnad till rättshjälpsbiträde.

text: Det finns inte något som tyder på att frågan om vem som rätteligen var part uppmärksammades av tingsrätten i tiden fram t.o.m. rättens beslut den 28 juni 2004 bl.a. att fastställa ersättning enligt

text: rättshjälpslagen

text: till SS.

text: Mot bakgrund av de nu nämnda omständigheterna finner jag att det har förekommit ett skadeståndsgrundande fel vid tingsrättens handläggning av målet inklusive frågan om rättshjälp. Slutsatsen att staten sålunda har blivit skadeståndsskyldig i och för sig bör enligt min mening inte påverkas av att SS kan ha bidragit till felet genom att ange YT som part i målet.

text: Jag konstaterar vidare dels att YT:s överklagande i hovrätten av tingsrättens beslut om rättshjälpsersättning till SS inte har lett till någon ändring av beslutet och att tingsrättens beslut alltså har vunnit laga kraft, dels att tingsrätten har bedömt att dess beslut inte kan rättas enligt

text: 17 kap. 15 § rättegångsbalken

text: . Vidare noterar jag att Rättshjälpsmyndigheten för sin del har kommit till slutsatsen att den av tingsrätten fastställda rättshjälpsersättningen inte kan betalas ut (jfr 30 § rättshjälpsförordningen [1997:404]). I detta ärende har jag att utgå från dessa bedömningar av tingsrätten respektive Rättshjälpsmyndigheten.

text: SS har alltså inte fått den ersättning som hon enligt tingsrättens, av hovrätten inte ändrade avgörande har ansetts berättigad till för sitt arbete som rättshjälpsbiträde. Tingsrättens fel får därmed anses ha vållat henne en förmögenhetsskada som svarar mot den beslutade rättshjälpsersättningen, dock med undantag för mervärdesskattebeloppet (jfr Forssén, Momshandboken, 2 uppl., s. 33 om att skadestånd inte anses utgöra en enligt

text: mervärdesskattelagen

text: [1994:200] skattepliktig omsättning). Jag menar att det föreligger adekvat kausalitet mellan felet och skadan. Med dessa utgångspunkter finner jag att skadan uppgår till (8 650 ./. 1 730 =) 6 920 kr.

text: Frågan om skadeståndet skall jämkas

text: Även om jag alltså menar att staten har vållat SS en förmögenhetsskada om 6 920 kr är det därmed inte sagt att hon bör tillerkännas skadestånd med detta belopp. Det finns nämligen skäl att ställa frågan, om ersättningen bör jämkas på grund av medvållande från henne (om det som sägs i det följande, jfr Bengtsson, ovan a.a. s. 108 f., särskilt s. 114 f.).

text: Den omständigheten att SS i inlagor till tingsrätten i allmänhet har uttryckt sig som om YT var part kan ha bidragit till att tingsrätten inte uppmärksammade frågan. Av utredningen får vidare anses framgå att frågan om det förelåg ett fel i tingsrättens beslut den 28 juni 2004 togs upp i vart fall vid kontakter mellan tingsrättens ordförande och SS i ganska nära anslutning till beslutstidpunkten, förmodligen under sensommaren samma år. SS tycks inte ha fört frågan vidare till hovrätten, som hade att pröva YT:s överklagande. Såvitt framgår har SS inte heller sökt få till stånd en rättelse genom att använda sig av något extraordinärt rättsmedel; här torde närmast en domvilloklagan hos hovrätten ha varit aktuell (jfr

text: 59 kap.

text: och

text: 4 §§

text: rättegångsbalken

text: ). Enligt min bedömning hade det funnits goda möjligheter för SS att i vart fall via den senare vägen åstadkomma en rättelse av tingsrättens fel. Med beaktande bl.a. av att hon var och är medlem av advokatsamfundet framstår hennes underlåtenhet inte som helt ursäktlig – låt vara att det skulle kunna frågas huruvida YT:s överklagande borde ha föranlett hovrätten att självmant uppmärksamma partsställningen vid tingsrätten.

text: Vid en samlad bedömning av de angivna och övriga omständigheter i ärendet, bl.a. det jämförelsevis blygsamma skadeståndsbeloppet, stannar jag för uppfattningen att skadeståndet bör jämkas med (omkring) 1/3. I enlighet härmed beslutar jag att tillerkänna SS skadestånd med 4 700 kr.

text: Sammanfattning

text: Jag har funnit att staten är skadeståndsskyldig gentemot SS och att skadan uppgår till 6 920 kr. Vidare har jag bedömt att skadeståndet bör jämkas. Med dessa utgångspunkter har jag fastställt skadeståndet till 4 700 kr.


publisher: Justitiekanslern

title: Anspråk på skadestånd av staten med hänvisning till att bestämmelser i mervärdesskattelagen strider mot gemenskapsrätten

org: jk

text: Justitiekanslern avslår det skadeståndsanspråk som Hotell Gamla Teatern i Östersund AB har framställt.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Relevanta bestämmelser m.m.

text: Det aktuella skadeståndsanspråket grundas på ett påstående om att vissa bestämmelser i

text: mervärdesskattelagen (1994:200)

text: (ML) strider mot gemenskapsrätten, närmare bestämt mot artiklarna 2, 5.6 och 6.2 b i Rådets sjätte direktiv

text: av den 17 maj 1977 om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter (sjätte direktivet). För att förstå bakgrunden till det aktuella ärendet är det nödvändigt att känna till innehållet i de aktuella bestämmelserna. Justitiekanslern inleder därför med en kort redogörelse för dessa. Därvid har Justitiekanslern i huvudsak använt sig av den redogörelse för aktuella bestämmelser som Skatteverket har redovisat i sitt yttrande hit (se nedan). Redogörelsen avser bestämmelsernas lydelse vid den i ärendet aktuella tiden; vissa av dem kan ha ändrats sedan dess.

text: 1. Bestämmelser av intresse i ML

text: Enligt

text: 1 kap. 1 § första stycket 1

text: ML skall skatt betalas till staten enligt ML vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skattepliktig och görs i en yrkesmässig verksamhet.

text: Enligt

text: 2 kap. 1 § andra stycket 1

text: ML förstås med omsättning av tjänst att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon. Med omsättning av tjänst förstås också enligt

text: 2 kap. 1 § andra stycket 2

text: ML att en tjänst tas i anspråk genom uttag enligt bl.a.

text: 2 kap. 5 §

text: ML.

text: Enligt

text: 2 kap. 5 § 1

text: ML förstås med uttag av tjänst att den skattskyldige utför, låter utföra eller på annat sätt tillhandahåller en tjänst åt sig för privat ändamål eller för annat rörelsefrämmande ändamål, om tjänsten tillhandahålls utan ersättning eller mot ersättning som understiger ett värde beräknat enligt

text: 7 kap. 3 § 2 b

text: ML och sådan ersättning inte är marknadsmässigt betingad.

text: Av huvudregeln i

text: 7 kap. 1 § första stycket

text: ML framgår att skatt enligt ML tas ut med 25 procent av beskattningsunderlaget om inte annat särskilt anges. Enligt andra stycket i detta lagrum skall skatt tas ut med 12 procent av beskattningsunderlaget för rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande verksamhet.

text: Vid annan omsättning än uttag utgörs enligt

text: 7 kap. 3 § 1

text: ML beskattningsunderlaget av ersättningen. Vid uttag av tjänst utgörs beskattningsunderlaget enligt 7 kap. 3 § 2 b i normalfallet av kostnaden vid tidpunkten för uttaget för att utföra tjänsten.

text: När en omsättning endast delvis medför skattskyldighet och beskattningsunderlaget för den del av omsättningen som medför skattskyldighet inte kan fastställas, skall enligt

text: 7 kap. 7 § första stycket

text: ML beskattningsunderlaget bestämmas genom uppdelning enligt skälig grund. Enligt andra stycket i detta lagrum har första stycket motsvarande tillämpning i fråga om uppdelning av beskattningsunderlaget när skatt enligt ML tas ut med olika procentsatser.

text: 2. Relevanta bestämmelser i sjätte direktivet

text: I artikel 2.1 i sjätte direktivet stadgas att mervärdesskatt skall betalas för leverans av varor eller tillhandahållande av tjänster som sker mot vederlag inom landets territorium av en skattskyldig person i denna egenskap.

text: I artikel 5.6 i sjätte direktivet föreskrivs följande. ”Uttag som en skattskyldig person gör av varor i rörelsen för eget eller personalens privata bruk, eller överlåtelse därav utan ersättning [kursiverat här], eller mer generellt sådana uttag för andra ändamål än rörelsen skall, då mervärdesskatten på varorna i fråga eller deras beståndsdelar varit helt eller delvis avdragsgill, behandlas som leverans mot vederlag. (…)”

text: I

text: artikel 6.2 b

text: anges bl.a. att tillhandahållande av tjänster utan vederlag[kursiverat här] av den skattskyldiga personen för hans eget privata bruk eller personalens eller, mer generellt, för andra ändamål än för hans rörelse skall behandlas som tillhandahållande av tjänster mot vederlag.

text: I

text: artikel 11

text: A stadgas bl.a. följande. När det gäller sådana tillhandhållanden som avses i

text: artikel 6.2

text: skall beskattningsunderlaget vara den skattskyldiges hela kostnad för att tillhandahålla tjänsterna. När det gäller annat tillhandahållande av varor och andra tjänster skall beskattningsunderlaget vara allt som utgör det vederlag som leverantören har erhållit eller kommer att erhålla från kunden eller en tredje part för dessa inköp, inklusive subventioner som är direkt kopplade till priset på leveransen.

text: I

text: artikel 12.3

text: stadgas att grundskattesatsen för mervärdesskatt skall fastställas av varje medlemsstat som en viss procentsats av beskattningsunderlaget och att den skall vara densamma för leverans av varor och tillhandahållande av tjänster. Skattesatsen får inte vara lägre än 15 procent. Medlemsstaterna får dessutom tillämpa en eller två reducerade skattesatser. Dessa skall fastställas som en procentsats av beskattningsunderlaget, vilken inte får vara lägre än 5 procent, och den skall endast tillämpas på tillhandahållande av sådana varor som anges i bilaga H (Förteckning över omsättning av varor och tjänster på vilka reducerade mervärdesskattesatser kan tillämpas). I bilaga H har som punkt 11 tagits upp logi som tillhandahålls av hotell eller liknande företag, inbegripet tillhandahållandet av semesterlogi och uthyrning av campingplatser och husvagnsparkering.

text: Bakgrund

text: Genom ett omprövningsbeslut den 28 oktober 1998 beslutade dåvarande Skattemyndigheten i Östersund (SKM) att höja mervärdesskatten för Hotell Gamla Teatern i Östersund AB:s (nedan kallat Bolaget) del för perioderna juni 1996, juni 1997 och december 1997. I den höjda mervärdesskatten ingick till att börja med uttagsbeskattning avseende anställdas subventionerade personalmåltider. SKM beräknade måltidernas värde till 32 kr exklusive skatt, medan det belopp som de anställda hade erlagt uppgick till 20 kr 40 öre exklusive skatt. I den höjda mervärdesskatten ingick vidare skatteuttag för frukostar som hotellet hade tillhandahållit hotellgäster. Frukost ingick i priset för hotellrum och debiterades alltså inte särskilt. SKM beräknade värdet av en hotellfrukost schablonmässigt till 32 kr exklusive skatt, medan Bolaget hade redovisat ett belopp om 8 kr exklusive skatt. Följden av SKM:s beslut blev att en större del av hotellkostnaden belades med 25 procents mervärdesskatt (vilket alltså är den skattesats som tillämpas på tillhandahållande av måltid mot ersättning) i stället för 12 procent (som är den skattesats som tillämpas vid rumsuthyrning i hotellrörelse, se ovan). SKM påförde också Bolaget skattetillägg.

text: Bolaget överklagade SKM:s beslut till Länsrätten i Jämtlands län, som inte biföll överklagandet i nu aktuella delar.

text: Bolaget överklagade länsrättens domar till Kammarrätten i Sundsvall. Kammarrätten upphävde SKM:s beslut att uttagsbeskatta Bolaget för tillhandahållande av personalmåltider, med hänvisning till att SKM inte hade förmått göra sannolikt att Bolagets direkta och indirekta kostnader för en personalmåltid översteg vad Bolaget hade betingat sig i ersättning av dess anställda. Kammarrätten avslog överklagandet i övrigt.

text: Bolaget överklagade kammarrättens domar till Regeringsrätten, som den 9 december 2004 beslutade att inte bevilja prövningstillstånd.

text: I ett mål mellan ett annat bolag – Hotell Scandic Gåsabäck AB (Scandic) – och Skatteverket meddelade EG-domstolen den 20 januari 2005 en dom med avseende på tolkningen av vissa artiklar i sjätte direktivet. I det fallet var situationen den att Scandic tillhandahöll sina anställda lunchmåltider mot ett pris som översteg Scandics kostnader för måltiderna, men som i framtiden skulle kunna komma att understiga dessa kostnader. För att få klarhet i frågan om beskattningskonsekvenserna av att tillhandahålla lunchmåltider till de anställda frågade Scandic Skatterättsnämnden om tillhandahållandet av lunchmat till de anställda skulle anses utgöra ett tillhandahållande av livsmedel eller ett tillhandahållande av en tjänst. Scandic frågade också huruvida det faktum att hotellet tillhandahöll lunchmat till ett pris som understeg kostnaden för detta innebar att uttagsbeskattning enligt den svenska lagstiftningen skulle aktualiseras, eller om det belopp som den anställde hade erlagt skulle utgöra beskattningsunderlag. Skatterättsnämnden fann att Scandics tillhandahållande av lunchmat till de anställda var att betrakta som ett tillhandahållande av en tjänst, som skulle mervärdesbeskattas med tillämpning av 2 kap. 5 § och 7 kap. 3 § 2 b ML om priset för lunchen understeg Scandics kostnader för den. Scandic överklagade förhandsbeskedet till Regeringsrätten, som i sin tur begärde förhandsbesked av EG-domstolen angående tolkningen i detta hänseende av artiklarna i sjätte direktivet.

text: EG-domstolen konstaterade i sin dom att de frågor som ställts rörde fastställande av beskattningsunderlaget för en transaktion i form av en skattskyldig persons varuleverans eller tillhandahållande av tjänst till personalen för ett pris som understiger självkostnadspriset. Domstolen konstaterade också att frågorna var avsedda att bereda den nationella domstolen en möjlighet att bedöma huruvida den svenska lagen är förenlig med sjätte direktivet i ett fall då det faktiskt utges ett vederlag för varuleveransen eller tillhandahållandet av tjänsten, men detta vederlag understiger självkostnadspriset för varan eller tjänsten. Domstolen redovisade som den svenska regeringens uppfattning att syftet med den ändamålsenliga verkan av artiklarna 5.6 och 6.2 b i sjätte direktivet skulle undermineras om en transaktion som sker mot ett symboliskt vederlag inte omfattades av dessa bestämmelsers tillämpningsområde. Domstolen slog dock fast att artiklarna

text: och

text: 6.2 b

text: skall tolkas så att de utgör hinder för en nationell lagstiftning enligt vilken ett tillhandahållande av en vara eller tjänst mot faktiskt vederlag utgör uttag av en vara eller tjänst för privat ändamål, också i de fall då vederlaget understiger självkostnadspriset.

text: Anspråket

text: Bolaget har begärt ersättning med 173 898 kr avseende skatter och skattetillägg jämte ränta från och med den 29 november 2001. Bolaget har vidare begärt ersättning för rättegångskostnader.

text: Som grund för anspråket har Bolaget anfört följande.

text: Om domstolarnas tolkning av de aktuella bestämmelserna i ML är riktig strider dessa bestämmelser mot gemenskapsrätten. EG-domstolens dom visar att det var fel att ta ut skatt med 25 % på en schablonmässig beräkning av värdet av frukostarna till 32 kr. Skatt skulle i stället ha tagits ut med 25 % på den av Bolaget angivna kostnaden 8 kr och med 12 % på resterande belopp. Eftersom staten har brustit i sin skyldighet att se till att svensk lag överensstämmer med gemenskapsrätten är staten skadeståndsskyldig gentemot Bolaget.

text: Skatteverkets yttrande

text: Justitiekanslern har inhämtat ett yttrande från Skatteverket. Verket har anfört bl.a. följande.

text: Skatteverkets bedömning

text: Hotellfrukostar

text: Av utredningen i ärendet framgår att bolaget bedrivit rumsuthyrning i hotellrörelse och erhållit ersättning för hotellrum inklusive frukost av hotellets gäster.

text: Bolaget har som grund för sin talan anfört att bolaget "uttagsbeskattats" för mervärdesskatt på hotellfrukostar och att denna beskattning står i strid med Gåsabäcksfallet.

text: Den beskattning av servering av hotellfrukostar som bolaget nu åberopar som grund för skadestånd omfattar emellertid en annan situation än den i fallet Gåsabäck.

text: Gåsabäcksfallet gällde uttagsbeskattning av mellanskillnaden mellan mottagen ersättning och framställningskostnaden i bolagets personalservering. Denna fråga avsåg således ett fall där beskattningen, trots att faktisk ersättning hade erhållits vid omsättningen, har korrigerats genom uttagsbeskattning. Det är en sådan korrigering av beskattningsunderlaget som enligt EG-domen är oförenlig med sjätte direktivet.

text: Beträffande beslutet om beskattningsunderlag för servering av hotellfrukostar är frågan om att en gemensam ersättning har mottagits för två samtidigt tillhandahållna tjänster som ska beskattas enligt olika skattesatser, nämligen servering av hotellfrukostar (servering) och rumsuthyrning i hotellrörelse eller liknande (logi). I målen hos KR har den gemensamma omsättningen för servering och logi omfördelats vid beräkning av beskattningsunderlaget så att en större del än vad bolaget redovisat har ansetts hänförlig till servering med skattesatsen 25 procent. Följdriktigt har en mindre del ansetts hänförlig till logi med skattesatsen 12 procent. Den utgående skatten har till följd härav korrigerats så att skatten på den till servering på skälig grund omfördelade ersättningen höjts med netto 13 procentenheter. Denna omfördelning har skett med stöd av bestämmelsen i

text: 7 kap. 7 §

text: ML.

text: Bestämmelsen i

text: 7 kap. 7 §

text: ML innebär att beskattningsunderlaget ska beräknas genom en uppdelning av den faktiska ersättningen efter skälig grund om det inte kan fastställas på annat sätt, vilket kan vara fallet vid omsättning av logi och servering.

text: Det är således inte så som i Gåsabäcksfallet fråga om att höja beskattningsunderlaget med en fiktiv ersättning genom uttagsbeskattning i enlighet med bestämmelserna i 2 kap. 2 och 5 §§ ML utan om en uppdelning av en verklig ersättning för att beskatta denna med olika skattesatser på skälig grund.

text: Bolaget har i sin inlaga med krav på skadestånd inte påstått att den utförda korrigeringen av beskattningsunderlaget och bestämmelsen i

text: 7 kap. 7 § andra stycket

text: ML som legat till grund för beskattningsbeslutet står i strid med

text: artikel 11

text: A 1 a i sjätte direktivet.

text: Det bör noteras att EG-domstolen uttalat att vid uppdelningen av beskattningsunderlaget ska enklast möjliga beräkning och bedömningsgrund användas (se EG-domstolens dom i

text: mål C-349/96

text: , Card Protection Plan Ltd punkt 31 och dom i

text: mål C-94/97

text: , Madgett och Baldwin punkterna 45-46).

text: Personalmåltider

text: Av utredningen i ärendet framgår att Skatteverket har uttagsbeskattat bolaget för personalmåltider enligt

text: 2 kap. 5 § 1

text: ML mot ett vederlag. I de av bolaget åberopade domarna av KR i målen 2586-01, 2588-01 och 2589-01 har visserligen en sådan fråga som i Gåsabäcksfallet varit föremål för bedömning för bolagets del. Den gällde uttagsbeskattning av mellanskillnaden mellan mottagen ersättning och kostnaden för att tillhandahålla måltider i bolagets personalservering. Denna fråga avsåg således ett fall där beskattningen, trots att faktisk ersättning har erhållits vid omsättningen, har korrigerats genom uttagsbeskattning. Det är en sådan korrigering av beskattningen som enligt Gåsabäcksfallet är oförenlig med sjätte direktivet. I målen i KR vann emellertid bolaget helt bifall i denna fråga av bevisskäl.

text: Grunden för bolagets talan är att beskattningen av hotellfrukostarna strider mot EG-rätten. Det framstår närmast som ett misstag att bolaget har åberopat Gåsabäcksfallet som stöd för sitt skadeståndsanspråk avseende hotellfrukostar. Gåsabäcksfallet berör inte frågan om fördelning av beskattningsunderlaget i hotellrörelse.

text: Sammanfattningsvis anser Skatteverket att KR:s domar avseende hotellfrukostar och personalmåltider inte står i strid med sjätte direktivet. Skadeståndsanspråket kan således inte grundas direkt på EG-rätten. Bolagets beskattning är efter KR:s ändring korrekt. Med hänsyn till frågornas komplexitet kan inte heller klander riktas mot underinstanserna för att dessa gjort en annan bedömning än KR, när det gäller personalmåltider. Därmed kan staten inte anses ha gjort sig skyldig till skadeståndsgrundande fel eller försummelse enligt

text: 3 kap. 2 § första stycket 1 skadeståndslagen

text: . Enligt Skatteverkets mening ska bolagets talan därför avslås.

text: Bolaget har med anledning av Skatteverkets yttrande anfört bl.a. följande. Enligt Bolagets mening medför den fördelning av beskattningsunderlaget som gjorts genom beskattningsbeslutet en uttagsbeskattning utöver vad Bolaget faktiskt har fått i betalning från kunderna. Domstolarnas domar mot Bolaget innebär att beskattning sker i strid med Gåsabäcksfallet. Det är visserligen korrekt att det fallet inte rör fördelningen av underlaget, men huvudprincipen – d.v.s. att om vederlag har erhållits skall beskattningen grundas på detta och inte ett fiktivt pris grundat på självkostnad eller marknadsvärde – måste vara tillämplig även vid fördelningen av skatteunderlaget. Annars skulle effekten av fördelningen i detta fall innebära uttagsbeskattning i strid med de principer som EG-domstolen har slagit fast. Om Bolaget t.ex. hade tagit betalt separat för frukostarna med det belopp som Bolaget har anfört – 8 kr – skulle det priset ha legat till grund för beskattningen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Efter Sveriges inträde i Europeiska unionen kan skadeståndsansvar för staten uppkomma till följd av att en stat som är medlem av den Europeiska unionen inte har levt upp till de förpliktelser som följer av medlemskapet. EG-domstolen har i ett flertal domar lagt fast att en medlemsstat kan bli skadeståndsskyldig gentemot enskilda om staten har åsidosatt de förpliktelser som följer av gemenskapsrätten, se t.ex. domarna Francovich, Brasserie du Pêcheur, Factortame samt Dillenkofer m.fl. EG-domstolens avgöranden i dessa skadeståndsmål brukar sammanfattas under beteckningen Francovich-doktrinen, se också betänkandet Det allmännas ansvar vid överträdelse av EG-regler (

text: SOU 1997:194 s. 53

text: f.).

text: I korthet är rättsläget att en överträdelse av EG-rätten ger rätt till skadestånd om den rättsregel som har överträtts är avsedd att skapa rättigheter för enskilda, om överträdelsen är tillräckligt klar och om det finns ett direkt orsakssamband mellan överträdelsen och den skada som den drabbade har åsamkats. Dessa principer för skadeståndsskyldighet gäller beträffande alla EG-rättsliga akter som är bindande för medlemsstaten. Till den kategorin hör bl.a. fördragsbestämmelser, förordningar och direktiv.

text: Frågan är då till att börja med om det har skett någon överträdelse i detta fall.

text: Vad gäller frågan om beskattning av personalmåltider kan, som Skatteverket har anfört, konstateras att Bolaget vann helt bifall i denna del i målen i kammarrätten. Någon överträdelse av gemenskapsrätten kan alltså inte anses ha förekommit i detta hänseende.

text: Vad härefter gäller frågan om beskattning för hotellfrukostar skall följande sägas. Frågan i det s.k. Gåsabäcksfallet gällde – förenklat uttryckt – huruvida vad som sägs i artiklarna 5.6 och 6.2 b i sjätte direktivet om ”utan ersättning” respektive ”utan vederlag” kan anses omfatta även sådana fall då ett endast symboliskt vederlag eller i vart fall ett vederlag som understiger självkostnadspriset för den tillhandahållna varan eller tjänsten har utgått. Det var alltså frågan om uttagsbeskattning av mellanskillnaden mellan en mottagen ersättning och framställningskostnaden. I det aktuella fallet är det i stället, som Skatteverket har anfört, fråga om att en gemensam ersättning har mottagits för två samtidigt tillhandahållna tjänster som skall beskattas enligt olika skattesatser. Justitiekanslern instämmer i Skatteverkets bedömning att de uttalanden som EG-domstolen har gjort i Gåsabäcksfallet inte har bäring på det nu aktuella fallet. Inte heller i övrigt kan någon överträdelse av gemenskapsrätten anses ha förekommit när det gäller hotellfrukostarna. Sålunda kan inte bestämmelserna i

text: Artikel 11

text: A anses hindra att de nationella lagarna innehåller fördelningsregler av det slag som finns i

text: 7 kap. 7 § andra stycket

text: ML.

text: Det har inte heller framkommit något som ger vid handen att staten skulle vara skadeståndsskyldig gentemot Bolaget på någon annan grund än den nu behandlade.

text: På grund av vad som nu har sagts skall Bolagets skadeståndsanspråk avslås.

type: avgorande


title: Anspråk på ersättning bl.a. för intrång i näringsverksamhet (kapitalförlust vid försäljning av andel i handelsbolag) med anledning av ett frihetsberövande

text: Ersättning skall utgå till OH med 99 541 kr för förlorad arbetsförtjänst, 50 000 kr för intrång i näringsverksamhet och 10 080 kr för ombudskostnader.

text: Anspråk m.m.

text: OH var berövad friheten som anhållen och häktad den 2 juli – 11 december 2003 på grund av misstanke om grov våldtäkt och grovt sexuellt utnyttjande. Han dömdes vid Handens tingsrätt för dessa brott, men Svea hovrätt meddelade frikännande dom den 7 januari 2004.

text: Härefter ansökte OH hos Justitiekanslern om ersättning för lidande och för psykologbehandling med anledning av frihetsberövandet (Justitiekanslerns ärende med dnr

text: ). Han yrkade även ersättning för ombudskostnader. Justitiekanslern meddelade beslut i ärendet den 30 juni 2004.

text: OH har nu ansökt om ersättning för inkomstförlust med 145 025 kr och för förlust vid försäljning av rörelse med 150 000 kr. Han har dessutom begärt ersättning för ombudskostnader med 18 900 kr.

text: Med anledning av den ansökan som OH har gett in nu har Justitiekanslern haft kontakt under hand med Åklagarmyndigheten (kammaråklagaren BM) och med Polismyndigheten i Stockholms län (kriminalinspektören HA). Mot bakgrund av åklagarens och polisens besked har Justitiekanslern avstått från att remittera ärendet till Åklagarmyndigheten för yttrande.

text: Grunderna för anspråket, m.m.

text: Det som OH har anfört till stöd för sitt anspråk kan sammanfattas enligt följande.

text: Efter det att han frigavs blev han sjukskriven under diagnosen posttraumatiskt stressyndrom. Direkt efter frigivningen den 11 december 2003 var han dock inte i stånd att söka hjälp eller besöka läkare för att sjukskrivas och förmådde inte heller utföra något arbete, eftersom han var i mycket dålig psykisk kondition. Han sjukskrevs i januari 2004; han var först sjukskriven och var därpå föremål för rehabilitering. Sjukskrivningen och rehabiliteringen pågick den 7 januari – 15 augusti 2004.

text: Vid den tidpunkt när han blev frihetsberövad, den 2 juli 2003, var han och en kompanjon ägare till ett handelsbolag som sedan hösten 2002 drev en lunchservering. Han och kompanjonen ägde hälften av bolaget var. Restaurangrörelsen hade förvärvats för en köpeskilling om 1 milj. kr. Bolaget sökte öka sin marknadsandel genom att inledningsvis tillämpa låga lunchpriser, något som avspeglade sig både i omsättningen och i resultatet. Under den tid när han var frihetsberövad kunde han självfallet inte utföra något praktiskt arbete i rörelsen. Han kunde över huvud taget inte delta i ledningen och utvecklingen av företaget. Detta förde med sig ett allvarligt avbräck för rörelsen. Genom att han inte kunde fullgöra sin roll som aktiv bolagsman miste han sin löpande intäkt från rörelsen. I ett fall som detta fungerar det inte att en av två bolagsmän inte kan delta i ledning eller praktiskt arbete. För honom var det därför inte möjligt att kvarstå som bolagsman, i synnerhet som det var omöjligt att överblicka hur länge frihetsberövandet skulle bestå. Han nödgades därför sälja sin andel i handelsbolaget.

text: När det gäller frågan om inkomstförlust är följande att säga. Försäkringskassan har utrett frågan om hans sjukpenninggrundande inkomst. Med utgångspunkt i utredningen, som bygger på taxeringen avseende rörelseinkomst för den period när han var aktiv i rörelsen, har kassan fastställt hans sjukpenninggrundande inkomst till 222 900 kr per år, eller omräknat per dag 610,68 kr. Försäkringskassans utredning bör läggas till grund för bedömningen av hans inkomstförlust med anledning av frihetsberövandet. I denna del begär han ersättning enligt följande. Han var frihetsberövad under 163 dagar, vilket leder till ett belopp om (163 x 610,68 =) 99 541 kr. Han hade inte någon inkomst under perioden närmast efter frigivningen och fram t.o.m. den 6 januari 2004. För den perioden begär han ersättning med (26 x 610,68 =) 15 878 kr. Vidare fordrar han ersättning för den tid under vilken han var sjukskriven och föremål för rehabilitering, nämligen den 7 januari – 6 juli 2004 respektive den 7 juli – 15 augusti 2004. Också i denna del kräver han ersättning med 610,68 kr per dag, men avdrag skall göras för den sjukpenning och den rehabiliteringsersättning som han har fått. – Sammantaget begär han ersättning för inkomstförlust med 140 025 kr.

text: Beträffande frågan om förlust vid försäljning av rörelsen vill han peka på följande. Som frihetsberövad hade han ett mycket dåligt utgångsläge för att få ett bra pris för sin andel i handelsbolaget. Han befann sig under stark psykisk press och kunde inte fokusera på gynnsamma ekonomiska villkor. Marknaden för andelar i handelsbolag är mer begränsad än den för aktier. Omständigheterna var sådana att han inte kunde få ett bättre pris än 300 000 kr för sin andel. Han hade förvärvat andelen för 500 000 kr. Eftersom hans kapitalinsats hade satts ned med 50 000 kr i februari 2003 innebar hans försäljning av andelen en kapitalförlust om i vart fall 150 000 kr. Han bör nu ersättas med det beloppet.

text: OH har gett in och åberopat kvitton och andra handlingar. Han har även hänvisat till utredningen i det föregående ärendet här.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 2 § lagen (1998:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som varit anhållen och häktad på grund av misstanke om brott rätt till ersättning bl.a. om – som i detta fall – frikännande dom meddelas.

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen kan utgå endast för utgifter, förlorad arbetsförtjänst, intrång i näringsverksamhet och lidande (7 §). Rätten till ersättning avser endast skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller därför skador som har vållats t.ex. genom brottsmisstanken, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Personskada kan inte ersättas med stöd av frihetsberövandelagen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 21

text: f. och 57).

text: Ersättning för inkomstförlust m.m.

text: I enlighet med vad som nyss har nämnts kan ersättning enligt frihetsberövandelagen inte utgå för alla slags förmögenhetsskador som är en följd av ett frihetsberövande. Till de poster som är ersättningsgilla enligt lagen hör förlorad arbetsförtjänst och intrång i näringsverksamhet. Det är mot bl.a. denna bakgrund som OH:s krav på ersättning för inkomstförlust och för kapitalförlust vid försäljningen av andelen i handelsbolaget skall bedömas.

text: OH har uppgett att han har gått miste om löpande intäkter från näringsverksamheten under den tid när han var frihetsberövad. Jag ifrågasätter inte denna uppgift. I enlighet härmed skall OH tillerkännas ersättning för förlorad arbetsförtjänst hänförlig till den tid när han var frihetsberövad.

text: Som utgångspunkt för sitt krav på ersättning för förlorad arbetsförtjänst har OH tagit den sjukpenninggrundande inkomst som Försäkringskassan fastställde enligt ett beslut i mars 2004, nämligen 222 900 kr eller omräknat per dag 610,68 kr. Av Försäkringskassans journal framgår att kassan baserade sitt beslut på det överskott som OH hade enligt taxeringen år 2004, närmare bestämt överskottet för januari – juni 2003 multiplicerat med två. Mot bl.a. denna bakgrund finner jag inte skäl att vid prövningen nu avvika från den inkomst som Försäkringskassan sålunda har fastställt. Ersättningen till OH för förlorad arbetsförtjänst som avser tiden för frihetsberövandet bör sålunda bestämmas till (163 x 610,68 =) 99 541 kr.

text: OH har vidare begärt att han skall ersättas för förlorad arbetsförtjänst som hänför sig till tiden efter det att han frigavs, närmare bestämt för perioden den 12 december 2003 – 15 augusti 2004. I denna del har han åberopat bl.a. att han under den perioden var arbetsoförmögen till följd av att han var i mycket dålig psykisk kondition. Jag konstaterar att den inkomstförlust som han sålunda vill ha ersatt inte är ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen; även om förlusten skulle vara orsakad av frihetsberövandet utgör den en följdskada till en personskada och kan därför inte ersättas med stöd av den lagen. Min slutsats blir följaktligen att OH:s anspråk på ersättning för inkomstförlust avseende den här aktuella perioden skall avslås.

text: OH har slutligen fordrat ersättning för den kapitalförlust som han har drabbats av vid försäljningen av sin andel i handelsbolaget. Detta hans anspråk aktualiserar först och främst en prövning av frågan om den typen av förlust kan anses utgöra ett sådant intrång i näringsverksamhet som avses i 7 § frihetsberövandelagen. Om den frågan gör jag följande överväganden.

text: Med ersättning för intrång i näringsverksamhet avses bl.a. ersättning för sådan skada som uppstår genom att en företagare är tvungen att göra uppehåll i sin rörelse under tiden för frihetsberövandet. Vissa typer av kapitalförluster som uppkommer i näringsverksamheten kan vara ersättningsgilla. I förarbetena till den tidigare gällande lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsinskränkning har nämligen uttalats att ersättning kan utgå till en lantbrukare som till följd av frihetsberövandet tvingas att sälja sin kreatursbesättning till underpris (

text: prop. 1974:97 s. 146

text: och

text: ). Uttalandet är vägledande även vid tillämpningen av frihetsberövandelagen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 56

text: , jfr s. 21 f.). Frågan huruvida en kapitalförlust som en näringsidkare drabbas av vid en försäljning av en andel i ett handelsbolag till följd av ett frihetsberövande skall anses som intrång i näringsverksamhet har veterligen inte prövats tidigare t.ex. inom ramen för Justitiekanslerns skadereglerande verksamhet. Jag för min del kan inte finna några hållbara skäl för ståndpunkten att en sådan förlust inte skulle vara ersättningsgill, på motsvarande sätt som när en näringsidkare som driver verksamhet under enskild firma blir frihetsberövad och till följd av frihetsberövandet måste lägga ned verksamheten och då gör en kapitalförlust.

text: Jag kommer således till slutsatsen att den förlust som OH har gjort vid försäljningen av andelen i handelsbolaget till sin typ är ersättningsgill enligt frihetsberövandelagen. Därmed är dock inte sagt att han skall ersättas för förlusten. Ersättning kan nämligen utgå endast om det är i varje fall sannolikt att just frihetsberövandet gjorde det nödvändigt att överlåta andelen och att göra det till underpris (jfr Justitiekanslerns beslut den 21 april 2004 i ärendet med dnr

text: Jag finner inte anledning att betvivla att frihetsberövandet var en i varje fall starkt bidragande orsak till att OH sålde andelen i handelsbolaget. Vidare menar jag att utredningen ger stöd åt vad OH har anfört om att priset vid försäljningen blev lägre än vad det hade blivit om han inte hade varit frihetsberövad. Med hänsyn bl.a. till att restaurangverksamheten får anses ha varit i ett uppbyggnadsskede vid tidpunkten för försäljningen kan dock inte hela kapitalförlusten – 150 000 kr – anses stå i sådant samband med frihetsberövandet att den skall ersättas av staten. Enligt min mening bör ersättningen i denna del fastställas till skäliga 50 000 kr.

text: Det anförda innebär sammanfattningsvis att jag tillerkänner OH ersättning med 99 541 kr för förlorad arbetsförtjänst och med 50 000 kr för intrång i näringsverksamhet (kapitalförlust).

text: Ersättning för ombudskostnader

text: OH har begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet med 18 900 kr.

text: Vid bedömningen av i vilken omfattning en sökande bör ersättas av allmänna medel för ombudskostnader i ett ärende om ersättning enligt frihetsberövandelagen bör hänsyn tas till ärendets omfattning och svårighetsgrad och till om kostnaderna har varit skäligen påkallade för tillvaratagande av sökandens rätt (jfr

text: 18 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: ). Vad som utgör skäliga ombudskostnader bör prövas med beaktande även av utgången i själva saken. Vidare bör viss vägledning för bedömningen kunna hämtas ur bestämmelsen i

text: 27 § rättshjälpslagen (1996:1619)

text: om skälig ersättning till ett rättshjälpsbiträde.

text: I ett frihetsberövandeärende av okomplicerad beskaffenhet brukar ersättningen för ombudsarvode uppgå till högst ett belopp som svarar mot två – tre timmars arbete enligt den av regeringen fastställda timkostnadsnormen. OH har i det här ärendet fordrat ersättning för ombudsarvode motsvarande femton timmars arbete. Jag finner visserligen att ärendets art och svårighetsgrad motiverar ersättning för en väsentligt längre arbetstid än normalt. Men med hänsyn bl.a. till utgången i själva saken bör ersättningen begränsas till åtta timmars arbete, dvs. (8 x 1 260 =) 10 080 kr.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av Kronofogdemyndighetens behandling av personuppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen

text: Justitiekanslern tillerkänner CÖ ersättning med 5 000 kr och uppdrar åt Kronofogdemyndigheten att betala ut ersättningen till honom.

text: Ärendet

text: Sedan CÖ den 9 mars 2017 kontaktat Kronofogdemyndigheten kunde det konstateras att det fanns en notering i utsöknings- och indrivningsdatabasen om att myndigheten beslutat att inleda skuldsanering för honom. Detta trots att han inte hade sökt skuldsanering och inte heller på annat sätt var aktuell för skuldsanering.

text: Kronofogdemyndighetens rättelseteam initierade samma dag ett rättelseärende och beslutade den 10 mars 2017 att uppgifterna skulle rättas genom felmarkering. Beslutet verkställdes den 16 mars 2017. De kreditupplysningsföretag som hämtar uppgifter från Kronofogdemyndigheten genom digital dataöverföring underrättades om beslutet.

text: CÖ har begärt skadestånd av staten med 30 000 kr för kränkning (ideell skada). Som grund för anspråket har han angett att Kronofogdemyndigheten till Upplysningscentralen har lämnat felaktiga upplysningar om att han har beviljats skuldsanering.

text: Kronofogdemyndigheten har yttrat sig över anspråket och anfört att CÖ personuppgifter har behandlats felaktigt och i strid med personuppgiftslagen. Enligt myndigheten föreligger skadeståndsskyldighet för staten, men ersättning bör utgå med lägre belopp än det begärda.

text: CÖ har fått del av Kronofogdemyndighetens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Enligt

text: 3 kap. 2 §

text: och

text: 2 kap. 3 §

text: skadeståndslagen

text: kan den som utsatts för ett typiskt sett integritetskränkande brott också ha rätt till ersättning för ideell skada (kränkning).

text: Om det finns särskilda bestämmelser om skadestånd har de dock företräde framför

text: skadeståndslagen

text: . Detta framgår av

text: 1 kap. 1 § skadeståndslagen

text: . Särskilda bestämmelser om skadestånd finns bl.a. i

text: 48 §

text: personuppgiftslagen (PUL), där det anges att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med PUL har orsakat.

text: PUL:s bestämmelser om skadestånd gäller vid Kronofogdemyndighetens behandling av personuppgifter enligt lagen om behandling av uppgifter i Kronofogdemyndighetens verksamhet (KFMdbL) eller anslutande författningar (se 3 kap. 3 § KFMdbL). Av nämnda lag framgår också att det hos Kronofogdemyndigheten ska finnas en utsöknings- och indrivningsdatabas, som vissa uppgifter får behandlas i. När personuppgifter behandlas enligt KFMdbL ska flertalet av PUL:s grundläggande krav uppfyllas, bl.a. att uppgifterna är riktiga, adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen.

text: Kronofogdemyndigheten har behandlat CÖ personuppgifter felaktigt. Han ska därför ersättas för den kränkning av den personliga integriteten som behandlingen har orsakat (se 1 kap. 3 § och 3 kap. 3 § KFMdbL jfr med 9 § första stycket g och 48 § PUL).

text: När det gäller ersättning för kränkning har Högsta domstolen i avgörandet

text: NJA 2013 s. 1046

text: uttalat att ersättningsnivån i fall som inte kan anses allvarliga bör ligga under 5 000 kr. Ersättningen för en kränkning som är att bedöma som mindre allvarlig, om än inte helt obetydlig, bör enligt Högsta domstolen normalt bestämmas till ett schablonbelopp på 3 000 kr.

text: Justitiekanslern konstaterar att det typiskt sett är av stor vikt för den enskilde att uppgifter av aktuellt slag är riktiga. I detta fall fanns de felaktiga uppgifterna registrerade i indrivnings- och utsökningsdatabasen under nästan en månad. Kränkningen får, i enlighet med vad Kronofogdemyndigheten har anfört, anses allvarlig. Vid en samlad bedömning bör ersättning för kränkning därmed utgå med 5 000 kr.


title: Handläggningen av ett brottmål som har dragit ut på tiden pga. att medtilltalade och ett vittne inte har kunnat nås har ansetts inte innefatta ett åsidosättande av den tilltalades rätt till rättegång inom skälig tid enligt artikel 6.1 i Europakonventionen

text: 1. J.J. tillerkänns ersättning för lidande enligt

text: och

text: 7 §§

text: lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder med 275 000 kr.

text: 2. Justitiekanslern avslår J.J:s anspråk till den del det grundas på påståendet att hans rätt till rättgång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts.

text: 3. J.J. tillerkänns ersättning för ombudskostnader med 3 012 kr.

text: 4. Ersättningen enligt punkterna 1 och 3 ska betalas ut av Justitiekanslern.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: J.J. var berövad friheten som anhållen och häktad under tiden den 6 oktober – 19 december 2003 och den 28 januari – 26 maj 2004 (dvs. under sammanlagt 195 dagar) på grund av misstanke om anstiftan till mord. Åtal mot honom väcktes den 30 april 2004. I brottmålet åtalades, utöver J.J., ytterligare fyra andra personer för olika former av medverkan till mord och efterföljande brottslighet.

text: Malmö tingsrätt ogillade åtalet mot samtliga tilltalade i dom den 11 juni 2004 (mål nr B 382-03).

text: Åklagaren överklagade domen till Hovrätten över Skåne och Blekinge (mål nr B 1527-04). Hovrätten planerade inledningsvis att huvudförhandling skulle hållas 2005. Sedan hovrätten underrättats att en av de tilltalade – V.M. – hade häktats i ett ärende om utlämning till Serbien sattes målet ut till huvudförhandling under åtta dagar med början den 29 november 2004. I början av november 2004 upplystes hovrätten att det av åklagaren åberopade vittnet S.R. hade erhållit ny skyddad identitet och endast kunde nås för delgivning muntligen via en polisinspektör.

text: När hovrätten skulle påbörja huvudförhandlingen den 29 november 2004 konstaterades att den tilltalade A.B. inte hade inställt sig. Det upplystes att A.B., som var delgiven kallelse till förhandlingen, var allvarligt sjuk och befann sig utomlands. Åklagaren begärde att förhandlingen skulle ställas in och hovrätten beslutade i enlighet därmed.

text: Den 1 december 2004 beslutade hovrätten att med stöd av

text: 32 kap. 5 § rättegångsbalken

text: förklara målet vilande till dess att det inte längre fanns hinder mot att hålla huvudförhandling i målet. Hovrätten anförde följande skäl.

text: Det är ovisst om och i så fall när A.B. tillfrisknar samt om han då har för avsikt att frivilligt inställa sig till huvudförhandling i Sverige. Vidare är det ovisst om vad som kommer att hända med V.M. Antingen kommer han att utlämnas till Serbien, och då blir en kommande huvudförhandling beroende av om det serbiska myndigheterna är beredda att inställa honom. Alternativt kommer utlämning inte att ske, och i så fall blir huvudförhandlingen beroende av om han stannar kvar i landet, låter sig delges här och är beredd att inställa sig.

text: Det kan antas att föreliggande hinder mot huvudförhandling blir av längre varaktighet.

text: Det ankommer på åklagaren att underrätta hovrätten när föreliggande hinder har undanröjts.

text: Under de efterföljande närmare sju åren hade hovrätten upprepade kontakter med bl.a. åklagaren med anledning av de uppkomna problemen att få samtliga tilltalade liksom vittnet S.R. att inställa sig till huvudförhandling. Under 2006 förekom ett antal kontakter mellan hovrätten och åklagaren i frågan om hur A.B. och V.M. (som utlämnats till Serbien) skulle kunna nås för delgivning. Mot slutet av 2006 anförde åklagaren att han uttömt sina möjligheter att delge kallelser och angav att det var oklart var A.B. och V.M. uppehöll sig liksom att ett vittnet P.S. var frihetsberövad i USA. Hovrätten beslutade att sätta ut målet på nytt till september 2007 och utfärdade kallelser i mars 2007. I maj 2007 inkom hindersbevis avseende A.B. Åklagaren anmälde hinder mot huvudförhandlingen i augusti 2007 och försvarare samt målsägandebiträden hade ingen erinran mot att förhandlingen ställdes in. Hovrätten hade härefter ett antal kontakter med åklagaren i frågan om överklagandet skulle vidhållas. Åklagaren bekräftade i anslutning härtill att han ansåg det utsiktslöst att få A.B. och V.M. att inställa sig från Serbien där de troligen vistades. Åklagare återkallade i november 2007 överklagandet i vissa delar, dock inte såvitt avsåg A.B. eller V.M.

text: Under 2008 inkom inte några nya uppgifter som gjorde det möjligt att nå aktuella personer för delgivning. Under 2009 kontaktade hovrätten på nytt åklagaren som mot slutet av året kunde meddela att V.M. var frihetsberövad i Serbien och att det fanns en adressuppgift för A.B. i Serbien. Vittnet S.R:s vistelseort och identitet var dock alltjämt okänd. Åklagaren vidhöll att samtliga dessa tre måste höras i målet. Hovrätten bedömde det som utsiktslöst att ifrågavarande personer skulle inställa sig till huvudförhandling.

text: I september 2010 hemställde J.J. att hovrätten skulle företa målet såvitt avsåg honom till avgörande. Hovrätten beslutade i november 2010 att på nytt sätta ut målet, tiden bestämdes till september 2011. Hovrätten vidtog härefter en rad åtgärder för att söka få berörda personer delgivna kallelse. I maj 2011 meddelade Utrikesdepartementet att departementet inte längre kunde vara behjälpligt med delgivning i Serbien och hovrätten hänvisades till justitiedepartementet i Serbien. I augusti 2011 inkom en skrivelse från V.M. där han uppställde vissa krav – bl.a. svenskt medborgarskap – för att inställa sig till förhandlingen. I augusti 2011 förelades parterna att yttra sig över möjligheten att genomföra huvudförhandlingen mot J.J. utan hinder av att V.M., A.B. och vittnet S.R. uteblir samt över möjligheten att bandupptagningarna från tingsrätten i stället spelades upp. Den 2 september 2011 meddelade åklagaren att han motsatte sig att målet mot J.J. prövades om inte V.M., A.B. och vittnet S.R. inställde sig. Den 5 september 2011 beslutade hovrätten att huvudförhandlingen till den del den avsåg åtalet mot J.J. skulle genomföras utan hinder av om de tilltalade A.B., V.M. eller vittnet S.R. inställde sig eller inte. Hovrätten anförde bl.a. följande skäl.

text: Hovrätten har nu kallat till huvudförhandling med start tisdagen den 13 september 2011. Vittnet S.R., som numera erhållit skyddad identitet och vars namn och hemvist därför är okända, har inte kunnat nås för delgivning. Delgivningsförsök avseende de tilltalade V.M. och A.B., vilka såvitt känt befinner sig i Serbien, har skett genom det serbiska justitiedepartementets försorg. Hovrätten har emellertid fått besked att A.B. inte kunnat delges kallelsen. V.M. har till hovrätten inkommit med en skrivelse som i och för sig bekräftar att han tagit del av hovrättens kallelse men som samtidigt ger skäl att befara att han inte kommer att inställa sig.

text: J.J. har ett tungt vägande intresse av att få målet avgjort i den del som avser honom. Samtidigt kan det på goda grunder förutsättas att nya försök att kalla V.M., A.B. och S.R. varken nu eller i framtiden kommer att medföra att de inställer sig till huvudförhandling i hovrätten. Förhör med dem kommer således inte att kunna hållas i målet. Mot denna bakgrund finner hovrätten att huvudförhandlingen gentemot J.J. bör genomföras utan hinder av att V.M., A.B. eller S.R uteblir.

text: Den 8 september 2011 beslutade hovrätten att ställa in huvudförhandlingen såvitt avsåg prövningen av åtalet mot A.B. samt avvisade av åklagaren och J.J. åberopad bevisning i form av omförhör med A.B. och av åklagaren åberopat omförhör med S.R. Beslutet om avvisning grundades på

text: 35 kap. 7 § 5 rättegångsbalken

text: enligt vilken bevisning som trots rimliga ansträngningar inte kan tas upp och avgörandet inte bör fördröjas ytterligare får avvisas. Hovrätten anförde bl.a. följande.

text: En motparts berättigade krav på att få saken prövad inom skälig tid är ett av de skäl som ligger bakom bestämmelsen i RB

text: 35 kap 7 §

text: (jmfr. art. 6 i Europakonventionen). Frågan om ett avgörande ska anses kunna fördröjas ytterligare kan inte bedömas enbart utifrån antalet inställda förhandlingar vid vilka försök att få till stånd en bevisupptagning gjorts. Det bör också beaktas hur lång tid handläggningen av målet har tagit.

text: […] J.J. har således stått under åtal för ett ytterst allvarligt brott under mer än 7 år. Enligt hovrättens mening har J.J. därmed ett berättigat krav på att prövningen av åtalet mot honom nu kommer till stånd.

text: När huvudförhandlingen inleddes den 13 september 2011 inställde sig inte V.M. varvid hovrätten beslutade att ställa in huvudförhandlingen såvitt avsåg prövningen av åtalet mot honom samt att avvisa den av åklagaren åberopade bevisning i form av omförhör med V.M. Samma skäl som i tidigare beslut anfördes i förhållande till prövningen av åtalet mot J.J. Hovrätten höll därmed huvudförhandling den 13, 14, 27 och 28 september 2011 i den del åtalet avsåg J.J. Deldom i målet meddelades den 12 oktober 2011, varvid hovrätten fastställde tingsrättens domslut. Hovrätten anförde bl.a. följande skäl.

text: Liksom tingsrätten konstaterat är det utrett att G.W. berövats livet på det sätt och vid den tidpunkt som åklagaren påstått. Mot bakgrund av hur G.W. bragts om livet finns det också mycket god grund för tingsrättens slutsats att gärningen är att bedöma som mord.

text: När det gäller kopplingen mellan mordet på G.W. och J.J. har åklagaren presenterat ett omfattande material till styrkande av att J.J. haft motiv för att vilja se G.W. död. Hovrätten konstaterar att det uppenbarligen funnits såväl ekonomiska som personliga motsättningar dem emellan men att det inte går att dra några mer långtgående slutsatser om huruvida detta utgjort ett rimligt motiv för J.J. att önska livet av G.W. eller inte. Lika med tingsrätten konstaterar hovrätten vidare att de telefonkontakter som åklagaren visat har förekommit mellan bl.a. A.B. och J.J. visserligen kan ha haft det av åklagaren påstådda innehållet men att den av J.J. lämnade alternativa förklaringen också är möjlig. Någon ytterligare bevisning som knyter J.J. till mordet på G.W. har inte presenterats i hovrätten. Det är uppenbart att den presenterade bevisningen inte räcker för att styrka att J.J. medverkat i mordet på G.W.

text: Hovrättens deldom har vunnit laga kraft.

text: Anspråket

text: J.J. har begärt ersättning av staten med 500 000 kr, eller det högre belopp som Justitiekanslern finner skäligt, för ”psykiskt lidande m.m.”. Han har vidare yrkat ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 3 012 kr.

text: J.J. har främst hänvisat till rätten till ersättning med anledning av frihetsberövandet enligt lagen (

text: ) om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) men har också anfört att den långa handläggningstiden av brottsanklagelsen har medfört ett ökat lidande för honom.

text: J.J. har gett in ett stort antal tidningsurklipp och artiklar samt har till stöd för sitt anspråk anfört sammanfattningsvis följande. Frihetsberövandet avsåg misstanke om ett synnerligen allvarligt brott och varade under sammanlagt 6,5 månader. Han hade fulla restriktioner under frihetsberövandetiden och mådde ”psykiskt synnerligen dåligt”. I tingsrätten yrkade åklagaren att han skulle dömas till livstids fängelse. Frihetsberövandet ledde till ”ett oerhört stort lidande både psykiskt och ekonomiskt”. Justitiekanslern har i ett tidigare ärende tillerkänt en person som var häktad under nio månader, misstänkt för mordet på G.W., ersättning för lidande med 300 000 kr (Justitiekanslerns beslut den 14 september 2004 i dnr

text: ). Det massmediala intresset var stort och händelsen omskrevs i dagspressen under nära nio års tid. Publiciteten ”saknar motstycke”. I samband med att han blev misstänkt tog bankerna avstånd från honom och han blev ”utestängd från affärslivet”. Under brottsutredningen spärrades ett pantbrev, vilket ledde till att ett konto med en behållning om 700 000 kr inte kunde disponeras under alla år som målet var vilande i hovrätten. Han har gått miste om inkomster och affärsintäkter under åren 2003 – 2011. Förhöjd ersättning ska utgå även mot bakgrund av den oerhört långa tid som förflöt mellan frihetsberövandetidpunkten och hovrättens frikännande dom.

text: Utredningen

text: Åklagarmyndigheten, Malmö Åklagarkammare, har i ett yttrande till Justitiekanslern tillstyrkt att J.J. tillerkänns ersättning för lidande enligt frihetsberövandelagen. Åklagaren har anfört bl.a. att det har förekommit stor publicitet som har lett till att J.J. har kunnat identifieras av en vidare krets personer.

text: Justitiekanslern har vidare inhämtat yttrande från Hovrätten över Skåne och Blekinge avseende frågan om J.J.s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har upprätthållits. Hovrätten har lämnat en utförlig redogörelse för målets handläggning och därutöver anfört bl.a. följande.

text: 1. Hovrättens handläggning av målet har redovisats ovan. Som framgår där har några längre perioder av inaktivitet vid handläggningen förekommit. Detta har grundats på aktiva ställningstaganden av vid tidpunkten ansvarig chef för hovrättsavdelningen och har således inte berott på passivitet eller bristande kontroll. Det har helt enkelt inte bedömts som meningsfullt att lägga ner omfattande tid och resurser på att upprepat sätta ut målet till huvudförhandling när möjligheterna för att förhandlingen skulle kunna genomföras bedömdes som i det närmaste obefintliga. I den bedömningen ingick också vetskapen om att varje nytt försök att sätta ut målet skulle medföra omfattande insatser också från åklagare, försvarare och målsägandebiträden.

text: 2. Målet är omfattande men, bortsett från redovisade delgivningsproblem, inte särskilt komplext. Det rör sig om ren bevisvärdering.

text: 3. J.J. eller hans ombud kan inte i något avseende ha agerat på ett sätt som i sig fördröjt handläggningen. Det kan dock noteras att J.J. så sent som i augusti 2007 inte hade någon erinran mot att en då planerad huvudförhandling ställdes in.

text: 4. Enligt hovrättens bedömning utgör i vart fall inte handläggningen i hovrätten grund för skadeståndsskyldighet för staten med anledning av överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: . J.J:s rätt till rättslig prövning inom rimlig tid har kunnat tillgodoses först sedan hovrätten avvisat bevisning som varit helt central för åklagarens talan. Denna drastiska åtgärd föranleddes av just hänsynstagande till Europakonventionen. Enligt hovrättens mening kunde ett sådant beslut, som i praktiken gjorde det närmast omöjligt för åklagaren att vinna framgång med sitt överklagande, inte rimligen fattas mycket tidigare än som skedde. Tidsutdräkten blev dock till sist orimlig.

text: J.J. har fått del av hovrättens yttrande.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättning på grund av frihetsberövandet

text: Frikännande dom har meddelats avseende den brottsmisstanke som låg till grund för beslutet att frihetsberöva J.J. Han är därmed enligt 2 och 7 §§ frihetsberövandelagen i princip berättigad till ersättning för det lidande som frihetsberövandet kan antas ha inneburit för honom.

text: Den ersättning som J.J. har begärt överstiger emellertid vad som normalt utgår vid frihetsberövanden av motsvarande längd.

text: Att ett frihetsberövande omgärdas av restriktioner är normalt sett inte en sådan omständighet som enligt Justitiekanslerns praxis ger anledning att utge en förhöjd ersättning. Detta förhållande har redan beaktats vid bestämmandet av ersättningsnivån som sådan.

text: Om ett frihetsberövande har varit extra kvalfyllt kan detta utgöra en omständighet som enligt Justitiekanslerns praxis bör föranleda en högre ersättning än normalt för lidande. En sådan bedömning bör få stöd av läkarintyg eller liknande medicinsk utredning. J.J. har inte åberopat något sådant intyg. Det som han har anfört i ärendet i denna del ger enligt praxis inte skäl för bedömningen att frihetsberövandet har varit extra kvalfyllt för honom.

text: Att det brott som föranlett frihetsberövandet har varit av särskilt allvarlig art är dock en omständighet som under vissa förutsättningar enligt Justitiekanslerns praxis kan leda till förhöjd ersättning för lidande. I detta fall har misstanken avsett anstiftan till mord och det står klart att om J.J. hade dömts för brottet straffet inte hade understigit straffminimum för mord, dvs. fängelse 10 år. Enligt här tillämpad praxis bör därmed en till 100 procent förhöjd ersättning utgå.

text: Även den omständigheten att händelsen, frihetsberövandet och brottmålet har omskrivits i massmedierna kan föranleda en förhöjd lidandeersättning. Sedan den 1 januari 2012 – då Justitiekanslern generellt höjde ersättningsnivån – beaktar Justitiekanslern dock som utgångspunkt publicitet inom ramen för den normalt tillämpade lidandeersättningen och endast i fall av exceptionellt omfattande publicitet utgår därutöver en förhöjd ersättning. Publiciteten har i detta fall visserligen varit omfattande men den har enligt Justitiekanslerns bedömning inte varit av exceptionellt slag och ska därmed inte föranleda en förhöjd lidandeersättning.

text: Ersättning enligt frihetsberövandelagen kan utgå endast för skador som har vållats genom själva frihetsberövandet. Utanför det ersättningsgilla området faller således skador som har vållats genom brottsmisstanken som sådan, brottsutredningen eller andra moment i det rättsliga förfarandet. Ett flertal av de omständigheter som J.J. har anfört till stöd för sitt anspråk får anses hänförliga till själva brottsmisstankarna alternativt brottsutredningen. Påstådd skada i denna del faller därför utanför det ersättningsgilla området enligt frihetsberövandelagen och kan alltså inte föranleda en förhöjd ersättning.

text: Sammanfattningsvis bedömer Justitiekanslern således att ersättningen för lidande enligt frihetsberövandelagen i detta fall ska motsvara vad som sedan den 1 januari 2012 brukar utges vid frihetsberövanden av jämförbar längd med förhöjning med anledning av att misstanken avsett synnerligen allvarlig brottslighet och därmed bestämmas till 275 000 kr.

text: Fråga om domstolsprövning inom skälig tid

text: Den omständigheten att handläggningen i hovrätten har dragit ut på tiden kan, då J.J. inte längre var frihetsberövad i målet, inte föranleda rätt till ersättning enligt frihetsberövandelagen. För det fall J.J:s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: härigenom har åsidosatts och det krävs för att uppfylla Sveriges åtaganden enligt konventionen att han tillerkänns ekonomisk ersättning för det lidande som en sådan överträdelse har medfört kan ersättning dock utgå utan särskilt stöd i lag.

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av hans civila rättigheter och skyldigheter eller vid en anklagelse om brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid. Artikel 6.1 i konventionen är därmed tillämplig i ärendet.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: Handläggningstiden i ärenden som innefattar en prövning av en anklagelse för brott räknas från det att myndigheten har vidtagit någon åtgärd som har lett till att den enskildes situation väsentligen har påverkats av misstanken mot honom. Ett frihetsberövande på grund av brottsmisstanken innebär således att den relevanta tidsperioden inleds. Tidsperioden avslutas när brottsmisstanken har prövats slutligt eller förfarandet annars har avslutats. Den totala handläggningstiden har i detta fall därmed uppgått till drygt åtta år.

text: Vid prövningen av brottsanklagelser kan en så lång total handläggningstid endast i undantagsfall anses förenlig med Europakonventions krav på rätt till rättegång inom skälig tid. Den utdragna handläggningstiden har inte till någon del varit hänförlig till J.J:s eget agerande. Dröjsmålet med att avgöra målet i hovrätten har emellertid inte heller varit hänförligt till passivitet från rättens eller åklagarens sida utan har berott på att två medtilltalade liksom ett vittne inte har hörsammat kallelse att inställa sig till huvudförhandling eller trots omfattande ansträngningar alls inte har kunnat nås. Till skillnad från vad som var fallet i t.ex. Justitiekanslerns ärende med dnr

text: har hovrätten således kontinuerligt vidtagit åtgärder för att söka sätta ut målet till huvudförhandling och självständigt bedömt om åtalet mot J.J. kunde prövas genom deldom utan medverkan av de medtilltalade V.M och A.B. liksom vittnet S.R. Som framgår av hovrättens dom liksom yttrande hit var omständigheterna sådana att det var uppenbart att en prövning av åtalet mot J.J. utan ifrågavarande personers medverkan skulle få avgörande betydelse för bedömningen av överklagandet. För att ett avvisningsbeslut ska kunna bli aktuellt i en sådan situation måste det stå helt klart att bevisningen inte går att uppbringa. Härvid måste kontinuerligt en avvägning göras i förhållande till den tilltalades berättigade intresse av att få saken prövad inom skälig tid. Att fråga är om ett ytterst allvarligt brott är en omständighet som uppenbarligen måste påverka denna avvägning. Som framgår av hovrättens yttrande liksom av utredningen i övrigt har hovrätten varit medveten om och kontinuerligt gjort just denna avvägning mellan intresset av lagföring och J.J:s intresse av en prövning inom skälig tid. Med hänsyn härtill och vid en samlad bedömning av de omständigheter som har kommit fram i ärendet finner Justitiekanslern att J.J:s rätt till rättegång inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: i detta fall inte har åsidosatts.

text: Ombudskostnader

text: Begärd ersättning för ombudskostnader är skälig och godtas.


title: Remissyttrande över betänkandet Fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och specialisering för skattemål (SOU 2014:76)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram och överväganden som görs i betänkandet har skett med utgångspunkt i de intressen, här i första hand rättssäkerhet, som Justitiekanslern främst har att beakta. Justitiekanslern har inte i detalj granskat den lagtekniska utformningen av förslagen.

text: Justitiekanslern har inte några negativa synpunkter på utredningens överväganden eller förslag i olika frågor. I det följande kommenteras endast några av de förslag som läggs fram.

text: Utökade möjligheter att döma med ytterligare en lagfaren domare och förvaltningsrättens sammansättning i skattemål m.m. (8.5 – 8.6, 10, 12, 16)

text: Justitiekanslern delar utredningens bedömning att det finns skäl att göra det lättare att utöka antalet lagfarna domare i förvaltningsrätt. Möjligheten till en sådan resursförstärkning i omfattande och svåra mål ligger i linje med den grundläggande tanken att tyngdpunkten i dömandet ska ligga i första instans och bör också kunna bidra till ökad kvalitet.

text: Justitiekanslern har i sin tillsyns- och skadereglerande verksamhet kunnat konstatera att problem med alltför långa handläggningstider i svenska domstolar utgör ett rättssäkerhetsproblem. Förslag till processuella regeländringar som kan leda till förkortade handläggningstider är därför välkomna, dock förutsatt att andra grundläggande rättssäkerhetsfrågor inte träds förnär.

text: Utredningens förslag att förvaltningsrätten i skattemål som huvudregel ska bestå av två lagfarna domare utan nämnd kan förväntas leda till effektivitetsvinster. En sådan ordning bör samtidigt gagna rättssäkerheten och bidra till ökad kvalitet i dömandet i första instans.

text: Justitiekanslern har i remissyttrande över betänkandet Nämndemannauppdraget – breddad rekrytering och kvalificerad medverkan (

text: SOU 2013:49

text: ), inte haft något att erinra mot det också där framlagda förslaget att undanta nämndemännen från medverkan i skattemål.

text: Justitiekanslern ställer sig även bakom utredningens övriga förslag som kan väntas leda till förkortade handläggningstider. Det gäller exempelvis utökade möjligheter att lämna över migrationsmål mellan migrationsdomstolarna, endomarsammansättning i kammarrätt vid beslut att meddela prövningstillstånd samt förkortade överklagandetider för socialförsäkrings- och arbetslöshetsersättningsmål.

text: Muntlig förhandling, förberedande förhandling och skriftliga sammanställningar (5.4, 11)

text: Utredningen föreslår att det i

text: förvaltningsprocesslagen (1971:291)

text: ska införas bestämmelser om förberedande förhandling och om obligatoriska skriftliga sammanställningar i mer komplicerade mål. De föreslagna bestämmelserna i kombination med en utökad materiell processledning bör bidra till att höja kvaliteten i beredningen och avgörandet av mera omfattande mål. Det bör även kunna leda till förkortade handläggningstider av de mål som berörs.

text: Justitiekanslern tillstyrker utredningens förslag till ändringar i

text: 9 § förvaltningsprocesslagen

text: angående muntlig förhandling. Paragrafen får med föreslagen lydelse en utformning som ligger mer i linje med den praxis som har utvecklats av Europadomstolen och Högsta förvaltningsdomstolen.


title: Fråga om Folkhälsoinstitutet brutit mot tryckfrihetsförordningens censurförbud genom att hindra spridningen av boken "Leva ihop"

text: Justitiekanslern vidtar ingen ytterligare åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Tidningen Dagens Nyheter innehöll den 6 maj 1999 en artikel vari under rubriken "Kritiserad bok stoppas" uppgavs att Folkhälsoinstitutet uppmanat landets skolor att inte ge vidare spridning åt boken "Leva ihop". Boken behandlade frågor om samlevnaden mellan män och kvinnor och riktade sig till ungdomar vid landets gymnasieskolor. Enligt artikeln hade innehållet i boken mött kritik från olika håll och företrädare för Folkhälsoinstitutet hade därför kontaktat rektorerna vid skolorna för att uppmana dem att inte dela ut boken.

text: Utredningen

text: Innehållet i artikeln gav Justitiekanslern anledning att på eget initiativ närmare undersöka vad som förevarit i saken. I en remiss samma dag begärdes därför att Folkhälsoinstitutet skulle yttra sig i vissa närmare angivna hänseenden.

text: Folkhälsoinstitutet har den 25 maj 1999 yttrat sig i ärendet och gett in viss utredning. Institutets yttrande bör fogas till detta beslut som en bilaga (här utesluten).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) fastlagda censurförbudet i

text: 1 kap. 2 §

text: är en av de hörnpelare på vilka den svenska tryckfrihetsrätten vilar. Att en fri och obunden debatt kan äga rum utan några i förväg lagda hinder från statsmakternas sida brukar anses vara en omistlig del i vårt demokratiska statsskick och censurförbudet utgör ytterst garantin för denna fria debattmöjlighet.

text: Censurförbudet innebär inte endast att någon tryckningen föregående granskning av skrift eller att något förbud mot tryckning därav inte får förekomma. Det är heller inte tillåtet för en myndighet eller annat allmänt organ att på grund av en skrifts innehåll genom en åtgärd som inte har stöd i TF hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten (

text: 1 kap. 2 § andra stycket

text: TF, se Petrén/Ragnemalm, Sveriges Grundlagar s 379 f.)

text: I det här fallet har det rört sig om en bok som givits ut av ett privat förlag i samarbete med Folkhälsoinstitutet. Utgivningen synes ha möjliggjorts genom att institutet åtagit sig att beställa en upplaga av boken för marknadsföring och distribution till landets gymnasieskolor. Institutet har sedan erbjudit skolornas rektorer att gratis rekvirera boken för utdelning som gåva till eleverna.

text: Sedan innehållet i boken kritiserats av bl.a. Skolverket har Folkhälsoinstitutet med en rundskrivelse till rektorerna i landets gymnasieskolor sänt ut visst material som komplettering till den bild av samlevnadsfrågor som getts i boken. I rundskrivelsen anfördes bl.a. att Folkhälsoinstitutet mot bakgrund av den kritik som framförts ansåg att boken inte borde delas ut till ungdomar utan diskussioner och samtal.

text: Med hänsyn till censurförbudets stora betydelse som en garant för den fria åsiktsbildningen och debatten anser jag att begreppet hindrande åtgärder måste ges en förhållandevis vid tolkning. I förevarande fall är det uppenbart att Folkhälsoinstitutets rundskrivelse föranletts av innehållet i boken. Givetvis har institutet haft möjlighet att på grund av kritiken upphöra med sin egen distribution av boken. Myndigheten har emellertid gått ett steg längre genom rundskrivelsen. Även om myndigheten inte direkt kunnat förbjuda vidare spridning i skolorna eller bestämma hur spridningen skulle ske framstår ändock formuleringarna i skrivelsen som en uppmaning till rektorerna att endast sprida boken till eleverna under vissa förutsättningar. Jag kan för min del inte se annat än att skrivelsen i princip bör uppfattas som ett försök att hindra spridningen av boken i den mening som avses med censurförbudet. Omständigheterna i detta fall får emellertid anses som speciella och åtgärderna har tydligen inte till någon del avsett den del av upplagan av boken som disponerades av bokförlaget och som spritts via andra kanaler. Det finns därför ingen anledning för mig att gå vidare i saken utan jag avslutar ärendet med de gjorda uttalandena.