avgjordAv: Kerstin André

nyckelord: Inhibition Omprövning

title: Handläggningen av ett återkravsärende; bl.a. fråga om Centrala studiestödsnämnden (CSN) varit förhindrad att ompröva ett beslut innan Regeringsrätten prövat en begäran om rättsprövning av beslutet

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot CSN angående handläggningen av ett återkravsärende, m.m. En sammanfattning av huvudpunkterna i anmälan lämnas i det följande.

text: Den 16 september 1999 beslutade CSN i Uppsala att bevilja studiemedel för läsåret 1999/2000. Enligt CSN skulle den sista utbetalningen för höstterminen 1999 verkställas den 29 november 1999. I slutet av november månad skickade AA ett brev till CSN där han meddelade att hans inkomst skulle komma att bli så hög att han inte var berättigad till den planerade utbetalningen. Brevet kom emellertid inte fram i tid, varför AA blev återbetalningsskyldig med 333 kr. Han blev också skyldig att betala ränta med 5 kr för perioden den 29 november 1999–den 31 januari 2000 och en expeditionsavgift om 100 kr. AA begärde omprövning av beslutet (CSN:s ärende 2000-2371-2631, JO:s anm.). Den 20 januari 2000 meddelade CSN att begäran hade mottagits och att handläggningstiden uppgick till cirka två månader.

text: Enligt AA var det fel att påföra ränta för den tid då det inte existerade någon skuld och under den tid han saknade möjlighet att betala in skulden. Vidare var det, enligt honom, orimligt att skicka ut ett inbetalningskort och påföra en expeditionsavgift om 100 kr i stället för att minska kommande studiemedel med samma belopp. I samband med begäran om omprövning av återkravsbeslutet framställdes ett yrkande om inhibition såvitt avsåg räntekravet och expeditionsavgiften (dvs. ett yrkande om att det tidigare beslutet i dessa delar tills vidare inte skulle gälla). CSN inhiberade emellertid hela kravet, dvs. även kapitalbeloppet om 333 kr, utan yrkande. Han utgick från detta eftersom CSN inte skickade några inbetalningskort. Den 25 april 2000 beslutade CSN:s huvudkontor att inte ändra det tidigare beslutet. AA ansökte om rättsprövning av beslutet i Kammarrätten i Sundsvall. Han yrkade även inhibition av beslutet. Kammarrätten avvisade ansökningen i beslut den 22 maj 2000 (kammarrättens mål nr 1379-2000, JO:s anm). Kammarrättens

text: avvisningsbeslut överklagades till Regeringsrätten (Regeringsrättens mål nr 3761- 2000, JO:s anm.).

text: Den 9 juni 2000 fattade CSN beslut om verkställighet och begärde bl.a. 16 kr i ränta avseende tiden fram till den 30 juni 2000 då beloppet förföll till betalning. Beslutet föranledde AA att framställa ett nytt inhibitionsyrkande och att begära en förnyad prövning vid CSN:s huvudkontor (CSN:s ärende 2000-2379-19394, JO:s anm.). Regionjuristen BB svarade att CSN var förhindrad att pröva hans omprövningsbegäran och inhibitionsbegäran eftersom ärendet låg i Regeringsrätten. Något beslut skulle inte komma att fattas förrän Regeringsrätten hade avgjort sitt ärende.

text: Mot den angivna bakgrunden ställde AA följande frågor.

text: 1. Var det riktigt och får CSN fatta beslut om att påföra mig ränta för en period när någon skuld inte existerar? 2. Får CSN påföra mig ränta för en period när jag förvägras möjligheten att återbetala kravet? 3. Borde inte CSN ha minskat mina studiemedel kommande termin med återbetalningskravet istället för att tvinga mig att återbetala summan och på så sätt påföra mig en onödig expeditionsavgift? 4. Var det korrekt att gå utöver mitt yrkande och inhibera även själva återbetalningskravet på 333 kr när jag uttryckligen begär att få betala detta? 5. Borde inte CSN i Sundsvall ha fattat beslut angående min begäran om omprövning snabbare än nästan fyra månader efter det att begäran kom in till myndigheten? 6. Borde inte CSN ha verkställt återbetalningen snabbare än två månader efter det att huvudkontoret avslagit min begäran om omprövning? 7. Är CSN:s bedömning riktig vad beträffar att de är förhindrade att ompröva det nya beslutet då ärendet ligger i Regeringsrätten men inte förhindrade att verkställa kravet? 8. Borde inte jag ha informerats tydligare om CSN:s kontakt med Regeringsrätten så att jag också fått vetskap om deras åsikter i frågan? 9. Är inte CSN:s återkravsbeslut i juni, juli och augusti (2000, JO:s anm.) felaktiga då de påfört mig en betydligt högre ränta än vad som skulle utgått om de inte gått utöver mitt yrkande i inhibitionsbegäran i januari månad?

text: Utredning

text: Inledningsvis infordrades och granskades vissa handlingar i CSN:s ärenden 2000- 2371-2631 och 2000-2379-19394.

text: Vid granskningen uppmärksammades bl.a. att ett e-postmeddelande hade inkommit till CSN den 17 april 2000 och att detta, enligt vad som angavs i en missivskrivelse från CSN:s dåvarande regionjurist BB, inte hade varit möjligt att återfinna bland handlingarna i ärendet.

text: CSN anmodades att inkomma med utredning och yttrande dels i anledning av vad anmälaren hade anfört om handläggningen av omprövningsärendena 2000-2371-

text: 2631 och 2000-2379-19394, dels dokumentationen av ett e-postmeddelande som AA hade skickat den 17 april 2000.

text: CSN, genom generaldirektören CC, avgav följande remisssvar.

text: Bakgrund

text: AA beviljades studiemedel – endast studiebidrag – såvitt nu är av intresse, för tiden den 1 september 1999–den 4 januari 2000 genom beslut den 16 september 1999. I ansökan om studiemedel uppgav han att hans inkomst under det andra kalenderhalvåret beräknades uppgå till 20 000 kr. Den 21 september anmälde han att han beräknade sin inkomst till 27 000 kr. Den 28 september meddelade han att hans inkomst hade överskridit 30 000 kr och att den skulle bli högre än så eftersom han hade fått ett ”extrajobb”. Han begärde bl.a. att få en ny blankett för anmälan om inkomständring. Den 6 oktober gav AA, på en av CSN tillhandahållen blankett, in en ny anmälan om ändrad inkomst i vilken han beräknade inkomsten till 32 300 kr. Eftersom hans inkomst översteg gällande fribelopp om 30 940 kr omprövade CSN den 12 oktober 1999 hans rätt till studiemedel med hänsyn härtill. Till följd härav reducerades de återstående utbetalningarna av studiemedel avseende höstterminen 1999. – I mitterminsförsäkran/begäran om utbetalning inkommen till CSN den 15 oktober uppgav AA ånyo sin inkomst för det andra kalenderhalvåret 1999 till 32 300 kr. Den 2 december 1999 inkom till CSN en skrivelse från AA i vilken han anmälde att hans inkomst för det andra kalenderhalvåret skulle uppgå till 35 000 kr. I anledning härav meddelade CSN i beslut den 3 december att den anmälda inkomsten föranledde att hans studiemedel skulle reduceras. – Eftersom studiemedel betalas ut i förskott hade CSN den 28 november verkställt den sista utbetalningen av studiemedel till AA avseende höstterminen 1999. CSN kunde därför i beslutet den 3 december inte ändra tidigare beslut om studiemedel till hans nackdel enligt 4 kap. 28 § studiestödsförordningen (1973:418, JO:s anm.). Detta lagrum stadgar att ändring till den studerandes nackdel endast får ske om två villkor är uppfyllda varav det ena är att ändringen skall kunna ske genom avdrag på studiemedel som betalas ut under samma kalenderhalvår. Således återstod för CSN endast att återkräva för mycket utbetalade studiemedel enligt

text: 9 kap. 2 § studiestödslagen

text: (1973:349, JO:s anm.). – AA underrättades därför i beslutet den 3 december att för mycket utbetalat studiemedel skulle krävas tillbaka samt att ett särskilt beslut skulle översändas i anledning härav. Den 14 december meddelade CSN ett beslut, expedierat den 15 december, enligt vilket AA med hänsyn till den anmälda inkomsten om 35 000 kr hade fått studiemedel utbetalat med 333 kr för mycket och att beloppet exklusive ränta om 5 kr samt en expeditionsavgift om 100 kr skulle återbetalas per den 31 januari 2000. Räntan beräknades fr.o.m. tidpunkten för den senaste utbetalningen av studiemedel, den 29 november 1999, t.o.m. förfallodatum för återkravet.

text: Omprövningsärende 2000-2371-2631

text: AA begärde i en skrivelse inkommen till CSN den 10 januari 2000 omprövning av beslutet om återkrav, CSN:s omprövningsärende 2000-2371-2631. Han yrkade att återbetalningsskyldigheten skulle fastställas till 333 kr, att kravet på ränta och expeditionsavgift skulle avskrivas samt att återbetalningen skulle verkställas genom minskning av hans studiemedel för vårterminen 2000. Han anförde bl.a. att ränta inte skall tas ut för en period då han inte hade velat ha de för högt beslutade studiemedlen, att enligt

text: 2 § räntelagen

text: kan ränta inte utgå för tid innan fordringen är förfallen och att han inte hade givits möjlighet att betala tillbaka den överskjutande summan innan beslut om återkrav sändes ut. I en skrivelse inkommen den 14 januari begärde AA inhibition av CSN:s beslut den 14 december 1999 samt att beslutet avseende ränta och expeditionsavgift inte skulle verkställas innan det slutliga

text: beslutet hade vunnit laga kraft. – I en skrivelse den 20 januari 2000 underrättades AA att hans omprövningsbegäran hade överlämnats till CSN:s huvudkontor för omprövning och att den genomsnittliga handläggningstiden på huvudkontoret f.n. var ca två månader. – I ett e-postmeddelande den 16 april undrade AA om handläggningstiden av hans omprövningsbegäran. Den 17 april besvarade CSN epostmeddelandet och meddelade att det hade vidarebefordrats till omprövningsenheten och att han kunde ta kontakt med enheten på angivet telefonnummer om han hade frågor. CSN:s huvudkontor meddelade beslut i ärendet den 25 april 2000. I beslutet konstaterades att tidigare fattat beslut om återkrav av för mycket utbetalade studiemedel till ett kapitalbelopp om 333 kr inte ändrades samt att ränta, enligt

text: 9 kap. 2 § studiestödslagen

text: , togs ut på det återkrävda kapitalbeloppet fr.o.m. den 29 november t.o.m. den 31 december 1999 med 9 procent men att räntan sattes ned till 7,5 procent för tiden den 1–31 januari 2000. Kravet på ränta uppgick således till 5 kr per den 31 januari 2000. Ränta enligt lag skulle tillkomma efter detta datum. Vidare konstaterades att en expeditionsavgift om 100 kr hade påförts enligt 9 kap. 1 a § studiestödsförordningen. I anledning av omprövningsbeslutet expedierades den 4 maj ett nytt beslut om återkrav. Återkrävt kapitalbelopp uppgick till 333 kr, ränta till 16 kr och expeditionsavgift till 100 kr. Kammarrätten i Sundsvall har i beslut den 22 maj 2000, mål nr 1379-2000, avvisat AA:s ansökan om rättsprövning och inhibition av CSN:s beslut den 25 april 2000. Han har överklagat kammarrättens beslut till Regeringsrätten. Den 9 juni 2000 expedierade CSN inbetalningskort till AA på 449 kr varav 100 kr avsåg expeditionsavgift, 16 kr ränta och 333 kr kapitalbelopp. Förfallodatum bestämdes till den 30 juni.

text: Omprövningsärende 2000-2379-19394

text: I en skrivelse som kom in till CSN den 21 juni 2000 begärde AA överprövning av CSN:s beslut den 9 juni. Han yrkade att inhibition skulle meddelas avseende räntekravet på 11 kr av de 16 kr som återkravet gäller samt att återkravsräntan skulle fastställas till 5 kr. Den 7 juli meddelade CSN AA brevledes att hans begäran om inhibition inte skulle prövas eftersom frågan var anhängiggjord i domstol samt att omprövning av omprövningsbeslutet den 25 april inte skulle utföras innan Regeringsrätten hade avgjort hans överklagande av Kammarrättens i Sundsvall beslut den 22 maj 2000. Han expedierades ett inbetalningskort på summan 451 kr varav 18 kr utgjorde ränta, 100 kr expeditionsavgift och 333 kr kapitalbelopp. Den 9 juli inkom ett e-postmeddelande från AA i vilket han undrade om inhibition meddelats i enlighet med hans begäran därom. – I ett e-postmeddelande inkommet den 20 juli undrade AA varför han fått en betalningspåminnelse på återkravet med tillhörande räntekrav när han fått uppfattningen att några sådana åtgärder inte skulle vidtas i avvaktan på Regeringsrättens avgörande. CSN meddelade AA brevledes den 17 augusti 2000 sammanfattat följande: Beslutet om återkrav förlorar inte sin giltighet under den tid talan är anhängig i Regeringsrätten och att lagstadgad ränta således löper på återkrävt belopp i enlighet med beslutet den 25 april. De automatiska utskicken av inbetalningskort har fortsatt för att bereda möjlighet till inbetalning och därigenom undvika påförande av ytterligare ränta i väntan på Regeringsrättens ställningstagande. Eventuella inbetalningar på återkravet kommer att återbetalas för det fall CSN förlorar processen om återkravet. Utskick av nya inbetalningskort har stoppats, enligt önskemål, men ränta löper ändå på det återkrävda beloppet. Innan Regeringsrätten prövat överklagandet kommer vare sig beslutet den 25 april 2000 att omprövas eller inhibitionsyrkandet att prövas.

text: E-postmeddelande

text: Bilagt översänds dokumentationen av e-postmeddelandet från AA skickat den 16 april 2000 och CSN:s svar den 17 april (ej bifogad här, JO:s anm.). Meddelandet har sparats i CSN:s e-postregister samt med tillhörande svar i ärendet 2000-2371-2631. Avslutningsvis väljer CSN att besvara de numrerade frågor AA ställer i sin skrivelse till JO i den ordning de där framställs. 1. När AA anmälde att hans inkomst överstigit fribeloppet konstaterades att studiemedel hade betalats ut till honom med för högt belopp. Eftersom beslutet att bevilja honom studiemedel inte kunde omprövas med stöd av 4 kap. 28 § studiestödsförordningen och ändringen verkställas genom avdrag på studiemedel som betalas ut under samma kalenderhalvår återstod för CSN endast att fatta beslut om återkrav enligt

text: 9 kap. 2 § studiestödslagen

text: . Återkrav av studiemedel skall, enligt det senare lagrummet, ske med ränta som beräknas från den dag när medlen tagits emot efter en räntesats som vid varje tidpunkt med två procentenheter överstiger statens utlåningsränta. – Det kan således förenklat sägas att AA i den stund studiemedel hade betalats ut till honom med för högt belopp ådrog sig en återkravsskuld vilken också löpte med ränta från denna tidpunkt.

text: 2. I beslutet den 3 december 1999 underrättades AA om att han hade fått studiemedel för höstterminen utbetalat med ett för högt belopp och att ett särskilt beslut om återkrav kommer att tillställas honom. Den 14 december expedierades beslutet om återkrav till AA. Återkrävt belopp uppgick till 338 kr varav 333 kr avsåg kapital och 5 kr ränta. Förfallodag var den 31 januari 2000. Inbetalningsavi med förtryckta uppgifter enligt beslutet om återkrav sändes ut till honom. – Enligt CSN:s uppfattning har AA inte förvägrats någon möjlighet att återbetala återkravet. En förtryckt avi för inbetalning av återkrävt belopp tillställdes honom elva dagar efter att han underrättats om att studiemedel hade betalats ut med för högt belopp. Han har också under den tid som gick från det att underrättelsen skedde haft möjlighet att själv kontakta CSN för att få en uppgift om belopp inklusive ränta som skall återbetalas samt aktuellt kontonummer för betalningen. – Det kan tilläggas att CSN:s handläggare numera rekommenderas att i beslut om ändring av beviljade studiemedel även ange eventuellt belopp som betalats för mycket samt att beloppet kan betalas på angivet kontonummer och således inte bara att ett särskilt beslut om återkrav kommer att expedieras.

text: 3. Eftersom AA:s studiemedel för höstterminen 1999 hade betalats ut i sin helhet och det som hade betalats ut för mycket för denna period författningsenligt inte kunde avräknas mot studiemedel avseende vårterminen 2000 återstod för CSN endast att besluta om återkrav av det för mycket utbetalade beloppet. Att expeditionsavgift tillkommer återkravet framgår av

text: 9 kap. 2 § studiestödslagen

text: och 9 kap. 1a § studiestödsförordningen.

text: 4. CSN har inte inhiberat något återbetalningskrav på 333 kr. AA har när som helst kunnat betala in beloppet på CSN:s konto för återkrav.

text: 5. AA:s begäran om omprövning av beslutet den 15 december 1999 kom in till CSN den 10 januari 2000. I underrättelsen till honom om att ärendet överlämnats till CSN:s huvudkontor för omprövning uppgavs bl.a. att ”Den genomsnittliga handläggningstiden på CSN:s huvudkontor för ärenden om återkrav av studiemedel är f.n. ca två månader.” Den 25 april 2000 meddelade CSN:s huvudkontor omprövningsbeslutet, ärendenummer 2000-2371-2631. – Handläggningstiden för omprövningsärendet har visserligen överstigit den i underrättelsen angivna genomsnittliga och vid den tidpunkten gällande tiden. Det kan emellertid inte anses vara på något sätt anmärkningsvärt att handläggningstiden för en omprövning av ett tidigare beslut uppgår till ca 3,5 månader.

text: 6. CSN har inte verkställt någon återbetalning till AA i anledning av huvudkontorets beslut om avslag av hans begäran om omprövning. – Kan hända syftar AA med frågan på det faktum att ett nytt inbetalningskort på det återkrävda beloppet efter beslutet 25 april 2000 kom att få förfallodatum den 30 juni. Till grund för expedieringen av inbetalningskortet låg den tekniska verkställigheten av beslutet vilken skedde den 4 maj och att förfallodatum bestämdes till den 30 juni kan ha sin grund i att handläggaren ansåg det rimligt med den betalningsfristen. Naturligtvis fanns också i detta fallet en möjlighet för AA att begära att få en tidigare förfallodag för det återkrävda beloppet eller en plan för återbetalningen av detsamma.

text: 7. CSN:s beslut att ompröva beslutet av återkrav följer av bestämmelsen i 9 kap. 2 § studiestödsförordningen. Eftersom AA för talan mot beslutet om återkrav i förvaltningsdomstol och då han egentligen inte framfört några nya omständigheter till stöd för sin begäran om förnyad omprövning har CSN funnit det lämpligt att avvakta Regeringsrättens bedömning i ärendet innan den förnyade omprövningen äger rum. Vad gäller frågan om att verkställa kravet vill CSN påpeka att myndighetens beslut om återkrav inte utgör någon exekutionstitel. – Den ”verkställighet” av återbetalningskravet som skett från CSN:s sida har bestått i att fyra inbetalningskort sänts ut. De två första var knutna till beslutet om återkrav respektive omprövningsbeslutet. De övriga var påminnelser till följd av omprövningsbeslutet. Den första påminnelsen hade förfallodatum den 31 juli och förfallodatum flyttades till den 31 augusti efter att AA den 20 juli hört av sig till CSN. Den andra avin, med förfallodatum den 31 augusti, annullerades efter att AA ånyo hört av sig och han fick då beskedet att nya utskick av inbetalningskort inte skulle ske.

text: 8. CSN:s kontakt med Regeringsrätten den 6 juli 2000 skedde i anledning av att AA yrkade inhibition av CSN:s beslut och syftet var att få veta när Regeringsrätten skulle pröva hans överklagande. DD vid Regeringsrätten meddelade att hon inte kunde säga när målet skulle tas upp till prövning. I brev samma dag underrättades AA om bl.a. att hans ärende låg hos Regeringsrätten.

text: 9. I skrivelsen som kom in till CSN den 10 januari yrkade AA bl.a. att hans återbetalningsskyldighet skulle fastställas till 333 kr samt att skyldigheten att betala ränta och expeditionsavgift skulle avskrivas. I en skrivelse som kom in den 14 januari yrkade han inhibition av kravet på ränta och expeditionsavgift. – Eftersom ränta på för mycket utbetalade studiemedel, enligt

text: studiestödslagen

text: , skall tas ut från den dag när medlen togs emot är besluten som lett till expediering av inbetalningskort till AA inte felaktiga såvitt gäller påförd ränta. Ränta skall således påföras oavsett utgången av hans begäran om inhibition om beslutet om återkrav står fast.

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: Föredraganden inhämtade att Regeringsrätten den 19 april 2001 beslutat att inte meddela AA prövningstillstånd i det från Kammarrätten i Sundsvall överklagade målet om rättsprövning (Regeringsrättens mål nr 3761-2000).

text: Slutligen inhämtades kompletterande upplysningar från verksjuristen EE, handläggare av CSN:s ärende 2000-2379-19394.

text: I beslut den 25 februari 2002 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: CSN har redogjort för handläggningen mot bakgrund av den lagstiftning som var aktuell under den ifrågavarande tidsperioden och har därvid i huvudsak bemött AA:s klagomål och frågor. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till vad CSN har

text: anfört och finner inte anledning att, utom i ett par avseenden, anlägga några synpunkter på handläggningen. Det som jag vill ta upp särskilt rör CSN:s besked till AA om att omprövningsärendet (2000-2379-19394) inte skulle komma att avgöras förrän Regeringsrätten hade avgjort sitt mål och handläggningen av de framställda inhibitionsyrkandena.

text: Den första frågan som jag behandlar i det följande är således om det var riktigt av CSN att inte fatta beslut med hänvisning till den pågående domstolsprocessen.

text: Av

text: 27 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att en myndighet under vissa förutsättningar skall ompröva ett beslut. Skyldigheten att ompröva ett beslut föreligger emellertid inte om beslutet har överklagats och myndigheten överlämnat handlingarna till den högre instansen. Bestämmelsen innebär inte något hinder för en myndighet att ompröva ett beslut också i andra fall än då den är skyldig att göra det enligt

text: förvaltningslagen

text: . I

text: förvaltningslagen

text: anges sålunda inte uttömmande i vilka fall en myndighet får ändra ett redan fattat beslut. När det gäller CSN finns det särskilda bestämmelser om omprövning i

text: 9 kap. 2 § studiestödsförordningen (1973:418)

text: . Av dessa följer att ett beslut om studiestöd i ett ärende enligt

text: studiestödslagen

text: eller

text: studiestödsförordningen

text: som meddelats av CSN och som inte kan överklagas skall omprövas av CSN, om den som beslutet angår skriftligen begär det. Vid omprövningen får beslutet inte ändras till nackdel för den som begärt omprövningen.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen

text: skall varje ärende där någon är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. En myndighet bör följaktligen inte avvakta med att avgöra ett ärende om en sådan åtgärd inte är befogad i det enskilda fallet. CSN har anfört att det befanns lämpligt att avvakta Regeringsrättens bedömning innan den förnyade omprövningen ägde rum (i ärendet 2000-2379-19394). CSN har därvid hänvisat till att AA hade fört talan mot återkravet i allmän förvaltningsdomstol och att han egentligen inte hade framfört några nya omständigheter i sin begäran om förnyad omprövning. För att ta ställning till om det var befogat att låta ärendet vila i avvaktan på domstolarnas avgörande måste först undersökas vilken form av prövning som var aktuell hos domstolarna.

text: Den talan som AA förde mot CSN:s omprövningsbeslut den 25 april 2000 (CSN:s ärende 2000-2371-2631) var en ansökan om rättsprövning. Enligt

text: 1 § lagen (1988:205)

text: om rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut skall domstol, på ansökan av en enskild part i vissa förvaltningsärenden, pröva om avgörandet i ärendet strider mot någon rättsregel på det sätt som sökanden angivit eller som i övrigt klart framgår av omständigheterna i ärendet. Av 4 § följer att ett förvaltningsbeslut skall gälla trots att rättsprövning kan ske. Domstolen får dock, enligt samma paragraf, bestämma att beslutet tills vidare inte skall gälla. Om domstolen finner att förvaltningsbeslutet strider mot någon rättsregel och det inte är uppenbart att felet saknat betydelse för avgörandet, skall domstolen – enligt

text: 5 § samma lag

text: – upphäva beslutet och, om det behövs, återförvisa ärendet till den myndighet som meddelat beslutet. I annat fall står beslutet fast.

text: Den fråga som inställer sig är om CSN, på grund av den vid domstolarna pågående rättsprövningen, var förhindrad att fatta beslut i anledning av AA:s förnyade begäran om omprövning. Frågan om en förvaltningsmyndighet är förhindrad att ompröva ett beslut efter att den enskilde har överklagat eller på annat sätt angripit det tidigare beslutet, är inte alldeles självklar och är knappast möjlig att besvara i generella termer. När det gäller förvaltningsbesvär, dvs. sådana ärenden där en förvaltningsdomstol överprövar ärendet i sak och har möjlighet att sätta ett annat beslut i det överklagade beslutets ställe, måste ärendets karaktär bli avgörande. I förevarande fall var det emellertid fråga om en begränsad laglighetskontroll, vilken endast kunde ha utmynnat i att det angripna beslutet stod fast eller upphävdes. Det finns knappast skäl att i sådana fall frånkänna beslutsmyndigheten möjlighet att ompröva det tidigare beslutet. Huvudregeln bör alltså – i enlighet med vad som gäller vid laglighetsprövning enligt

text: 10 kap.

text: kommunallagen (1991:900)

text: – vara att en ansökan om rättsprövning inte hindrar beslutsmyndigheten från att fatta ett nytt beslut i samma sak som är föremål för sådan prövning (se Strömberg, Allmän förvaltningsrätt, 20:e uppl, s. 74 f. och där gjorda hänvisningar). I enlighet härmed utgjorde den pågående rättsprövningen inte något hinder mot att CSN fattade beslut i anledning av AA:s förnyade begäran om omprövning och framställda inhibitionsyrkande.

text: Mot bakgrund av det anförda utgjorde det som CSN har åberopat, enligt min mening, inte något skäl för CSN att avvakta förvaltningsdomstolarnas slutliga avgörande. Jag finner emellertid inte anledning att kritisera CSN för att myndigheten har gjort en annan bedömning än den som jag har redovisat.

text: Verksjuristen EE har upplyst att CSN ännu inte har avgjort omprövningsärendet (2000-2379-19394) trots att Regeringsrätten den 19 april 2001 beslutade att inte meddela prövningstillstånd i det dit överklagade målet om rättsprövning. En orsak till detta synes vara att Regeringsrättens beslut inte har diarieförts i ärendet. Jag förutsätter att CSN omgående tar ställning till den fortsatta handläggningen av ärendet och emotser en kopia av CSN:s avgörande.

text: Som jag har nämnt inledningsvis vill jag även beröra CSN:s handläggning av AA:s inhibitionsyrkanden. Det ligger i sakens natur att ett sådant yrkande skall handläggas skyndsamt. Den som har framställt ett inhibitionsyrkande bör omgående få ett besked om hur myndigheten har bedömt yrkandet, dvs. om yrkandet bifalls, avslås eller avvisas. Jag kan konstatera att AA framställde sitt första inhibitionsyrkande i en skrivelse som inkom till CSN den 14 januari 2000 och att han inte erhöll något besked förrän CSN:s huvudkontor avslog hans begäran om ändring i beslut den 25 april 2000. Det andra inhibitionsyrkandet framställdes den 21 juni 2000 och föranledde ett besked den 7 juli 2000 om att yrkandet inte skulle prövas förrän Regeringsrätten hade avgjort sitt mål. Jag kan konstatera att det tog alldeles för lång tid innan AA erhöll besked i anledning av de framställda inhibitionsyrkandena.

text: Ärendet avslutas med gjorda uttalanden.


avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

publisher: Justitieombudsmannen

title: Initiativärende mot Polismyndigheten Värmland med anledning av handläggningen av vissa kriminalärenden

org: jo

text: Initiativet m.m.

type: rubrik

text: I samband med en inspektion vid Polismyndigheten Värmland i maj 2005 granskades bl.a. kriminalärenden vid ett av polismyndighetens förundersökningsledningsområden, fu-ledningsområde Syd. Vid denna granskning uppmärksammades 105 ärenden (ej ungdomsärenden) i vilka handläggningstiden kunde ifrågasättas. I dessa ärenden hade inga synbara utredningsåtgärder vidtagits under minst ett års tid, se punkten 6:2 i JO:s protokoll fört vid inspektionen i ärende dnr 2319-2005.

type: stycke

text: Under inspektionen inhämtades upplysningar från chefen för utredningsavdelningen vid fu-ledningsområde Syd, inspektören AA, varvid upplystes bl.a. följande.

text: I det aktuella fu-ledningsområdet finns det tre förundersökningsledare, varav två i Karlstad och en i Säffle, samt 15 utredare, varav elva i Karlstad och fyra i Säffle. Av utredarna i Karlstad arbetar endast sex heltid och två deltid (75 procent och 25 procent). De övriga utredarna i Karlstad är av olika skäl för närvarande inte i tjänst vid utredningsavdelningen. Det finns alltså några vakanser men det har varit svårt att rekrytera personal. Under perioden februari - maj 2005 lånades personal från den operativa avdelningen för att hjälpa till med att minska ärendebalanserna, vilket var ett framgångsrikt projekt. Det har varit två utredare som handlagt ungdomsärendena men den ene är nu också engagerad i en projektgrupp inom närpolisområdet. Samtliga brottsanmälningar kommer först in till kriminaljouren och en del ärenden handläggs även där. De ärenden som tillhör fu-ledningsområde Syd lämnas sedan till AA som lottar dessa på utredarna eller lägger ärendena i balans. AA är för närvarande förundersökningsledare i 1 054 ärenden, de två andra förundersökningsledarna har 200 respektive 272 ärenden vardera. Den totala ärendebalansen vid fu-ledningsområdet uppgick per den 24 maj 2005 till 2 030 ärenden, varav 992 var utdelade på handläggare. AA:s målsättning är att månatligen ha en genomgång med varje utredare om dennes ärenden. Den ansträngda arbetssituationen har emellertid medfört att det inte har funnits möjlighet till detta. När det gäller den outdelade balansen tar hon ibland ut listor från RAR-systemet för att ha kontroll över ärendena. En annan förundersökningsledare har börjat gå igenom en del av den outdelade balansen men det finns inte utrymme för att regelbundet gå igenom dessa ärenden.

text: Jag beslutade att ta upp polismyndighetens handläggning av de aktuella ärendena till utredning i ett särskilt ärende.

text: Utredning

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över

text:  orsaken till att ett stort antal ärenden vid utredningsavdelningen, fu-lednings-

text: område Syd, hade legat lång tid utan att några åtgärder vidtagits i dem,

text:  vilka åtgärder polismyndigheten hade vidtagit och/eller kommer att vidta för att

text: komma till rätta med de långa handläggningstiderna.

text: Vidare anmodades polismyndigheten att redovisa sin syn på vad som kommit fram vid inspektionen om de bevakningsrutiner som tillämpades vid utredningsavdelningen, fu-ledningsområde Syd.

text: Polismyndigheten anförde följande.

text: 1. Bakgrund

text: Chefen för kriminalavdelningen har sedan sitt tillträde under 2004 agerat för att uppnå en snabb kvalitetsförbättring i utredningsarbetet så att verksamheten skall bedrivas lagenligt och effektivt. Länspolismästaren informerades omedelbart om de brister som chefen för kriminalavdelningen upptäckte vid tillträdandet. Bristerna var uppenbara i form av ojämn kompetens och bristande ansvarstagande i utredningsarbetet. Samtliga utredningsärenden har på uppdrag av myndighetens chef lyfts fram till medarbetarna och vikten av ett framtida effektivt utredningsarbete har noga poängterats. Nödvändiga åtgärder har på uppdrag av chefen för kriminalavdelningen initierats och genomförts för att utredningsarbetet skall fungera klanderfritt och på ett godtagbart sätt. I åtgärderna har bland annat de personella resurserna förstärkts med adekvat kompetens. Myndigheten har inlett ett arbete med att fördela utredningsresurser över hela dygnet. Chefen för kriminalavdelningen har sedan sitt tillträde tydligt på eget initiativ och på uppmaning från länspolismästaren vid upprepade tillfällen påpekat bristerna i utredningsarbetet såväl till förundersökningsledarna som till utredarna. Chefen för kriminalavdelningen har också påbörjat åtgärdsplaner för att få det framtida utredningsarbetet att fungera optimalt då ärenden inte skall ligga obearbetade oaktat dess prioritet. Som en bakgrund till den situation som uppstått på utredningsenheten har det varit ett mycket ansträngt resursläge inom utredningsverksamheten år 2004. Trots ett stort inflöde av nya ärenden har en minskning ändå skett i utgående balans av K-ärenden. Inflödet av nya ärenden, varav många var nödvändiga att prioritera medförde dock under en period att de gamla ärenden som inte hade påbörjats innan åtgärderna sattes in, blev liggande ännu längre tid och handläggningen av de ärenden kunde inte genomföras i den tillräckliga utsträckning som myndigheten önskade. Minskningen av utgående balans kunde sedan i olika steg möjliggöras av de åtgärder som chefen för kriminalavdelningen genomförde. Den 3 november år 2004 åkte delar av myndighetsledningen för att hålla samtal och uppföljningar angående utredningar och för att få konkreta fakta av vad som hade genomförts av utredningar inom utredningsområde Syd. Samtalet den 3 november 2004 hölls med närpolischefen för Karlstad syd samt med chefen för fu-ledningsområdet Karlstad syd. Utdrag av ärenden över en viss ålder togs av myndighetsledningen med till detta samtal. Utredningsområde Syd fick i omedelbart uppdrag att gemensamt se till att dessa ärenden omgående bearbetades och blev slutförda. Resultatet blev inte tillfredsställande. Efter nästa uppföljning av utredningsområde Syd avsatte

text: myndigheten resurser i form av tio poliser från ordningsavdelningen för att bistå utredningsområde Syd och för att med större snabbhet bearbeta bort balanser. Förutom detta har former av masskallelser skett vid ett flertal tillfällen. Resursförstärkningen och myndighetens ansträngningar att få ordning på balanserna fungerade vid dessa tillfällen inte optimalt. Bland annat beroende på att de tillsatta utredarna fick lägga onödigt mycket tid på genomlysning av ärendena som lämnades från utredningsområde Syd. Dessa var mycket dåligt förberedda. Ytterligare en förundersökningsledare har tillförts utredningsenheten. Utredningsområde Krim Syd i Karlstad har haft en låg bemanning i förhållande till antalet inkommande ärenden. Omfattande rekryteringsinsatser och resursförstärkningar har under chefen för kriminalavdelningen genomförts och insatserna för att nå fram till en större resurs fortgår. För att fortsatt bringa ner antalet K-ärenden i balans inom utredningsområde Syd och för att nå fram till ett rationellt och hanterbart utredningsläge har ytterligare ”masskallningsdagar” med insats av personal från närpolisområdet satts in som extra åtgärder. Under chefen för kriminalavdelningens ledning och med de åtgärder som denne har genomfört har nu ett större antal ärenden kunnat handläggas och slutföras inom utredningsområde Syd. Ärendebalansen har ytterligare kunnat minskas. Chefen för kriminalavdelningen arbetar fortsatt med olika åtgärder och resursförstärkning för att kunna minska ärendebalansen ytterligare. Myndigheten har i det fortsatta arbetet beslutat att alla förundersökningsledare fortsatt skall styra med hjälp av tydliga rutiner och skriftliga direktiv. Direktiven skall omedelbart också skrivas in i Dur Två. Förundersökningsledarna måste enligt den nya rutinen bedriva en mera effektiv förundersökning och inga ärenden får längre ligga obearbetade.

text: 2. Åtgärder

text: Den 23-25 maj 2005 genomförde JO en inspektion av utredningsenheten Karlstad syd. Inspektionen föranledde ett möte med myndighetens förundersökningsledare samt enhetschefer. Mötet genomfördes den 1 juni 2005. Avsikten med mötet var att delge samtliga berörda chefer de brister som hade påtalats vid inspektionen och diskutera hur bristerna skulle kunna åtgärdas samt vad vi skulle göra för att förhindra att bristerna skulle uppstå igen.

text: 2.1 Åtgärder som av myndigheten skyndsamt har genomförts sedan JO: s granskning är; 1. Samtliga 105 ärenden (i vilka handläggningstiden har och kan ifrågasättas) har fördelats ut på kvalificerade handläggare. Av dessa har de äldsta ärendena prioriterats. Till dags datum är 60 st. av de 105 ärendena avslutade. 2. Kraftfulla insatser för att förbättra utredningsverksamheten genomförs i ledning, styrning och rutiner. 3. PNU – Polisens Nationella Utredningskoncept – införs som stöd för det kommande utredningsarbetet. Systemet införs under ledning av en särskild utsedd styrgrupp och under intensifierad uppföljning. 4. Kvalificerad Fu-ledning – Särskilda förundersökningsledare med rätt kompetens har tillsatts. 5. Utökad tillgänglighet i utredningsarbetet som förlagts till 19 timmar per dygn istället för som tidigare 8 timmar per dygn. Utredningsarbetet pågår 7 dagar per vecka för att säkerställa förundersökningsledning även efter kontorstid och för vakthavande befäls behov av stöd. 6. Utbildningsinsatser har genomförts – och genomförs löpande – för utbildning av ytterligare förundersökningsledare. En särskild utbildning för all polispersonal, bl.a. förstahandsåtgärder vid brottsutredning planeras till början år 2006.

text: 7. Utökad kontroll av utredningsverksamheten har införts och i den nya rutinen med ett inflöde av ärenden kommer avdelningens kontroll- och uppföljningsmöjligheter att öka. 8. Myndighetens tillsynsverksamhet och enheternas egenkontroll styrs fokuserat mot all utredningsverksamhet under år 2005 med fortsatt utveckling under år 2006. 9. Utredningsområde Karlstad står i en fortsatt fördjupad dialog mellan chefen för kriminalavdelningen och förundersökningsledarna. Dialogen har lett till följande primära åtgärder;  I de vid inspektionen uppmärksammade ärendena har åtgärder inletts omedelbart.  Genomlysning av ärendeflödesrutiner, administration, förundersökningsdirektiv och ärendefördelning har inletts för att säkerställa de rutiner som tillfredsställer kraven på rationalitet, effektivitet och rättssäkerhet. Allt dokumenteras.  En skarp skärpning av egenkontrollen, kontroll och uppföljning av utredningsverksamheten har genomförts med omedelbar verkan.  Inom ramen för PNU, har snabbt beslutade förbättrings- och utvecklingsåtgärder genomförts i förundersökningsområde Syd.  Civilt stöd har tillskapats för fu-ledarna.  En extern kompetens gällande fu-ledning har projektanställts för att genomlysa hur verksamheten bedrivs vid enheten.  Under sommaren har en grupp ferielediga aspiranter ytterligare fått avlasta utredarna med enklare göromål.

text: 2.2 Följande åtgärder kommer fortsatt att vidtas och genomföras: Polismyndigheten kommer att skärpa upp rutinerna samt ställa mycket tydliga krav på utredningsarbetet. Samtliga ärenden kommer att följas upp en gång per månad och all redovisning skall ske skriftligen. Samtliga ärenden som följs upp skall vara slutförda eller vara påbörjade med en tydlig tidplan för det fortsatta utredningsarbetet. Krav på rapporter under utredningsarbetets gång kommer att ställas. Allt skall dokumenteras, inkl ev. avvikelser från de utredningstider som sätts per ärende i samband med att utredningen påbörjas.

text: 3. Yttrande

text: Polismyndigheten Värmland delar JO:s uppfattning om de iakttagelser som gjorts av läget. Myndigheten anser att de brister som påtalats är oacceptabla. Polismyndigheten bedömer att de omfattande åtgärder och det förbättringsarbete som redovisas ovan kommer att vara tillräckliga för att polismyndigheten kommer att uppfylla de grundläggande reglerna om förundersökning som regleras i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) samt i

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK. Av de 7 st. K-utredningsakter gällande ärenden, som var försvunna vid tiden för JO:s inspektion, har 3 st. påträffats och 4 st. har rekonstruerats. Av de 6 st. T-utredningsakter gällande ärenden, som var försvunna vid tiden för JO:s inspektion, har 3 st. påträffats och 3 st. har rekonstruerats. Idag hanteras samtliga T-ärenden inom samverkansområde Karlstad på Trafikenheten om det inte är frågan om samordning till ett K-ärende på en utredningsenhet. Polismyndighetens bedömning är att hanteringen av de aktuella ärenden som granskades vid JO:s inspektion inte har skett på ett sammanfattningsvis rättsenligt sätt. Med stöd av inspektionen har polismyndigheten att genomföra ytterligare åtgärder för att säkerställa att utredningsarbetet kan bedrivas på det sätt som myndigheten önskar. Polismyndigheten kommer att fortsatt vidta åtgärder. Med förstärkta rutiner och den tydliga ledningen och styrningen av utredningsarbetet som chefen för kriminalavdelningen vill uppnå är det polismyndighetens uppfattning att samtliga ärenden i utredningsarbetet kommer att hanteras på ett korrekt sätt.

text: Polismyndigheten kommer senast att vid årsskiftet 2005/2006 att kunna avsluta de ärenden som granskades vid JO-inspektionen.

text: Rättslig reglering

text: De grundläggande reglerna om förundersökning finns i

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) och

text: förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: FUK.

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB).

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas till vara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket FUK).

text: Bedömning

text: Under senare år har JO i ett stort antal ärenden kritiserat polisen för långa handläggningstider i den brottsutredande verksamheten, framför allt i förundersökningar som rör de s.k. vardagsbrotten. Till följd härav har JO i olika sammanhang haft anledning att fästa statsmakternas uppmärksamhet på de brister i polisens arbete som iakttagits vid inspektioner och i klagomålsärenden (se t.ex. JO 2002/03 s. 98 och JO 2004/05 s. 16).

text: I en skrivelse till Justitiedepartementet har JO också gjort vissa principiella uttalanden om polisens brottsutredande verksamhet enligt följande. En väl fungerande utredningsverksamhet har en betydande brottsförebyggande effekt och den bidrar därmed till tryggheten i samhället. Att anmälda brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är vidare en förutsättning för att målsägandenas intressen skall kunna tillvaratas och är också av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Många människor får sin första kontakt med polisen i samband med att de utsätts för brott, t.ex. en misshandel eller ett bostads- eller bilinbrott, och det sätt på vilket en brottsanmälan handläggs blir ofta bestämmande för anmälarens fortsatta syn på polisen och rättssamhället. Det ligger även i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. Det är därför av största vikt att utredningsverksamheten ges tillräckliga resurser och att de enheter inom polisväsendet som sysslar med brottsutredning är organiserade på ett ändamålsenligt sätt. Av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva en effektiv och rättssäker verksamhet är vidare att den personal som arbetar med brottsutredning har den utbildning och kompetens i övrigt som uppgiften kräver (JO 2002/03 s. 98).

text: Även vid den nu aktuella inspektionen vid fu-ledningsområde Syd framkom det, som framgått, brister i utredningsverksamheten. Den allvarligaste bristen var att det i ett stort antal kriminalärenden under lång tid inte hade vidtagits några utredningsåtgärder. Vad gäller bevakningen av ärendena vid fu-ledningsområde Syd upplystes att det på grund av den ansträngda arbetssituationen inte hunnits med att regelbundet kontrollera de ärenden som var utlagda på handläggare. Inte heller har

text: det förekommit någon regelbunden kontroll av de ärenden som låg i balans utan att ha tilldelats någon utredare. Jag vill med anledning härav framhålla det angelägna i att det vid en utredningsavdelning finns väl utarbetade rutiner för bevakning och kontroll av ärenden.

text: Polismyndighetens handläggning av kriminalärendena uppfyller naturligtvis inte det skyndsamhetskrav som framgår av

text: 23 kap. 4 §

text: RB. Som förklaring till de långa handläggningstiderna har i huvudsak hänvisats till brist på personal.

text: De brister som konstaterades vid inspektionen kan säkerligen till viss del förklaras med att fu-ledningsområde Syd inte har haft tillräckliga personella resurser. Det framstår exempelvis som helt orimligt att en person vid ett och samma tillfälle är förundersökningsledare i fler än tusen ärenden. Det är uppenbart att denne inte har någon som helst möjlighet att, på det sätt som följer av i 1 a § andra stycket FUK, utöva ett aktivt förundersökningsledarskap i samtliga dessa ärenden. En sådan arbetssituation kan självfallet leda till uppgivenhet inför uppgiften och till att arbetsmoralen på sikt urholkas hos både förundersökningsledare och utredare.

text: Vidare är det naturligtvis viktigt att utredningspersonal i likhet med annan personal har den kunskap och erfarenhet som arbetsuppgiften kräver (jfr 3 kap. 6 a § polisförordningen, 1998:1558). Jag vill emellertid framhålla att jag i detta ärende saknar underlag för att bedöma kompetensen hos nu berörd personal.

text: Det övergripande ansvaret för verksamheten vid en utredningsavdelning vilar på avdelningens chef. Det ankommer således på honom eller henne att se till att verksamheten bedrivs lagenligt och effektivt samt att informera närmast högre chef om verksamheten, t.ex. på grund av underbemanning eller bristande kompetens hos utredningspersonalen, inte kan bedrivas på ett godtagbart sätt. Ytterst vilar enligt

text: 6 § verksförordningen (1995:1322)

text: (jfr 1 kap. 7 § polisförordningen) ansvaret för verksamheten vid en polismyndighet på länspolismästaren i dennes egenskap av myndighetens chef. Enligt

text: 7 § första stycket verksförordningen

text: ankommer det på myndighetschefen att se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt.

text: Det är med tillfredsställelse som jag noterar redogörelsen i polismyndighetens yttrande över de åtgärder som har vidtagits efter min inspektion för att avhjälpa bristerna inom utredningsverksamheten. Det framgår vidare att även fortsatta åtgärder kommer att vidtas i samma syfte.

text: Jag kan sammanfattningsvis konstatera att det finns anledning att rikta allvarlig kritik mot polismyndigheten för det sätt på vilket utredningsverksamheten vid fuledningsområde Syd har bedrivits. Att det i ett stort antal ärenden inte har vidtagits några som helst utredningsåtgärder under så lång tid som det här varit fråga om är självfallet helt oacceptabelt.

text: Till uppföljning av detta beslut önskar jag ta del av fu-ledningsområdes Syd utredningsstatistik per den 1 oktober 2006.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Ansökan
Diarieföring
Långsam handläggning

title: Kritik mot Migrationsverket för att inte ha prioriterat tre ärenden efter en dröjsmålstalan när en domstol förelagt verket att avgöra ärendena snarast möjligt

sammanfattning: AA begärde med stöd av 12 § förvaltningslagen att Migrationsverket skulle avgöra hennes och hennes barns ärenden (dröjsmålstalan). Migrationsverket avslog begäran. Efter att AA överklagat upphävde migrationsdomstolen beslutet och förelade verket att snarast möjligt avgöra ärendena. Domstolens avgörande kom in till Migrationsverket samma dag som det meddelades, men registrerades först två veckor senare och efter att AA:s ombud uppmärksammat verket på avgörandet. När Migrationsverket väl hade uppmärksammat avgörandet genomförde verket inledningsvis vissa åtgärder för att kunna kalla till utredning, men dröjde därefter tre månader med att skicka en kallelse till utredning. I beslutet konstaterar JO att Migrationsverket dröjt med att registrera domen från migrationsdomstolen och inte säkerställt att ärendena prioriterades på det sätt som krävs med hänsyn till syftet med 12 § förvaltningslagen. Migrationsverket kritiseras för detta.

text: Bakgrund och anmälan

text: AA och hennes två barn ansökte om asyl den 25 november 2015. Migrationsverket avslog ansökningarna och beslutade om utvisning den 30 augusti 2017. Besluten vann laga kraft den 10 oktober 2017. AA ansökte om verkställighetshinder den 17 oktober 2017. Migrationsverket beviljade ny prövning den 15 november 2017.

text: Den 6 november 2018 begärde AA, med stöd av

text: 12 § förvaltningslagen

text: (FL), att Migrationsverket skulle avgöra ärendena. Migrationsverket avslog begäran och anförde att det krävdes ytterligare utredning. AA överklagade beslutet till domstol. Migrationsdomstolen biföll den 9 januari 2019 överklagandet och förelade Migrationsverket att snarast möjligt avgöra ärendena om ny prövning.

text: I en anmälan till JO den 24 april 2019 förde BB fram klagomål mot Migrationsverkets hantering av AA:s och hennes barns ärenden och uppgav följande. Migrationsverket trotsar domstolens avgörande om att ärendena ska avgöras snarast möjligt. Det har gått fyra månader sedan domen och AA har

text: fortfarande inte kallats till utredning eller fått något beslut. Den totala handläggningstiden i ärendet om ny prövning uppgår till nästan 18 månader.

text: Den 27 maj 2019 förordnade Migrationsverket ett offentligt biträde och skickade ut en kallelse till utredning. Utredningen genomfördes den 3 juli 2019 och Migrationsverket beslutade den 2 september 2019 att bevilja AA och hennes barn ett tidsbegränsat uppehållstillstånd.

text: Utredning

text: JO hämtade inledningsvis in handlingar från Migrationsverket. Därefter uppmanades Migrationsverket att yttra sig över anmälan.

text: Migrationsverket (generaldirektören CC) yttrade sig efter att ha gett berörda befattningshavare tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO den

text: 7 augusti 2019.

text: Efter att ha redogjort för bakgrunden och de generella handläggningstiderna på den avdelning som hanterat ärendena redovisade Migrationsverket följande bedömning.

text: Den 9 januari 2019 förelade migrationsdomstolen verket att snarast möjligt avgöra ärendena om ny prövning. Med anledning av hög arbetsanhopning registrerades domstolens avgörande först den 23 januari 2019 i verkets ärendehanteringssystem. Däremot uppmärksammade verket ärendet redan den 22 januari i samband med kontakt med familjens ombud och vidtog då även vissa handläggningsåtgärder. Detta i form av att ombudet bads klargöra om det fanns särskilda önskemål gällande bland annat tolk och biträde. Ombudet inkom den 20 februari 2019 med sitt förtydligande gällande önskemål samt med kompletterande handlingar. Efter denna händelse inledde Migrationsverket handläggningsåtgärd för att kalla de sökande till utredning. Det har under denna tidsperiod skett en förändring av administrativa ärendehanteringssystem på förvaltningsprocessenheten. Detta ledde till att bokning av utredning m.m. kom att fördröjas. Utredningen har dock numera genomförts. Ärendet är prioriterat och handläggs skyndsamt. Migrationsverket har inte haft någon annan ambition än att följa domstolens föreläggande och har således vidtagit handlingsåtgärder. Tyvärr har en rad samverkande händelser bidragit till att handläggningen fördröjts. Slutligen konstaterar Migrationsverket att en sammanlagd handläggningstid som närmar sig två år inte är önskvärd. En starkt bidragande orsak till att handläggningstiden blivit längre är den ansträngda situation som myndigheten befunnit sig i med anledning av det stora antalet asylsökande som kom under hösten 2015 och det följdarbete som detta orsakat. Ärenden rörande verkställighetshinder handläggs på samma enheter som företräder myndigheten i domstol och den senare delen av verksamheten har varit prioriterad till följd av domstolarnas balanser. Migrationsverket beklagar att handläggningen har fördröjts. Avdelningen har vidtagit åtgärder för att komma ned till förordningsstyrda tider för Ny prövning såsom omflyttning av ärenden och en tydlig avarbetningsplan.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Om ett ärende som har inletts av en enskild part inte har avgjorts i första instans senast inom sex månader, får parten enligt

text: 12 § första stycket

text: FL skriftligen

text: begära att myndigheten ska avgöra ärendet. Myndigheten ska inom fyra veckor från den dag då en sådan begäran kom in antingen avgöra ärendet eller i ett särskilt beslut avslå begäran. Myndighetens prövning enligt första stycket får begäras av parten vid ett tillfälle under ärendets handläggning.

text: Rätten enligt

text: 12 §

text: FL att begära att ett ärende ska avgöras (dröjsmålstalan) var en nyhet när den nya

text: förvaltningslagen

text: trädde i kraft 2018 och infördes för att ge enskilda bättre möjligheter att påskynda det slutliga avgörandet i vissa förvaltningsärenden som dragit ut oskäligt länge på tiden. Om myndigheten avslår en begäran om att ärendet ska avgöras finns det en möjlighet till överprövning i domstol av myndighetens ställningstagande. En sådan ordning ansågs enligt förarbetena innebära ett stärkt skydd för den enskildes rättssäkerhet och en ökad kontroll över upprätthållandet av den enskildes berättigade krav på en god förvaltning. (Se

text: prop. 2016/17:180 s. 114

text: Om en domstol bifaller ett överklagande av ett beslut att avslå en begäran om att ett ärende ska avgöras, ska den besluta att förelägga den myndighet som har meddelat avslagsbeslutet att snarast eller inom den tid som överinstansen bestämmer avgöra det ärende som överklagandet avser (se

text: 49 §

text: FL).

text: Domstolens prövning i dessa fall ska avse frågan om de skäl som beslutsmyndigheten redovisat för att ärendet inte avgjorts är hållbara. Anser domstolen att beslutsmyndigheten dröjt med sitt avgörande i onödan ska den förelägga myndigheten att avgöra ärendet. Domstolen ska i första hand bestämma en viss senaste tidpunkt för avgörandet. Om det inte är möjligt ska beslutsmyndigheten i stället föreläggas att snarast möjligt avgöra ärendet. (Se

text: a. prop. s. 125

text: och

text: Ett föreläggande om att ett ärende ska avgöras snarast möjligt innebär att det ställs särskilda krav på myndigheten att prioritera handläggningen för att undvika ytterligare fördröjningar i ett ärende där avgörandet redan fördröjts oskäligt länge (se

text: a. prop. s. 338

text: Bedömning

text: AA begärde med stöd av

text: 12 §

text: FL att Migrationsverket skulle avgöra hennes och hennes barns ärenden om ny prövning. Efter att Migrationsverket avslagit begäran och AA överklagat beslutet förelade domstolen den 9 januari 2019, med stöd av

text: 49 §

text: FL, verket att snarast möjligt avgöra ärendena om ny prövning. Min granskning i det här ärendet har avsett Migrationsverkets handläggning efter domstolens föreläggande.

text: Av ett dagboksblad som JO hämtat in framgår, som jag förstått det, att Migrationsdomstolens dom kom in till Migrationsverket samma dag som den meddelades. Migrationsverket har i sitt yttrande till JO uppgett att domstolens avgörande registrerades i verkets ärendehanteringssystem först den 23 januari 2019, efter att AA:s ombud uppmärksammat Migrationsverket på avgörandet. Registreringen gjordes alltså först efter två veckor. En sådan fördröjning med

text: registreringen av en inkommen handling är självklart inte acceptabel (se

text: 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: och JO 2002/03 s. 491). Det kan bl.a., som i det här fallet, leda till att handläggningen av prioriterade ärenden fördröjs. Jag noterar att fördröjningen med registreringen hade kunnat bli ännu längre om inte ombudet uppmärksammat Migrationsverket på domen.

text: Efter att Migrationsverket uppmärksammat domstolens avgörande hade Migrationsverket kontakt med ombudet för att utreda om det fanns särskilda önskemål om offentligt biträde respektive kön på tolk och utredare. Ombudet återkom med svar på frågorna den 20 februari 2019. Därefter vidtogs dock ingen åtgärd i ärendena under tre månader innan verket den 27 maj 2019 förordnade ett offentligt biträde och skickade en kallelse till utredning. Utredningen genomfördes den 3 juli 2019 och beslut i ärendena fattades den 2 september 2019.

text: Att Migrationsverket avvaktade med ytterligare åtgärder till dess ombudet återkom med svar på verkets frågor får godtas. Handläggningen efter den 27 maj 2019 har också varit acceptabel. Däremot är det inte förenligt med kraven på en prioriterad handläggning att det tog tre månader innan Migrationsverket kallade till utredning i ärendena. Enligt Migrationsverket berodde detta på en förändring i de administrativa ärendehanteringssystemen på den handläggande enheten. Det är dock inte ett godtagbart skäl för fördröjningen.

text: Migrationsverket har således dröjt med att registrera domen från migrationsdomstolen och inte säkerställt att ärendena prioriterades på det sätt som krävs med hänsyn till syftet med

text: 12 §

text: FL. Migrationsverket kritiseras för detta.

text: De aktuella ärendena prövades i sak först nästan två år efter att Migrationsverket beviljat ny prövning. Av de inhämtade handlingarna framgår att det inte skedde några aktiva handläggningsåtgärder under perioden den 15 november 2017, när ny prövning beviljades, till den 28 november 2018, när AA:s begäran om att ärendena skulle avgöras avslogs. Jag kan, i likhet med Migrationsverket, konstatera att den totala handläggningstiden för ärendena är för lång. Min granskning har dock som jag nämnt endast avsett Migrationsverkets hantering efter att domstolen den 9 januari 2019 förelade verket att avgöra ärendena snarast möjligt. Den utdragna handläggningstiden och vad som har anförts i övrigt föranleder därför inte något ytterligare uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Beslag Förundersökning

title: Anmälan mot åklagare vid Åklagarmyndigheten, 3:e åklagarkammaren i Göteborg, m.fl. med anledning av handläggningen av beslag m.m.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA kritik mot åklagares vid dåvarande Åklagarmyndigheten i Göteborg, 3:e åklagarkammaren i Göteborg, m.fl. handläggning av en förundersökning. Han var, som jag uppfattar det, missnöjd bl.a. med att beslag inte hävdes och återlämnades efter det att polisen hade redovisat förundersökningen till åklagaren. Detta medförde kostnader för honom då han inte kunde säga upp ett hyreskontrakt avseende en lokal, eftersom detta var i beslag.

text: Utredning

text: Diarieblad och handlingar i åklagarkammarens ärende C3-15-693-04, Göteborgs tingsrätts dom den 11 maj 2004 i mål B 1828-04 samt Hovrättens för Västra Sverige dom den 14 juli 2004 i mål B 2737-04 infordrades och granskades. Av dessa framgick att diverse föremål såsom mobiltelefoner, filofaxer, handlingar (bl.a. hyreskontrakt), guldkedjor och en personbil togs i beslag under februari april 2004. Åtal väcktes sedan den 22 april 2004. I juni respektive juli 2004 beslutade åklagare att beslagen skulle hävas. Vidare framgick att 42 000 kronor togs i beslag (beslagsliggare nr 1318-04) vid en husrannsakan hos AA den 17 februari 2004 och att åklagare beslutade att häva det beslaget den 2 juni 2004.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten i Göteborg för upplysningar och yttrande över följande.

text: a) Anledningen till att beslagen i beslagsliggaren nr 1319-04 punkt 22-24, 1351-04, 1353-04, 1354-04, 1976-04, 1977-04, 1978-04, 1424-04, 3103-04 och 1352-04 hävdes först i juni alternativt juli 2004?

text: b) Vilka överväganden som gjordes under förundersökningen i fråga om beslaget av kontanter, beslagsliggaren nr 1318-04, och vilken var anledningen till att beslaget hävdes först i juni 2004?

text: Åklagarmyndigheten kom in med ett yttrande jämte upplysningar och yttrande från chefsåklagaren BB (se bilaga 1) samt upplysningar från kammaråklagarna CC och DD (se bilaga 2).

text: CC

text: Bakgrund

text: AA greps den 17 februari 2004 i anslutning till sin bostad på X-gatan i Göteborg. Han anhölls och häktades sedermera. På sig vid gripandet hade han misstänkt amfetamin. Med anledning härav beslutades om husrannsakan i bostaden. Vid denna husrannsakan hittades ett hyreskontrakt på en industrilokal på X i Göteborg som AA undertecknat. Detta ledde till husrannsakan i nämnda lokal. Vid båda dessa husrannsakningar gjordes ett flertal beslag. Förundersökningen leddes inledningsvis av undertecknad. Den 23 februari - 8 mars och 22 mars - 5 april genomgick jag Åklagarkurs III i Malmö och Helsingborg och av den anledningen kom kollegor till mig att bevaka ärendet. Åtal väcktes den 22 april av mig. Den 26 april - 10 maj var jag på nytt frånvarande (sjukskriven p.g.a. ryggskott), varför ärendet åter bevakades av kollegor. Huvudförhandlingen i Göteborgs tingsrätt hölls den 29 april med fortsättning den 4 maj och åklagarmyndigheten företräddes då av kå DD. DD förde talan även i hovrätten den 6-7 juli 2004. På grund av att jag under stora delar av förundersökningen inte varit ansvarig åklagare kan det vara vissa överväganden beträffande beslagen som jag inte känner till, men nedan lämnas upplysningar angående de överväganden som jag själv tillsammans med förhörsledaren (och i viss mån kollegan DD) gjort.

text: Svar på frågorna a) Det var en omfattande förundersökning med omfattande bevisning. AA kom kontinuerligt, även sedan åtal väckts, med invändningar som inte framförts tidigare och som fordrade kontroll. Bedömningen gjordes att för vissa av dessa kontroller behövdes det beslagtagna materialet. För förhörsledares och förundersökningsledares vidkommande innebar detta svårigheter att överblicka vilket av det beslagtagna materialet som skulle komma att behövas vid huvudförhandling i tingsrätt och hovrätt. Detta är förklaringen till att beslagen 1351-04, 1352-04, 1353-04 och 1354- 04 hävdes först i juni. När det gäller beslag 1976-01, 1977-04, 1978-04, 1424-04 och 3103-04 har samtliga varit föremål för teknisk undersökning. Vid tiden för åtals väckande har vissa frågetecken funnits angående huruvida all erforderlig undersökning gjorts. Beslut angående dessa beslag har därför fått anstå till dess tillfredsställande svar lämnats avseende detta. Beträffande beslag 1319-04 p 22-24 är detta sannolikt ett förbiseende då beslaget saknat relevans för själva saken. Detta beklagas. b) De övervägande som gjordes i fråga om beslaget av 42.000 kronor i kontanter handlade om frågan om AA gjort sig skyldig inte bara till innehav av narkotika, utan även av försäljning av narkotika. Utgjorde kontanterna vinning av försåld narkotika? Skulle kontanterna rent av tas i förvar? Vidare hade vi inte uteslutit att fler personer var inblandade i brottet, varför vi ställde oss frågan om det skulle vara meningsfullt med en teknisk undersökning av sedlarna? Vid tidpunkten för åtals väckande återstod fortfarande en del frågetecken och beslut beträffande detta beslag fattades när dessa frågetecken rätats ut.

text: Åklagarmyndigheten

text: Bakgrund AA anhölls den 17 februari 2004 av jourhavande åklagare kammaråklagaren EE som skäligen misstänkt för narkotikabrott. Ärendet lottades dagen efter på assistentåklagaren vid 3:e åklagarkammaren i Göteborg CC. Den 19 februari 2004 begärde CC AA häktad som på sannolika skäl misstänkt för grovt narkotikabrott och vapenbrott. Dagen efter beslutade Göteborgs tingsrätt att AA skulle vara häktad som på sannolika skäl misstänkt för nämnda brott. I samband med kroppsvisitation den 17 februari togs bl.a. narkotika och en tårgaspistol i beslag. Samma dag genomfördes en husrannsakan i AA:s bostad varvid

text: 42.000 kronor i olika valörer (beslagsnr1318-04), kvitto på en vinstbekräftelse på 100.000 kr från Nordea, en Radoklocka – – –, 2 guldkedjor – – – (beslagsnr1319-04 p 22-24), samt 2 filofax, försäljningsanteckningar, hyreskontrakt och ett prospekt på ett hus (beslagsnr1353 och 1354-04) togs i beslag. Den 18 februari 2004 verkställdes ytterligare husrannsakningar hos AA och ytterligare ett stort antal beslag gjordes bl. a. av ett hänglås och nycklar (beslagsnr1351- 04) samt diverse saker från en verkstadslokal (beslagsnr1352-04). Någon handling, som visar vilka beslag som gjordes i verkstadslokalen finns inte i akten. Den 20 februari 2004 togs en personbil tillhörig AA av märket Audi A6 i beslag (beslagsnr1424-04) samt vid husrannsakan i nämnda bil den 15 april 2004 en plastlåda, spegel och en minispade (beslagsnr3103-04) i beslag. Den 2 mars 2004 verkställdes en husrannsakan på Allmänna häktet i Göteborg och tre mobiltelefoner samt 4 telefonkort tillhöriga AA togs i beslag (beslagsnr1976, 1977 och 1978-04). Ändamålet med beslagen var att utröna omständigheter som kunde antas äga betydelse för utredningen. Samtliga nu nämnda beslag fr.o.m. den 18 februari 2004 har fastställts av CC. Av diariet framgår att samtliga beslagsprotokoll med undantag av 1352-04 inkom till 3:e åklagarkammaren den 21 april 2004. Den 22 april 2004 beslutade S. att väcka åtal mot AA för bl. a. grovt narkotikabrott, narkotikabrott, grovt vapenbrott, vapenbrott samt brott mot

text: knivlagen

text: . I samband därmed begärdes ett stort antal beslag förverkade dock inte något av de beslag som angivits ovan under särskilda beslagsnummer. Enligt uppgift från CC avslutades förundersökningen i samband med åtalsbeslutet. Kammaråklagaren DD förde målet i såväl tingsrätten som hovrätten. Den 11 maj dömde Göteborgs tingsrätt AA för grovt narkotikabrott m.m. Åklagarens förverkandeyrkande enligt stämningsansökan bifölls. Den 2 juni 2004 beslutade CC att häva beslagen under 1318, 1319 p 22 - 24, 1351, 1353, 1354 och 1424 samt den 3 juni 2004 beslag 3103 p 1 och 3. Övriga beslag hävdes av DD den 2 och 8 juli 2004. Hovrätten för Västra Sverige fastställde tingsrättens dom den 14 juli 2004.

text: Rättslig reglering

text: Ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara någon avhänt genom brott eller kan komma att förverkas på grund av brott får enligt

text: 27 kap 1 § rättegångsbalken

text: (RB) tas i beslag. I

text: 27 kap 8 § första stycket

text: RB föreskrivs bl. a. att ett beslag omedelbart skall hävas om det inte längre finns skäl för det.

text: Bedömning

text: I förevarande fall har skälet till samtliga beslag varit att dessa kunde antas ha betydelse för utredningen s.k. bevisbeslag. Normalt avslutas en förundersökning när åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan rörande de brott som beslaget avser. CC har på särskild förfrågan från mig uppgivit att hon ansåg att förundersökningen var avslutad i och med att hon fattade beslut i åtalsfrågan. Av hennes och även av DD:s upplysningar framgår emellertid att de ansett att skäl fanns att närmare undersöka en del av det beslagtagna godset för att se om det kunde behövas under huvudförhandlingen. Vissa beslag var dessutom föremål för teknisk undersökning som inte var avslutad. Av dessa skäl hävde CC inte beslagen. Eftersom CC uppenbarligen ansett att beslagen kunde ha betydelse för bedömningen i målet, har hennes ställningstagande att låta beslagen bestå i och för sig varit

text: berättigat. Hon borde emellertid mot den bakgrunden i sin stämningsansökan framställt ett yrkande till tingsrätten att beslagen skulle bestå. Av tingsrättens dom framgår också att en del av det beslagtagna godset haft betydelse i målet från bevissynpunkt. Enligt min uppfattning hade det därför funnits skäl för åklagaren att ha kvar det aktuella godset i beslag. Av utredningen framgår inte vad som togs i beslag i samband med husrannsakan i verkstadslokalen. I den delen borde CC sett till att få en noggrann dokumentation över vad som tagits i beslag. I nuläget kan jag därför inte göra någon bedömning av om det beslagtagna godset kunde ha någon betydelse i målet. Beträffande sedlarna framgår att avsikten var att dessa skulle bli föremål för en teknisk undersökning. Någon sådan kom uppenbarligen inte till stånd. Det hade ankommit på CC att så snart hon fått klart för sig att någon teknisk undersökning inte längre var aktuell ta ställning till om hon skulle begära sedlarna förverkade som förlag (utbyte av brott) för försåld narkotika eller eljest ta dem i förvar för ett senare yrkande om kvarstad. Hade detta inte varit aktuellt skulle beslaget av sedlarna omedelbart ha hävts. Beslag innebär en ingripande besittningsrubbning för den enskilde. Det är därför av största vikt att åklagarna vinnlägger sig om stor noggrannhet vid hanteringen av beslagsfrågor. Jag anser att så inte skett i detta fall. Det skall anmärkas att förundersökningen varit omfattande och att S. vid tiden för denna var assistentåklagare och därmed inte hade så stor erfarenhet av mål av denna storlek. Från rådmannen FF, som var ordförande i målet vid tingsrätten, inhämtades därefter att hon inte tänkte på den skyldighet som rätten har att pröva ett beslag som framgår av åklagarens framställning vid huvudförhandlingen oavsett om åklagaren framställt något yrkande beträffande beslaget.

text: AA har under ärendets handläggning hos JO dels kompletterat sin anmälan, dels yttrat sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: JO:s uppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt gällande regler för förfarandet. Däremot brukar JO inte pröva myndigheternas bedömningar i sak. Såvitt gäller ett väckt åtal är det domstolarnas uppgift att ta ställning i skuld- och påföljdsfrågan. JO:s granskning är inte avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning.

text: Min granskning i ärendet begränsar sig till handläggningen i vissa avseenden av beslagen.

text: Enligt

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: (RB) får ett föremål som skäligen kan antas ha betydelse för brottsutredningen tas i beslag (s.k. bevisbeslag). Om ett beslag verkställs utan beslut av undersökningsledaren eller åklagaren skall det, enligt

text: 27 kap. 4 § tredje stycket

text: RB skyndsamt anmälas till denne, som har att omedelbart pröva om beslaget skall bestå. Om det inte längre finns skäl för ett beslag skall det enligt

text: 27 kap. 8 § första stycket

text: RB omedelbart hävas. Förundersökningsledaren har därför att under utredningen fortlöpande pröva om beslaget skall bestå. Av fjärde stycket i nyss nämnda bestämmelse följer att det är rätten som förordnar om hävande av

text: beslag eller, om beslaget inte meddelats eller fastställts av rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. I sista stycket föreskrivs att rätten skall pröva om ett beslag fortfarande skall bestå när målet avgörs. Om rätten försummar att uttala sig om ett beslag när målet avgörs anses beslaget hävt i och med att dom meddelas i målet (jfr JO 1993/94 s. 38 och

text: SOU 1995:47 s. 431

text: f.).

text: Beslagen, förutom kontanterna, som hävdes i juni och juli Av utredningen har framkommit att ett flertal föremål togs i beslag under utredningen i syfte att utröna om de kunde antas ha betydelse för utredningen.

text: Beträffande beslagen av ett kvitto på en vinstbekräftelse, en Radoklocka samt två guldkedjor (beslagsliggare nr 1319-04 p. 22-24) har CC uppgett att det var ett förbiseende att dessa inte hävdes tidigare då de saknade relevans för själva saken. Jag vill med anledning härav även erinra om skyldigheten att pröva om förutsättningarna för beslag är för handen redan när ett beslag underställs åklagaren för fastställande samt den därefter fortlöpande skyldigheten att pröva om beslag skall bestå.

text: CC har vidare upplyst att anledningen till att hon inte hävde övriga beslag i samband med att hon väckte åtal var att vissa av dessa behövdes för att kontrollera invändningar som AA gjorde och att det beträffande några föremål, vid den tidpunkten, var osäkert om det skulle bli aktuellt med ytterligare teknisk undersökning. DD, som var den åklagare som förde talan i domstolarna, har uppgett att han delar hennes överväganden. Jag har ingen anledning att ifrågasätta CC ställningstagande i detta avseende. Jag har också viss förståelse för att det i utredningar ibland kan var svårt att avgöra om ett föremål har betydelse för utredningen innan en lagakraftvunnen dom föreligger.

text: Som nämnts ovan hävs emellertid ett beslag om tingsrätten i sin dom inte bestämt att det skall bestå. En åklagare som önskar behålla ett föremål i beslag efter tingsrättens dom måste följaktligen låta domstolen ta ställning till beslaget. I likhet med Åklagarmyndigheten konstaterar jag därför att ett yrkande att beslagen skulle bestå borde ha framställts vid tingsrätten. Eftersom så inte kom att ske, får beslagen anses ha hävts i och med att tingsrätten meddelade dom utan att förordna om beslagens bestånd.

text: Med anledning av vad DD uppgett om dokumentation av beslut i beslagsfrågor och bristande möjligheter att ”kontrollera” beslagen i en förundersökning när en åklagare ersätter den ordinarie förundersökningsledaren, vill jag endast nämna följande. När det inte längre finns skäl för ett beslag skall det omedelbart hävas. Ett sådant ställningstagande skall naturligtvis omedelbart dokumenteras på ett klart och tydligt sätt, dels eftersom beslutet skall expedieras till polisen som har att verkställa detta, dels för att t.ex. annan åklagare som måste ta över handläggningen enkelt skall kunna sätta sig in i ärendet. Det är således inte en godtagbar ursäkt att beslag ligger oåtgärdade för att annan åklagare tagit över handläggningen. I föreliggande fall fick DD emellertid information om att förundersökningen var färdig och att åtal var väckt varför jag har förståelse för att han ansåg sig kunna utgå från att beslut beträffande beslagen var fattade. Det är emellertid viktigt att

text: det finns rutiner vid åklagarkammaren för bevakning av en åklagares ärenden när denne på grund av sjukdom eller av annan anledning under annat än kortare tid inte är i tjänst, så att t.ex. beslag som skall hävas inte blir liggande utan åtgärd.

text: I samband med att ett mål avgörs skall rätten ta ställning till samtliga i målet bestående tvångsmedel. När det gäller beslag råder på den punkten principiellt sett ingen begränsning till dem som fastställts eller beslutats av rätten eller som framgår av åklagarens stämningsansökan. Rätten kan emellertid inte ges någon mer omfattande undersökningsplikt när det gäller sådana beslagsbeslut som inte framgår av åklagarens framställning i målet (Fitger,

text: Rättegångsbalken

text: , del 2, s. 27:25). Av tingsrättens anteckningar från huvudförhandlingen och domen framgår inte klart om de beslagtagna föremålen förevisades i tingsrätten eller om det på annat sätt kom till rättens kännedom att vissa beslag inte var hävda. Det har inte framstått som meningsfullt att ytterligare utreda hur det förhållit sig i denna fråga. Jag finner därför inte skäl att uttala mig vidare i saken. Beslagen av kontanter Även kontanterna togs i beslag i syfte att utröna om de kunde antas ha betydelse för utredningen. CC har uppgett att det kunde bli aktuellt med en teknisk undersökning av dessa. Som BB angett kan en sådan undersökning ha ett något begränsat bevisvärde men det finns inte underlag för att rikta någon kritik mot CC i detta avseende.

text: Någon teknisk undersökning kom dock inte till stånd. Jag anser, i likhet med Åklagarmyndigheten och BB, att CC så snart hon fått klart för sig att någon sådan inte var aktuell borde ha hävt beslaget och i samband därmed ha tagit ställning till om kontanterna skulle återlämnas eller om det fanns skäl att ta dem i förvar för ett framtida kvarstadsyrkande. Ett sådant ställningstagande måste göras skyndsamt när en större summa pengar tagits i beslag. Det borde i vart fall ha gjorts innan åtal väcktes.

text: Som Åklagarmyndigheten angett är beslag en ingripande besittningsrubbning för den enskilde. Det är därför av största vikt att åklagare vinnlägger sig om noggrannhet vid hanteringen av beslagsfrågor. – – –

text: Vad AA i övrigt anfört och vad som i övrigt kommit fram föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. Jag kan emellertid nämna att JO inte är behörig att pröva anspråk på ekonomisk ersättning.

text: Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda. – – – – – –

text: Bilaga 1 till JO:s beslut i ärende dnr 3076-2004

text: BB

text: Bakgrund

text: AA häktades den 20 februari 2004 misstänkt för grovt narkotikabrott m.m. Förundersökningsledare var inledningsvis CC, som också väckte åtalet. Under hennes bortovaro på grund av utbildning m.m. arbetade kammaråklagaren DD med ärendet, bland annat genom att utföra åklagaruppgifterna i rätten.

text: Under förundersökningen gjordes flera husrannsakningar i bland annat AA:s bostad. Ett flertal beslag gjordes. Enligt beslagsprotokollen i samtliga de fall som nu är aktuella var ändamålet med beslagen att utröna omständigheter som kunde antas äga betydelse för utredningen.

text: Det är vidare ostridigt att beslagen i beslagsliggaren nr 1319-04 p. 22 - 24, 1351- 04, 1353-04, 1354-04, 1976-04, 1977-04, 1978-04, 1424-04, 3103-04 och 1352-04 hävdes av åklagare i juni och juli 2004, dvs. efter att åtal hade väckts den 22 april samma år. I samtliga fall förordnades att egendomen skulle återlämnas till AA eller till någon han satt i sitt ställe.

text: AA dömdes den 11 maj 2004 av tingsrätten för grovt narkotikabrott m.m. till fängelse i sex år. Hovrätten fastställde tingsrättens domslut den 14 juli 2004.

text: Jag vill slutligen i denna del bekräfta CC uppfattning att förundersökningen var omfattande.

text: Den rättsliga regleringen

text: Av

text: 27 kap. 1 § första stycket rättegångsbalken

text: framgår att föremål, som skäligen kan antas äga betydelse för utredning om brott eller vara genom brott någon avhänt eller på grund av brott förverkat, får tas i beslag.

text: Ett beslag skall enligt

text: 27 kap. 8 § första stycket rättegångsbalken

text: hävas om en enligt 7 § utsatt tid för väckande av åtal inte har iakttagits eller om det inte längre förekommer skäl för beslaget. Enligt femte stycket skall rätten när målet avgörs pröva om beslaget fortfarande skall bestå.

text: Min bedömning

text: Fråga a) Enligt huvudregeln skall åklagaren åtgärda beslag senast i samband med åtalet. Om det inte längre finns skäl för beslag skall detta omedelbart hävas. Det beslagtagna godset skall då i princip återställas till den person hos vilken godset togs.

text: Om åklagaren bedömer att beslag måste bestå efter åtalet har han eller hon att begära domstolens beslut i frågan genom att ta upp beslagen i stämningsansökningen. I samband med att målet avgörs måste rätten alltid ta ställning till samtliga i målet bestående tvångsmedel. När det gäller beslag råder på den punkten principiellt ingen begränsning till sådana som har fastställts eller beslutats av rätten eller som framgår av stämningsansökan. Rätten kan emellertid inte ges någon mer

text: omfattande undersökningsplikt när det gäller sådana beslagsbeslut som inte framgår av åklagarens framställning i målet (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: . En kommentar på Internet under

text: 27 kap. 8 § rättegångsbalken

text: Vidare är reglerna kring bevisbeslag så konstruerade att de bara kan användas inom ramen för en pågående förundersökning eller, som har nämnts ovan, i en rättegång som inte har avslutats genom ett lagakraftvunnet avgörande.

text: I förevarande fall har förundersökningen avslutats genom att åtal har väckts. Normalt sett borde därför kvarvarande beslag ha hävts vid i vart fall den tidpunkten. Av CC upplysningar framgår att hon ansåg att det var nödvändigt att beslagen skulle bestå efter åtalsbeslutet eftersom AA hela tiden framförde nya invändningar, vilket skapade ett behov av att kontrollera dessa mot beslagen.

text: Då det var fråga om bevisbeslag borde dessa enligt min mening ha tagits upp i stämningsansökningen med yrkande om att beslagen skulle bestå till dess domen vunnit lagakraft. Fråga b) Ändamålet med beslaget av kontanterna var enligt protokollet att utröna omständigheter som kunde antas äga betydelse för utredningen.

text: Av CC upplysningar framgår att man övervägde att göra en teknisk undersökning av sedlarna eftersom det fanns medmisstänkta i målet.

text: 27 kap. 1 § rättegångsbalken

text: öppnar en möjlighet att ta pengar i beslag för exempelvis fingeravtrycksundersökning eller annat. Eftersom kontanter är tillkomna för att vara omsättningsbara kan eventuell förekomst av fingeravtryck från andra misstänkta enligt min mening ha ett begränsat bevisvärde. Förundersökningen gällde emellertid grovt narkotikabrott och det fanns redan av den anledningen skäl att inte utesluta förundersökningsåtgärder, som möjligen kunde föra förundersökningen framåt. Jag anser därför inte att det finns något att säga om handläggningen så här långt.

text: Någon teknisk undersökning av pengarna genomfördes emellertid aldrig. När det stod klart att en sådan inte skulle komma att genomföras borde enligt min mening beslaget ha hävts omedelbart. Pengarna skulle då antingen ha återlämnats till AA eller tagits i förvar för ett framtida yrkande om kvarstad. I vart fall borde beslaget ha åtgärdats senast samband med åtalet. – – – –

text: Bilaga 2 till JO:s beslut i ärende dnr 3076-2004

text: DD Vilka överväganden som gjordes under den primära förundersökningen, d.v.s. fram t o m att åtalet väcktes, saknar jag kännedom om då jag vid denna tidpunkt inte var inkopplad på målet.

text: Min första officiella anknytning till målet var när chefsåklagare BB några få dagar före utsatt huvudförhandling bad mig ta hand om huvudförhandlingen i målet, eftersom den åklagare som stämt in målet och skulle ha huvudförhandlingen i tingsrätten (CC) hade blivit sjuk med kort varsel och ej beräknades tillfriskna i tid för att själv kunna företräda åklagarmyndigheten vid huvudförhandlingen ifråga. Det skulle röra sig om en färdig förundersökning och ett färdigstämt åtal. Förutom jag själv var det bara en ytterligare åklagare, som kunde göras tillgänglig för att ta hand om huvudförhandlingen, vilken var betydligt mindre erfaren. Jag accepterade givetvis, dels därför att jag delar chefsåklagarens uppfattning att man så långt som möjligt bör skydda yngre kolleger från att med kort varsel behöva ta över huvudförhandlingen i ett omfångsrikt mål, dels därför att jag hade vissa begränsade förkunskaper om målet i o m att lottad åklagare informellt ”bollat” vissa överväganden med bl. a. mig innan hon stämde in det, så som vi åklagare ofta gör innan vi fattar våra beslut. Det gällde dels gärningsbeskrivningens utformning, dels hur man gör om den misstänkte i allt väsentligt vägrar att lämna en egen version under förundersökningen så att åklagaren vet vilka invändningar han/hon måste motbevisa.

text: Vad som skulle ske sedan CC tillfrisknat och återkommit i tjänst diskuterades inte, men det normala är att lottad åklagare då återfår målet för erforderliga följdbeslut (t ex beträffande mer perifera misstänkta eller andra misstankar än de åtalade huvudbrotten). Sessionsåklagaren blir ånyo inblandad i målet först om detta överklagas av den tilltalade (överklagas det av åklagarmyndigheten brukar det vara stämmande åklagare som handhar målet i fortsättningen).

text: Någon tanke på att själv bedriva någon förundersökning i det läget eller kontrollera vilka beslut som stämmande kollega fattat i beslagsfrågorna föresvävade mig inte i det läget. Chefsåklagaren hade ju sagt att förundersökningen var ju färdig och åtal väckt i målet, varför jag utgick från att samtliga beslag hade åtgärdats i och med detta såsom skall ske enligt huvudregeln för hantering av beslag.

text: Även om man inte alltid hinner DOKUMENTERA sina beslut i beslagsfrågan innan åtalet skall lämnas in till tingsrätten i mål med utsatt åtalsfrist har man ju nästan alltid fattat dem mentalt samtidigt med att man utformar åtalet och dokumenterar dem någon dag senare om inte tjänsten eller sjukdom lägger hinder i vägen.

text: Eftersom jag känner lottad åklagare CC som en mycket samvetsgrann kollega utgick jag från att besluten i beslagsfrågan redan var fattade och antingen redan hade dokumenterats eller snart skulle dokumenteras av henne.

text: Att ge sig in i någon kontroll av kollegors beslut i beslagsfrågan är frånsett mycket enkla mål sällan möjligt då dessa kan dokumenteras på olika ställen (direkt i fuprot, på stämningsansökan, på den åklagarkopia av beslagsprotokollet som bifogas i lösblad, på annan lösbladskopia av beslagsprotokollet eller i åklagarmyndighetens datorbaserade diarieföringssystem Brådis) och dessa handlingar dessutom förvaras på olika ställen i akten. En sådan kontroll tenderar därför lätt att resultera i två olika beslut fattade av olika åklagare eller att bli en överprövning av sidoordnad

text: åklagares beslut, vilket inte är tillåtet. (Själv försöker jag att alltid bifoga mina beslut i beslagsfrågan med en häftklammer bakom åklagarexemplaret av stämningsansökan för att det skall bli lätt för envar att hitta dem, men det är inte alltid möjligt).

text: Här fanns för övrigt vare sig tid att göra detta då målet var synnerligen omfattande (efter hovrättsförhandlingen motsvarar det tre fulla A 4-pärmar varav en s.k. slask som förvarades på lottad åklagares rum av utrymmesskäl – det behövdes ändock två portföljer för att frakta huvudförhandlingsdelen till hovrätten – och det torde inte ha varit nämnvärt tunnare innan huvudförhandlingen i tingsrätten), utan det gällde att kontakta förhörsledaren och få en snabb föredragning av målet för att möjliggöra en effektiv inläsning av detta så att jag kunde genomföra den utsatta huvudförhandlingen, eller anledning att göra det med hänsyn till min personkännedom om lottad åklagare och då hon förväntades tillfriskna inom inte allt för lång tid och då kunna dokumentera de beslut i beslagsfrågan hon till äventyrs inte hunnit dokumentera tidigare.

text: Under pågående huvudförhandling fick jag reda på att AA och hans advokat ville höra en rad personer som inte var hörda eller ens omnämnda under förundersökningen som vittnen i tingsrätten. Det fanns därför anledning att i all hast komplettera förundersökningen med polisförhör med dessa i den mån det lät sig göras. Av denna anledning fick huvudförhandlingen fortsätta annan dag än den/de ursprungligen planerade. AA bad mig även låta kontrollera om hans fästmö tidigare år återfått en stor summa kontanter som då varit i beslag hos polisen, vilket skedde och visade sig stämma. Han kom också med en ny invändning om att i beslag tagna försäljningsanteckningar i själva verket skulle härröra från flera år tidigare avdömd brottslighet och ha varit i beslag i det då aktuella målet (utan att ange vilket detta var) – något som var omöjligt att kontrollera under den tid rättegången varade men efter det att såväl jag själv som förhörsledaren lagt ned flera timmar på att gå i gamla arkiv visade sig delvis stämma – det var frågan om en kopia ur ett gammalt fu-prot, på vilka vissa belopp skrivits till samt andra hade strukits efter det att L. erhållit kopia av fu-prot i fråga.

text: Några frågor om vad som hade hänt med vissa beslag minns jag inte att L. kom med vid huvudförhandlingen – i så fall skulle jag säkerligen ha hänvisat till att han fick kontakta lottad åklagare som enligt huvudregeln har att fatta relevanta beslut och som hade mer kunskap om vad som hänt under förundersökningen än jag.

text: Efter huvudförhandlingen i tingsrätten hade jag och lottad åklagare CC vissa samråd i målet. Det gällde dels vem som skulle besvara ett eventuellt överklagande från L:s sida (han var ju fälld mot sitt nekande och dessutom visade gamla domar att han var benägen att överklaga), dels vem som skulle ha hovrättsförhandlingen i så fall, med tanke på att båda delarna kunde förväntas hända under sommarperioden då antingen den ene eller den andre av oss hade semester. Om jag inte minns fel inkom det mellan tingsrätt och hovrätt flera yrkanden om antingen komplettering av förundersökningen eller vittnesförhör med ytterligare personer som inte heller de var hörda eller ens omnämnda i förundersökningen från AA:s och hans försvarares sida. Vi samrådde naturligtvis om hur dessa skulle bemötas i den

text: mån det gick med hänsyn till andra tjänsteuppgifter och mellankommande semestrar.

text: Vid något av dessa tillfällen framkom det att vissa beslag fortfarande var oåtgärdade och lottad åklagare frågade mig till råds hur hon borde förfara med dem just med tanke på AA:s ständigt nya invändningar och begäran om kompletteringar av förundersökningen (i vissa fall framförda formellt till åklagaren, i andra fall enligt advokaten framförda informellt till förhörsledaren). Bl. a. gällde det huruvida försvarets begäran att få dokumenterat vad som fanns i verkstadslokalen var nöjaktigt tillgodosedd eller ej (vilket försvaret i tingsrätten förfäktade att den ej hade blivit). Därest försvaret påfordrade en syn eller annan ytterligare dokumentation av förhållande i verkstadslokalen inför huvudförhandlingen i hovrätten hade det ju varit direkt olämpligt att rättsvårdande myndigheter hävde beslag av nycklar eller andra föremål från denna – det skulle ju göra resultatet av en sådan syn/dokumentation utan all bevisverkan, då vem som helst under mellantiden kunde ha tillfört eller bortfört föremål till/från lokalen ifråga. Jag minns att vi diskuterade rättsläget i dessa fall, vilket i viss mån är oklart – särskilt om nya omständigheter tillkommer –, och att jag rådde henne att om behov skulle uppstå rådfråga kammarmedlemmen GG som vid den tidpunkten föreläste i beslagsfrågor på Riksåklagarens kurser för yngre åklagare och vars kunskaper i ämnet är större än mina egna.

text: Vilka beslut som lottad åklagare därefter fattade i beslagsfrågorna och när detta skedde är inte närmare bekant för mig.

text: Någon gång under sommaren – vilket jag självklart inte minns nu – kom frågan upp huruvida alla beslag var åtgärdade, eventuellt sedan jag första gången sett en grön Post-It-lapp med texten "Snälla, hjälp mig med diarieföring av dessa beslut. Återstår några beslag, jag har koll på det/Mia ÅTER MIG!". Denna lapp, som återfinns under flik 21 i de A 4-pärmar allt utom slasken sorterades upp av mig sannolikt inför huvudförhandlingen i hovrätten, styrkte mig i uppfattningen att lottad åklagare antingen hade eller inom kort avsåg att fatta beslut beträffande samtliga beslag, men att det kunde brista i dokumentationen av dem.

text: Jag samrådde med den sekreterare som lappen sannolikt var riktad till (eftersom det gällde hjälp med diarieföring, inte med själva besluten, enligt lappens lydelse) och vi tyckte båda att det var lika bra att frågan fick anstå till dess lottad åklagare åter var i tjänst och kunde förklara lappens exakta innebörd.

text: Den 1 juli 2004 fick jag enligt tjänsteanteckning på beslagsprotokoll 1352-04 som återfinnes under flik 23 i pärmarna genom lottad åklagare klart för mig att vissa beslag (blg 1352-, 1976-, 1977- och 1978-04) fortfarande kvarstod oåtgärdade pga. att vissa frågor måste ställas till förhörsledaren. Eftersom hon visste att jag hade kontinuerliga kontakter med förhörsledaren avseende behovet av kompletteringar i ansvarsdelen bad hon mig ställa erforderliga frågor till förhörsledaren och sedan besluta i hennes ställe. Så skedde även dagen därpå beträffande samtliga de fyra angivna beslagen.

text: Genom ett vykort från AA ställt till mig och inkomsstämplat på åklagarmyndigheten den 8 juli 2004 fick jag den sistnämnda dagen klart för mig att AA ansåg att ytterligare beslag fanns kvar oåtgärdade. En kontroll utvisade att detta inte stämde annat än beträffande en enstaka punkt, blg 3103-04 p 2, vilken jag i lottad åklagares frånvaro (jag vill minnas att hon antingen hade semester eller var på åklagarkurs då) samma dag hävde åter till AA, vilket han tillskrevs om även detta samma dag (vykort och skrivelse återfinns under flik 23 i A-4 pärmarna). Beslutet var ganska lätt att fatta i lottad åklagares frånvaro då:

text: 1. det rörde sig om en enda noggrant angiven beslagspunkt

text: 2. som dessutom var noggrant fotodokumenterad på s 40 i fu-prot:s del 2

text: 3. huvudförhandlingen i hovrätten var avslutad, varför föremålets bevisvärde i vart fall numera vari det närmaste obefintlig med tanke på hur svårt det är att få prövningstillstånd i Högsta domstolen

text: Ehuru således enbart i mindre mån insatt i de överväganden som har gjorts beträffande beslagsfrågorna i målet, vill jag gärna anföra att i den mån jag är insatt i dem delar jag de överväganden som har gjorts.

text: Ett typexempel är t ex blg 1352-04, där på beslagsprot endast står antecknat "Diverse saker från verkstadslokalen. Se vidare promemoria" utan att någon promemoria bifogas. Där förstår jag mycket väl CC när hon inte velat häva ett beslag utan att få upplysning om vare sig vad det är som är taget i beslag (har det bevisvärde, är det föremål som är olagliga att inneha eller kan förverkas jämlikt

text: 36 kap. 3 § brottsbalken

text: ?) eller vem godset tillhör (misstänkte AA har ju hävdat att allt gods i lokalen inte är hans, utan att det varit tre olika personer som fört dit var och en sina verktyg m.m.).

text: Ett annat exempel är beslaget beträffande vissa telefonkort, där kortens telefonnummer ej står angivet på beslagsprotokollet (blg 1978-04), varför det innan ett hävningsbeslut varit nödvändigt att hos förhörsledaren kontrollera vilka telefonnummer som dessa telefonkort kunde spåras till, eftersom i målet förekom ett stort antal telefonspårningslistor som hade bevisvärde i målet i den mån AA kunde överbevisas om att ha haft tillgång till telefonnumren ifråga. Där hade det varit klart olämpligt att häva beslaget utan att först förvissa sig om vilket bevisvärde det hade.

text: CC synes – såvitt jag känner omständigheterna i målet – gjort det bästa möjliga av en svår situation, som gjorts än värre av ständigt nya invändningar från den tilltalades och dennes försvarares sida vilka måste analyseras och vid behov bemötas under tid då lagstadgade semestrar både på åklagarsidan och polissidan (samt på AA:s offentliga försvarares sida) gjorde det svårt att ha kontinuitet i ärendet.