title: Skadeståndsanspråk med hänvisning till oskäligt lång handläggningstid i ett brottmål när rätten inte funnit skäl att sätta ned sökandens straff med tillämpning av 29 kap. 5 § brottsbalken

text: Justitiekanslern avslår PR:s anspråk på skadestånd.

text: Ärendet

text: PR har begärt ersättning av staten för ideell skada med 40 000 kr. Han har till stöd för anspråket anfört att handläggningstiden i ett brottmål har varit oskäligt lång och att hans rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: därigenom har överträtts (Jönköpings tingsrätts mål nr B 221-07).

text: Justitiekanslern har tagit del av Jönköpings tingsrätts dagboksblad och dom respektive Göta hovrätts dom i det aktuella brottmålet. Av dessa handlingar framgår följande. Målet inleddes vid tingsrätten genom att en framställan om förordnade av offentlig försvarare gavs in den 22 januari 2007. Åtal väcktes sedermera den 15 mars 2010 och tingsrätten meddelade dom den 2 december 2010. PR dömdes av tingsrätten för grovt bedrägeri m.m. till fängelse fem år. Hovrätten fastställde i dom den 3 maj 2011 tingsrättens domslut beträffande påföljden.

text: Justitiekanslern har även inhämtat uppgift om att målet avgjordes slutligt den 9 juni 2011 genom att Högsta domstolen beslutade att inte meddela prövningstillstånd.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har var och en vid prövningen av en anklagelse mot honom för brott rätt till domstolsprövning inom skälig tid.

text: Frågan om rätten till rättegång inom skälig tid har åsidosatts ska enligt Europadomstolens praxis avgöras genom en helhetsbedömning där hänsyn tas till samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Förutom den totala handläggningstiden beaktas särskilt vid bedömningen målets komplexitet, parternas agerande, domstolarnas handläggning av målet samt vad som har stått på spel för den enskilde. Inom ramen för bedömningen av domstolarnas handläggning av målet fäster Europadomstolen särskild vikt vid om det har förekommit längre perioder av inaktivitet.

text: I

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: stadgas att var och en, vars fri- och rättigheter enligt konventionen har kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet. Det finns inte någon generell rätt till skadestånd vid kränkningar av Europakonventionen. Kravet på tillgång till ett effektivt rättsmedel vid konventionskränkningar kan nämligen upp-fyllas på olika sätt. Vid t.ex. oskäligt lång handläggningstid i ett brottmål kan en kränkning av artikel 6.1 i konventionen gottgöras genom en lindring av den påföljd som döms ut (se bl.a.

text: NJA 2003 s. 414

text: och Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, tredje uppl., s. 433).

text: När en tilltalad döms för ett brott ska rätten vid straffmätningen självmant beakta bl.a. vissa förmildrande omständigheter som räknas upp i

text: 29 kap. 5 § brottsbalken

text: . En av de omständigheter som ska beaktas är om en ovanligt lång tid har förflutit sedan brottets begicks (

text: 29 kap. 5 § 7 brottsbalken

text: ). Detsamma gäller om någon annan omständighet föreligger som påkallar att den tilltalade får ett lägre straff än vad brottets straffvärde motiverar (

text: 29 kap. 5 § 8 brottsbalken

text: ). I de fall rätten till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: har åsidosatts är detta närmast att betrakta som en sådan omständighet som är att hänföra till

text: 29 kap. 5 § 8 brottsbalken

text: (jfr

text: NJA 2003 s. 414

text: och

text: SOU 2010:87, s. 222

text: I PR:s fall har domstolarna inte funnit skäl att tillämpa bestämmelserna i

text: 29 kap. 5 § brottsbalken

text: , vilket de alltså skulle ha varit skyldiga att göra om de hade ansett att någon förmildrande omständighet som räknas upp där hade varit för handen. Domstolarna kan följaktligen för sin del inte ha ansett att handläggningstiden i brottmålet har varit så lång att det har förekommit en överträdelse av PR:s rätt till domstolsprövning inom skälig tid enligt

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Den totala handläggningstiden i PR:s mål var knappt fyra och ett halvt år i tre domstolsinstanser. Särskilt med hänsyn till målets komplicerade karaktär anser inte heller Justitiekanslern att den handläggningstiden innebär att PR:s rätt till domstolsprövning inom skälig tid har åsidosatts. Hans anspråk på skadestånd ska därför avslås.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av ombudskostnader som inte ersatts i förvaltningsdomstol

org: jk

text: Justitiekanslern avslår sökandens anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Skatteverket beslutade med stöd av lagen om förfarande vid skattereduktion för hushållsarbete (förfarandelagen) att sökanden skulle återbetala 299 425 kr för hushållsarbeten utförda åt sju köpare. Sökanden överklagade beslutet till Förvaltningsrätten i Linköping, som avslog överklagandet.

text: Sökanden överklagade genom ombud till Kammarrätten i Jönköping och anförde att han inte har begärt utbetalning från Skatteverket och inte heller mottagit några sådana medel. Han hade fått sin identitet kapad. Av Södertörns tingsrätts dom den 20 mars 2017 i mål nr B 5284-15 framgår att tingsrätten funnit skäl att beakta åklagarens uppgifter i målet om att gärningsmannen vilselett Skatteverket att göra utbetalningar enligt förfarandelagen till olika bankkonton. Bland annat har utbetalning gjorts till ett konto i hans namn varifrån medlen har förts vidare och tagits ut som kontanter. Han har inte själv haft del i saken.

text: Kammarrätten upphävde i dom den 19 juni 2018 i förvaltningsrättens dom och Skatteverkets beslut om återbetalning (mål nr 380-17). Kammarrätten avslog också sökandens yrkande om ersättning för kostnader. Av skälen för kammarrättens avgörande framgår bland annat följande. Förfarandelagen kan inte tolkas på annat sätt än att det är mottagaren av en utbetalning som ska göras återbetalningsskyldig. För det fall den som i formell mening har mottagit beloppet, aldrig har haft vetskap om eller faktisk rådighet över medlen som utbetalats torde denne, enligt kammarrättens mening, inte kunna anses vara mottagare av utbetalningen. Kammarrätten anser att sökanden genom sin berättelse och det stöd som den vinner i det skriftliga materialet, har gjort sannolikt att han inte har begärt utbetalning från Skatteverket och att han inte heller har varit medveten om, eller haft någon egentlig möjlighet att förfoga över medlen som utbetalats till det aktuella kontot, före det att medlen slussats vidare till annat konto. Han kan därmed inte betraktas som mottagare av utbetalningen. Det finns således inte förutsättningar att besluta att sökanden ska återbetala det aktuella beloppet jämte ränta.

text: Skatteförfarandelagens

text: ersättningsregler är inte tillämpliga i mål och ärenden enligt förfarandelagen. Inte heller någon annan regel som medger ersättning för ombudskostnader är tillämplig i målet. Sökanden kan därför inte beviljas ersättning för sina kostnader i målet.

text: Sökanden överklagade den del av kammarrättens dom som rörde ersättning för kostnader till Högsta förvaltningsdomstolen, som inte meddelade prövningstillstånd.

text: Anspråket m.m.

text: Sökanden har begärt skadestånd av staten med 15 629 kr, det vill säga samma belopp som han begärde som ersättning för ombudskostnader i målet i kammarrätten. Han har anfört följande. Han har blivit utsatt för bedrägeri och fått sin identitet kapad. Enligt kammarrättens dom anses det vara styrkt att han har blivit utsatt för det bedrägeri som gärningspersonen i Södertörns tingsrätts brottmål blivit dömd för. På grund av att målet i kammarrätten utgjorde ett mål enligt förfarandelagen tvingades han dock stå för sina rättegångskostnader själv. Även om det inte går att få rättegångskostnader ersatta när det rör sig om mål enligt förfarandelagen bör han ändå få skadestånd. Trots att han inte är part i brottmålet, grundar hans ärende sig i ett brott som han blivit utsatt för. Brottsoffer är enligt FN den som utsatts för brott, även om personen inte är målsägande. Eftersom han omfattas av FN:s definition av brottsoffer kan han ställa krav på att få sina rättigheter tillgodosedda, däribland ekonomisk kompensation. Samtliga andra möjligheter till att erhålla ersättning har prövats utan framgång.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Sökanden har inte klargjort vilken rättslig grund som åberopas till stöd för skadeståndsanspråket. Justitiekanslern handlägger bland annat skadeståndsanspråk som grundas på

text: 3 kap.

text: eller

text: 4 §

text: skadeståndslagen

text: (se 3 § förordningen om handläggning av skadeståndsanspråk mot staten). Justitiekanslern får inte besluta om ersättning ex gratia. Det ankommer på regeringen att besluta om.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Mål och ärenden enligt förfarandelagen är sådan verksamhet. Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen. (Jfr bl.a. rättsfallet

text: NJA 2007 s. 584

text: och numera

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: Vad sökanden har anfört och vad som i övrigt framgår av de handlingar som har getts in ger inte stöd för att det har förekommit några sådana fel, försummelser eller överträdelser av Europakonventionen hos Skatteverket eller domstolarna som grundar skadeståndsskyldighet för staten. Justitiekanslern ska därför inte besluta om skadestånd för sökanden med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Att han omfattas av FN:s definition av brottsoffer kan inte i sig ge rätt till skadestånd från staten, eftersom FN:s brottsofferdeklaration inte i sig själv ger brottsoffer några rättigheter. Skadeståndsanspråket ska därför avslås.

text: Som kammarrätten konstaterat i sin dom finns det inte någon tillämplig regel som medger ersättning för ombudskostnader i mål enligt förfarandelagen (

text: HFD 2017 ref. 46

text: ). Omständigheterna i sökandens fall innebar att han skulle haft svårt att ta tillvara sin rätt utan att anlita ett juridiskt skolat ombud. Detta aktualiserar frågan om processen för återkrav enligt förfarandelagen i alla lägen lever upp till kraven i

text: regeringsformen

text: och i Europakonventionen på att en rättegång ska genomföras rättvist (jfr

text: NJA 2015 s. 374

text: NJA 2017 s. 503

text: och

text: NJA 2018 s. 49

text: ). Det kan därför enligt Justitiekanslern finnas skäl för lagstiftaren att se över den aktuella regleringen. Detta beslut skickas därför till Finansdepartementet för kännedom.

type: avgorande


title: Polisen har låtit ett TV-team följa polisens verksamhet. Fråga om polisen har gjort sig skyldig till tjänstefel och brott mot tystnadsplikt.

text: Justitiekanslern, som anser att JP har gjort sig skyldig till ringa tjänstefel och ringa brott mot tystnadsplikt, beslutar att inte väcka åtal mot honom.

text: Ärendet

text: I en anmälan till Polismyndigheten i Stockholms län gjorde MT gällande att polismannen JP hade handlat fel i tjänsten när denne lät ett TV-team från programmet Insider, som sänds i TV3, filma honom med dold kamera när polisen kroppsvisiterade och kroppsbesiktigade honom i anslutning till ett gripande i Kungshallen i Stockholm den 21 juni 2006. Bilder från den nämnda kroppsbesiktningen förekom därefter i en trailer den 12 oktober 2006 i TV3 samt i själva programmet, som sändes den 19 oktober 2006.

text: Polismyndigheten överlämnade anmälan hit för prövning. Inför denna prövning tog Justitiekanslern del av det aktuella TV-programmet. Justitiekanslern kunde konstatera att bilder från en kroppsbesiktning visades. Det rörde sig om en mörkhyad man som fick ta av sig kläderna på underkroppen. Denne blev filmad i naket tillstånd.

text: Justitiekanslern beslutade den 24 januari 2007 att inleda förundersökning i ärendet rörande misstanke om tjänstefel och brott mot tystnadsplikt enligt

text: 20 kap. 1 §

text: och

text: 3 §

text: brottsbalken

text: . Justitiekanslern uppdrog åt vice chefsåklagaren PGL vid Åklagarmyndigheten, Riksenheten för polismål, att se till att förundersökningen verkställdes och därefter redovisades till Justitiekanslern.

text: Förundersökningen har slutförts och redovisats hit. Under förundersökningen har JP delgetts misstanke om tjänstefel och förhör har hållits med bl.a. honom.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Den rättsliga regleringen

text: Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vid myndighetsutövning genom handling eller underlåtenhet åsidosätter vad som gäller för uppgiften skall enligt

text: 20 kap. 1 § första stycket brottsbalken

text: dömas för tjänstefel. Om gärningen med hänsyn till gärningsmannens befogenheter eller uppgiftens samband med myndighetsutövningen i övrigt eller till andra omständigheter är att anse som ringa, skall inte dömas till ansvar.

text: Den som röjer någon uppgift som han är pliktig att hemlighålla enligt lag eller annan författning, eller enligt förordnande eller förbehåll som har meddelats med stöd av lag eller annan författning, eller som olovligen utnyttjar en sådan hemlig uppgift, skall enligt

text: 20 kap. 3 § brottsbalken

text: dömas för brott mot tystnadsplikt. Den som av oaktsamhet begår gärningen skall dömas till böter. I ringa fall skall det inte dömas till ansvar.

text: Svensk rätt saknar ett allmänt skydd för den enskildes personliga integritet. Ett uttryck för att statsmakterna likväl vill garantera den enskilde ett sådant skydd utgörs av stadgandet i

text: 1 kap. 2 § fjärde stycket regeringsformen

text: att det allmänna skall värna den enskildes privatliv. Bestämmelsen är visserligen avfattad som ett målsättningsstadgande och har inte någon bindande verkan för det allmännas utövning av den offentliga makten. Likväl får det anses ligga i sakens natur att myndigheterna vid tillämpningen av gällande lagar och förordningar skall beakta den enskildes intresse av integritet.

text: Regler om kroppsbesiktning finns i

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB). Av 28 kap. 12 § jämförd med

text: 11 §

text: RB följer att kroppsbesiktning får göras på en person som är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa i syfte att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet.

text: Vid all form av tvångsmedelsanvändning gäller den s.k. proportionalitetsprincipen. I fråga om kroppsbesiktning kommer denna till uttryck i 28 kap. 3 a och 13 §§ RB, enligt vilken kroppsbesiktning får beslutas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse. Även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse tar sikte på själva beslutet om tvångsmedel, är principen avsedd att tillämpas även på verkställighetsstadiet (se Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , s. 28:34 och 28:19 f. och slutbetänkandet av Polisrättsutredningen,

text: SOU 1995:47, s. 323

text: f.). En kroppsbesiktning skall givetvis genomföras på ett sådant sätt att den inte tilldrar sig onödig uppmärksamhet från utomståendes sida, och endast med samtycke av den berörde bör andra personer än de som skall genomföra kroppsbesiktningen få vara närvarande vid denna. Det gäller med hänsyn till den berördes integritet (se anfört betänkande s. 333).

text: Ett annat tydligt uttryck för samhällets ambition att värna skyddet av den enskildes personliga integritet i polisens verksamhet finns i

text: 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)

text: . I bestämmelsen föreskrivs att sekretess gäller för uppgifter om enskildas personliga förhållanden, med vissa i 18 § angivna undantag som inte är relevanta här, i utredningar enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål (första punkten), i angelägenheter som avser användning av tvångsmedel i sådana mål eller annan verksamhet för att förebygga brott (andra punkten) och i polismyndighetens verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda och beivra brott (fjärde punkten), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Sekretess enligt fjärde punkten innebär att det är möjligt att hemlighålla uppgifter som mera allmänt hänför sig till polisens brottsbekämpande verksamhet men träffar också uppgifter om enskildas personliga förhållanden som polisen får kännedom om i samband med lägenhetsbråk o.d., där den ingriper för att avvärja brott (se G. Regner m.fl.

text: Sekretesslagen

text: , En kommentar, 2006, s. 9:51). Sekretessen enligt den nämnda bestämmelsen uttrycks genom ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att presumtionen är för sekretess.

text: Bestämmelserna om sekretess innebär enligt

text: 1 kap. 1 § andra stycket sekretesslagen

text: ett förbud att röja uppgifter, vare sig det sker muntligen eller genom att en allmän handling lämnas ut eller det sker på annat sätt. I uttrycket ”på annat sätt” innefattas t.ex. ett röjande som innebär att en utomstående tillåts att närvara vid viss verksamhet. Ett röjande innebär att en uppgift avslöjas eller uppenbaras (jfr

text: NJA 1991 s. 103

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 21 mars 2001 med hänsyn till den sekretess som gäller för polisens verksamhet gjort vissa uttalanden angående möjligheterna för polisen att låta utomstående personer följa polisens verksamhet (dnr

text: ). Rikspolisstyrelsen har därefter i en skrivelse den 19 april 2001 följt upp detta och informerat Polismyndigheten i Stockholms län om innehållet i beslutet och dess konsekvenser för polisens verksamhet (RÄS-187-1415/00). Länspolismästaren har i sin tur skickat information angående detta till de lokala polismyndigheterna. I sin skrivelse den 18 september 2001 underströk länspolismästaren att det i praktiken inte var möjligt för polisen att låta journalister m.fl. att följa polisens arbete utan att samtidigt göra sig skyldig till brott mot sekretessregleringen (dnr AA-187-59628-1999).

text: Justitiekanslerns beslut har senare föranlett en framställning från Polisen till Justitiedepartementet om större möjligheter att låta medierna följa polisverksamheten. Någon förändring i regleringen har dock inte kommit till stånd.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Det står klart i ärendet att det var JP som gav TV-teamet tillstånd att filma polisens förehavanden den 21 juni 2006. Det är också klarlagt att MT blev filmad då polisen genomförde en kroppsbesiktning på honom och att något samtycke till detta inte fanns från hans sida. Det har däremot inte kunnat gå att vinna kunskap om hur TV-teamet beredde sig tillträde till platsen där själva kroppsbesiktningen utfördes och om detta hade medgetts av de polismän som ansvarade för genomförandet av kroppsbesiktningen eller av JP själv.

text: Av utredningen framgår enligt Justitiekanslerns bedömning att JP brustit i flera avseenden i samband med utförande av hans tjänsteuppgifter den dagen. Han synes inte ha varit tydlig vare sig mot TV-teamet eller mot den polispersonal som ingick i operationen om vad TV-teamet fick filma. Han följde inte heller filmteamets förehavanden tillräckligt noggrant, vare sig personligen eller genom att uppdra åt någon annan polis att hålla uppsikt över TV-teamet. JP hade inte heller hållit sig informerad om polismyndighetens policy i fråga om möjligheterna för utomstående att följa polisens verksamhet.

text: JP får anses av oaktsamhet ha åsidosatt vad som gällde för genomförandet av hans tjänsteuppgift när han tillät TV-teamet att filma polisens förehavanden på det sätt som skedde. De fel som har förekommit från hans sida har också lett till att uppgifter om MT, vilka omfattas av sekretess, har röjts i förhållande till TV-teamet.

text: Frågan är då om gärningen kan leda till ansvar för tjänstefel och brott mot tystnadsplikt eller om den är att anse som ringa och därför straffri.

text: Verksamheten inom polisen är av sådan art att kraven på en korrekt handläggning är stora. Det gäller särskilt då många av de åtgärder som polisen vidtar är av känslig natur. Stor försiktighet från polisens sida måste därför iakttas. I förevarande fall har den ansvarige polismannen inte varit tillräcklig aktsam i samband med att han lät ett TV-team följa polisens arbete under en dag.

text: Polismannens agerande har inneburit en inte obetydlig integritetskränkning för MT. Även med beaktande härav anser jag vid en samlad bedömning av polismannens agerande, så långt det har utretts i ärendet, att det tjänstefel som får anses ha förekommit får bedömas som ringa. Inte heller det röjande av hemliga uppgifter som har förekommit anser jag bör bedömas som annat än ringa. Jag beaktar därvid bl.a. hur klandervärt polismannens handlande var men framför allt hans avsikter. Han kan sålunda inte anses ha avsett att filmning skulle ske på det integritetskränkande sätt som skedde.

text: Jag anser alltså, om än med viss tvekan, att gärningen bör bedömas som ringa. Straffansvar för tjänstefel och brott mot tystnadsplikt kan därmed inte komma i fråga. Något åtal skall därför inte väckas mot JP. Inte heller någon annan person har gjort sig skyldig till brottsligt beteende, såvitt framkommit. Som också framgått är jag dock starkt kritisk mot framför allt JP:s agerande.


title: Syftet med registrerings- och kontrollbesiktning av fordon är inte att skydda en köpare av en besiktigad bil från eventuell förmögenhetsförlust till följd av fel som Bilprovningen inte har upptäckt vid besiktningen

text: Justitiekanslern avslår PL:s skadeståndsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: En Mercedes Benz 560 SEC av 1987 års modell med registreringsnumret NXE 562 godkändes vid registreringsbesiktning den 3 mars 1988. PL:s företag Farleden AB köpte bilen år 1994. PL har därefter själv övertagit den. Vid den årliga kontrollbesiktningen den 20 maj 2003 underkändes bilen på grund av att den saknade sidokörriktningsvisare.

text: Anspråket m.m.

text: PL har begärt ersättning med bl.a. 18 755 kr för montering av körriktningsvisare på bilen genom en fackmannamässig ombyggnad av den. Han har vidare begärt ersättning för egna kostnader och för värdeminskning på bilen under den tid den varit belagd med körförbud. Han får anses ha gjort gällande att bilen har godkänts vid registreringsbesiktningen trots att den saknade sidokörriktningsvisare och att staten därmed har gjort sig skyldig till ett skadeståndsgrundande fel som han skall ersättas för.

text: Av skriftväxling med AB Svensk Bilprovning (Bilprovningen) som PL har gett in i ärendet framgår att Bilprovningen som en praktisk lösning har erbjudit honom 3 500 kr plus moms för att hos en märkesverkstad låta montera sidokörriktningsvisare tillhörande den aktuella biltypen. Detta erbjudande har PL inte ansett sig kunna godta.

text: I en skrivelse till PL den 4 juli 2003 har Bilprovningen anfört i huvudsak följande. Bilen omfattas av gällande lagkrav på sidokörriktningsvisare. Underkännandet vid kontrollbesiktningen den 20 maj 2003 är således formellt korrekt. Att utrustningsbristen hos bilen i många år dessförinnan passerat opåtalad vid kontrollbesiktningen kan ha flera förklaringar men påverkar inte giltigheten av Vägverkets föreskrifter gällande fordonskrav. Det kan inte uteslutas att bristen hos bilen har kommit att förbises när den gick igenom registreringsbesiktning år 1988. Då arkivhandlingarna är utgallrade går det tyvärr inte att få någon närmare klarhet i detta.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Staten skall enligt

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Det sagda gäller bl.a. beträffande Bilprovningens verksamhet med kontrollbesiktning av fordon.

text: PL har också hänfört sig till bestämmelsen i

text: 3 kap. 1 § nämnda lag

text: . Enligt den bestämmelsen skall den som har en arbetstagare i sin tjänst ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som arbetstagaren vållar i tjänsten genom brott.

text: Den personal som utför kontrollbesiktningar hos Bilprovningen är inte anställd av staten utan av det privaträttsliga organet AB Svensk Bilprovning. Bestämmelsen i

text: 3 kap. 1 § skadeståndslagen

text: kan sålunda inte åberopas till stöd för att staten skulle vara skadeståndsskyldig.

text: Det bör påpekas att statens ansvar för förmögenhetsskador är vidare enligt 3 kap. 2 § än enligt 1 §. Enligt den förstnämnda bestämmelsen krävs det ju inte att skadan har vållats genom brott.

text: Justitiekanslern utgår från att grunden för PL:s skadeståndsanspråk är att den aktuella registreringsbesiktningen var bristfällig och att han på grund av detta har drabbats av eller kommer att drabbas av kostnader m.m. De kontrollbesiktningarsom Bilprovningen har utfört sedan PL blev ägare till bilen kan ju knappast ha vållat PL någon skada även om de i något avseende skulle ha varit bristfälliga; snarare skulle man kunna säga att han har vunnit på detta genom att han har fått flera års respit med att åtgärda bristen.

text: Handlingarna visar att det inte längre är möjligt att utreda om det berodde på ett förbiseende att bilen godkändes vid registreringsbesiktningen år 1988 eller om det finns någon annan förklaring. Bilprovningen har visserligen anfört att det inte kan uteslutas att det var fråga om ett förbiseende. Justitiekanslern har emellertid i ett annat ärende här (JK:s dnr

text: ) erfarit att det vid den aktuella tiden var vanligt förekommande att privatimporterade bilar utrustades med utanpåliggande sidokörriktningsvisare som var monterade på ett sådant sätt att de spårlöst kunde avlägsnas efter det att bilen hade godkänts vid registreringsbesiktningen. Instruktioner för att motverka detta införde Bilprovningen först senare. Sammantaget gör Justitiekanslern den bedömningen att det på befintlig utredning inte kan slås fast att Bilprovningens registreringsbesiktning har varit så bristfällig att skadeståndsskyldighet har uppkommit för staten.

text: Justitiekanslern vill tillägga följande.

text: Skadeståndskrav enligt

text: skadeståndslagen

text: är underkastade den allmänna fordringspreskriptionen enligt

text: preskriptionslagen

text: . Det innebär att ett skadeståndskrav normalt preskriberas tio år efter att den skadegörande handlingen inträffade.

text: Den skadegörande handling som PL lägger staten till last inträffade redan år 1988. Såväl PL:s som hans bolags eventuella krav på skadestånd förefaller alltså vara preskriberade.

text: Vidare inträder ersättningsansvar på grund av vållande i utomkontraktsrättsliga förhållanden bara när skada har drabbat ett intresse som skyddas av den lagfästa eller oskrivna handlingsnorm vars åsidosättande utgör grunden för skadeståndsansvaret. Detta innebär att staten inte svarar för skador som uppkommer utanför det område för vilket registrerings- eller kontrollbesiktningarna är avsedda. Varken registrerings- eller kontrollbesiktningen syftar till att skydda en köpare av en besiktigad bil från en eventuell förmögenhetsförlust som han eller hon kan göra till följd av fel som inte har upptäckts vid kontrollen, utan till att höja trafiksäkerheten, minska samhällets kostnader för trafikolyckor och begränsa miljöpåverkan av bilavgaser. Någon generell rätt till ersättning i sådana fall där det i efterhand kan konstateras att Bilprovningen har brustit vid utförandet av en registrerings- eller kontrollbesiktning finns således inte. Även om Justitiekanslern hade funnit att den aktuella registreringsbesiktningen var felaktig i det aktuella hänseendet och att PL:s skadeståndsanspråk inte heller hade preskriberats, skulle därför PL:s skadeståndsanspråk ha avslagits på grund av vad som nu har anförts.

text: Jag beklagar att detta avgörande har dröjt.


title: Fråga om skadestånd vid direktförverkande

text: Justitiekanslern avslår KJ:s anspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Den 1 januari 2015 misshandlades en person i Enköping. Polisen fick tips som ledde till KJ:s lägenhet, där polisen genomförde en husrannsakan. KJ och ytterligare en person greps under husrannsakningen som misstänkta för misshandeln. Vid husrannsakningen påträffades också en slangbella och en plastpistol (en s.k. soft air gun) som inte hade något samband med misshandeln. En polisman fattade på platsen beslut om att beslagta och direktförverka dessa föremål med stöd av

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: . Beslutet dokumenterades på en blankett, där det angavs att båda sakerna kunde förväntas komma till brottslig användning med tanke på KJ:s tidigare inblandning i våldsbrott.

text: KJ har senare dömts till ungdomstjänst för delaktighet i misshandeln den 1 januari 2015.

text: Anspråket m.m.

text: KJ har begärt skadestånd av staten med 800 kr eftersom han anser att förverkandet var felaktigt. Av beloppet avser 300 kr slangbellan och 500 kr plastpistolen.

text: Polismyndigheten har med ett eget yttrande lämnat över anspråket hit. Polismyndigheten har i yttrandet avstyrkt anspråket.

text: Justitiekanslern har tagit del av Polismyndighetens beslut om förverkande, dnr A006.116/2015.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: får förverkande beslutas bl.a. i fråga om föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa och som har påträffats under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till sådan användning (punkten 2). En förutsättning för förverkande enligt denna regel är att en samlad bedömning av de förhållanden under vilka föremålet påträffats och omständigheterna i övrigt gett anledning till antagande att åtgärden är påkallad till förebyggande av våldsbrott (Berggren m.fl.,

text: Brottsbalken

text: – En kommentar [1 jan. 2016, Zeteo] kommentaren till

text: 36 kap. 3 §

text: Enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: får egendom som skäligen kan antas vara förverkad på grund av brott tas i beslag. Om ett beslag har verkställts utan rättens förordnande, får den som drabbats av beslaget enligt 6 § i samma kapitel begära rättens prövning av beslaget.

text: I lagen (

text: ) om förfarandet i vissa fall vid förverkande m.m. (förverkandelagen) finns vissa regler om förfarandet vid förverkande när frågan inte rör någon som är tilltalad för brott. I lagens

text: 3 §

text: ges bl.a. möjlighet för anställda vid Polismyndigheten att under vissa förutsättningar besluta om förverkande.

text: Ett beslut om förverkande av polis ska enligt 3 § förverkandelagen meddelas skriftligen. Den som drabbats av beslaget får hos Polismyndigheten anmäla missnöje med förverkandebeslutet inom en månad från det att han fick del av det. Om en anmälan om missnöje görs, medför detta att beslutet om för-verkande inte längre gäller. Om Polismyndigheten efter att missnöjesanmälan gjorts anser att talan om förverkande bör föras, ska ärendet överlämnas till åklagare. Åklagaren kan sedan i ett sådant fall väcka särskild talan hos domstolen om förverkande, vilket är en förutsättning för att ett förverkande ska kunna ske efter att en missnöjesanmälan gjorts.

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 1 skadeståndslagen

text: ska staten ersätta bl.a. ren förmögenhetsskada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i sådan verksamhet som staten svarar för. Polismyndighetens handläggning av och beslut i frågor om beslag och förverkande är sådan verksamhet.

text: Staten bär inte något strikt skadeståndsansvar för ofullkomligheter i den statliga verksamheten. Liksom övriga regler i

text: skadeståndslagen

text: innebär

text: 3 kap. 2 §

text: ett ansvar för styrkt vållande. Bedömningen av om en myndighet har varit oaktsam ska vara objektiv. Vid den bedömningen är det av stor vikt vad för slags regel, norm eller princip som har åsidosatts, vad dess normskydd omfattar och vilka risker felet eller försummelsen innebär. Det är inte tillräckligt att en myndighet eller en domstol har gjort en bedömning av en rätts- eller bevisfråga som kan ifrågasättas eller kan kritiseras för sitt ställningstagande i en fråga där det har funnits utrymme för olika bedömningar. Endast rena förbiseenden av en bestämmelse eller uppenbart oriktiga bedömningar anses utgöra fel eller försummelse i den mening som avses i

text: 3 kap. 2 § skadeståndslagen

text: . (Jfr bl.a. rättsfallen

text: NJA 1994 s. 194

text: och 654,

text: NJA 2003 s. 285

text: NJA 2007 s. 862

text: samt

text: NJA 2013 s. 842

text: och 1210.)

text: Att det har förekommit något som i och för sig kan vara skadeståndsgrundande är inte tillräckligt för att ersättning ska utges. Det krävs också att det inträffade har orsakat skada för den enskilde. Det är den som begär ersättning som ska styrka skadan och dess omfattning.

text: Bedömningen i detta fall

text: Av beslutet om direktförverkande framgår inte att KJ delgetts beslutet och fått en kopia av detta. Det framgår inte heller att han tillfrågats om han gjorde anspråk på föremålen, eller om han informerats om möjligheten att anmäla missnöje mot beslutet om förverkande. Det går därmed inte att dra någon säker slutsats om KJ haft möjlighet att få beslaget prövat i domstol respektive att få förverkandet prövat av åklagare och eventuellt i domstol (om åklagaren funnit skäl att gå vidare med förverkandet). Polismyndighetens hantering av frågorna om beslag och förverkande väcker mot denna bakgrund vissa frågor om myndighetens rutiner vid direktförverkande, bl.a. avseende dokumentation och delgivning. Justitiekanslern avser att behandla dessa frågor inom ramen för ett tillsynsärende.

text: Även om det kan ha förekommit brister i förfarandet när Polismyndigheten beslutade om att förverka plastpistolen och slangbellan, är den avgörande frågan för ett eventuellt skadeståndsansvar om det var fel i sig att fatta beslut om förverkande. Endast om en korrekt handläggning skulle ha lett till att föremålen inte hade förverkats finns det ett sådant orsakssammanhang mellan eventuella handläggningsfel och den skada som KJ påstår sig ha drabbats av som är en förutsättning för att skadestånd ska kunna utgå.

text: Både en soft air gun och en slangbella har legitima användningsområden, men de utgör också föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa. Den första förutsättningen för förverkande som anges i

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: är därmed uppfylld. Det framgår inte av utredningen vilken grund den polis som fattade beslutet om förverkande hade för påståendet om att KJ tidigare varit inblandad i våldsbrott. I samband med förverkandet greps dock KJ som misstänkt för en misshandel med tillhygge – en misshandel som han senare också kom att dömas för. Det kan därmed inte anses ha varit en uppenbart oriktig bedömning att påstå att föremålen påträffades under omständigheter som gav anledning att befara att de skulle komma till brottslig användning. Den andra förutsättningen för förverkande i

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: är därmed uppfylld. Det står inte heller klart att en åklagarprövning och en därpå följande domstolsprövning skulle ha lett till någon annan utgång än att föremålen förverkats. KJ:s skadeståndsanspråk kan därför inte bifallas.


title: Yttrandefrihetskommitténs betänkande En översyn av tryck- och yttrandefriheten (SOU 2012:55)

text: Regeringen har remitterat Yttrandefrihetskommitténs betänkande och vill ha synpunkter på den översyn av

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) och yttrandefrihetsgrundlagen (YGL) som kommittén presenterar. Det står dock remissinstanserna fritt att lämna synpunkter även på de utkast till ny yttrandefrihetsgrundlag (NYGL) som har lagts fram i betänkandet.

text: Det utkast till NYGL som lämnas i betänkandet utgör det första genomarbetade förslaget till en teknikoberoende reglering av tryck- och yttrandefriheten. Eftersom kommitténs centrala uppdrag har varit att överväga frågan om det mot bakgrund av den tekniska och mediala utvecklingen är möjligt att i längden behålla en teknikberoende grundlagsreglering av yttrandefriheten i medierna och om det på sikt finns anledning att slå samman TF och YGL till en grundlag omfattande såväl tryckfrihet som annan yttrandefrihet anser Justitiekanslern att det är angeläget att redovisa en uppfattning beträffande förslagen i den delen. Justitiekanslern redovisar därefter sina synpunkter beträffande den översyn av TF och YGL som kommittén har presenterat.

text: Justitiekanslern konstaterar att remisstiden, med beaktande av betänkandets omfattning, har varit mycket kort. Förslagen till NYGL är inte helt lätta att överblicka. Materiella förändringar som föreslås i TF och YGL är inte heller okomplicerade och den modernisering som föreslås ske av TF:s och YGL:s bestämmelser är omfattande. Granskningen av förslagen har mot denna bakgrund inte kunnat omfatta alla enskildheter och detaljer i den utsträckning som hade varit önskvärd med hänsyn till att fråga är om förslag till grundlagsändringar. Genomgången av förslagen har dessutom försvårats av att redogörelsen för vissa materiella förändringar återfinns först i specialmotiveringen till författningsförslagen och således inte finns redovisad genom några närmare överväganden i den allmänna motiveringen.

text: Justitiekanslern noterar också att kommittén redovisar att flera frågor som ingått i uppdraget inte har kunnat behandlas på grund av tidsbrist. Detta är förståeligt eftersom ambitionsnivån har varit hög och uppdraget att utreda en teknikoberoende grundlagsreglering är komplicerat. Enligt Justitiekanslern bör det mot denna bakgrund emellertid övervägas om inte en stående beredning bör tillsättas dels för att ta sig an kvarvarande frågor men också för att fortsätta det nödvändiga arbetet med att genomföra ytterligare förbättringar av det yttrandefrihetsrättsliga regelsystemet och dess anpassning till teknikutvecklingen.

text: En av de frågor som kommittén inte har hunnit med att utreda avser lagregleringen av tvångsmedelsanvändning på TF- och YGLområdet. Kommittén har emellertid genom dess experter låtit utarbeta en promemoria med förslag till en lagreglering som bifogats som bilaga 7 till betänkandet. Frågeställningarna i promemorian är av stort principiellt intresse och bör, som kommittén påpekar, kunna beaktas i det pågående arbetet med Förundersökningsutredningens slutbetänkande.

text: Förslaget till NYGL

text: Inledande synpunkter

text: Yttrandefrihetskommittén har enligt sina direktiv haft att överväga om det går att införa ett teknikoberoende grundlagsskydd för tryck- och yttrandefriheten. I ett debattbetänkande (

text: SOU 2010:68

text: ) har kommittén tidigare presenterat tre modeller för en sådan teknikoberoende reglering; verksamhets-, ändamåls- och ansvarsmodellen. I sitt remissvar över debattbetänkandet förordade Justitiekanslern verksamhetsmodellen före de andra två förslagen. Avgränsningen till massmedieföretag i verksamhetsmodellen framstod emellertid enligt Justitiekanslern som väl snäv eftersom den bedömdes kunna leda till att i och för sig skyddsvärda framställningar exkluderades från tillämpningsområdet. Justitiekanslern fann att det på grundval av det då presenterade underlaget inte var möjligt att ta ställning till den grundläggande frågan om de problem som den nuvarande regleringen inrymmer utgör tillräckliga skäl för att överge TF och YGL till förmån för någon av de modeller som kommittén hade presenterat. Ett sådant vägval borde enligt Justitiekanslern anstå till dess att ett färdigt förslag hade presenterats av kommittén. Mot bakgrund av de diskussioner som dittills hade förevarit framstod det också som rimligt att kommittén gavs möjlighet att göra en allmän översyn av TF och YGL innan den därefter presenterade fördelar och nackdelar med en helt ny regleringsmodell som ett alternativ till den nuvarande.

text: Vägvalet

text: Det är mot den nu skisserade bakgrunden olyckligt att kommittén inte har haft tid att utveckla sina överväganden kring flera av de problem som ansetts vara förenade med den nuvarande grundlagsregleringen. Enligt Justitiekanslerns uppfattning kan dock den rådande ordningen, vare sig utifrån det underlag som kommittén presenterat eller mot bakgrund av Justitiekanslerns egen erfarenhet och tillämpning av nuvarande regelverk, anses ha några så betydande brister att TF och YGL nu måste ersättas med en teknikoberoende grundlagsreglering. De argument som kommittén framför mot den nuvarande regleringen i TF och YGL framstår i vissa delar som alltför kategoriska. Problemen torde enligt Justitiekanslerns erfarenhet många gånger vara mer teoretiska än praktiska och är i vart fall av begränsad omfattning. Det är dock givetvis samtidigt viktigt att betona att det på sikt framstår som angeläget att teknikutvecklingen inte får till följd att grundlagsregleringen framstår som föråldrad eller obsolet. Arbetet med att utveckla det yttrandefrihetsrättsliga regelverket kan inte få avstanna enbart med hänvisning till att regleringen fungerat väl under lång tid. Liksom på andra lagstiftningsområden måste den yttrandefrihetsrättsliga lagstiftningen gå i takt med utvecklingen i samhället. Det finns således inte några godtagbara skäl som kan motivera att man avstår från att kontinuerligt söka förenkla och modernisera tryck- och yttrandefrihetsrätten, oavsett om det ska ske inom ramarna för TF och YGL eller NYGL.

text: Betydelsen av det vägval som Yttrandefrihetskommitténs förslag till NYGL inbjuder till ska inte överdrivas, eftersom förslaget inte kan anses innefatta några principiella avsteg från de grundläggande tryck- och yttrandefrihets-rättsliga principer och värden som den nuvarande grundlagsregleringen ställer upp. Det är alltså inte fråga om något egentligt systemskifte. Avgörande för bedömningen av om ett förslag till en ny yttrandefrihetsgrundlag kan tillstyrkas kommer att vara om detta uppfyller kraven på förutsebarhet och är utformat på ett sådant sätt att de tryck- och yttrandefrihetsrättsliga grundvärdena kan garanteras. Detta är också utgångspunkten för Justitiekanslerns granskning av förslaget till en teknikoberoende grundlag. Det ska dock åter betonas att den korta tid som stått till buds innebär att det inte har varit möjligt att granska förslaget till NYGL i alla de avseenden som hade varit önskvärt.

text: Vid bedömningen av om det finns skäl att förorda en övergång till en nyordning i form av NYGL är det Justitiekanslerns bedömning att det på grundval av vad som anförs i betänkandet inte går att dra slutsatsen att de krav som unionsrätten ställer kan vara avgörande för vägvalet. Unionsrättens inverkan på vägvalet lämnas därför fortsättningsvis därhän.

text: Avgränsningen av tillämpningsområdet enligt NYGL

text: Kommittén har som utgångspunkt för NYGL:s formella tillämpningsområde valt att gå vidare med verksamhetsmodellens utgångspunkt om ett automatiskt grundlagsskydd för yttranden i massmedier som ges ut av massmedieföretag. Det automatiska grundlagsskyddet kompletteras med ett frivilligt grundlagsskydd för massmedier för vilka utgivningsbevis gäller eller för vilka ansvarsuppgifter har satts ut. För att underlätta förståelsen av tillämpningsområdet lämnas i två inledande paragrafer (1 kap. 3 – 4 §§) legaldefinitioner av vad som avses med begreppen massmedier respektive massmedieföretag.

text: Med massmedier avses enligt lagtexten medier som är avsedda att sprida yttranden till allmänheten. Lagtexten ger dock ingen ledning i frågan vad som avses med medier. Begreppet torde i vanligt språkbruk kunna innefatta flera olika företeelser. Enligt kommittén avses med uttrycket medier att grundlagsskyddet ska avse bäraren av en framställning eller ett uttryck men inte själva tekniken. Skyddet ges således till tidningen, boken, webbplatsen m.m. Avgränsat på detta sätt torde begreppet i huvudsak framstå som klart, även om det i vissa specialfall kommer att vara oklart om det är tekniken eller mediet som omfattas. Som kommittén anför torde frågan om grundlagsskydd föreligger i praktiken få sin lösning genom att mediet måste ges ut av massmedieföretag eller att utgivningsbevis meddelats alternativt ansvarsuppgifter har satts ut. En svaghet i systemet är då att grundlagsskyddet i vissa fall kan komma att bli beroende av ett beslut i administrativ ordning av den myndighet som har att meddela utgivningsbevis. Enligt förslaget beträffande förfarandet vid ansökan om utgivningsbevis ankommer det på tillståndsmyndigheten att pröva om en ansökan avser ett massmedium enligt NYGL:s legaldefinition.

text: Förslaget innebär att samtliga tekniker som i dag har grundlagsskydd skulle komma att omfattas av massmediebegreppet. Också andra uttrycksformer som idag saknar grundlagsskydd skulle emellertid enligt förslaget komma att omfattas. Hit hör exempelvis fotografier, konstverk och klotterplank. Den kritik som idag riktas mot att enligt TF t.ex. tryck på tröjor kan omfattas av grundlagsskydd skulle därmed inte komma att undanröjas genom NYGL. Budskap som finns på tröjor skulle ju få automatiskt grundlagsskydd om ett massmedieföretag har ”gett ut dem”. Det kan uppfattas som positivt att massmediebegreppet således är inkluderande och har som utgångspunkt att alla former av kommunikation i medier omfattas. Detta tillgodoser i och för sig kravet på förutsebarhet och gör det möjligt för nya tekniker och kommunikationsformer att bli omfattade av grundlagsregleringen. Massmediebegreppet är därigenom en grundläggande och funktionell hörnsten för förslaget till en teknikoberoende yttrandefrihetsreglering.

text: NYGL avses i första hand vara tillämplig på yttranden i massmedier som ges ut av massmedieföretag (sammanslutningar och enskilda vilkas huvudsakliga verksamhet består i att på yrkesmässiga grunder ge ut massmedier). De kommersiella aktörerna får således ett automatiskt grundlagsskydd medan alla andra aktörer måste ansöka om utgivningsbevis eller se till att ansvarsuppgifter sätts ut för att deras yttranden ska få grundlagsskydd.

text: Vilka de aktörer är som automatiskt får grundlagsskydd enligt NYGL framstår vid första anblicken som relativt klart. I många fall torde identifieringen av ett massmedieföretag enligt NYGL inte heller vålla några egentliga bekymmer. Svårigheter kan dock förutses i de fall där verksamheten i ett företag inte enbart omfattar att ge ut massmedier. Som kommitténs majoritet har ansett finns det här problem med den valda lösningen som skulle skapa osäkerhet såväl för de rättsvårdande myndigheterna som för enskilda uppgiftslämnare. Det är svårt att med ledning av uppgifterna i betänkandet förutse i vilken uträckning sådana tolkningssvårigheter skulle bli aktuella. Det är dock en svaghet med förslaget att det finns en sådan osäkerhet när det gäller tillämpningsområdet för det automatiska grundlagsskyddet.

text: Den brist på förutsebarhet som osäkerheten ändå medför kan som kommittén också framhåller leda till problem med att upprätthålla meddelarskyddet. En grundläggande del i meddelarskyddet är rätten att anonymt få lämna uppgifter för offentliggörande och förbudet för det allmänna att med vissa undantag efterforska källor. En regel om god tro för en uppgiftslämnare som felaktigt antagit att hans uppgiftslämnande varit omfattat av meddelarfrihetsregleringen saknar ju betydelse för upprätthållandet av anonymitetsskyddet.

text: Förslaget till avgränsning av det automatiskt gällande grundlagsskyddet innebär vidare att kommersiell medieverksamhet skulle komma att inta en privilegierad ställning som kan uppfattas som en förskjutning av perspektivet från en ordning där grundlagsskyddet utgör en rättighet till skydd för var och en till något som närmast kan beskrivas som en branschreglering. Massmedieföretagen kan visserligen anses privilegierade redan i dag genom databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL. Med hänsyn till det slags masskommunikation som sker genom internet finns det dock möjligen där särskilda skäl som kan motivera en åtskillnad mellan olika slags aktörer. Det framstår som mera tveksamt om samma synsätt bör gälla för alla traditionella kommunikationsformer som riktar sig till allmänheten. Det kan inte heller vara ett godtagbart skäl för att göra åtskillnad mellan enskilda medborgare och företag att detta krävs för att åstadkomma en någorlunda väl avgränsad teknikoberoende reglering.

text: Enligt betänkandet bygger NYGL på uppfattningen att massmedieföretagens verksamhet är av särskild betydelse för den fria opinionsbildningen. Detta kan visserligen i flera hänseenden antas vara riktigt men innebär inte med nödvändighet att skyddet för andras yttrandefrihet bör vara beroende av ett administrativt förfarande eller av att ansvarsuppgifter angetts. Utöver det i sig negativa förhållandet att många aktörer på grund av förbiseende eller rent slarv skulle kunna komma att sakna grundlagsskydd går det nämligen att föreställa sig situationer där en sådan åtskillnad också skulle medföra direkt negativa konsekvenser för dem som inte erhåller automatiskt grundlagsskydd.

text: Ett sådant exempel hänför sig till reglerna om förbud mot censur och hindrande åtgärder. Ett automatiskt grundlagsskydd för massmedier innebär att också den process varigenom ett massmedium framställs skyddas på olika sätt. Detsamma gäller för massmedier som visserligen föreligger i färdigt skick men som inte har spritts till allmänheten. För sådana massmedier gäller med automatik bestämmelserna om förbud mot censur och hindrande åtgärder men också meddelar- och anskaffarfriheten. För de verksamheter där utgivningsbevis har meddelats gäller också grundlagarna fullt ut innan massmediet har spritts eller sändning av ett program har skett.

text: Innan ett utgivningsbevis har meddelats gäller emellertid inte grundlagen och därmed inte heller bestämmelserna om censurförbud och hindrande åtgärder. För tryckta skrifter som inte ges ut av massmedieföretag utgör detta en betydande försvagning av skyddet. För skrifter eller tekniska upptagningar som ges ut vid ett enstaka tillfälle och förutsätter utsättande av ansvarsuppgifter kommer inte heller grundlagsskyddet att gälla förrän spridningen har ägt rum. Möjligheten att ge ut skrifter anonymt kommer dessutom att vara utesluten.

text: Den omständigheten att bestämmelsen om förbud mot förhandsgranskning och hindrande åtgärder i 1 kap. 8 § NYGL är utformad på så sätt att ingripanden inte får ske mot något som är avsett att framföras i massmedium, innebär inte att bestämmelsen är tillämplig innan ett utgivningsbevis har meddelats eller ansvarsuppgifter har satts ut. Av detta följer att grundlagsskyddet mot förhandsingripanden inte alltid kommer att gälla för verksamheter som inte bedrivs av massmedieföretag. Med tanke på den betydelse som regler om hinder mot censur och förhandsingripanden spelar för tryck- och yttrandefriheten kan en sådan ordning knappast godtas.

text: Slutsatser

text: En avslutande slutsats är att det med ledning av ett massmediebegrepp går att avgränsa området för en teknikoberoende reglering som också gör det möjligt för nya tillkommande kommunikationsformer att bli omfattade av grundlagsskyddet. En ytterligare avgränsning av tillämpningsområdet är dock nödvändig. Förslaget att ge automatiskt grundlagsskydd för massmedieföretag medan andra aktörer får ansöka om utgivningsbevis eller sätta ut ansvarsuppgifter framstår som praktiskt gångbart men kan antas leda till vissa tillämpningssvårigheter som bl.a. medför att det blir svårt att upprätthålla anonymitetsskyddet för meddelare i samma utsträckning som tidigare. Det kan också sättas ifråga om förbudet mot censur och hindrande åtgärder går att upprätthålla i de fall där grundlagsskyddet är beroende av utgivningsbevis eller av att ansvarsuppgifter sätts ut.

text: Från principiell synpunkt framstår det vidare som tveksamt med en ordning där förutsättningarna för att komma i åtnjutande av den grundlagsskyddade yttrandefriheten skiljer sig mellan företag och enskilda på det sätt som föreslås. Justitiekanslern anser sig i detta sammanhang inte heller kunna bortse från det förhållandet att förslaget till NYGL innebär en skyldighet för den som har fått ett utgivningsbevis eller som har satt ut ansvarsuppgifter att följa personuppgiftslagens bestämmelser om spridningen av uppgifterna inte omfattas av grundlagens ändamålsbestämmelse medan massmedieföretag i enlighet med exklusivitetsprincipen inte har denna skyldighet. Utöver det tveksamma i att det därmed är innehållet i en framställning som måste bedömas för att avgöra grundlagsskyddets räckvidd så innebär detta att förslaget måste anses skapa allt för stora skillnader mellan vad som får yttras av ett massmedieföretag och av en enskild inom det grundlagsskyddade området.

text: Justitiekanslern anser att förslaget till NYGL har viktiga förtjänster och innehåller flera delar som skulle kunna läggas till grund för en sammanhållen teknikoberoende yttrandefrihetsregering på grundlagsnivå. De frågetecken och invändningar som ovan har redovisats gör dock att Justitiekanslern delar kommitténs ställningstagande att NYGL i sin nuvarande form inte bör införas.

text: Som inledningsvis betonats kan emellertid arbetet med att utveckla det yttrandefrihetsrättsliga regelverket inte få avstanna med hänvisning till att den nu gällande regleringen fungerat i allt väsentligt väl under lång tid. Enligt Justitiekanslerns uppfattning finns det, trots att kommittén i det nu remitterade betänkandet valt att inte lägga fram ett förslag till NYGL, anledning att fortsätta arbetet med att försöka utforma en teknikoberoende reglering. Samhällsutvecklingen och den oerhört snabba teknikutveckling som pågår gör att det i längden kommer att bli omöjligt att behålla en teknikberoende grundlagsreglering av tryck- och yttrandefriheten i sin nuvarande form. Med det nu remitterade betänkandet som grund för ett ställningstagande ansluter sig Justitiekanslern emellertid till uppfattningen att reformarbetetet tills vidare bör inriktas på att förenkla och modernisera gällande grundlagar. Ett nästa steg i den riktningen skulle kunna vara att sammanföra TF och YGL i en grundlag.

text: En revidering av TF och YGL

text: Inledning

text: Sedan kommittén tagit ställning mot införandet av en ny yttrandefrihets-grundlag har man i enlighet med sina direktiv övergått till att överväga vilka förändringar som är nödvändiga i TF och YGL. I det följande lämnar Justitiekanslern först synpunkter på några av de förslag till sakliga ändringar som läggs fram i betänkandet och kommenterar därefter kommitténs översyn av strukturen och språket i TF och YGL.

text: Förutsättningar för begränsningar av yttrandefriheten – frågan om en begränsningsregel i TF och YGL

text: Kommittén föreslår att det i TF (1 kap. 13 §) och YGL (1 kap. 16 §) förs in en bestämmelse som anger under vilka förutsättningar grundlagarna får begränsas genom lag. Av förslaget till författningstext och av författnings-kommentaren framgår att kommittén avser att de föreslagna begränsningsreglerna ska ta sikte på sådan lagstiftning som meddelas med stöd av TF:s och YGL:s egna delegationsbestämmelser. En utgångspunkt för de föreslagna bestämmelserna är att lagstiftning som meddelas på det grundlagsskyddade området inte får utgöra ett hot mot den yttrandefrihet som grundlagarna avser att värna. För att förtydliga under vilka förutsättningar tryck- och yttrandefriheten får begränsas genom lag föreslår kommittén vidare att det i TF och YGL ska göras hänvisningar till begräsningsreglerna i 2 kap. 21 §, 22 § första stycket och 23 § regeringsformen (RF).

text: Hänvisningen till RF:s bestämmelser ska enligt författningskommentaren uppfattas på så sätt att man därigenom erinrar om att exempelvis den i

text: 2 kap. 23 §

text: RF föreskrivna proportionalitetsprincipen ska beaktas vid begränsningar av tryck- och yttrandefriheten som sker genom lag. Med det förslag som kommittén lägger sker dock en enligt Justitiekanslern olycklig sammanblandning av instruktioner till lagstiftaren beträffande begränsningsreglerna i de olika grundlagarna. Som exempel kan nämnas att det i

text: 2 kap. 2 §

text: TF anges under vilka förutsättningar som rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas. De motstående intressen som ska beaktas är där inte i alla avseenden desamma som anges i

text: 2 kap. 23 §

text: RF. Den proportionalitetsbedömning som ska göras enligt den bestämmelsen överensstämmer inte heller med den som ska göras enligt

text: 2 kap. 2 §

text: TF. Hur lagstiftaren ska uppfatta och lösa denna konflikt berörs inte av kommittén.

text: Motsvarande problematik kommer också att göra sig gällande vid tillämpning av de föreslagna delegationsbestämmelserna i

text: 7 kap. 3 § 3

text: TF och

text: 5 kap. 3 § 3

text: YGL. Enligt dessa bestämmelser är medelarfriheten inskränkt vid uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt i de fall som anges i särskild lag, dvs. i offentlighets- och

text: sekretesslagen (2009:400)

text: . Frågan om en meddelare kan göras ansvarig för brott mot tystnadsplikt enligt

text: 7 kap. 3 § 3

text: TF och

text: 5 kap. 3 § 3

text: YGL beror på om tystnadsplikten enligt uttryckligt stadgande i offentlighets- och

text: sekretesslagen

text: inskränker rätten att meddela och offentliggöra uppgifter med stöd av meddelarfriheten enligt

text: 1 kap. 1 §

text: TF och

text: 1 kap.

text: och

text: 2 §§

text: YGL. Området för kvalificering av tystnadsplikter sker med utgångspunkt från vad som i övrigt gäller för att göra inskränk-ningar i rätten att ta del av allmänna handlingar enligt

text: 2 kap. 2 §

text: TF. Såvitt framgår av den allmänna motiveringen i betänkandet är avsikten med den av kommittén föreslagna begränsningsregeln att hänvisningen till

text: 2 kap. 23 §

text: RF även ska gälla för nu nämnd lagstiftning.

text: Exemplen illustrerar enligt Justitiekanslerns uppfattning problemet med att tillämpa RF:s begränsningsregler vid lagstiftning som sker med stöd av TF och YGL. Enligt

text: 2 kap. 1 § andra stycket

text: RF gäller inte heller RF:s bestämmelser den tryck- och yttrandefrihet som regleras genom TF och YGL. I tredje stycket samma paragraf erinras vidare om att det i TF finns särskilda bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. Eftersom RF:s begränsningsregler är anpassade för de opinionsfriheter som RF avser att skydda och inte tar sikte på sådana rättigheter som härrör ur TF och YGL är det inte lämpligt att sammanblanda regelverken. Justitiekanslern kan i likhet med kommittén se att det finns ett värde i att närmare ange de intressen som kan eller får beaktas vid inskränkningar av tryck- eller yttrandefriheten. För att undvika nämnda tillämpningskonflikter bör begränsningsreglerna emellertid utformas utifrån de rättigheter som ska skyddas enligt den yttrandefrihetsrättsliga grundlagsregleringen och uttryckligen formuleras i TF och YGL istället för att hänvisningar görs till RF på det sätt som kommittén föreslår.

text: Förändringar i databasregeln

text: Den nuvarande bestämmelsen om radioprogram i

text: 1 kap. 6 §

text: YGL är tillämplig på sändningar av radioprogram som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel, t.ex. traditionella radio- och tv-sändningar. Med sådana sändningar anses också tillhandahållande till allmänheten på särskild begäran av direktsända eller inspelade program, om starttidpunkten och innehållet inte kan påverkas av mottagaren (den s.k. webbsändningsregeln). Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom lagstiftning som trädde i kraft den 1 januari 2011 när även databasregeln i 1 kap. 9 § fick sin nuvarande lydelse. Ändringen var föranledd av att det bl.a. ansågs finnas otydligheter beträffande webbsändningsregelns innebörd och dess avgränsning mot databasregeln. Databasregeln förtydligades på så sätt att det klargjordes att den regeln inte omfattade sändningar som föll under webbsändningsregeln.

text: Databasregelns nuvarande lydelse innebär i korthet att grundlagens bestämmelser om radioprogram ska tillämpas när information tillhandahålls allmänheten ur en databas. En förutsättning för att databasregeln ska vara tillämplig är att innehållet kan ändras endast av den som driver verksamheten. Regeln ger grundlagsskydd för tillhandahållande till allmänheten av information ur en databas med hjälp av elektromagnetiska vågor på tre olika sätt: genom traditionell dataverksamhet, genom print on demand och genom push-teknik. Därutöver omfattas offentlig uppspelning. De i bestämmelsen särskilt angivna massmedie-företagen får automatiskt grundlagsskydd för de nämnda verksamheterna medan andra aktörer kan erhålla grundlagsskydd genom ansökan om utgivningsbevis.

text: Enligt kommittén är databasregeln komplicerad och svårtillgänglig och tillämpningen har varit förknippad med problem (avsnitt 6.5. och 15 i betänkandet).

text: Det framlagda förslaget innebär att databasregeln förtydligas för att det ska framgå av lagtexten att grundlagen inte gäller de delar av databasen som kan påverkas av någon annan än den som driver verksamheten eller någon som handlar på uppdrag av denne. Vidare görs en språklig och redaktionell översyn av bestämmelsen. Den nuvarande bestämmelsen föreslås bli uppdelad i fyra nya bestämmelser.

text: Justitiekanslern välkomnar i och för sig förslaget som delvis utgör en kodifiering av gällande praxis och som förhoppningsvis förenklar tillämpningen av bestämmelsen. Även om förslaget innebär förenklingar återstår emellertid alltjämt flera oklarheter. Justitiekanslern delar kommitténs uppfattning att ytterligare förändringar bör äga rum efter förnyad utredning. Det gäller bl.a. frågan om offentlig uppspelning från en databas.

text: Arkivdatabaser

text: Den s.k. bilageregeln i

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF innebär i sin nuvarande lydelse att

text: tryckfrihetsförordningen

text: är tillämplig på radioprogram och tekniska upptagningar som avses i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: och som oförändrat återger hela eller delar av innehållet i en periodisk skrift när det är ägaren till den periodiska skriften som sprider eller låter sprida innehållet i dessa former. Ett sådant program eller en sådan upptagning ska jämställas med en bilaga till skriften och den ansvarige utgivaren för den periodiska skriften ansvarar även för innehållet i bilagan. Bilageregeln ansågs tidigare också gälla bl.a. arkivdatabaser men år 2003 avvisade Högsta domstolen en sådan tolkning och ansåg i stället att dessa har grundlagsskydd enligt den s.k. databasregeln i

text: 1 kap 9 §

text: YGL.

text: I betänkandet (s. 385 f) redovisas att det grundlagsskydd som databasregeln ger innebär flera nackdelar i jämförelse med det skydd som gäller enligt bilageregeln. Bl.a. påpekas att tillhandahållandet i en databas enligt databasregeln är att betrakta som en ny publicering trots att det handlar om arkivering av tidigare publicerat material. Tidningsföretag som tillhanda-håller en arkivdatabas är därför nödsakade att utse en särskild ansvarig utgivare för arkivdatabasen. Preskriptionsreglerna avseende publiceringar som omfattas av databasregeln innebär också att preskriptionstiden inte börjar löpa förrän materialet tas bort från databasen. Den ansvarige utgivaren bär därför i princip utan tidsbegränsning ett ansvar för allt material som finns i arkivdatabasen. Det är givetvis svårt för en ny utgivare att överblicka det material som finns i en databas när han eller hon tillträder.

text: Mot bakgrund av de nackdelar som kommittén funnit föreslås att en ny föreskrift införs som innebär att bilageregeln i TF ska tillämpas när ägaren till en periodisk skrift tillhandahåller databaser uteslutande i syfte att arkivera innehållet i periodiska skrifter (arkivdatabaser). Preskriptionstiden föreslås bli densamma som för den periodiska skriften och således börja löpa vid tidpunkten för utgivningen av skriften.

text: Justitiekanslern har förståelse för ambitionen att hålla samman ensamansvaret för den periodiska skriften med ansvaret för den databas där den periodiska skriften arkiveras. Enligt justitiekanslerns mening kan emellertid flera invändningar riktas mot förslaget. En är att den redan komplicerade regleringen belastas med nya bestämmelser för olika typer av databaser. Den viktigaste invändningen gäller emellertid förslaget att samma preskriptionstid ska gälla för publiceringen på databasen som för den periodiska skriften. Detta skulle innebära att det blir möjligt att utan någon tidsbegränsning straffritt fortsätta att publicera information i en databas när preskriptionstiden för den periodiska skriften löpt ut. Enligt Justitiekanslerns mening bör preskriptionstiden för arkivdatabaser även i fortsättningen, liksom när det gäller andra databaser, räknas från det att materialet plockas bort. Justitiekanslern är således inte beredd att tillstyrka det förslag som kommittén lämnat i denna del.

text: Taltidningar

text: I betänkandet föreslås en ny bestämmelse i TF angående s.k. taltidningar. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak bilageregeln i nuvarande

text: 1 kap. 7 § andra stycket

text: TF enligt vilken det utgivaransvar som gäller för innehållet i en dagstidning eller en annan periodisk skrift även omfattar det fallet att tidningen också distribueras i form av en radio- eller kassettidning. Den nya bestämmelsen föreslås bli utvidgad så att den även omfattar ett tillhandahållande som sker via en sådan databas som avses i YGL. Samtidigt har emellertid tillämpningsområdet för bestämmelsen inskränkts i ett avseende. Det ska nämligen krävas att innehållet i radioprogrammet, upptagningen eller databasen är särskilt anpassat för personer med funktionsnedsättning. Bestämmelsen är tänkt att träffa bl.a. sådana taltidningar som utgörs av inlästa tidningar och är avsedda för synskadade, dyslektiker och afatiker. Syftet är att bestämmelsen därmed ska få ett tillämpningsområde som bättre överensstämmer med den ursprungliga avsikten med bilageregeln. Preskriptionstiden föreslås beräknad från den tidpunkt då den periodiska skriften gavs ut.

text: Före

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: införande fanns en liknande bestämmelse i lagen (

text: ) om ansvarighet för radio- och kassettidningar. En kassettidning definierades i lagen som en för ”synskadade avsedd version av en periodisk skrift”. Ansvarsbestämmelsen innebar att den ansvarige utgivaren för den tryckta förlagan var ansvarig även för den version som spreds genom radiosändning i etern eller via tråd eller i form av en ljudupptagning. Bestämmelsen överfördes till TF i samband med införandet av yttrandefrihetsgrundlagen (se

text: prop. 1990/91:64 s. 138

text: ) i den s.k. bilageregeln. Preskriptionstiden för innehållet i radio- och kassettidningen började löpa vid sändningen av programmet resp. utlämnandet av upptagningen för spridning och därmed inte från samma tidpunkt som gällde för den tryckta förlagan.

text: Kommitténs bedömning att taltidningar i framtiden kommer att distribueras uteslutande via internet och på begäran av användaren framstår som rimlig. Mot bakgrund av Högsta domstolens avgörande i

text: NJA 2003 s. 31

text: omfattas ett sådant tillhandahållande inte av den nuvarande bilageregeln.

text: Nackdelarna med att tillämpa databasregeln på taltidningar är, som redovisats i betänkandet, flera och i princip desamma som för arkivdatabaser. Tidningsföretagen måste när det gäller taltidningar också utse en särskild utgivare för databasen som ska anmälas till den ansvariga myndigheten och vidare gäller andra preskriptionsbestämmelser än för förlagan. Frågan är emellertid om den av kommittén föreslagna ordningen är den bästa för att undvika dessa nackdelar.

text: Justitiekanslern anser att förslaget i och för sig har fördelen att man därmed får en återgång till en reglering som står i bättre överensstämmelse med den ursprungliga bilageregelns ändamål. Det skulle också förenkla för tidningsföretagen att kunna distribuera taltidningar med bibehållande av ett sammanhållet utgivaransvar. En invändning som kan riktas mot förslaget är emellertid att olika bestämmelser rörande bl.a. utgivaransvar och preskriptionsregler kommer att gälla för olika databaser vilket tynger ett redan komplicerat system. Å andra sidan synes databaser som tillhandahåller taltidningar inte ha som ändamål att utgöra ett arkiv för dessa, vilket i sak kan anses tala för att den kortare preskriptionstid som gäller för förlagan också skulle kunna gälla för databasen. De problem som ovan beskrivits beträffande arkivdatabaserna har sannolikt inte samma bärighet på databaser som tillhandahåller taltidningar. Det är emellertid svårt att få en klar bild av hur den föreslagna ordningen skulle komma att gestalta sig i praktiken.

text: Den nuvarande bilageregeln gäller oavsett vem radioprogrammet eller den tekniska upptagningen är riktat till. Enligt förslaget ska regeln begränsas till att gälla endast i de fall då innehållet är särskilt anpassat för personer med funktionsnedsättningar. Bestämmelsen får därmed, som nämnts ovan, ett mera begränsat och eventuellt också något oklart tillämpningsområde. Det är svårt att bedöma om den föreslagna avgränsningen är nödvändig och lämplig. Kommittén har inte närmare analyserat den frågan.

text: Mot bakgrund av vad som nu har anförts är Justitiekanslern inte beredd att tillstyrka förslaget i denna del.

text: Distributionsplikt för oadresserade försändelser

text: Kommittén föreslår att den i

text: 6 kap. 4 §

text: TF och

text: 3 kap. 10 §

text: YGL fastslagna distributionsplikten för den som har tillstånd att bedriva postverksamhet ska utvidgas till att gälla också oadresserade försändelser. Enligt kommittén föreligger det en lucka i de nuvarande bestämmelserna som har möjliggjort för postbefordringsföretag att med hänvisning till innehållet vägra distribuera oadresserade försändelser.

text: Kommittén har som underlag för sitt förslag i denna del hänvisat till ett JK-beslut från den 4 mars 2003 (dnr

text: ) där Posten AB hade vägrat att distribuera oadresserade försändelser innehållande ett valmanifest från ett politiskt parti. Justitiekanslern konstaterade att det enligt postlagen inte fanns någon skyldighet för Posten AB att befordra oadresserade försändelser och att det därför inte kunde föreligga något brott mot bestämmelsen i

text: 6 kap. 4 §

text: TF.

text: I

text: postlagen

text: (2010: 1045) finns bestämmelser om postverksamhet och samhällsomfattande posttjänst. Med postverksamhet avses enligt

text: postlagen

text: regelbunden insamling, sortering, transport och utdelning av brev mot betalning. Samhällsomfattande posttjänst definieras i lagen som insamling, sortering, transport och utdelning av postförsändelser mot betalning. Med brev och postförsändelser avses adresserade försändelser. För postverksamheten gäller tillståndsplikt.

text: Bestämmelserna om distributionsplikt i TF och YGL omfattar den som bedriver offentligrättslig postverksamhet eller posttjänst. Som framgår reglerar

text: postlagen

text: endast postverksamhet och posttjänst som avser adresserade försändelser.

text: Postlagen

text: innehåller alltså inte några bestämmelser som ålägger postbefordringsföretag någon skyldighet att distribuera oadresserade försändelser. Frågan om postbefordringsföretagen ska åläggas en sådan skyldighet måste bedömas bl.a. med beaktande av vilka syften den offentligrättsliga postverksamheten ska uppfylla och kan således inte avgöras enbart utifrån informations- eller yttrandefrihetsrättsliga argument. Detta är något som inte berörts av kommittén.

text: Justitiekanslern delar således kommitténs uppfattning att det i ett demokratiskt samhälle är av stor betydelse att distribution av partiinformation och liknande material kan ske på lika villkor och utan otillbörlig inblandning från de aktörer som svarar för distributionen. Det nu framlagda förslaget att i TF och YGL införa bestämmelser som ålägger enskilda postbefordringsföretag en distributionsplikt av oadresserade försändelser är dock inte tillräckligt underbyggt för att Justitiekanslern ska kunna ställa sig bakom det.

text: Skyddet för privatlivet m.m.

text: Kommittén har även haft i uppdrag att utreda frågan om det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv så som det kommer till uttryck i TF och YGL bör stärkas och vilka effekter detta i så fall skulle få för tryck- och yttrandefriheten.

text: Justitiekanslern finner det vara i viss mån oklart hur kommittén vill definiera det skyddsvärda området, dvs. vad som avses med personlig integritet. Av den genomgång som finns i betänkandet kan närmast dras slutsatsen att kommittén främst tagit sikte på de rättigheter som har förts in under

text: artikel 8 i Europakonventionen

text: och som avser rätten till privat- och familjeliv. Enligt artikel 8.1 innefattas här att var och en har rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Rättigheten kan förenklat sägas innefatta ett krav på skydd för privatlivets fred. Det synes därmed som om kommittén utgår från en relativt begränsad definition av begreppet personlig integritet. Kommitténs bedömning är att det inte bör införas någon straffbestämmelse i TF och YGL om integritetsskydd men att det däremot finns skäl för regeringen att överväga en straffbestämmelse utanför det grundlagsskyddade området.

text: Införandet av ett straffrättsligt sanktionerat privatlivsskydd i TF och YGL förutsätter är att det finns ett påtagligt behov härav och att detta behov är så starkt att det är rimligt att inskränka yttrandefriheten i motsvarande mån. Kommittén har för sin del gjort bedömningen att de förpliktelser som följer av Europakonventionen inte är tillräckligt tydliga för att ensamma motivera förändringar i TF och YGL och också funnit att det inte finns något egentligt behov av att stärka det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL. Denna senare slutsats bygger på undersök-ningar som genomförts av kommittén i form av att man under viss tid granskat de databaser som omfattats av grundlagsskyddet genom utgivningsbevis enligt databasregeln i

text: 1 kap. 9 §

text: YGL samt tagit del av beslut från Pressens opinionsnämnd och Granskningsnämnden för radio och tv. Enligt kommittén ger undersökningarna vid handen att de integritetskränkningar av allvarligare slag som förekommer nästan bara inträffar utanför det grundlagsskyddade området och att det endast i mycket begränsad omfattning förekommer integritetskränkningar genom uttalanden på databaser med frivilligt grundlagsskydd. Det är naturligtvis här fråga om en bedömning, och en bedömning som också sker mot bakgrund av konstaterandet att varje åtgärd som syftar till ett starkare skydd för privatlivet vid yttranden i princip innebär en motsvarande inskränkning av tryck- och yttrandefriheten. Enligt Justitiekanslerns uppfattning kan emellertid det statistiska utfall som kommittén presenterar lika gärna tas till intäkt för att integritetskränkningar förekommer i en sådan omfattning att det trots allt föreligger ett behov av reglering på området.

text: Även om kränkningar inte kan anses vara frekvent förekommande i grundlagsskyddade medier finns det enligt Justitiekanslerns mening skäl som likväl talar för att ett utvidgat integritetsskydd bör införas. Anmälningar om olaga hot är sällan förekommande i Justitiekanslerns verksamhet. Genom 2002 års utvidgning av brottskatalogen i TF infördes emellertid bl.a. brottet olaga hot som ett tryckfrihetsbrott. Utvidgningen av brottskatalogen skedde med hänvisning till den samtidig genomförda utvidgningen av databasregelns tillämpningsområde. Det är uppenbart att teknikutvecklingen på medieområdet inneburit en explosionsartat ökad spridning av information och det finns enligt Justitiekanslern anledning att känna oro inför det faktum att detta också ger mycket större möjligheter än tidigare att ge stor spridning av uttalanden som är kränkande för enskilda. Man kan inte bortse från risken att teknikutvecklingen kan driva på spridningen av integritets-kränkande material även i de grundlagsskyddade medierna, inte minst med tanke på att

text: personuppgiftslagens

text: skyddsbestämmelser inte gäller inom YGL:s tillämpningsområde.

text: Justitiekanslern delar visserligen kommitténs bedömning att Europakonventionen och den praxis som utvecklats av Europadomstolen inte kan anses ställa något tydligt krav på Sverige att införa ett generellt integritetsskydd i den nationella rätten. Argumentet utgör dock i sig inte något skäl att underlåta att införa ett skydd för privatlivet på vissa områden där det kan anses erforderligt för att värna privatlivet. Som kommittén själv konstaterar kan det lagstiftningsmässiga skyddet för den enskildes privatliv vid en internationell jämförelse framstå som relativt svagt i Sverige.

text: Flera utredningar har genom åren övervägt frågan om behovet och utformningen av ett mer vidsträckt skydd för den personliga integriteten, senast Integritetsskyddskommittén genom betänkandena Skyddet för den personliga integriteten, Kartläggning och analys (

text: SOU 2007:22

text: ) och Skyddet för den personliga integriteten, Bedömningar och förslag (

text: SOU 2008:3

text: ). Integritetsskyddskommittén, vars uppdrag inte omfattade att lämna förslag på TF:s och YGL:s områden, kom efter en noggrann analys fram till slutsatsen att det fanns ett behov av integritetsskyddande regler på flera områden men att det av flera skäl inte var möjligt att lägga fram någon mer generell bestämmelse till skydd för den personliga integriteten. Det finns mot denna bakgrund skäl att vid den fortsatta behandling av frågan inte låsa sig vid uppfattningen att en reglering som innebär ett utökat skydd för enskildas integritet och privatliv måste ha ett generellt eller vidsträckt tillämpningsområde.

text: Sammanfattningsvis konstaterar Justitiekanslern att det inte går att dra någon säker slutsats beträffande angelägenheten och behovet av att stärka det generella skyddet för enskildas integritet och privatliv i TF och YGL på grundval av den kartläggning som kommittén har utfört. Justitiekanslern anser sig mot den bakgrunden inte ha tillräckligt underlag för att nu ta ställning till frågan om inskränkningar i tryck- och yttrandefriheten kan vara motiverade för att stärka skyddet för den personliga integriteten.

text: En ny rättegångsbestämmelse om kvittning av rättegångskostnader i ärekränkningsmål

text: Enligt

text: 10 kap. 4 § lagen (1991:1559)

text: med föreskrifter på tryckfrihetsförordningens och

text: yttrandefrihetsgrundlagens

text: områden (tillämpningslagen) får rätten, om det finns skäl till det, i mål angående enskilt åtal vid ärekränkningsbrott förordna att vardera parten ska bära sina rättegångskostnader. Ett sådant beslut får bara fattas om frågan huruvida brott föreligger har prövats av en jury.

text: Kommittén har velat omformulera bestämmelsen så att tillämpningen av reglerna om kvittning av rättegångskostnaderna inte riskerar att komma i konflikt med den s.k. oskuldpresumtionen i

text: artikel 6.2 Europakonventionen

text: Som bestämmelsen nu är utformad kan den enligt kommittén komma att tillämpas så att rätten genom ett beslut om kvittning indirekt överprövar juryns friande utslag.

text: Justitiekanslern gör för sin del bedömningen att det i enlighet med vad kommittén har anfört finns starka skäl att omarbeta bestämmelsen så att kvittningsregeln inte riskerar att användas som en kompensationsregel i de fall där juryns utslag ifrågasätts av rätten. En sådan tillämpning är givetvis oacceptabel eftersom den inte bara kan strida mot oskuldspresumtionen, utan också innebär ett ifrågasättande av juryns ställning som en hörnsten i det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga systemet.

text: Bestämmelsen har enligt kommitténs förslag formulerats så att kvittning får tillåtas i de fall där målsäganden hade särskild anledning att få saken prövad och det även i övrigt finns skäl för en sådan fördelning av kostnadsansvaret med hänsyn till parternas förhållanden och omständigheterna i övrigt. Hänvisningen till omständigheterna i övrigt riskerar dock att utgöra en sådan ventil som öppnar för att låta kostnadsansvaret fördelas med hänvisning till skuldfrågan. Det ger också en helt felaktig signal att kommittén som exempel på skäl för att kvittning ska kunna tillåtas nämner att en uppgift var osann men att det fanns skälig grund för uppgiften och att målsäganden har lidit skada av den; prövningen av om en uppgift är sann eller om det fanns skälig grund för den utgör ett inslag i prövningen av om begånget förtal är straffbart eller inte och är därmed knuten till skuldfrågan.

text: Justitiekanslern delar kommitténs bedömning att det kan finnas skäl att omarbeta kvittningsregeln i 10 kap. 4 § tillämpningslagen så att den inte riskerar att komma i konflikt med den s.k. oskuldspresumtionen. Vid den fortsatta beredningen av förslaget måste dock de reservationer som här har framförts beaktas.

text: En utvidgning av förutsättningarna för allmänt åtal vid ärekränkning i tryck- och yttrandefrihetsmål

text: I syfte att allmänt åtal för tryckfrihets- och yttrandefrihetsbrottet förtal ska väckas i flera fall än idag har kommittén föreslagit att den särskilda åtalsprövningsregeln i

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: ska ändras så att kravet på särskilda skäl utgår. Kommittén förväntar sig inte att antalet allmänna åtal därigenom kommer att öka i någon mer betydande omfattning, men väl att några sådana mer ömmande fall som enligt nuvarande reglering kan antas falla utanför åtalsregeln skulle bli omfattade.

text: Regleringen av tryckfrihetsbrotten i TF och YGL bygger på den dubbla kriminaliseringens princip. De brott som ingår i TF:s brottskatalog måste för att ansvar ska kunna utkrävas för tryckfrihetsbrott vara straffbara också enligt vanlig lag. En utvidgning av det straffbara grundlagsområdet kräver därmed en ändring av TF medan det för en inskränkning räcker med en ändring i allmän lag. Kommitténs förslag bygger nu inte på en skärpning av straffstadgandet beträffande brottet förtal, utan på en förändring av åtalsprövningsregeln i 5 kap. 5 § brottsbalken. En ändrad lydelse av den regelns innehåll kommer emellertid att få effekter också utanför det grundlagsskyddade området. Någon behovs- eller konsekvensanalys har dock inte presenterats av kommittén såvitt gäller det inte grundlagsskyddade området.

text: Vid en prövning av om allmänt åtal för tryck- eller yttrandefrihetsbrott ska väckas eller inte tillämpar Justitiekanslern bestämmelsen i

text: 5 kap. 5 § brottsbalken

text: . Bestämmelsen är dock inte ensam avgörande för bedömningen vid en åtalsprövning på det yttrandefrihetsrättsliga området utan måste därvid tolkas med beaktande av Justitiekanslerns särskilda roll som åklagare enligt TF och YGL.

text: Justitiekanslerns åtalsrätt anges i

text: 9 kap. 2 §

text: TF till vilken YGL också hänvisar. Enligt första stycket i bestämmelsen är Justitiekanslern ensam åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. Justitiekanslern är också ensam åklagare i annat tryckfrihetsmål än mål om tryckfrihetsbrott (dvs. i mål som rör brott enligt

text: 7 kap. 3 §

text: TF) samt i mål som annars avser brott mot bestämmelserna i TF.

text: Enligt TF förutsätter en prövning av frågan huruvida allmänt åtal för tryckfrihetsbrott ska väckas överväganden utifrån flera utgångspunkter. Bl.a. kan noteras att regeringen kan hos Justitiekanslern anmäla en skrift till åtal för tryckfrihetsbrott samt att det i lag också kan föreskrivas att allmänt åtal inte får väckas utan regeringens medgivande. Sådana bestämmelser finns i 6 kap. 1 § tillämpningslagen och avser vissa brott mot det allmänna.

text: Det är en omdiskuterad fråga om Justitiekanslern vid sin åtalsprövning i allmänhet kan göra överväganden av lämplighetskaraktär. Den traditionella uppfattningen torde vara att det finns ett visst utrymme för Justitiekanslern att göra en lämplighetsprövning. Under alla omständigheter har Justitiekanslern att vid åtalsprövningen tillämpa tolkningsregeln i

text: 1 kap. 4 §

text: TF och

text: 1 kap. 5 §

text: YGL, den s.k. instruktionen. Regeln innebär att Justitiekanslern vid tillämpningen av TF och YGL särskilt ska beakta yttrandefrihetsintresset, vilket har en återhållande inverkan vid bedöm-ningen av om åtal ska väckas.

text: Det nu sagda visar att Justitiekanslern vid utövandet av sin åklagaruppgift enligt TF och YGL inte har att beakta enbart åtalsprövningsregeln i 5 kap. 5§

text: brottsbalken

text: utan att också andra överväganden av yttrandefrihetsrättslig art måste göras i samband med ett åtalsbeslut. Justitiekanslern har i och för sig inte någon erinran mot att åtalsregeln modifieras på det sätt som kommittén föreslår, men vill understryka att yttrandefrihetsrättsliga överväganden inverkar vid tillämpningen av åtalsprövningsregeln på det grundlagsskyddade området.

text: Internationellt rättsligt bistånd

text: Justitiekanslern har i ett beslut den 12 juni 2012 rörande en begäran om rättslig hjälp från Turkiet (dnr

text: ) gjort samma bedömning som Tryck- och yttrandefrihetsberedningen, nämligen att ett hinder mot ett ingripande enligt grundlagarnas regler också innebär att hinder föreligger mot att lämna rättslig hjälp. Justitiekanslern fann i det nyss nämnda beslutet inte skäl att närmare överväga huruvida samma ställningstagande är hållbart i förhållande till ett EU-land. Justitiekanslern delar kommitténs bedömning att Tryck- och yttrandefrihetsberedningens uppfattning får betraktas som för närvarande rådande rättsläge. Som kommittén konstaterar, liksom regeringen i direktiven till kommittén, är Tryck- och yttrandefrihetsberedningens uppfattning emellertid inte oomtvistad.

text: Kommittén konstaterar i betänkandet att den svenska hållningen inte har prövats EU-rättsligt och att rättsläget internationellt sett och särskilt i förhållande till EU-rätten är oklart. Trots det utgår kommittén från att den svenska hållningen är förenlig med EU-rätten. Kommitténs slutsats i denna fråga kan enligt Justitiekanslerns uppfattning ifrågasättas och har i vart fall inte närmare underbyggts med några nya argument. Enligt Justitiekanslerns uppfattning måste det bedömas vara osäkert om Sverige i alla lägen, särskilt mot bakgrund av utvecklingen på det EU-rättsliga området, även fortsättningsvis kommer att kunna vidhålla den hittills rådande uppfattningen.

text: Regeringen har i direktiven identifierat ett antal problem med det förslag som Tryck- och yttrandefrihetsberedningen lagt fram och därför gett kommittén i uppdrag att på nytt analysera frågan. Regeringen angav som utgångspunkt för arbetet att Sverige i så stor utsträckning som möjligt ska kunna bistå med bl.a. internationell rättslig hjälp.

text: Kommitténs nu framlagda förslag till reglering av möjligheterna att lämna internationell rättslig hjälp på grundlagsområdet överensstämmer emellertid i princip med det förslag som Tryck- och yttrandefrihetsberedningen lämnade. Justitiekanslern ifrågasätter därför om förslaget verkligen innebär att möjligheterna att lämna internationell rättslig hjälp ökar i förhållande till vad som gäller idag. Förslaget kan snarare beskrivas som en kodifiering av nuvarande praxis.

text: Mot bakgrund av osäkerheten i fråga om hållfastheten i den slutsats som ligger till grund för kommitténs förslag och då förslaget inte synes tillgodose de önskemål som framställts i direktiven ställer sig Justitiekanslern tveksam till om det finns anledning att slå fast den svenska hållningen på ett så tydligt sätt som blir fallet med en grundlagsreglering.

text: När det gäller det s.k. korrespondentskyddet i

text: 13 kap. 6 § andra stycket

text: TF har regeringen i direktiven framhållit just detta skydd som ett exempel på att grundlagarnas tillämpningsområde sträcker sig längre än vad som kan anses motiverat. Kommittén har, trots detta uttryckliga ställningstagande från regeringen, inte anfört några andra skäl för att behålla korrespondentskyddet oförändrat än de som redan var kända vid tidpunkten när direktiven skrevs. Någon egentlig analys av vad det skulle innebära om korrespondensskyddet togs bort eller, för det fall ett borttagande kan anses omöjligt, något förslag om på vilket sätt det skulle kunna begränsas har inte presenterats. Justitiekanslern konstaterar mot bakgrund härav att frågan inte torde ha fått en slutlig lösning genom det nu framlagda betänkandet.

text: Justitiekanslern tillstyrker kommitténs förslag i fråga om grundlagarnas territoriella tillämpningsområde när det gäller skrifter och tekniska upptagningar som skickas från Sverige till enskilda adressater i utlandet (förslagen i

text: 1 kap. 7 § tredje stycket

text: TF och

text: 1 kap. 13 § andra stycket

text: YGL).

text: Övrigt

text: Delegation av Justitiekanslerns åklagaruppgifter till allmän åklagare

text: Enligt föreskrifter i nuvarande

text: 7 kap. 1 §

text: YGL får Justitiekanslern i enskilda fall överlämna åt allmän åklagare att vara åklagare i yttrandefrihetsmål om ansvar eller konfiskering på grund av olaga våldsskildring, hets mot folkgrupp, brott mot medeborgerlig frihet, olaga hot, hot mot tjänsteman eller övergrepp i rättssak som sker genom tekniska upptagningar. Rätten att väcka allmänt åtal får dock inte överlämnas när det gäller yttrandefrihetsbrotten hets mot folkgrupp och brott mot medborgerlig frihet. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i TF.

text: I betänkandet föreslås nu (endast i författningskommentaren, s. 587 f.) en ny liknande bestämmelse i

text: 9 kap. 6 § första stycket

text: TF. Enligt förslaget ska Justitiekanslern ha rätt att i särskilda fall överlåta sin behörighet som åklagare i tryckfrihetsmål helt eller delvis till allmän åklagare. Enligt andra meningen i bestämmelsen ska Justitiekanslern vidare få uppdra åt allmän åklagare att för Justitiekanslerns räkning utföra hela eller delar av åklagaruppdraget.

text: Delegation enligt första stycket första meningen ska kunna äga rum i alla typer av tryckfrihetsmål, således inte enbart de mål som rör tryckfrihetsbrott. Någon begränsning ska inte heller gälla i fråga om brottstyper. Det har ansetts möjligt att utan risk för tryckfriheten kunna överlåta åt Justitiekanslern att bedöma vad som är lämpligt att delegera. Delegation av uppgiften kan kunna ske till Åklagarmyndigheten som sådan eller till en enskild åklagare. Tanken är inte, enligt betänkandet, att Justitiekanslerns åklagaruppgift regelmässigt ska överlåtas, utan möjligheten ska användas i särskilda fall, t.ex. där Justitiekanslerns särskilda erfarenhet och kunskaper inte är nödvändiga.

text: Även den nuvarande delegationsmöjligheten i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: föreslås ändrad (

text: 7 kap. 5 § första stycket

text: ). Förslaget innebär att delegation ska kunna äga rum i yttrandefrihetsmål också rörande publiceringar i radioprogram och databaser och inte bara som för närvarande i tekniska upptagningar. Delegation ska kunna ske vid alla typer av yttrandefrihetsbrott. Också den nuvarande begränsningen av möjligheten till delegation av åtalrätten i mål om hets mot folkgrupp och brott mot medborgerlig frihet bör enligt förslaget tas bort.

text: Frågan om delegation av Justitiekanslerns åklagarfunktion i nu föreslagna situationer har inte tidigare varit aktuell. Den har inte tagits upp i direktiven till kommittén och någon bakgrund till förslaget lämnas inte i betänkandet. Det finns inte heller några särskilda överväganden eller någon analys av de förväntade konsekvenserna av förslaget. Justitiekanslern har inte framställt något önskemål eller påtalat något behov av ytterligare möjligheter till delegation av åklagaruppgiften.

text: Det finns skäl att erinra om att Justitiekanslern roll som ensam åklagare på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området har lång tradition och utgör en av hörnpelarna i grundlagsregleringen. Mot den bakgrunden ter det sig något förvånande att förslaget är så knapphändigt analyserat och motiverat. Justitiekanslern kan i och för sig se att den föreslagna ordningen skulle kunna ge utrymme för ett mera flexibelt arbetssätt i utredningar som rör tryck- eller yttrandefrihetsmål. Det finns dock enligt Justitiekanslerns bedömning inte för närvarande något behov av utvidgade delegationsmöjligheter och det kan anmärkas att någon delegation av hela förundersökningen med åtalsrätt av principiella skäl aldrig kan komma i fråga beträffande de tryck- eller yttrandefrihetsbrott där det krävs regeringens tillstånd för att väcka allmänt åtal (jfr 6 kap. 1 § tillämpningslagen). Att införa en generell möjlighet till delegation av hela Justitiekanslerns åklagaruppdrag på det tryckfrihetsrättsliga området framstår från ett strikt yttrandefrihetsrättsligt perspektiv som direkt olämpligt.

text: En presumtionsregel för åklagarbehörigheten i oklara fall

text: Enligt förslaget till ett nytt andra stycke i

text: 9 kap. 6 §

text: TF och

text: 7 kap. 6 §

text: YGL ska Justitiekanslern anses behörig när det är osäkert vem som är rätt åklagare. Bestämmelsen tar sikte på situationer när det är osäkert om en förundersökning eller ett brottmål ska handläggas som ett yttrandefrihetsrättsligt mål eller enligt allmän lag. De åtgärder som har vidtagits av Justitiekanslern fram till åtals väckande ska enligt förslaget anses behörigen gjorda. Förslaget, som endast återfinns i författningskommentaren motiveras med att det inte är ovanligt att det råder osäkerhet om vilken rättegångsordning som är tillämplig. Med förslaget avser kommittén att tydliggöra att det är Justitiekanslern som ska ansvara för utredningen till dess att det är klarlagt vilken processordning som ska tillämpas. I författningskommentaren anförs vidare att frågeställningen i första hand torde få praktisk betydelse när det gäller beslut om beslag som Justitiekanslern har fattat under handläggningen. Det förhållandet att ärendet därefter överlämnas till allmän åklagare för handläggning enligt de processuella bestämmelserna i rättegångsbalken ska inte medföra att beslaget blir en nullitet eller att det automatiskt ska hävas.

text: Den föreslagna bestämmelsen tar sikte på situationer som enligt Justitiekanslerns mening förekommer mycket sällan. Dessutom är förhållandet, enligt Justitiekanslerns erfarenhet, oftare det omvända nämligen att allmän åklagare har fattat ett beslut om tvångsmedel trots att fråga är om spridning av yttranden i grundlagsskyddade medier. I en promemoria som har upprättats av Justitiekanslern i samarbete med Riksåklagaren och som ska finnas tillgänglig för polis och åklagare på fältet, rekommenderas också att för det fall en åklagare eller polis påträffar enstaka exemplar med förgripligt innehåll där det är oklart vilken processordning som är tillämplig det ska presumeras att grundlagsskydd inte föreligger. I en sådan situation kan därmed t.ex. en t-shirt komma att tas i beslag enligt

text: rättegångsbalkens

text: regler. Enligt promemorian ska därefter omedelbart utredas på vilket sätt texten på t-shirten har framställts. Visar det sig att grundlagsskydd föreligger överlämnas ärendet till Justitiekanslern som i förekommande fall kan fatta ett nytt beslut om beslag enligt TF:s bestämmelser. Denna ordning kan enligt Justitiekanslerns mening inte anses äventyra några principiella tryck- eller yttrandefrihetsrättsliga intressen.

text: Genomförandet av det förslag som nu läggs fram skulle innebära att så gott som alla ärenden där det är oklart vilket regelverk som gäller ska överlämnas till Justitiekanslern. En sådan ordning framstår varken som lämplig eller önskvärd i de inte sällan förekommande situationer då endast enstaka exemplar av t.ex. flygblad, affischer, klistermärken eller tröjor med förgripligt innehåll påträffas av polisen. Rekommendationen i den nyss nämnda promemorian har just till syfte att undvika att så blir fallet och denna ordning fungerar idag tillfredställande.

text: Mot bakgrund av det nu sagda kan Justitiekanslern inte tillstyrka förslaget om en presumtionsregel av det slag som föreslås.

text: Synpunkter på förslagen när det gäller struktur och språk i TF och YGL

text: Kommittén har tagit sig an uppgiften att göra en allmän översyn av strukturen i TF och YGL och har också försökt modernisera och förenkla språket i grundlagarna. Justitiekanslern välkomnar försöket att ersätta ett delvis ålderdomligt språkbruk med ett mera modernt och enkelt språk som gör bestämmelserna lättare att förstå och därmed skulle kunna underlätta rättstillämpningen. Särskilt när det gäller en så komplicerad lagstiftning som den nu aktuella finns det dock en stor risk att förenklingen medför en betydelseförskjutning som kan få effekter som inte är möjliga att förutse. De ändringar kommittén presenterar är inte heller enbart språkliga utan också i flera fall materiella. Vissa sådana ändringar återfinns enbart i författnings-kommentaren och möjligheten till överblick har också särskilt försvårats i de delar där kommittén föreslår att bestämmelser ska utmönstras ur grundlagarna och i stället regleras i lag, dock utan att några sådana lagförslag har lagts fram. Justitiekanslern vill för sin del understryka vikten av att det, i det fortsatta beredningsarbetet med förslaget till ändrad struktur och modernisering av språket, sker en mycket noggrann genomgång av författningstexterna så att felaktigheter av det slag som de nedan angivna utgör exempel på kan utmönstras.

text: Ingressen i förslaget till lagen om ändring i

text: tryckfrihetsförordningen

text: I första meningen ska

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: utgå och ersättas med

text: tryckfrihetsförordningen

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF

text: I förslaget till moderniserad utformning av

text: 2 kap. 9 § andra stycket

text: TF anges att ett utkast till myndighetens beslut eller skrivelse och andra därmed jämställda handlingar som inte har expedierats anses som en allmän handling endast om den inte tas om hand för arkivering. Här ska det inte som har kursiverats utgå. Innebörden av bestämmelsen blir annars att koncept som arkiveras inte anses som allmänna handlingar medan koncept som slängs blir allmänna handlingar.

text: 7 kap. 1 §

text: TF

text: Hänvisningen till 4 och 5 §§ ska rätteligen vara 5 och 6 §§.

text: 7 kap. 3 § andra stycket 2

text: TF

text: I bestämmelsen används negationen ”ej” trots att denna i övrigt verkar ha utmönstrats ur TF. För att upprätthålla ett enhetligt språkbruk bör ordet ”inte” användas i stället.