avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

title: Individ- och familjeomsorgsnämnden i Sigtuna kommun får kritik för brister i handläggningen av en fråga om omplacering av ett barn som vårdas med stöd av LVU

sammanfattning: Ett barn, född 2010, vårdas sedan 2011 med stöd av 1 och 2 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i ett familjehem. Individ- och familjeomsorgsnämnden i Sigtuna kommun utredde under våren 2018 barnets förhållanden i familjehemmet. Nämndens förvaltning föreslog i utredningen att barnet skulle omplaceras till ett nytt familjehem. När utredningen var klar agerade en enhetschef vid nämndens förvaltning som om nämnden hade fattat ett beslut om att barnet skulle omplaceras till ett nytt familjehem. Enhetschefen informerade bl.a. familjehemmet att barnet skulle omplaceras till ett nytt familjehem en vecka senare och pratade även med barnet om den planerade flytten. Enligt JO borde inte enhetschefen ha agerat som om ett beslut om omplacering var fattat. Enhetschefen skulle i stället ha avvaktat nämndens ställningstagande till förslaget om omplacering innan ytterligare åtgärder vidtogs i ärendet. JO kritiserar nämnden för detta. Nämndens förvaltning hörde inte barnet om en eventuell omplacering under utredningen. Vidare lät inte nämndens förvaltning familjehemmet ta del av de anmärkningar som riktades mot det innan förvaltningen tog ställning till frågan om omplacering. JO kritiserar nämnden även för dessa brister i handläggningen.

text: Bakgrund

text: AA, som är född 2010, vårdas sedan 2011 med stöd av

text: och

text: 2 §§

text: lagen (

text: ) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i familjehemmet BB och CC.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 juli 2018 klagade BB på Individ- och familjeomsorgsnämnden i Sigtuna kommun bl.a. för deras handläggning av en fråga om omplacering av AA till ett nytt familjehem under våren 2018. BB uppgav bl.a. att en enhetschef vid nämndens förvaltning informerade henne om att AA skulle omplaceras till ett nytt familjehem ett visst datum innan nämnden hade fattat ett beslut i frågan.

text: Utredning

text: JO begärde in vissa handlingar från Individ- och familjeomsorgsförvaltningen i Sigtuna kommun. Därefter begärde JO att individ- och familjeomsorgsnämnden i kommunen skulle yttra sig över det som BB hade anfört i sin anmälan till JO.

text: I remissvaret anförde individ- och familjeomsorgsnämnden bl.a. följande:

text: Bakgrund

text: Ärendets handläggning visar att utredning enligt 11 kap l och 2 §§ SoL inleddes 2018-01-18 efter det att skolan/fritids lämnat information till socialtjänsten. Utredning inleds utifrån oro från socialtjänstens sida om befintliga uppdragstagare, familjehemmet BB och CC, har förmåga att på bästa sätt utföra sitt uppdrag för att säkerställa AA:s sedan tidigare klarlagda behov av familjehemsvård. Bedömning görs samtidigt att det under en längre tid har funnits svårigheter i att få till ett väl fungerande samarbete mellan socialtjänst och familjehem kring AA:s placering. Mottagligheten hos familjehemmet bedöms därmed som låg, och ytterligare en risk kring om AA kan få sina behov tillgodosedda i befintlig vårdform, hos befintlig uppdragstagare. I utredningens förslag till beslut daterat 2018-05-17 föreslås Individ- och Familjeomsorgsförvaltningen besluta, att i enlighet med

text: 11 § lag (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, fastställa omplacering av AA. ... Utredningen kom aldrig att presenteras för nämnden. Nämndens ordförande beslutar 2018-05- 24 att avsluta utredning enligt 11 kap l och 2 §§ SoL utan insats. Enligt delegationsordning för Individ- och familjeomsorgsnämnden framgår för ärenden enligt LVU, att beslut enligt 11 § l st LVU, om hur vården ska ordnas och var den unge ska vistas under tiden, ska fattas av Individ- och familjeomsorgsnämnden eller nämndens ordförande, vice ordförande eller nämndens 2:e vice ordförande. I nu aktuellt ärende görs bedömningen att planering och handläggning har föregåtts utan att nödvändigt beslut från nämnden först fattats. Detta är något som nämnden ser med allvar på. Vid genomgång av samtlig journalföring går det att förstå att det har funnits svårigheter i samarbetet mellan tidigare handläggare i ärendet och familjehemmet under flera års tid. Det har också funnits en oro från socialtjänstens sida att flickans omsorgsbehov inte tillgodosetts fullt ut av familjehemmet. Nämnden kan konstatera att det förelåg klara brister i utredningen, vilket även ordförande för nämnden ansåg varför beslut om omplacering aldrig fattades. Omständigheterna så som de presenteras i aktanteckningar och utredningsdokument påvisar inte den grad av missförhållanden som skulle kunna påkalla behov av omplacering av flickan. Betydande del av ärendets handläggning utfördes av en medarbetare som under senare del av våren 2018 hastigt kom att insjukna och kort därefter avled. Medarbetarens sjukdom och hastiga bortgång kom att påverka situationen på hela enheten. Därutöver kom både ansvarig handläggare för ärendet och aktuell enhetschef att begära entledigande från sina tjänster och slutade under april och maj 2018. Troligt är att alla dessa faktorer under samma tidsperiod kom att påverka ärendets utgång. – – –

text: Yttrandets anförande

text: Nämndens inställning vid ärenden som rör omplacering av barn och unga är att det måste göras en noggrann avvägning mellan de omständigheter som talar för respektive emot att ett barn flyttas från ett familjehem. Ett barn ska inte i onödan flyttas från trygga och invanda förhållanden är styrande i arbetet med familjehemsplaceringar. Nämndens arbete ska i första hand fokusera på att komma tillrätta med problem som kan uppstå vid samarbetssvårigheter mellan

text: socialtjänsten och familjehemmen, samt arbeta lösningsfokuserat. En omplacering måste alltid föregås av en mycket grundlig förutsättningslöst bedriven utredning. Förvaltningen har under vintern 2018 sett över kartlagda arbetsprocesser i kvalitetsledningssystemet och arbetet med implementering pågår. Genom tydligt beskrivna processer avser förvaltningen säkerställa att handläggning sker i enlighet med framtagna riktlinjer för alla enheter. Sedan juni 2018 har familjehemsenheten därutöver erhållit förstärkning med en biträdande enhetschef i syfte att stärka ledarskapet i den direkta handläggningen. Den biträdande enhetschefen kan genom kontinuerlig ärendegenomgång och vägledning försäkra sig om att handläggarna följer aktuell lagstiftning, delegationsordning och framtagen process för ärendeslaget. Detta förfarande bidrar till egenkontroll av arbetet. Därutöver har en mall för egenkontroll skapats och arbetet med denna är planerad under våren 2019. Som stöd i arbetet och ytterligare ett led i försäkran om att verksamheten fortlöper i enlighet med förvaltningens riktlinjer finns enhetschef för familjehemsenheten. Nämndens bedömning i nu aktuellt ärende är att utredningen inte bedrivits på ett tillräckligt förutsättningslöst sätt. Vidare görs bedömningen att ärendets handläggning inte har följt gällande rutiner, vilket nämnden ser med allvar på och beklagar. För att säkerställa att flickans behov tillgodoses på bästa sätt har hon efter detta erhållit kontinuerliga psykologsamtal. Familjehemmet erhåller också stöd i form av extern handledning som stöd i sitt uppdrag. BB kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning BB har klagat på individ- och familjeomsorgsnämnden i flera avseenden. Jag har valt att granska nämndens handläggning av frågan om omplacering av AA till ett nytt familjehem under våren 2018.

text: Rättsliga utgångspunkter Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Barn kan under vissa förutsättningar ges vård utan vårdnadshavarens samtycke med stöd av LVU.

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU).

text: Socialnämnden ska noga följa vården av ett barn som vårdas med stöd av LVU (

text: 13 a §

text: LVU). Det kan under vårdtiden uppstå en situation som innebär att ett barn behöver placeras om från ett familjehem till ett annat hem. Ett barn som har bott i ett familjehem under en längre tid får som huvudregel inte omplaceras till ett nytt familjehem utan att en utredning om barnets förhållanden görs. Socialnämnden är därför i en sådan situation skyldig att utan dröjsmål inleda en utredning om barnets förhållanden i familjehemmet (

text: 11 kap. 1 §

text: SoL). I akuta situationer kan dock ett barn behöva placeras om till ett nytt familjehem utan att en utredning gjorts.

text: En utredning som rör en fråga om omplacering ska bedrivas förutsättningslöst och ska belysa för- och nackdelar med en eventuell omplacering. Som vid alla beslut enligt LVU ska vad som är bäst för barnet vara avgörande för om en omplacering ska ske eller inte (1 § sista stycket LVU).

text: Handläggningen av frågan om omplacering av AA AA har bott i familjehemmet BB och CC sedan 2011. Individ- och familjeomsorgsnämnden har utrett AA:s förhållanden i familjehemmet vid flera tillfällen.

text: I juni 2017 inledde nämnden en utredning om AA:s förhållanden i familjehemmet. Nämnden avslutade utredningen i december 2017 utan någon åtgärd. Nämndens förvaltning upprättade dock en s.k. uppdragslista till familjehemmet som hemmet skulle följa som en förutsättning för att få behålla sitt uppdrag som familjehem för AA. Förvaltningen skulle följa upp familjehemmets arbete med uppdragslistan under våren 2018.

text: Den 18 januari 2018 inledde nämnden en utredning om AA:s förhållanden i familjehemmet efter det att AA:s skola samma dag meddelat att AA gick långa dagar på fritidshem och att hon inte verkade orka det. Utredningen var klar den 17 maj 2018. Tjänstemän vid nämndens förvaltning föreslog i utredningen att AA skulle omplaceras till ett nytt familjehem. Samma dag informerade enhetschefen BB om att AA skulle flytta till ett nytt familjehem en vecka senare, dvs. den 25 maj 2018. Enhetschefen informerade även bl.a. AA:s vårdnadshavare, skola och kontaktfamilj om omplaceringen. Dagen efter, den 18 maj 2018, berättade BB för AA att hon skulle flytta till ett nytt familjehem.

text: Av nämndens utredning framgår inte att AA hördes om en eventuell omplacering till ett nytt familjehem. Den 24 maj 2018 ringde enhetschefen till BB. Först under det telefonsamtalet pratade enhetschefen med AA och frågade henne bl.a. hur det kändes att socialtjänsten ville att hon skulle flytta till ett nytt familjehem. Samma dag fick enhetschefen information om att nämndens ordförande inte skulle besluta om att omplacera AA till ett nytt familjehem. Nämndens ordförande beslutade därefter att avsluta utredningen om AA. Nästa dag informerade enhetschefen bl.a. BB om att AA inte skulle omplaceras till ett nytt familjehem.

text: Jag vill i detta sammanhang påminna om det s.k. barnperspektivet, som i ett fall som det aktuella innebär att vad som är bäst för barnet ska vara avgörande (1 § sista stycket LVU). Vad som är bäst för barnet ska alltid utredas och redovisas (jfr

text: prop. 1996/97:124 s. 99

text: f.). Barnets rätt att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet och att få dem beaktade, som kommer till uttryck i

text: 36 § första stycket

text: LVU, utgör en viktig del vid bedömningen av vad som är bäst för barnet.

text: AA hade bott i familjehemmet nästan hela sitt liv när frågan om omplacering blev aktuell under våren 2018. För att kunna bedöma vad som var bäst för AA

text: borde nämndens förvaltning ha gett henne en möjlighet att framföra sin åsikt om en eventuell flytt till ett nytt familjehem innan förvaltningen tog ställning till frågan om omplacering.

text: Jag noterar att enhetschefen agerade som om ett beslut om omplacering av AA till ett nytt familjehem var fattat. Detta borde hon inte ha gjort. Hon skulle i stället ha avvaktat nämndens ställningstagande till förslaget om omplacering innan hon vidtog några ytterligare åtgärder i ärendet. Av utredningen framgår att enhetschefens besked om att AA skulle flytta till ett nytt familjehem skapade en stor oro hos bl.a. AA. Enligt min mening är det tydligt att enhetschefen inte beaktade AA:s bästa vid sin handläggning av frågan om omplacering av AA.

text: Jag noterar också att nämndens förvaltning inte lät familjehemmet ta del av de anmärkningar som riktades mot det. Det är uppenbart att AA:s situation i familjehemmet inte var akut. För att få ett bättre underlag för sin bedömning borde därför förvaltningen ha låtit familjehemmet bemöta uppgifterna innan förvaltningen tog ställning till frågan om omplacering av AA.

text: Nämnden förtjänar kritik för de brister i handläggningen som jag har pekat på.

text: Av remissvaret framgår att nämnden är medveten om att handläggningen av frågan om omplacering av AA har brustit och att nämnden har sett över sina rutiner för att förhindra att något liknande sker igen. Det finns därför inte skäl för mig att ytterligare uppehålla mig vid saken.

text: Övrigt Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Arrest
Avskildhet (isolering)
Häkte

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden om placering av en häktad med restriktioner i en arrestcell

org: jo

sammanfattning: En intagen i häktet Uppsala placerades i en arrestcell under ett par dagars tid. Enligt Kriminalvården ansvarar myndigheten för driften av arrestverksamheten i Uppsala efter överenskommelse med Polismyndigheten. Denna typ av arrangemang, som medför att häktade intagna kan komma att placeras i arrestceller, har JO uppmärksammat tidigare. Av JO:s utredning framgår att det förekommer att intagna vid häktet placeras på arrestavdelningen på grund av beläggningsläget. Även arrestens s.k. LOB-celler används av häktet vid behov, exempelvis vid allvarliga ordningsstörningar och vid omfattande skadegörelse av häktets celler. JO konstaterar dock att arrester och häkten är avsedda för olika typer av frihetsberövade. Regleringen i 24 kap. 22 § rättegångsbalken innebär vidare att ett beslut om att en häktad ska vara placerad i en arrest bara kan fattas med hänsyn till utredningsskäl, och det av rätten på åklagarens begäran. Den ordning som har tillämpats vid häktet i detta avseende har alltså inte haft stöd i lag, vilket enligt JO i sig är anmärkningsvärt. JO uttalar också att platsbrist inte utgör någon rättslig grund för att ha kvar en nyligen häktad i polisarrest. Detsamma gäller för intagna som redan vistas i häkte och som därefter förs till en arrest. Inte heller cellens standard har någon avgörande betydelse i detta sammanhang. Även om en arrestcell utrustas enligt vad som gäller i häkte är cellen – de facto – en arrestcell, vilket innebär att regeln i 24 kap. 22 § rättegångsbalken blir tillämplig. JO har tidigare uppmärksammat regeringen på den aktuella problematiken. Enligt JO illustrerar omständigheterna i ärendet den allvarliga situationen ytterligare, och utredningen tyder på att bestämmelsen i rättegångsbalken återkommande sätts ur spel. JO skickar därför en kopia av beslutet till regeringen för kännedom.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 juni 2020 framförde AA klagomål mot Kriminalvården, häktet Uppsala, och bifogade en hemställan daterad den

type: stycke

text: 22 mars 2020. I de delar som är av relevans för JO:s vidare utredning i ärendet anförde AA i huvudsak följande.

text: Våld och kränkande behandling från en larmchef Eftersom det var väldigt kallt i hans cell bad han om att få en extra filt. På kvällen kom två ur personalen för att lämna filten. Larmchefen blev arg när han

text: fick syn på att det redan fanns en filt i cellen. Dessutom slog larmchefen honom två gånger i bröstet och kallade honom för kränkande saker. Den tjänstemannen bar inte heller någon namnbricka. Den andra häktesvakten såg vad som hände, och detta finns även dokumenterat på övervakningsfilm.

text: Förflyttning till arrest m.m. En dag kände AA sig väldigt sjuk med feber och andningssvårigheter. Han ringde efter personal och sa att han behövde hjälp men fick svaret att han skulle gå och lägga sig.

text: Det hjälpte inte att hälla kallvatten på kroppen och han fick allt svårare att andas. Han ringde efter personalen och slog på dörren flera gånger utan att få hjälp. I stället kom personalen in i cellen utrustade med batong, satte handbojor på honom och slog honom hårt i ryggen medan han låg ned. Han har fortfarande ryggproblem efter våldet.

text: Därefter blev han förflyttad till arresten. Det påstods att han hade orsakat översvämning i cellen och gjort sig skyldig till skadegörelse.

text: Han fick sova två nätter i arresten utan tillgång till sin andningsmaskin. Flera gånger fick han andningsstopp i sömnen, och han vaknade ständigt av att han inte fick luft. Det fanns risk för hans liv. Som skäl för att hans begäran om att få sova med andningsmaskinen avslogs fick han höra bl.a. att det inte fanns något eluttag i arrestcellen. Han bad om att få ett beslut om detta, vilket han nekades. Hans advokat kontaktade vakthavande befäl och fick då ett beslut skickat till sig. I detta stod det att Kriminalvården hade fattat beslutet tillsammans med sjukvården, men det fanns inte något namn på den vårdpersonal som skulle ha varit involverad i beslutsfattandet.

text: I avskildhetsbeslutet, som han inte har fått ta del av men som skickats till hans advokat, angavs som skäl för placeringen att han var misstänkt smittad med covid-19 och att han hade gjort sig skyldig till skadegörelse.

text: Brister i tillgång till utomhusvistelse Varje dag i samband med frukostutdelningen sa han till personalen att han ville få sin promenad. Vid många tillfällen då han framåt middagstid frågade när det skulle bli dags fick han svaret att promenaden redan hade varit och att han var tvungen att vänta till nästkommande dag.

text: Bristande hantering av myndighetspost Det tog en månad innan ett beslut från hovrätten lämnades ut till honom. På grund av dröjsmålet fråntogs han möjligheten att överklaga eftersom överklagandetiden hade gått ut när han fick del av beslutet.

text: Ett annat myndighetsbeslut som skickats till honom i häktet delades inte ut alls. När personal diskuterade beslutets innehåll med honom påtalade han att han inte

text: hade sett beslutet. Personalen skulle titta på frågan, men han fick aldrig del av beslutet, och nu är det för sent att överklaga även detta.

text: Utredning

text: Inledningsvis begärde JO in utdrag ur Kriminalvårdsregistret om AA:s tid i häktet Uppsala under 2020 samt eventuella beslut om avskildhet under samma period. Muntliga upplysningar inhämtades också från två anställda vid Kriminalvården. Av dessa framgick bl.a. att det inte hade fattats något beslut om avskildhet i fråga om AA samt att det förekommer att en intagen på grund av säkerhetsskäl flyttas till den närliggande arrestlokalen.

text: Därefter uppmanades Kriminalvården att yttra sig över AA:s anmälan när det gällde hans uppgifter om:

text: a) våld och kränkande behandling från larmchefen

text: b) förflyttningen av AA till arresten den 31 mars 2020 och den incident som föranledde förflyttningen. I yttrandet skulle även anges varför det inte meddelades något beslut om avskildhet

text: c) brister i tillgång till utomhusvistelse

text: d) bristande hantering av myndighetspost.

text: Yttrandet skulle också innehålla en redogörelse för i vilken omfattning och i vilka syften häktade personer som är intagna i häktet Uppsala placeras i arrestlokal.

text: I sitt remissvar framförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen, bl.a. följande:

text: Utredning

text: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från region Mitt. Av uppgifterna framgår i huvudsak följande. Våld och kränkande behandling från ”larmchefen” Vid samtal med den kriminalvårdare som tjänstgjorde som larmchef vid det aktuella tillfället har följande framkommit. AA bad om att få en extra filt. Eftersom rummen normalt är utrustade med en filt bad larmchefen AA att backa in i rummet så att larmchefen kunde se om AA redan hade en filt i rummet. AA vägrade dock, trots uppmaningar, att släppa in larmchefen i rummet varför larmchefen var tvungen att sätta en hand på bröstet på AA för att bereda sig tillgång till rummet. Enligt den kriminalvårdare som närvarade var det ingen hård knuff och inga slag utdelades. Inte heller gjordes några uttalanden som AA torde kunna ha uppfattat som kränkande. Förflyttningen av AA till arresten den 31 mars 2020 Av ISAP upprättad av kriminalvårdare den 31 mars 2020 framgår följande. Klienten flaggar på och är mycket otrevlig och högljudd. Skriker och kallar undertecknad för diverse skällsord. Klienten hotar även med att svämma över rummet med vatten. Bankar och slår på dörren intensivt. Lyssnar ej på personalens anvisningar att sluta banka och skrika.

text: Av daganteckning upprättad av vakthavande befäl den 31 mars 2020 framgår vidare följande. Klienten förflyttas till arresten på grund av ordningsstörning. Klienten sparkar på dörren och trycker oavbrutet på signalanordningen. Klienten har dessutom vattenfyllt sin cell. Allt sammantaget gör att han förflyttas till arresten. Gällande själva ingripandet inför förflyttningen till arresten har följande framkommit. Under mars månad hade AA vid flera tillfällen uppträtt konfrontativt och provocerande genom att bl.a. återkommande skrika okvädesord mot personal. Eftersom AA nu uppvisade ett mycket utåtagerande beteende beordrade personal AA att lägga sig ner och informerade honom om att OC-spray skulle kunna komma att användas om han fortsatte vara våldsam. AA följde anvisningarna och fängsel anbringades inför förflyttningen till arresten. Varken OC-spray eller batong användes. Något slag i ryggen utdelades inte. Häktets lokala instruktion är att vakthavande befäl ska dokumentera när en intagen förflyttas till ett mindre utrustat rum med anledning av ordnings- och säkerhetsskäl, vilket också gjordes genom den daganteckning som återgetts ovan. Häktet känner inte igen AA:s beskrivning att denne skulle ha varit sjuk, febrig eller haft problem med andningen i samband med händelsen. Hade AA t.ex. haft problem med andningen hade givetvis sjukvården kontaktats. Förflyttningen av AA skedde den 31 mars 2020 kl. 11.07 och AA återgick till häktet den 2 april 2020 kl. 14.52. Eftersom AA var belagd med restriktioner vid tillfället för förflyttningen till arresten fattade häktet inte något avskildhetsbeslut. Förflyttningen i sig innebar inte någon inskränkning i AA:s möjligheter att erhålla isoleringsbrytande åtgärder, exempelvis genom samsittning. I AA:s fall fanns det, på grund av den brottslighet AA var misstänkt för, vid den aktuella tidpunkten dock ingen lämplig intagen för AA att kunna ha samsittning med.

text: Brister i tillgång till utomhusvistelse Vid frukostutdelning tillfrågas de intagna om de önskar genomföra promenad (utomhusvistelse) under dagen. Utomhusvistelse genomförs därefter under dagen enligt den turordning som ansvarig kriminalvårdare upprättar. Av befintlig dokumentation framgår inget som tyder på att AA inte skulle genomfört utomhusvistelse enligt rutin. Det framkommer dock att AA vid två tillfällen, den 12 respektive den 17 maj 2020, brutit mot rådande ordningsregler under utomhusvistelsen genom att kommunicera med andra intagna, varför de två tillfällena avbröts i förtid. Detta har dock inte påverkat AA:s möjlighet till utomhusvistelse några andra dagar.

text: Bristande hantering av myndighetspost Häktet Uppsala följer det regelverk och de rutiner som finns avseende myndighetspost, dvs. att myndighetspost lämnas ut till den intagne utan granskning om det inte framkommer något som tyder på att uppgifterna från avsändaren är oriktiga. Häktet har inte granskat myndighetspost till AA. Häktets klienthandläggare uppger att det kan ha dröjt någon dag innan AA erhöll det beslut från hovrätten som AA hänvisar till, men att detta inte ska ha hindrat rättsprocessen eftersom överklagandetiden inte hade passerat när han erhöll beslutet.

text: Redogörelse för i vilken omfattning och i vilka syften häktade personer som är intagna i häktet Uppsala placeras i arrestlokal Häktet Uppsala bedriver både häktes- och arrestverksamheten i polishuset i Uppsala. Häktet och arresten ligger på samma våning och åtskiljs endast av en sluss. Vid t.ex. allvarliga ordningsstörningar eller omfattande skadegörelse på bostadsrum i häktet förekommer att vakthavande befäl beslutar att den intagne ska placeras i ett mindre utrustat bostadsrum så att ordningen och säkerheten kan upprätthållas. Eftersom det finns flera rum på arrestavdelningen som är

text: avskalade (s.k. LOB-rum), och därmed bedöms säkrare för att undvika eventuella skador på intagna och personal, används dessa om behov finns. Ett sådant rum skiljer sig inte nämnvärt från häktets observationsrum, vilket är aktuellt för dylika placeringar. En placering på arrestavdelningen är en tillfällig lösning tills den intagne kan placeras på annan mer lämplig plats, t.ex. förflyttas till annat häkte eller åter flyttas in på häktet. Ibland förekommer även att intagna placeras på arrestavdelningen med anledning av beläggningsläget (platsbrist). I dessa fall används de rum på arrestavdelningen som är mer utrustade, och som företrädesvis syftar till att inhysa anhållna. De rummen skiljer sig från häktenas bostadsrum på så sätt att ljusinsläpp och lampa inte kan hanteras av den intagne, utan måste regleras utifrån. Rummen saknar även TV, medan radio finns. Det är endast intagna med restriktioner som placeras i dessa rum, helst de som inte får ha tillgång till nyhetsmedia. Placeringen är kortvarig. Om behov av placeringen kvarstår under flera dagar byter de intagna plats. Placering på arrestavdelningen sker uteslutande i direkt anslutning till hållen häktningsförhandling. Någon omplacering av intagna som redan befinner sig på häktet förekommer inte. Vad gäller arrestverksamheten i sig kan följande nämnas. Häktet bedriver arrestverksamheten efter överenskommelse med Polismyndigheten. Överenskommelsen innebär ett fullständigt övertagande av verksamheten. Själva lokalerna tillhör dock fortfarande Polismyndigheten.

text: Övrigt Berörd befattningshavare har getts tillfälle att lämna synpunkter inför regionens yttrande samt har fått del av Kriminalvårdens yttrande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 6 § HäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 2 kap. 5 § HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att dagtid vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte 1. den intagne är placerad i en annan förvaringslokal än i ett häkte och lokalförhållandena inte tillåter gemensamhet, 2. det av säkerhetsskäl är nödvändigt att hålla den intagne avskild från andra intagna, eller 3. det är nödvändigt för att genomföra en kroppsbesiktning. Av 2 kap. 7 § HäL framgår att en intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus minst en timme varje dag, om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av 3 kap. 6 § HäL framgår bl.a. att försändelser mellan en intagen och en svensk myndighet ska vidarebefordras utan granskning. Av 3 kap. 8 § andra stycket HäL framgår bl.a. att en försändelse som avses i 6 § får endast granskas för att utreda vem avsändaren är. Av 4 kap. 10 § HäL framgår att en intagen får beläggas med fängsel 1. vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, eller

text: 2. om han eller hon uppträder våldsamt och det är absolut nödvändigt med hänsyn till den intagnes egen eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa. En läkare ska så snart som möjligt undersöka en intagen som belagts med fängsel enligt första stycket 2. Av 5 kap. 1 § första och andra stycket HäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs. En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Av

text: 24 kap. 2 § brottsbalken

text: framgår bl.a. följande. Rymmer den som är intagen i kriminalvårdsanstalt eller som är häktad, anhållen eller annars berövad friheten eller sätter han eller hon sig med våld eller hot om våld till motvärn eller gör han eller hon på annat sätt motstånd mot någon som han eller hon står under uppsikt av, när denne ska hålla honom eller henne till ordningen, får det våld brukas som med hänsyn till omständigheterna är försvarligt för att rymningen ska hindras eller ordningen upprätthållas. Av

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: framgår bl.a. att den som är gripen, anhållen eller häktad ska tas i förvar. Den som häktas ska utan dröjsmål föras till häkte. Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han är misstänkt för, förvaras på en annan plats än som anges i första stycket, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till häkte. Rätten eller åklagaren får även besluta att den häktade, sedan han förts till häkte, ska föras till en plats utom häktet för förhör eller annan åtgärd. Av 1 kap. 17 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (

text: KVFS 2011:2

text: ), FARK Häkte, framgår bl.a. följande. I en intagens bostadsrum ska det finnas stol, bord, skåp eller hylla, säng, bäddutrustning, spegel, anslagstavla, mugg, väckarklocka, radio, TV samt anordning som gör att den intagne själv kan reglera inflödet av dagsljus. Första stycket gäller inte om annat följer av ett beslut om restriktioner, om det finns risk för att den intagne allvarligt skadar sig själv eller annan eller gör sig skyldig till skadegörelse, om det saknas ordinarie bostadsrum på grund av platsbrist eller när det finns behov av att göra tillfälliga omplaceringar i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet. Så långt det är möjligt utifrån ordnings- och säkerhetsskäl ska bostadsrummet i dessa fall förses med sådant som enligt första stycket ska finnas i en intagens bostadsrum. Av 3 kap. 15 § FARK Häkte framgår att en försändelse till eller från en intagen ska befordras samma dag som försändelsen kommer till häktet, om det är möjligt och försändelsen inte ska granskas eller hållas kvar.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Av utredningen har inte framkommit någonting som tyder på att Kriminalvårdens personal har agerat felaktigt vid vare sig händelsen med ”larmchefen” den 25 februari 2020 eller vid ingripandet mot AA den 31 mars 2020. Det har inte heller framkommit några brister avseende AA:s möjligheter till utomhusvistelse eller vid hanteringen av hans myndighetspost. När det gäller frågan om huruvida ett beslut om avskildhet borde ha fattats med anledning av förflyttningen av AA den 31 mars 2020 gör Kriminalvården följande bedömning. AA var belagd med restriktioner vid den aktuella tidpunkten. Av Kriminalvårdens handbok om gemensamhet och avskildhet i häkte (

text: ) framgår att om en intagen redan med stöd av restriktioner är ”avskild” från gemensamhet

text: med andra intagna är utgångspunkten att avskildhetsbeslut med stöd av

text: häkteslagen

text: inte ska fattas. Även om det finns skäl att avskilja en intagen med restriktioner på grund av säkerhetsskäl ska häktet alltså inte fatta beslut om avskildhet. För det fall häktet anser att ytterligare inskränkningar utöver meddelade restriktioner behövs ska häktet fatta beslut om avskildhet. Ett exempel är om den intagne av åklagare medges restriktionslättnader i form av samsittning, men häktet med hänsyn till säkerheten inte anser att det är lämpligt. Av JO:s tidigare uttalande (JO 2018/19 s. 146) framgår att ett beslut av Kriminalvården som inte leder till någon faktisk skillnad i förhållande till de restriktioner för den häktade som åklagaren beslutat om bör undvikas. Däremot ansåg JO att Kriminalvården av säkerhetsskäl borde kunna fatta ett beslut som innebär ytterligare inskränkningar utöver de restriktioner som åklagaren meddelat. Ett exempel som lyftes fram var det som därefter fördes in i Kriminalvårdens handbok, se föregående stycke. Av Kriminalvårdens utredning i ärendet har framkommit att förflyttningen av AA från dennes bostadsrum till arresten inte innebar någon inskränkning i AA:s möjligheter att erhålla isoleringsbrytande åtgärder, exempelvis i form av samsittning. Förflyttningen innebar således inte någon faktisk skillnad i förhållande till de restriktioner som åklagaren redan hade beslutat om. När det gäller att AA placerades i ett mindre utrustat rum är det Kriminalvårdens bedömning att situationen faller inom undantaget i

text: 1 kap. 17 § andra stycket

text: FARK Häkte om när utrustningen i bostadsrum får frångås. Daganteckning härom gjordes i enlighet med gällande rutin. När det gäller häktets placerande av intagna i arrestlokal gör Kriminalvården följande bedömning. Domstol får på grund av utredningsskäl fatta beslut om att en häktad ska föras till annan plats än häkte. Kriminalvården kan således inte besluta att en häktad ska föras någon annanstans än till häkte. Den aktuella hanteringen vid fall av platsbrist på häktet har således varit felaktig. Av utredningen har framkommit att de arrestplatser som tagits i anspråk har en standard som till viss del avviker från bostadsrummen på häktet. De placeringar som skett har varit kortvariga och har uteslutande avsett intagna som haft beslut om restriktioner och som inte redan befunnit sig på häktet. Det pågår arbete på det aktuella häktet med att utöka häktesverksamheten till arrestlokalerna. Om så sker kommer arrestlokalerna att utrustas enligt den standard som gäller bostadsrum på häkte.

text: AA kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande. Det stämmer inte att häktet inte kände till att han var sjuk och hade problem med andningen vid händelsen den 31 mars 2020. Av hans journal framgår att han under natten påkallade personalens uppmärksamhet med anledning av att han kände sig febrig och att de kontrollerade hans kroppstemperatur. Vidare anges att en läkare bedömt honom som misstänkt smittsam till dess att han varit symtomfri under 48 timmar och att vakthavande befäl informerades om detta. AA bifogade utdrag ur sin patientjournal.

text: Bedömning

text: AA har framfört flera klagomål om hur han behandlats i häktet Uppsala. Som framgått har jag begränsat min granskning till vissa frågor. Dessa kommer jag att behandla i skilda avsnitt.

text: Kriminalvården har i allt väsentligt beskrivit den rättsliga reglering som är relevant i ärendet. Jag hänvisar till redogörelsen och återkommer till ytterligare rättsliga utgångspunkter nedan.

text: Förflyttningen av AA till en mindre utrustad cell När det gäller händelsen den 31 mars 2020 har AA och Kriminalvården lämnat olika uppgifter om både AA:s uppträdande och häktespersonalens agerande. Det framstår inte som meningsfullt att fortsätta utredningen om den saken. Jag får konstatera att det inte finns stöd för att kritisera personalens bemötande eller behandling av AA vid ingripandet.

text: Det är dock klarlagt att AA då vistades i häktet och att han flyttades därifrån till en mindre utrustad cell i arresten. Den placeringen varade fram till den 2 april 2020.

text: Enligt Kriminalvårdens remissvar var AA vid den aktuella tidpunkten ålagd restriktioner som innebar att han inte fick vistas i gemensamhet. Förflyttningen ska inte ha inneburit några faktiska skillnader i förhållande till restriktionerna. Häktet fattade därför inte något beslut om placering i avskildhet i samband med att AA fördes till arresten och fick en cell med begränsad utrustning. Som framgått av redogörelsen i yttrandet kan utrustningen i en cell begränsas i enlighet med en särskild bestämmelse i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte. Det är fallet om det t.ex. finns risk för att den intagne allvarligt skadar sig själv eller gör sig skyldig till skadegörelse eller när det finns behov av att göra tillfälliga omplaceringar i syfte att upprätthålla ordning och säkerhet (se 1 kap. 17 § FARK Häkte, se också förordningen [2014:1108] om utformningen av häkten och polisarrester).

text: JO har i tidigare beslut framhållit att de omständigheter som ligger till grund för en placering av en intagen i ett rum med begränsad utrustning bör dokumenteras i den intagnes journal (se bl.a. mitt beslut den 6 november 2020, dnr 5755-2019, och JO:s beslut den 13 augusti 2018, dnr

text: ). Vidare har JO uttalat att det givetvis är önskvärt att intagna i avskildhet inte placeras i rum med lägre standard än som kan motiveras av säkerhetsskäl (se t.ex. JO:s beslut den 21 maj 2008, dnr

text: ). Om en intagen flyttas till ett bostadsrum med begränsad utrustning, och förflyttningen dessutom innebär en begränsning av hans eller hennes möjlighet till gemensamhet med andra intagna, ska även ett beslut om avskildhet fattas (se det nyss nämnda beslutet den 13 augusti 2018).

text: Frågan om och i så fall när Kriminalvården ska fatta ett beslut om avskildhet för en häktad som är påförd gemensamhetsrestriktioner har tidigare varit föremål för JO:s bedömning. Som myndigheten har redogjort för i sitt remissvar uttalade dåvarande chefsJO Elisabeth Rynning i ett beslut som sin mening att utgångspunkten är att Kriminalvården ska bedöma om de restriktioner som åklagaren har meddelat är tillräckliga för att upprätthålla säkerheten. Hon ansåg emellertid att ett beslut av Kriminalvården som inte leder till någon faktisk skillnad i förhållande till de restriktioner för den häktade som åklagaren har beslutat om bör undvikas men att myndigheten av säkerhetsskäl bör kunna fatta ett beslut som innebär ytterligare inskränkningar utöver åklagarens redan meddelade restriktioner (se JO 2018/19 s. 146).

text: Jag kan för egen del se att detta ställningstagande inte är helt oproblematiskt och kan få skäl att återkomma till den frågan. Med det sagt finner jag mot bakgrund av vad som upplysts om AA:s agerande under vistelsen i häktet inte anledning att göra några uttalanden om att han placerades i en mindre utrustad cell. Häktet har dokumenterat åtgärden och anledningen i hans journal.

text: Placering av häktade i arrestceller Som nämnts var den cell som AA placerades i en arrestcell.

text: Enligt remissvaret ansvarar Kriminalvården för driften av arrestverksamheten i Uppsala efter överenskommelse med Polismyndigheten. Denna typ av arrangemang, som medför att häktade intagna kan komma att placeras i arrestceller, har jag uppmärksammat tidigare (se inspektionsprotokoll i JO:s dnr 6684-2021 och O 34-2021).

text: Kriminalvården har uppgett att det vid häktet Uppsala förekommer att intagna placeras på arrestavdelningen på grund av beläggningsläget, men att det i så fall har rört sig om intagna som inte redan vistats i häktet. Det har däremot också framgått att arrestens s.k. LOB-celler används av häktet vid behov, exempelvis vid allvarliga ordningsstörningar och vid omfattande skadegörelse av häktets celler. Det var fallet när AA fördes dit den 31 mars 2020. Kriminalvården har vidare förklarat att det pågår ett arbete med att utöka häktesverksamheten till arrestlokalerna och att utrymmena då kommer att utrustas enligt den standard som gäller för bostadsrum i häkte.

text: Till saken hör dock att arrester och häkten är avsedda för olika typer av frihetsberövade. Det saknas visserligen en definition av vad som är en arrest respektive ett häkte, men lagstiftaren har utgått från att det finns en skillnad mellan dessa båda typer av förvaringslokaler för frihetsberövade. Som exempel kan nämnas att en person som blivit häktad utan dröjsmål ska föras till ett häkte. Om det är av synnerlig vikt att den häktade, för utredning av det brott som föranlett häktningen eller något annat brott som han eller hon är misstänkt för, förvaras på en annan plats än i häkte, får rätten på åklagarens begäran förordna att den häktade tills vidare inte ska föras till häkte. Rätten eller åklagaren får även besluta att den häktade, sedan han eller hon förts till häkte, ska föras till en plats utom häktet för förhör eller annan åtgärd. Detta framgår av bestämmelsen i

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: . Det får anses självklart att en sådan ”annan plats” är t.ex. en polisarrest.

text: Vidare kan nämnas att det i

text: 9 § strafftidslagen (2018:1251)

text: anges att en dömd som ska överföras eller förpassas till kriminalvårdsanstalt för verkställighet av fängelsestraff får i anslutning till det tas in i häkte under vissa förutsättningar. Den dömde får i dessa fall också tillfälligt tas in i polisarrest. Är den dömde under 18 år – dvs. ett barn i juridisk mening – får han eller hon tas in i polisarrest endast om det är absolut nödvändigt. Liknande bestämmelser gäller vid omplacering av den som är intagen i anstalt, se

text: 2 kap. 4 a § fängelselagen (2010:610)

text: Som ytterligare belysning av den skillnad som lagstiftaren gör på arrester och häkten kan följande uppmärksammas. Ett barn som är gripen eller anhållen får i enlighet med regeln i

text: 6 a § lagen (1964:167)

text: med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare endast hållas i förvar i en polisarrest om det är absolut nödvändigt. Lagstiftaren har som skäl för detta pekat på att miljön där ofta är stökig och högljudd med människor som är påverkade av alkohol och droger. Och förutom möjlighet till vistelse på en rastgård finns det i en arrest sällan tillfällen till mänsklig kontakt. Av den anledningen har t.ex. ett rum i ett häkte ansetts som en klart lämpligare placering för ett barn än en polisarrest (

text: prop. 2019/20:129 s. 46

text: f.). JO har tidigare uttalat att arrester är utformade för frihetsberövanden som är begränsade i tiden och pågår som mest i tre till fyra dygn (se

text: JO 2019/20 s. 203

text: I inspektionsprotokollet i JO:s ärende med dnr O 34-2021 uppmärksammades att Kriminalvården, som i det nu aktuella fallet, på vissa ställen höjer standarden på arrestceller för att kunna placera häktade där. Med anledning av det uttalade jag bl.a. följande:

text: Jag vill därför framhålla att det inte bara är standarden på cellen som är avgörande för bedömningen att det är olämpligt att placera en häktad i en arrest. Om cellen finns i en lokal där det placeras andra kategorier av frihetsberövade, t.ex. omhändertagna för berusning, riskerar den häktade att befinna sig i en miljö där det även vistas stökiga och drogpåverkade personer (jfr nyss nämnda proposition). Det är en miljö som inte passar för längre frihetsberövanden och det är en uppfattning som enligt min mening återspeglas i utformningen av

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: . För att kunna förverkliga lagstiftarens intention – och för att frihetsberövade inte placeras i miljöer som bedömts olämpliga – är det viktigt att skillnaden mellan arrester och häkten upprätthålls i praktiken. Det är som regel inte något problem om det är olika myndigheter som ansvarar för driften av arrester respektive häkten. Däremot finns det en påtaglig fara att denna gräns suddas ut i de fall där Kriminalvården även ansvarar för arrestverksamheter. Precis som Kriminalvården har redogjort för i remissvaret innebär regleringen i

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: att ett beslut om att en häktad ska vara placerad i en arrest bara kan fattas med hänsyn till utredningsskäl, och det av rätten på åklagarens begäran. Den ordning som har tillämpats vid häktet Uppsala i detta avseende har alltså inte haft stöd i lag, vilket i sig är anmärkningsvärt. Platsbrist utgör inte någon rättslig grund för att ha kvar en nyligen häktad person i polisarrest (se mitt beslut JO 2021/22 s. 261, se även Hovrätten för Västra Sveriges beslut den 11 juni 2020, mål nr Ö 3453-20). Detsamma gäller för intagna som redan vistas i häkte och som därefter förs till en arrest.

text: Som framgått har inte heller cellens standard någon avgörande betydelse i detta sammanhang. Även om en arrestcell utrustas enligt vad som gäller i häkte är cellen – de facto – en arrestcell, vilket innebär att regeln i

text: 24 kap. 22 § rättegångsbalken

text: blir tillämplig.

text: Jag har tidigare uppmärksammat regeringen på den problematik som nu har beskrivits (se inspektionsprotokollet i dnr O 34-2021). Omständigheterna i nu

text: aktuellt ärende är ytterligare en illustration av denna allvarliga situation och utredningen tyder på att bestämmelsen i

text: rättegångsbalken

text: återkommande sätts ur spel. Jag skickar därför en kopia av detta beslut till regeringen för kännedom.

text: Övriga frågor Kriminalvården har bemött AA:s övriga klagomål om våld och kränkande behandling från larmchefen samt brister i tillgången till utomhusvistelse och hantering av försändelser. Här står alltså uppgift mot uppgift och jag bedömer att ytterligare utredning inte skulle leda till något annat resultat. Det som har kommit fram ger inte anledning till någon kritik från min sida.

text: Jag vill också anmärka att det framgår av AA:s journal att han inte fick tillgång till sin andningsmaskin i samband med att han flyttades till arrestcellen. Som jag förstår utredningen grundades detta på en säkerhetsbedömning, men även lokalens utformning ska ha haft betydelse. Av dokumentationen kan dock utläsas att häktet samrådde med sjukvården i frågan. Kriminalvården har vidare motsagt att AA skulle ha haft problem med andningen vid tillfället och förklarat att sjukvården hade kontaktats om så hade varit fallet. Jag finner mot bakgrund av omständigheterna inte skäl att uttala mig heller i denna del.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Fråga om utformningen av ett beslut om bostadsbidrag

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO anförde AA bl.a. följande. Sedan augusti 2008 hade hon förgäves försökt få ett beslut om bostadsbidrag. Försäkringskassan fördröjde handläggningen av ärendet genom att hela tiden begära in kompletterande handlingar.

text: Utredning

text: Försäkringskassans akt i ärendet lånades in och granskades. Försäkringskassan anmodades därefter att yttra sig bl.a. över utformningen av beslutet den 30 januari

text: 2009 gällande tiden före december 2008. I sitt remissvar anförde Försäkringskassan bl.a. följande.

text: Utredning

text: – – – AA ansökte den 4 augusti 2008 om bostadsbidrag. Till ansökan bifogades ett andrahandskontrakt mellan AA och BB. Kontraktet avsåg tiden från och med den 16 maj 2008. – – – Den 11 november 2008 inkom HSB Stockholms godkännande för CC att hyra ut sin bostad i andra hand under tiden den 14 november 2008–31 januari 2009. – – – Försäkringskassan beslutade den 30 januari 2009 om bostadsbidrag för tiden december 2008–januari 2009. Bostadsbidrag beviljades från och med december 2008 eftersom godkännande av andrahandsuthyrningen gällde först från och med den 14 november 2008. – – –

text: Försäkringskassans slutsatser

text: – – – Försäkringskassans beslut till AA den 30 januari 2009 borde ha motiverats annorlunda. I motiveringen skulle även ha angetts att AA inte kunde beviljas bostadsbidrag för tiden augusti–november 2008 därför att bostadsrättsföreningens

text: godkännande av andrahandsuthyrningen för tid före den 14 november 2008 saknades. AA kommenterade remissvaret.

text: I ett beslut den 20 januari 2010 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Försäkringskassan har i remissvaret angett att beslutet den 30 januari 2009 borde ha motiverats annorlunda. Med anledning härav vill jag anföra följande. Av ett beslut om bostadsbidrag ska det tydligt framgå vilken period som har prövats och vad som faktiskt har beslutats. Beslutet ska också vara motiverat i alla delar. AA flyttade in i bostaden den 16 maj 2008. Det får därför anses att ansökan avser tiden fr.o.m. detta datum. Det aktuella beslutet borde enligt min mening inte bara ha motiverats annorlunda utan Försäkringskassan borde även i själva slutet ha tagit ställning till AA:s ansökan om bostadsbidrag för hela perioden och avslagit respektive bifallit den beroende på vilken bedömning som gjorts för respektive period.

text: Upplysningsvis vill jag informera om

text: 21 § första stycket lagen (1993:737)

text: om bostadsbidrag av vilken det bl.a. framgår att bidrag inte får lämnas för längre tid tillbaka än ansökningsmånaden.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Behörighet JO-inspektion

title: Initiativärende om tingsnotariers behörighet att handlägga brottmål där 34 kap. brottsbalken ska tillämpas

sammanfattning: Vid JO:s inspektion av Södertörns tingsrätt i december 2015 uppmärksammades tre brottmål som rörde sådana situationer som regleras i 34 kap. brottsbalken, BrB, dvs. när den tilltalade tidigare har dömts till en brottspåföljd som när den nya domen ska meddelas inte helt har verkställts eller upphört på annat sätt. De tre brottmålen hade avgjorts utan huvudförhandling av en tingsnotarie, och de tre tilltalade hade dömts till dagsböter för den nya brottsligheten. I beslutet uttalar sig JO om det var lämpligt att de tre brottmålen avgjordes av en tingsnotarie. JO anser att en tillämpning av 34 kap. BrB ofta kräver en särskild erfarenhet hos domaren och att det därför är olämpligt att brottmål som rör situationer som regleras i 34 kap. BrB avgörs av tingsnotarier. JO är därför kritisk till att tingsrätten tillät tingsnotarien att avgöra de tre brottmålen.

text: Initiativet

text: Under min inspektion av Södertörns tingsrätt den 14–16 december 2015 uppmärksammades tre brottmål (B 12308-15, B 14502-15 och B 14593-15) som rörde sådana situationer som regleras i

text: 34 kap.

text: brottsbalken

text: , BrB. Det noterades att målen hade avgjorts utan huvudförhandling, dvs. ”på handlingarna”, av en och samma tingsnotarie och att de tilltalade hade dömts till dagsböter för den nya brottsligheten.

text: Jag beslutade att till utredning i ett särskilt ärende ta upp frågan om det var lämpligt att de angivna brottmålen avgjordes av en tingsnotarie.

text: Utredning

text: JO hämtade in och granskade dagboksbladen, stämningsansökningarna, belastningsregisterutdragen och domarna i de tre brottmålen. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Mål B 12308-15: Den 10 november 2015 dömdes den tilltalade till dagsböter för olovlig körning, grovt brott. Brottet begicks den 7 september 2015 under en pågående skyddstillsyn och under prövotid för villkorligt medgiven frihet från ett tidigare fängelsestraff.

text: Den tilltalade hade dömts till skyddstillsyn med samhällstjänst den 8 december 2014. Han hade även frigivits villkorligt från ett fängelsestraff den 21 juni 2015 med en återstående strafftid om en månad. Prövotiden skulle gå ut den 21 juni 2016. Fängelsestraffet avsåg bl.a. grova olovliga körningar.

text: Mål B 14502-15: Den 30 november 2015 dömdes den tilltalade för ringa narkotikabrott till dagsböter. Brottet begicks den 26 maj 2015 under en pågående skyddstillsyn. Den tilltalade hade dömts till skyddstillsyn den 28 augusti 2014. Den 9 april 2015 hade han även dömts särskilt till dagsböter för ringa narkotikabrott.

text: Mål B 14593-15: Den 30 november 2015 dömdes den tilltalade till dagsböter för snatteri. Brottet begicks den 28 oktober 2015 under prövotid för en villkorlig dom. Den tilltalade hade dömts för stöld till villkorlig dom och dagsböter den 26 februari 2015. Den 8 oktober 2015 hade han även dömts särskilt till dagsböter för olovlig körning.

text: De tre brottmålen hade avgjorts utan huvudförhandling av tingsnotarien AA. I samtliga domslut hade tingsnotarien hänvisat till

text: 34 kap. 1 § första stycket 2

text: BrB, dvs. domstolen hade dömt ”särskilt” till dagsböter för den nya brottsligheten (se nedan under rubriken Rättsliga utgångspunkter).

text: JO uppmanade tingsrätten att lämna upplysningar om och redovisa sin bedömning av om det mot bakgrund av vad som anges i

text: 18 § första stycket 1

text: och

text: tredje stycket

text: förordningen (

text: ) med tingsrättsinstruktion, TI, var lämpligt att de angivna brottmålen avgjordes av en tingsnotarie.

text: Tingsrätten (lagmannen BB) lämnade följande remissvar:

text: Den rättsliga regleringen

text: Enligt 18 § första stycket 1 TI får notarie förordnas att på eget ansvar handlägga mål om brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än böter eller fängelse i högst sex månader, om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och det i målet inte är fråga om företagsbot. Av tredje stycket följer att en tingsnotaries förordnande inte får avse mål som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet. När en tingsnotarie eller en notariemeriterad beredningsjurist handlägger brottmål vid huvudförhandling ska nämndemän alltid delta i avgörandet.

text: Rutinerna på Södertörns tingsrätt

text: Vid Södertörns tingsrätt gäller som huvudregel att notarier inte avgör mål där

text: 34 kap.

text: brottsbalken

text: ska tillämpas, eftersom det i sådana mål kan finnas anledning att döma till annan påföljd än böter. I likhet med många andra domstolar låter dock tingsrätten i viss utsträckning notarier med maximal behörighet enligt TI döma särskilt till böter med tillämpning av

text: 34 kap. 1 § 1 st. 2

text: BrB. Samråd med ordinarie domare eller erfaren fiskal ska i så fall ske först. En förutsättning är att det framstår som självklart att någon annan påföljd än ett särskilt bestämt bötesstraff inte kan bli aktuell. Tingsrättens samtliga chefsrådmän har varit överens om att en sådan tillämpning är förenlig med 18 § TI och detta besked har också lämnats till notarierna. Såvitt bekant

text: överensstämmer denna tillämpning med vad som allmänt gäller som praxis (se t.ex. Lars Holmgård, Notariebrottmål, 1:3 uppl., avsnitt 1.2). Notarier som har genomgått den sista s.k. behörighetskursen får efter särskild prövning i regel sin s.k. ettårsbehörighet, i form av ett generellt förordnande som omfattar bl.a. handläggningsbehörighet enligt 18 § TI med de begränsningar som framgår där. I samband med att förordnandet ges går den domare som är handledare för notarien igenom förordnandet och dess begränsningar med notarien. Vad som är lämpligt respektive inte lämpligt för en notarie att handlägga behandlas också återkommande, bl.a. på de möten som chefsrådmännen regelbundet har med notarierna på sin avdelning. Vidare tas frågan om begränsningarna i notariernas behörighet i de fall

text: 34 kap.

text: BrB är tillämpligt upp på den obligatoriska interna utbildning i påföljdsbestämning som alla notarier på Södertörns tingsrätt genomgår. Där belyses frågan med övningsexempel, som innehåller situationer där olika tillämpningar av

text: 34 kap.

text: BrB kan aktualiseras. I samtliga sammanhang betonas att samråd med en ordinarie domare eller en erfaren fiskal alltid ska ske innan en notarie tar huvudförhandling i ett mål där

text: 34 kap.

text: BrB är tillämpligt, att ett sådant samråd ses som ett ansvarstagande och att det, vid minsta tvekan, alltid ska vara en domare som tar målet. Endast i de fall där både domaren och notarien är ense om att det vid en fällande dom enligt åtalet inte finns någon annan rimlig tillämpning av

text: 34 kap.

text: BrB än ett särskilt bestämt bötesstraff kan det bli aktuellt att låta en notarie avgöra målet. En av tingsrättens avdelningar har dock hittills inte låtit notarier avgöra några mål i vilka

text: 34 kap.

text: BrB har varit tillämpligt.

text: Fördelningen av brottmål till notarier

text: På avd. 5 där de tre aktuella målen har handlagts har endast det s.k. § 15-ansvaret för brottmålen reglerats. Detta ansvar består till dess att indelningen sker alternativt någon avgör målet på handlingarna (jfr 15 § andra stycket TI). Brottmålen bereds i huvudsak, med stöd av delegation, av domstolshandläggare som vänder sig till domare och notarier endast för beslut som de inte är behöriga att fatta. Brottmål som kan avgöras av notarier fördelas därefter på notarierna antingen genom indelning till förhandling på s.k. notarieting eller genom att de läggs i en gemensam avgörandehög om de ska avgöras på handlingarna. En förstenotarie fördelar sedan målen på avdelningens behöriga notarier så att de kan avgöras i rimlig tid med en bibehållen jämn arbetsbelastning.

text: De tre mål som särskilt tas upp i remissen

text: Mål B 12308-15 Åtalet avsåg en grov olovlig körning den 7 september 2015. Åklagaren angav i sin beskrivning av gärningen att brottet borde bedömas som grovt eftersom den tilltalade tidigare hade lagförts för olovlig körning. Av ett utdrag från belastningsregistret framgick att den tilltalade den 8 december 2014 hade dömts till skyddstillsyn för en misshandel begången i juli 2013. Vidare hade den tilltalade dömts till fängelse den 4 juni 2014. Domen på fängelse avsåg bl.a. tre grova olovliga körningar och tre olovliga körningar som inte bedömts som grova. Villkorlig frigivning skedde den 21 juni 2015 med en straffåterstod på en månad och en prövotid som löper till den 21 juni 2016. Åklagaren föreslog i stämningsansökningen att målet kunde avgöras utan huvudförhandling och att påföljden skulle bestämmas till 70 dagsböter på 50 kronor, dvs. totalt 3 500 kronor. En stämning med ett slutföreläggande delgavs den tilltalade tillsammans med denna stämningsansökan. Den tilltalade delgavs alltså åklagarens påföljdsförslag tillsammans med upplysningar om att tingsrätten avsåg att avgöra målet på handlingarna och att tingsrätten kunde komma att avgöra målet om den tilltalade inte hördes av. Redan här hade alltså

text: tingsrätten bedömt att det inte fanns anledning att döma till annan påföljd än böter (se 45 kap. 10a § första stycket 3

text: rättegångsbalken

text: ). Den tilltalade hördes inte av och målet avgjordes på handlingarna genom dom den 10 november 2015. Bötesstraffet bestämdes särskilt och enligt åklagarens förslag.

text: Min bedömning

text: Helt klart är att tingsrätten efter slutföreläggandet inte kunde döma till annan påföljd än böter på handlingarna. För att kunna döma till annan påföljd hade tingsrätten fått sätta ut målet till huvudförhandling. I förhållande till domen på skyddstillsyn var det nu fråga om brottslighet av helt annat slag än den som skyddstillsynen bestämts för. Övervakningstiden hade i det närmaste löpt ut vid tiden för tingsrättens dom i november. Vare sig en konsumtionsdom enligt

text: 34 kap. 1 § 1 st. 1

text: BrB eller ett undanröjande av skyddstillsynen med gemensam påföljdsbestämning enligt samma bestämmelses 3 p. framstår som något realistiskt alternativ. I förhållande till den tidigare fängelsedomen var det däremot fråga om ett återfall i likartad brottslighet under prövotid efter villkorlig frigivning. Detta aktualiserar naturligtvis främst frågan om förverkande av villkorligt medgiven frihet. Ett beslut om sådant förverkande hade, som sagts, förutsatt att målet satts ut till förhandling vid vilken frågan kunde lyfts och en strängare påföljdsbestämning än åklagaren begärt i teorin kunde ha valts. Men även om tingsrätten formellt inte är bunden av åklagarens påföljdsförslag frångås detta förslag i praktiken inte i skärpande riktning. Det fanns alltså inte något annat alternativ vid en fällande dom än ett särskilt bestämt bötesstraff i enlighet med den ordning för handläggningen som åklagaren hade föreslagit.

text: Mål B 14502-15 I detta mål avsåg åtalet ett ringa narkotikabrott den 26 maj 2015. Strafföreläggande hade utfärdats men inte besvarats. Åklagaren föreslog att målet kunde avgöras utan huvudförhandling och påföljden bestämmas till 40 dagsböter på 50 kronor, alltså totalt 2 000 kronor. Av belastningsregistret framgick att den tilltalade den 28 augusti 2014 hade dömts för penninghäleri, grovt brott (begånget 2012), till skyddstillsyn. Därefter hade han dömts den 9 april 2015 för ett ringa narkotikabrott till ett särskilt bestämt bötesstraff. På motsvarande sätt som i mål B 12308-15 delgavs den tilltalade stämningsansökan tillsammans med en stämning med slutföreläggande. Den tilltalade hördes inte av och målet avgjordes på handlingarna genom dom den 30 november 2015. Påföljden bestämdes i enlighet med åklagarens påföljdsförslag. Enligt min mening var det riktigt både att utfärda stämning med slutföreläggande och att sedan döma på handlingarna i enlighet med detta. Det kan tilläggas att övervakningstiden sedan länge hade löpt ut när tingsrätten skulle bestämma ny påföljd för det ringa narkotikabrottet.

text: Mål B 14593-15 I detta mål avsåg åtalet ett snatteri den 28 oktober 2015. Värdet av det tillgripna påstods vara 80 kr. Av belastningsregistret framgick att den tilltalade den 26 februari 2015 hade dömts för stöld till villkorlig dom och böter. Den tilltalade överklagade den domen men återkallade senare sitt överklagande. Hovrättens avskrivningsbeslut vann, såvitt kan utläsas av verksamhetsstödet Vera, laga kraft den 18 maj 2015. I och med detta började prövotiden i anledning av den villkorliga domen att löpa. På samma sätt som i de övriga två målen utfärdade tingsrätten stämning med slutföreläggande. Åklagaren hade i den stämningsansökan som bifogades

text: stämningen föreslagit att målet skulle avgöras utan huvudförhandling och att påföljden skulle bestämmas till 30 dagsböter på 100 kronor, alltså totalt 3 000 kronor. Sedan den tilltalade inte hade hörts av dömdes han av tingsrätten den 30 november 2015 för snatteri till 30 dagsböter på 50 kr, alltså 1 500 kr totalt. Inte heller i detta fall fanns enligt min bedömning något annat alternativ än ett särskilt bestämt bötesstraff. Tilläggas ska att det inte ens fanns någon laglig möjlighet att meddela s.k. konsumtionsdom med tillämpning av

text: 34 kap. 1 § 1 st. 1

text: BrB eftersom snatteriet begicks under prövotid efter den villkorliga domen (jfr

text: 34 kap. 5 § 1 st.

text: BrB). — — — Sammanfattningsvis har det, enligt min mening, inte i något av målen funnits anledning att döma till någon annan påföljd än böter. Sedan slutföreläggande utfärdats har annan påföljdsbestämning inte heller varit möjlig vid ett avgörande på handlingarna. Det framstår då som oproblematiskt att en notarie har fått avgöra målen. Den notarie som avgjort målen har i alla händelser handlagt målen enligt allmänt tillämpade rutiner och i enlighet med givna instruktioner, vilka både jag och tingsrättens chefsrådmän ställer oss bakom. Avslutningsvis vill jag nämna de ändringar av

text: 34 kap.

text: BrB som regeringen har föreslagit i

text: prop. 2015/16:151

text: , Ny påföljd efter tidigare dom. Om förslagen genomförs ska domstolen i de fall där

text: 34 kap.

text: BrB är tillämpligt som huvudregel bestämma en ny påföljd för den tillkommande brottsligheten. Möjligheten att bestämma en s.k. konsumtionsdom eller att undanröja en utdömd påföljd och bestämma ny gemensam påföljd för den samlade brottsligheten ska bara användas i undantagsfall. De nya reglerna föreslås träda i kraft den 1 juli 2016. Troligen blir det med de nya reglerna enklare att bedöma vilka mål som kan vara lämpliga för notarier att avgöra också i andra situationer.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Påföljdsbestämning efter en tidigare brottmålsdom

text: 34 kap.

text: BrB innehåller regler om ny påföljdsbestämning efter en tidigare brottmålsdom. Dessa regler anger vad som ska gälla i de fall då någon, som har dömts till t.ex. fängelse, villkorlig dom eller skyddstillsyn för ett eller flera brott, har begått ett annat brott som han eller hon nu lagförs för före domen eller ett nytt brott efter domen men innan den tidigare påföljden helt har verkställts eller annars upphört.

text: Bestämmelserna i

text: 34 kap.

text: BrB har ändrats genom ny lagstiftning som trädde i kraft den 1 juli 2016 (SFS 2016:491), dvs. efter JO:s inspektion av Södertörns tingsrätt och tingsrättens remissvar i detta ärende. De mest betydelsefulla lagändringarna som nu gjorts hade emellertid redan befästs i rättspraxis och kommer också fram i tingsrättens remissvar. Detta gäller särskilt den grundläggande skillnaden som skulle, och numera uttryckligen i lagtexten ska, göras mellan ny brottslighet (dvs. brott som har begåtts efter en tidigare dom) och nyupptäckt brottslighet (dvs. brott som har begåtts före den tidigare domen och som alltså tidsmässigt hade kunnat handläggas i den tidigare rättegången). Men också presumtionen för att, som det hette tidigare, döma ”särskilt” till påföljd för den nya brottsligheten (regeln i tidigare

text: 34 kap. 1 § första stycket 2

text: BrB) hade gott stöd i praxis redan före lagändringen.

text: Domstolen hade, och har alltjämt, tre olika möjligheter att bestämma påföljd i de konkurrenssituationer som kan uppkomma när ny eller nyupptäckt brottslighet ska bedömas. Den ”uppstramning” som har skett genom 2016 års lagändringar har inte förändrat den huvudprincip som praxis tidigare arbetat fram, nämligen att en ny påföljd ska bestämmas för den tillkommande brottsligheten. Tidigare brukade man, som angetts ovan, säga att domstolen i sådana fall dömde ”särskilt” till en påföljd. Under vissa förutsättningar kan domstolen även undantagsvis, nu precis som före lagändringarna, besluta att den tidigare utdömda påföljden ska avse också den tillkommande brottsligheten eller undanröja den utdömda påföljden och döma till en gemensam påföljd för den samlade brottsligheten. Det krävs i den sistnämnda situationen nu inte att domstolen väljer en påföljd av annan art. Det är alltså numera fullt möjligt att vid ett undanröjande döma till samma påföljd igen.

text: Att en ny påföljd – nu uttryckligen genom lagändringarna – är huvudregeln innebär, liksom tidigare, att den dömde kan verkställa flera påföljder parallellt. Det kan röra sig om olika påföljder, men också om samma sorts påföljd. I vilka fall som rätten ska göra avsteg från huvudregeln om en ny separat påföljd för den tillkommande brottsligheten framgår numera av de nya reglerna i 34 kap. 3 och 4 §§ BrB.

text: Situationen kan alltså vara sådan att det, när domstolen ska bestämma en påföljd för den tillkommande brottsligheten, förekommer en konkurrenssituation i förhållande till mer än en tidigare påföljd. Den tilltalade kan ju tidigare vid flera tillfällen ha dömts till påföljd. Domstolen kan också i viss utsträckning vid ett och samma tillfälle döma till mer än en påföljd, t.ex. enligt föreskriften i

text: 30 kap. 3 §

text: BrB.

text: Bestämmelserna i

text: 34 kap.

text: BrB ska, nu som tidigare, tillämpas oavsett hur ringa den nya brottsligheten är.

text: Inte sällan förekommer det att den som har verkställt ett fängelsestraff och har blivit villkorligt frigiven enligt reglerna i

text: 26 kap.

text: BrB på nytt döms för brott. Domstolen kan då förklara den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förverkad. Reglerna om förverkande av villkorligt medgiven frihet, som inte har ändrats i sak i samband med övriga förändringar i

text: 34 kap.

text: BrB som gjordes den 1 juli 2016, återfinns numera i

text: 34 kap. 5 §

text: BrB. Förordnande för tingsnotarie att döma i s.k. notariebrottmål Enligt 18 § första stycket 1 TI får tingsrättens lagman förordna en tingsnotarie som har tillräcklig kunskap och erfarenhet att på eget ansvar handlägga mål om brott för vilket inte är föreskrivet svårare straff än böter eller fängelse i högst sex månader om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter och det i målet inte är fråga om företagsbot. Enligt bestämmelsens tredje stycke får dock ett sådant förordnande inte avse mål som är omfattande eller svåra eller som av någon annan orsak kräver särskild erfarenhet.

text: Bedömning

text: Syftet med min granskning har inte varit att ta ställning till om valet av påföljd i de aktuella brottmålen var korrekt eller inte. Min avsikt har i stället varit att bedöma om det var lämpligt att brottmålen, som alla rörde situationer som regleras i

text: 34 kap.

text: BrB, avgjordes av en tingsnotarie.

text: Eftersom

text: 34 kap.

text: BrB skulle tillämpas i de tre brottmålen fanns det möjlighet att döma till påföljd bl.a. enligt följande:

text: I mål B 12308-15 fanns det en möjlighet för rätten att besluta att den tidigare utdömda skyddstillsynen eller det tidigare utdömda fängelsestraffet skulle avse även den nya brottsligheten, att döma särskilt för det nya brottet till fängelse eller böter eller att undanröja den utdömda skyddstillsynen och döma till en annan gemensam påföljd. Det fanns dessutom en möjlighet för rätten att förverka villkorligt medgiven frihet. Om rätten beslutade att den tidigare utdömda skyddstillsynen även skulle avse den nya brottsligheten eller att döma särskilt för det nya brottet fanns det vidare en möjlighet att förlänga skyddstillsynens prövotid och besluta om övervakning.

text: I mål B 14502-15 fanns det en möjlighet för rätten att besluta att den tidigare utdömda skyddstillsynen skulle avse även den nya brottsligheten, att döma särskilt för det nya brottet till fängelse eller böter eller att undanröja den utdömda skyddstillsynen och döma till en annan gemensam påföljd. Om rätten beslutade att den tidigare utdömda skyddstillsynen även skulle avse den nya brottsligheten eller att döma särskilt för det nya brottet fanns det vidare en möjlighet att förlänga skyddstillsynens prövotid och besluta om övervakning.

text: I mål B 14593-15 fanns det en möjlighet för rätten att döma särskilt för det nya brottet till fängelse eller böter eller att undanröja den utdömda villkorliga domen och i stället döma till en annan gemensam påföljd. Om rätten beslutade att döma särskilt för det nya brottet fanns det vidare en möjlighet att förlänga den villkorliga domens prövotid.

text: Tingsrätten har påpekat att åklagaren i de tre målen föreslagit bötesstraff och att tingsrätten följt dessa förslag. Det har emellertid inte funnits något hinder för tingsrätten att döma till påföljder som avvikit från åklagarens förslag både i skärpande och mildrande riktning. Den domare som anser att ett förslag från en åklagare är oriktigt gör fel om han eller hon ändå följer förslaget.

text: Tingsrätten har vidare i sitt remissvar angett att det framstår som oproblematiskt att en notarie avgjorde målen eftersom det sedan slutföreläggande hade utfärdats inte var möjligt att vid ett avgörande på handlingarna döma till en annan påföljd än böter. Jag delar inte den bedömningen.

text: Innan ett slutföreläggande utfärdas görs givetvis en förhandsbedömning i fråga om lämplig påföljd. Förhandsbedömningen – som ofta görs av en annan person än den domare som sedan dömer i brottmålet – blir dock av naturliga skäl

text: endast översiktlig, och det går alltså inte att utgå från att den blir annat än en summarisk granskning av förhållandena i det enskilda fallet. Den domare som dömer i brottmålet måste självständigt ta ställning till valet av påföljd.

text: Regleringen i

text: 34 kap.

text: BrB har alltid uppfattats som tämligen komplicerad och är det även efter lagändringarna som trädde i kraft den 1 juli 2016. Den är utformad så att domstolen ska ha goda möjligheter att genom den nya domen ordna påföljdsförhållandena för den enskilde på ett lämpligt sätt. Det är svårt att i förväg överblicka alla påföljdssituationer som kan komma i fråga eftersom dessa kan se så olika ut från fall till fall.

text: Ofta krävs det alltså goda kunskaper om påföljdssystemet och särskild erfarenhet av den som ska tillämpa reglerna. Det är därför olämpligt att sådana brottmål som rör situationer som regleras i

text: 34 kap.

text: BrB avgörs av tingsnotarier. Och enligt min uppfattning gäller detta oavsett om brottmålet avgörs i samband med en huvudförhandling eller utan en sådan, dvs. ”på handlingarna”.

text: Jag anser alltså att de aktuella brottmålen inte borde ha avgjorts av en tingsnotarie, och jag är kritisk till tingsrättens förordnande för tingsnotarien AA att handlägga målen.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

nyckelord:
Avvisning
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Överklagande

title: Anmälan mot Landstinget i Kalmar län; fråga huruvida en skrivelse borde ha hanterats som ett överklagande, m.m.

text: Bakgrund

text: I en anmälan till JO framförde AA och hennes son, BB, klagomål mot en läkare i anledning av att denne hade vägrat att lämna ut BB:s patientjournal till AA (JO:s dnr 4171-2007).

text: Anmälan remitterades till Landstingsstyrelsen, Landstinget i Kalmar län, för utredning och yttrande över den formella hanteringen av AA:s utlämnandeframställning.

text: I sitt remissvar beklagade landstingsstyrelsen att något formellt beslut inte hade fattats med anledning av AA:s utlämnandeframställning. Vidare anförde styrelsen att man avsåg att omgående genom ett formellt beslut pröva hennes framställning.

text: Beslut att avslå AA:s begäran om att få ta del av BB:s patientjournal meddelades av landstinget, genom landstingsdirektören CC, den 25 februari 2008.

text: Den 29 februari 2008 kom det i JO:s ärende dnr 4171-2007 in ett antal handlingar från AA, bl.a. kopia av en skrivelse som var undertecknad av AA m.fl. I skrivelsen anfördes bl.a. att landstingets beslut den 25 februari 2008 överklagades. I anledning härav kontaktade en föredragande hos JO samma dag sekreteraren DD vid landstingets kanslienhet och informerade om innehållet i den aktuella skrivelsen. DD uppgav att något överklagande av beslutet den 25 februari 2008 inte, såvitt hon kände till, hade inkommit till landstinget från AA. Mot den bakgrunden kom föredraganden hos JO och DD överens om att en kopia av den ifrågavarande skrivelsen skulle översändas från JO till landstinget. Så skedde den 29 februari 2008.

text: Anmälan

text: Den 4 september 2008 kom det till JO in ett antal handlingar och skrivelser från AA i det ovan angivna ärendet hos JO. Bland dessa handlingar fanns en kopia av en skrivelse undertecknad av kanslichefen EE, Landstinget i Kalmar län. Skrivelsen var daterad den 6 mars 2008 och ställd till AA. I skrivelsen anfördes följande.

text: Angående överklagande av beslut avseende begäran om utlämnande av handling

text: Ni har till JO den 29 februari 2008 inkommit med skrivelse gällande bl.a. överklagande av beslut av Landstinget i Kalmar län att inte lämna ut kopia på samtliga handlingar i patientjournal rörande Er son BB. Av landstingets beslut som tillsänts er den 25 februari framgår en hänvisning till hur Ni skall insända ett eventuellt överklagande av fattat beslut:

text: ”Överklagande av beslut om begäran om utlämnande av allmän handling

text: Sökanden kan överklaga detta beslut inom tre (3) veckor från den dag sökanden fick del av beslutet. Överklagandet skall vara skriftligt och ange det beslut som överklagas samt innehålla den ändring i beslutet som sökanden begär. Observera att skrivelsen skall ställas till Kammarrätten i Jönköping men skickas eller lämnas in till Landstinget i Kalmar län, Box 601, 391 26 Kalmar.”

text: Ni skall således ställa överklagandet till Kammarrätten i Jönköping, men skicka in det till Landstinget i Kalmar län.

text: Ingivandet av denna skrivelse uppfattades som ett klagomål mot landstingets handläggning av AA:s överklagande av landstingets beslut den 25 februari 2008.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades per telefon upplysningar från landstingsjuristen FF vid Landstinget i Kalmar län. FF upplyste bl.a. att AA den 2 april 2008 hade inkommit med ett överklagande av beslutet den 25 februari 2008 och att landstinget den 11 april 2008 hade beslutat att avvisa överklagandet såsom för sent inkommet.

text: Landstingsstyrelsen anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över den formella handläggningen av AA:s överklagande av landstingsdirektörens beslut den 25 februari 2008.

text: Som sitt remissvar ingav styrelsen ett yttrande undertecknat av styrelsens ordförande GG och landstingsdirektören CC. I yttrandet anfördes följande.

text: Landstinget erhåller 2007-11-19 från JO skrivelse med begäran om utredning och yttrande med anledning av anmälan från AA avseende klagomål mot landstingets vägran att lämna ut anhörigs patientjournal. / - - - / Landstinget avger yttrande till JO 2008-02-13. Därefter tas ett formaliserat beslut av landstingsdirektören 2008-02-25 att inte lämna ut begärda patientjournalhandlingar. AA erhåller 2008-02-27 detta beslut (enligt delgivningskvitto). Landstinget erhåller 2008-03-03 från JO en kopia på skrivelse från AA till JO benämnd yttrande. I skrivelsen återfinns skrivning om överklagande av beslut. Landstinget bedömer härvid AA:s yttrande till JO inte vara ett formellt överklagande av beslutet 2008-02-25, varvid AA från landstinget tillsänds en skrivelse 2008-03-06, där det framgår hur AA skall inkomma med överklagan till landstinget (på vilket sätt och inom vilken tid). Samma instruktion med besvärshänvisning hade även tillsänts AA som bilaga till det formaliserade beslutet, vilket AA erhöll 2008-02-27. Tiden löper och ingen formell överklagan inkommer från AA. Landstinget kontaktar Kammarrätten i Jönköping för att kontrollera huruvida någon överklagan inkommit dit, men får besked om att så inte har skett. Landstinget erhåller 2008-04-02 överklagan från AA. Landstinget meddelar 2008- 04-11 i skrivelse till AA att överklagan ej inkommit i korrekt tid och refererar till den tidsfrist som framgår av besvärshänvisningen. Landstinget erhåller sedan 2008- 04-16 en skrivelse från AA, angående synpunkter på överklagandet. Landstinget meddelar i skrivelse 2008-04-18 att man noterat synpunkterna och hänvisar till tidig-

text: are avgivet svar 2008-04-11 att överklagandet har inkommit för sent. Landstinget erhåller 2008-04-23 från AA skrivelse angående anmälan till JO, HSAN m.m. Landstinget kontaktar ånyo Kammarrätten i Jönköping för att kontrollera huruvida någon överklagan inkommit dit, men får besked om att så inte har skett. Under tiden juli - september 2008 har landstinget erhållit diverse skrivelser från AA angående olika frågor avseende olika närstående/anhöriga, generella frågor/synpunkter, avskrifter/kopior på tidningsartiklar, på myndighetsbeslut och på AA:s tidigare skrivelser m.m. Dessa skrivelser har varit ställda till olika funktioner inom landstingets organisation, bl.a. Patientnämnden, landstingets personuppgiftsombud, utvecklingsenheten och landstingsråden. I en del av skrivelserna refereras till AA:s överklagan. Landstinget har inte kunnat utläsa annat än att AA:s skrivelser där det refereras till överklagande är kopplat till beslutet 2008-02-25. Utifrån denna redovisning konstaterar landstingsstyrelsen att det inte kan anses ha inkommit något formellt korrekt överklagande av landstingsdirektörens beslut den 25 februari 2008 från AA vare sig till Landstinget eller till Kammarrätten i Jönköping inom stipulerad besvärstid.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Därefter inhämtades från landstinget kopior av de skrivelser som landstinget sänt till AA den 11 och 18 april 2008.

text: Landstingets skrivelse till AA den 11 april 2008 var undertecknad av FF. I skrivelsen anfördes följande.

text: Ni har till Landstinget i Kalmar län den 2 april 2008 inkommit med överklagande av beslut av Landstinget i Kalmar län att inte lämna ut kopia på samtliga handlingar i patientjournal rörande Er son BB. Av landstingets beslut som Ni enligt mottagningsbevis erhållit den 27 februari 2008 framgår att ett eventuellt överklagande av fattat beslut skall ske inom 3 veckor från den dag sökanden fick del av beslutet. Ni har inkommit med Ert överklagande (daterat den 31 mars) den 2 april. Ert överklagande har således inte inkommit i korrekt tid, varmed detta inte kommer att kunna bli föremål för prövning av kammarrätten. Utdrag ur besvärshänvisningen som bifogades beslutet:

text: Bedömning

text: Ett beslut att avslå en begäran om att få ta del av allmän handling får enligt 2 kap.

text: 15 § första stycket tryckfrihetsförordningen

text: , TF, och

text: 6 kap.

text: och

text: 8 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: överklagas hos kammarrätt (anmärkning: sekretesslagen [1980:100] har den 30 juni 2009 ersatts med offentlighets- och sekretesslagen, som i aktuellt hänseende inte har inneburit någon ändring i sak).

text: I

text: 25 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, finns grundläggande bestämmelser om hur beslut överklagas. Enligt bestämmelserna ska beslut överklagas skriftligt. I skrivelsen ska klaganden ange vilket beslut som överklagas och den ändring i beslutet som han begär. Ändringsyrkandet behöver inte anges uttryckligt, utan det

text: räcker att yrkandet framgår vid en rimlig och välvillig tolkning av skrivelsen (se

text: prop. 1985/86:80 s. 73

text: ). Skrivelsen ska, inom viss tid, ges in till den myndighet som meddelat beslutet. Beslutsmyndigheten prövar om skrivelsen med överklagandet kommit in i rätt tid. Som huvudregel ska myndigheten avvisa skrivelsen om den har kommit in för sent. Om skrivelsen inte avvisas ska myndigheten överlämna den och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som ska pröva överklagandet.

text: Det är en uppgift för den högre instansen att ta ställning till vad eventuella brister i en överklagandeskrivelse ska leda till. Frågan om ärendet kan tas upp till prövning trots bristen, eller om skrivelsen bör avvisas utan behandling i sak, avgörs alltså av den högre instansen och inte av beslutsinstansen. Vidare ankommer det på den högre instansen att avgöra om förutsättningarna för att pröva överklagandet i sak är uppfyllda, t.ex. om beslutet är sådant att det får överklagas och om den som överklagar har klagorätt (se

text: prop. 1985/86:80 s. 44

text: och

text: ). Förutsatt att överklagandet inte föranleder beslutsmyndigheten att själv ändra sitt beslut så som klaganden begär, ska beslutsmyndigheten alltså enbart pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid.

text: I praxis tillämpas bestämmelsen i

text: 23 §

text: FL om vad ett överklagande ska innehålla mycket generöst, i vart fall när det är fråga om skrivelser från enskilda (se

text: RÅ 1988 ref. 33

text: RÅ 2002 ref. 29

text: samt JO 1991/92 s. 314 och 1999/2000 s. 188). Detta innebär bl.a. att även tämligen otydliga uppgifter om det överklagade beslutet godtas om det kan klarläggas på annat sätt vilket beslut ett överklagande avser. Skrivelser som kommer in till beslutsmyndigheten före överklagandetidens utgång presumeras i allmänhet utgöra överklaganden. Är det inte uteslutet att skrivelsen kan anses ge uttryck för en avsikt att överklaga ett visst beslut, bör den således behandlas som ett överklagande.

text: Landstingsstyrelsen har anfört att man gjort bedömningen att den skrivelse som AA m.fl. gav in till JO den 29 februari 2008 inte var ”ett formellt överklagande av beslutet 2008-02-25”. Jag instämmer inte i den bedömningen. I den aktuella skrivelsen anförs bl.a. ”Härmed överklagas beslutet”. Som skrivelsen måste tydas anförs vidare ”skriftligt överklagas Landstingets beslut 2008-02-25” och ”vi anser att formuleringen är felaktig, BB eller någon i familjen kommer ej att lida men genom utlämnandet av journalen.” Även om skrivelsen har rubriken ”Yttrande datum 2008-02-27” och delvis berör annat än den aktuella utlämnandeframställningen, borde det för landstinget ha framstått som uppenbart att AA:s avsikt var att överklaga beslutet. Särskilt med hänsyn till den generösa tolkning som enligt praxis ska göras av skrivelser som kommer in till beslutsmyndigheten inom överklagandetiden måste AA:s skrivelse anses väl ha uppfyllt de krav som ställs på överklagandeskrivelser i

text: 23 §

text: FL. Den omständigheten att AA inte sände skrivelsen direkt till landstinget, utan att den vidarebefordrades dit från JO, kan givetvis inte föranleda någon annan bedömning i detta avseende. I sammanhanget vill jag framhålla att skälet till att JO i situationer som den förevarande vidarebefordrar vad som uppfattas som överklagandeskrivelser till beslutsmyndigheten självfallet är en önskan att den enskilde inte ska lida någon rättsförlust.

text: Som redan framgått anser jag att landstinget borde ha hanterat skrivelsen från AA som ett överklagande. Efter rättidsprövning borde landstinget alltså ha överlämnat skrivelsen och övriga handlingar i utlämnandeärendet till kammarrätten. Så skedde emellertid inte. I stället översändes den 6 mars 2008 den av EE undertecknade skrivelsen till AA (skrivelsen är återgiven ovan).

text: Utformningen av nämnda skrivelse är enligt min mening inte tillfredsställande. Till att börja med framstår rubriken som missvisande med hänsyn till att man från landstingets sida gjorde bedömningen att AA:s skrivelse till JO inte var ett överklagande. Inte heller av texten i övrigt framgår landstingets inställning i fråga om AA:s skrivelse tillräckligt tydligt. Landstingets skrivelse kan visserligen tolkas så att landstinget uppmanade AA att inkomma med ett överklagande som var ställt till kammarrätten. Det borde emellertid ha angetts uttryckligt att landstinget inte avsåg att behandla den då föreliggande skrivelsen som ett överklagande. Sammanfattningsvis kan det besked som lämnades till AA inte anses uppfylla det krav som ställs på myndigheterna i

text: 7 §

text: FL att uttrycka sig lättbegripligt.

text: Jag övergår nu till den av FF undertecknade skrivelsen som sändes till AA den 11 april 2008 (skrivelsen är återgiven ovan) i anledning av det överklagande som inkom till landstinget den 2 april 2008. I den delen vill jag anföra följande.

text: Enligt

text: 30 §

text: FL får beslut att avvisa en skrivelse med överklagande på grund av att den har kommit in för sent överklagas i samma ordning som beslutet i huvudsaken, dvs. i detta fall hos kammarrätten. Till beslut om avvisning av för sent inkommen överklagandeskrivelse ska således alltid fogas en överklagandehänvisning (se

text: 21 § andra stycket

text: FL).

text: Landstingets avsikt med skrivelsen den 11 april 2008 måste ha varit att avvisa AA:s överklagande såsom för sent inkommet. Skrivelsen är emellertid behäftad med brister i flera avseenden. För det första har avvisningsbeslutet inte avfattats uttryckligen, utan framgår endast indirekt av det som anförs. Till detta kommer att överklagandehänvisningen avser ”beslut om begäran om utlämnande av allmän handling”, dvs. beslutet den 25 februari 2008. Däremot har i skrivelsen inte angetts hur själva avvisningsbeslutet kunde överklagas. Eftersom avvisningsbeslutet var överklagbart och gick AA emot borde en sådan underrättelse givetvis ha lämnats.

text: Landstinget förtjänar allvarlig kritik för hanteringen av AA:s överklagandeskrivelser. Den bristfälliga hanteringen har i praktiken lett till att AA berövats möjligheten till överprövning av såväl avslagsbeslutet den 25 februari 2008 som avvisningsbeslutet den 11 april 2008. Det är givetvis oacceptabelt.

text: Såväl hanteringen av AA:s skrivelser som styrelsens remissvar visar på anmärkningsvärt stora brister i kunskaperna om hur överklaganden från enskilda ska hanteras. Jag förutsätter att styrelsen informerar sig och berörda tjänstemän om den rättsliga regleringen på området samt vidtar åtgärder för att säkerställa att hanteringen av överklagandeskrivelser och utformningen av avvisningsbeslut i fortsättningen sker i enlighet med gällande regelsystem och praxis.

text: Vad som i övrigt förekommit föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida. Med den allvarliga kritik som har uttalats avslutas ärendet.