avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Grundläggande fri- och rättigheter
Tvångsmedel/tvångsåtgärder
Visitation

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden om förutsättningarna för att Tullverket ska få undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare, t.ex. en mobiltelefon, som påträffas vid en tullkontroll

org: jo

sammanfattning: För att kontrollera att barnpornografi inte förs in i Sverige förekommer det att tullen tar del av bilderna i en mobiltelefon eller en dator som påträffas på en person eller i dennes bagage. I beslutet tar JO ställning till om – och i så fall under vilka förutsättningar – en sådan undersökning är tillåten. En tulltjänsteman får undersöka en resandes bagage samt enligt 27 § andra stycket smugglingslagen kroppsvisitera en person om det finns anledning att anta att denne har med sig egendom som kan tas i beslag. Den praxis som utbildats i förhållande till ett tvångsmedel som regleras i rättegångsbalken bör som utgångspunkt gälla när samma tvångsmedel används med stöd av smugglingslagen. Även om ändamålet med en kroppsvisitation enligt den lagen är att möjliggöra en effektiv införselkontroll är visitationen alltjämt i grunden ett tvångsmedel i brottsutredande syfte. I enlighet med vad som gäller vid en kroppsvisitation enligt rättegångsbalken bör det därför enligt JO:s mening inte vara tillåtet att undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation enligt smugglingslagen utan att den först tas i beslag. För den slutsatsen talar också det förhållandet att en sådan kroppsvisitation får vidtas på grundval av mycket svaga brottsmisstankar. I rättegångsbalken finns också bestämmelser som innebär att bl.a. digitala bilder får undersökas endast efter ställningstagande av rätten eller undersökningsledaren. Syftet med bestämmelserna är att begränsa den krets av personer som får undersöka visst material som kan vara integritetskänsligt för enskilda. Grunderna för bestämmelserna gör sig gällande även vid en kroppsvisitation enligt smugglingslagen. JO:s slutsats är att Tullverket inte har stöd i lag för att undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas på en resande eller i dennes bagage utan att den först tas i beslag och en undersökningsledare beslutar om det. JO:s slutsatser innebär att Tullverkets utrymme för att kontrollera införsel av barnpornografi är mycket begränsat. JO anser att det är tveksamt om en lagreglering av den ordning som Tullverket har tillämpat skulle vara förenlig med kravet på att inskränkningar av det grundlags- och konventionsfästa skyddet för privatlivet ska vara proportionerliga. Det är en uppgift för lagstiftaren att bedöma om de intressen som talar för så långtgående kontrollbefogenheter har tillräcklig tyngd. JO överlämnar därför beslutet till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Tullverket för genomförandet av en tullkontroll. I den del som JO har valt att utreda uppgav AA följande. I samband med en kroppsbesiktning av honom blev han uppmanad av tulltjänstemännen att låsa upp sin mobiltelefon. När han frågade om anledningen till detta förklarade tulltjänstemännen att de skulle leta efter barnpornografiska bilder. Det borde endast ha tagit en dryg halvminut att gå igenom bilderna, men kontrollen tog cirka tio minuter. Han misstänker därför att de gick igenom hans mejl och meddelanden.

type: stycke

text: AA förde också fram sina klagomål direkt till Tullverket. Verket genomförde en intern utredning som inte visade att det förekommit några felaktigheter i samband med kontrollen.

text: Utredning

text: Tullverket (generaltulldirektören BB) yttrade sig om den rättsliga grunden för kontrollen av bilderna i AA:s mobiltelefon.

text: De berörda tulltjänstemännen – gruppchefen CC och tullinspektören DD – lämnade i huvudsak följande upplysningar. Det uppstod en misstanke om att AA medförde införselreglerade varor på grund av hans nervösa beteende. AA togs därför ut för kontroll. Hans bagage genomsöktes utan att något anmärkningsvärt hittades. Därefter genomförde tulltjänstemännen en ytlig kroppsbesiktning av AA I samband med kroppsbesiktningen ombads AA att tömma sina fickor, där bl.a. hans mobiltelefon låg. DD bad AA att låsa upp telefonen med sin pinkod, vilket AA gjorde. AA informerades om att det var bilderna i telefonen som skulle undersökas och att avsikten var att kontrollera om det fanns bilder av barnpornografisk natur. DD gav telefonen till CC som därefter gick igenom de bilder som fanns i den. Det skedde i AA:s närvaro, och inget annat än bilder kontrollerades.

text: Tullverket redovisade följande bedömning.

text: Vid utförande av en tullkontroll är det rutin att börja med kontroll av den resandes medhavda bagage med stöd av 7 § inregränslagen. En sådan kontroll görs för att kontrollera att anmälningsskyldigheten är uppfylld och får göras utan att det föreligger en misstankegrad. I samband med kontrollen kan misstanke uppstå att den resande medför en vara som kan tas i beslag och att den resande har varan i sina påhavda kläder eller på kroppen. I detta skede beslutar sig tulltjänstemannen att utföra en ytlig kroppsbesiktning med stöd av 27 § smugglingslagen. Kontroll av elektronisk utrustning Vad gäller Tullverkets rätt att genomsöka elektronisk utrustning har JO [i ett beslut] den 25 april 2012 (dnr 1724-2011) fastslagit att Tullverket har befogenhet att utöver att genomsöka bagage, handväskor m.m. även har rätt att genomsöka elektronisk utrustning för att eftersöka barnpornografi. Sådan elektronisk utrustning är media som kan lagra bilder och filmer t.ex. datorer, USB-minnen, CD-skivor, mobiltelefoner m.m.

text: Kontroll av elektronisk utrustning i påhavda kläder I JO-ärendet (dnr 1724-2011) fanns den elektroniska utrustningen i bagaget medan AA hade mobiltelefonen i sina påhavda kläder. I

text: prop. 1986/87:166

text: sid. 54 om ny tullagstiftning hänvisas till ett yttrande av Justitiekanslern (JK) där denne anger att det inte finns skäl att ha en skillnad i reglerna vad gäller rätten att undersöka plånböcker. Befogenheten att undersöka plånböcker bör enligt JK föreligga även om plånböckerna förvaras i de kläder som resenären har på sig. I propositionen anges i samma stycke ett instämmande i JK:s uttalande och att de förhållanden som gör det angeläget att stickprovsvis kunna undersöka handväskor och liknande i princip är tillämpliga också på plånböcker oberoende av var dessa förvaras. Samma princip får enligt Tullverket anses gälla även för mobiltelefoner. När det vid en kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning påträffas t.ex. en mobiltelefon och det finns anledning att anta att den kan innehålla bilder eller filmer innehållande barnpornografi så är det ett naturligt led i kontrollen att kontrollera om mobiltelefonen innehåller barnpornografi. Tullverket anser att hela tullkontrollen har skötts enligt de bestämmelser som finns för ändamålet. Det är en normal procedur vid misstankar om barnpornografi att mobiltelefoner, datorer, USB-minnen och liknande genomsöks. I detta fall finns ingen skillnad på om mobiltelefonen finns i resenärens medhavda bagage eller på resenärens kropp eller i kläder på kroppen.

text: Rättslig reglering

text: Allmänna utgångspunkter för tvångsmedelsanvändning För all tvångsmedelsanvändning gäller ett antal grundläggande principer, bl.a. legalitets-, ändamåls- och proportionalitetsprinciperna. Legalitetsprincipen följer av regelsystemet i

text: regeringsformen

text: (RF) och Europakonventionen. Den innebär att en myndighet inte utan stöd i lag får ingripa i en enskilds rättssfär och att bestämmelser om tvångsmedel ska tolkas enligt sin ordalydelse. Att bestämmelserna inskränker det skydd som föreskrivs i grundlagen ger särskild anledning till restriktivitet vid tolkningen (se t.ex. rättsfallet

text: NJA 2016 s. 1165

text: Ändamålsprincipen innebär att ett tvångsmedel endast får användas för det ändamål som angetts i den bestämmelse som reglerar tvångsmedlet samt för det ändamål för vilket tvångsmedlet i det enskilda fallet har beslutats. Av proportionalitetsprincipen följer att ett tvångsmedel endast får användas om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller de men som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade. (Se bl.a. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 20 f. och JO 2018/19 s. 415, dnr

text: Var och en är skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång (

text: 2 kap. 6 § första stycket

text: RF). Skyddet får begränsas genom lag (

text: 2 kap. 20 §

text: RF). En sådan begränsning får göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den (

text: 2 kap. 21 §

text: RF).

text: Enligt

text: artikel 8.1 i Europakonventionen

text: har var och en rätt till respekt för sitt privatliv. Ingrepp i denna rättighet får endast ske med stöd av lag och om det i

text: ett demokratiskt samhälle är nödvändigt med hänsyn till bl.a. förebyggande av brott (artikel 8.2). Kravet på laglighet innebär att ingreppet måste ha stöd i nationell lag och att lagen uppfyller rimliga anspråk på rättssäkerhet. I det ligger bl.a. att den måste skydda mot godtycke, vara tillgänglig för allmänheten och så precis att inskränkningarna i rimlig utsträckning kan förutses. (Se Hans Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5:e uppl., s. 369 och 370.)

text: I 24–

text: 28 kap.

text: rättegångsbalken

text: (RB) finns bestämmelser om straffprocessuella tvångsmedel.

text: Rättegångsbalken

text: intar – när det gäller de straffprocessuella tvångsmedlen – en ställning av baslag även utan uttryckliga hänvisningar i annan lagstiftning (se

text: prop. 1993/94:24 s. 58

text: Tullverkets befogenheter vid tullkontroll Tullverket ska övervaka och kontrollera trafiken till och från Sverige så att bestämmelser om in- och utförsel av varor följs samt förebygga och motverka brottslighet i samband med in- och utförsel av varor (2 och 3 §§ förordningen med instruktion för Tullverket).

text: Ett beslut om en kontrollåtgärd enligt tullagstiftningen får fattas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den enskilde (

text: 4 kap. 1 § tullagen

text: Tullverkets befogenheter vid införsel från ett annat EU-land regleras i lagen om Tullverkets befogenheter vid Sveriges gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). Inregränslagen gäller endast för varor som anges i 3 §, bl.a. barnpornografi. Den som för in en vara från ett annat EU-land till Sverige ska anmäla den till Tullverket bl.a. om varan omfattas av ett förbud mot införsel (se 4 § inregränslagen). Den som underlåter att göra en sådan anmälan gör sig skyldig till smuggling (se 3 § lagen om straff för smuggling).

text: Skildringar av barn i pornografiska bilder får enligt lagen om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi inte föras in i eller ut ur Sverige.

text: För att kontrollera att varor inte förs in i landet i strid med ett införselförbud får en tulltjänsteman undersöka bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande som medförs av en resande (se 7 § inregränslagen). En sådan kontroll förutsätter inte att det finns någon brottsmisstanke, men den får inte ske slumpmässigt (2 §). I förarbetena till motsvarande bestämmelse i

text: tullagen

text: (numera

text: 4 kap. 16 § tullagen

text: ) anges att kontrollbefogenheten omfattar väskor och andra föremål som tjänar samma syfte som en väska, t.ex. ryggsäckar, kassar, handledsväskor m.m. Bestämmelsen ger inte tullen befogenhet att genomsöka föremål som personen bär i eller innanför kläderna. (Se

text: prop. 1984/85:46 s. 43

text: prop. 1986/87:166 s. 54

text: f. och JO 2012/13 s. 169, dnr

text: JO har i ett beslut gjort bedömningen att uttrycket ”bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande” även medger att datorer och

text: annan utrustning som innehåller upptagningar med elektroniskt lagrad information – och som hör till en resandes bagage – undersöks för att kontrollera att de inte innehåller barnpornografi (

text: JO 2012/13 s. 169

text: ). JO uttalade att lagtexten inte innehåller någon uttömmande uppräkning utan allmänt tar sikte på föremål som en resenär kan tänkas använda för att transportera den egendom som han eller hon för med sig.

text: I 7 § andra stycket inregränslagen anges att ytterligare bestämmelser om befogenheter bl.a. avseende kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i lagen om straff för smuggling.

text: Kroppsvisitation, beslag och undersökning av elektroniska informationsbärare Begreppet kroppsvisitation definieras i

text: rättegångsbalken

text: som en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig (se

text: 28 kap. 11 §

text: RB). I princip alla föremål, oavsett art, som en person kan ha med sig får undersökas. Gällande rätt anses dock vara att det inte är tillåtet att söka igenom en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation utan att den först tas i beslag. En sådan ytterligare undersökning anses strida mot ändamålet med kroppsvisitationen. (Se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 713 och Beslagsutredningens betänkande Beslag och husrannsakan – ett regelverk för dagens behov,

text: SOU 2017:100 s. 173

text: Föremål som skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara avhänt någon genom brott eller förverkat på grund av brott får tas i beslag (se

text: 27 kap. 1 §

text: RB). Den som griper eller anhåller en misstänkt eller verkställer häktning, husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får ta föremål som påträffas i beslag. I andra situationer får föremål tas i beslag efter beslut av undersökningsledaren eller åklagaren. Vid fara i dröjsmål får åtgärden vidtas av en polis även utan ett sådant beslut. (Se

text: 27 kap. 4 §

text: RB.)

text: Enskilda handlingar som tas i beslag eller som anträffas vid en kroppsvisitation får inte undersökas närmare, och brev eller annan sluten handling får inte öppnas av annan än rätten, undersökningsledaren eller åklagaren. En sakkunnig eller annan som anlitas för utredningen av brottet får dock efter anvisning granska handlingen. (Se 27 kap. 12 § samt 28 kap. 8 och 13 §§ RB.) Bestämmelsen ska tillämpas även på information som finns lagrad i en elektronisk informationsbärare (se

text: NJA 2015 s. 631

text: , särskilt p. 17, och Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 oktober 2018, Zeteo, kommentaren till

text: 27 kap. 12 §

text: ; se även Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 429 och 430).

text: Den som leder förundersökningen har rätt att delegera till någon som biträder honom eller henne med utredningsarbetet att granska brev och andra handlingar. Lagtexten ger dock inte utrymme för en generell delegation till vissa befattningshavare. Avsikten är att det i varje enskild förundersökning ska

text: bedömas om handlingar får granskas av en polis eller annan person (se Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel, 4:e uppl., s. 428). Beslagsutredningen har – när det gäller husrannsakan och beslag – föreslagit att bestämmelsen i

text: 27 kap. 12 §

text: RB avskaffas och särskilt hänvisat till att det numera är vanligt att mobiltelefoner och andra elektroniska informationsbärare undersöks under en husrannsakan (

text: SOU 2017:100 s. 387

text: f. och 451 f.).

text: Vid beslut om och genomförande av beslag eller kroppsvisitation ska proportionalitetsprincipen tillämpas. Den innebär att skälen för åtgärden ska uppväga det intrång eller de men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller andra inblandade (27 kap. 1 § tredje stycket samt 28 kap. 3 a och 13 §§ RB).

text: Om det finns avvikande bestämmelser om beslag eller kroppsvisitation i annan lag eller författning gäller de framför

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser (

text: 27 kap. 17 §

text: och

text: 28 kap. 15 §

text: RB).

text: Lagen om straff för smuggling (smugglingslagen) innehåller bestämmelser om förundersökning och tvångsmedel som kompletterar

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser.

text: Tullverket får fatta beslut om att inleda förundersökning enligt

text: 23 kap.

text: rättegångsbalken

text: angående brott enligt smugglingslagen samt vissa narkotikabrott och terroristbrott (se 19 § smugglingslagen).

text: En tulltjänsteman har samma befogenhet som en polis att enligt

text: 27 kap. 4 §

text: RB ta egendom i beslag. En tulltjänsteman får dock även utan att det är fara i dröjsmål ta egendom i beslag, om den skäligen kan antas bli förverkad på grund av brott enligt smugglingslagen eller vissa narkotikabrott och terroristbrott. (Se 22 § smugglingslagen.)

text: Om det finns anledning att anta att en person, som i omedelbart samband med inresa till landet uppehåller sig inom en flygplats, har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt smugglingslagen får kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning utföras på honom eller henne. Sådan åtgärd får – även om det inte föreligger fara i dröjsmål – beslutas av en tulltjänsteman utan att undersökningsledaren, åklagaren eller rätten förordnat om det. (Se 27 § andra stycket smugglingslagen.)

text: Bedömning

text: Den fråga som aktualiserats i ärendet är om en kroppsvisitation som sker med stöd av 27 § andra stycket smugglingslagen innefattar en rätt att undersöka de bilder som finns lagrade i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid kroppsvisitationen. Att söka igenom innehållet i t.ex. en dator eller mobiltelefon utgör en mycket ingripande tvångsåtgärd som inkräktar på den enskildes grundlags- och konventionsfästa fri- och rättigheter. För att en sådan åtgärd ska vara tillåten krävs det att det finns ett tydligt stöd i lag.

text: En kroppsvisitation ger enligt

text: 28 kap. 11 §

text: RB rätt att undersöka föremål som en person har med sig. En undersökning av bilder som finns lagrade i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation är alltså i och för sig en åtgärd som är förenlig med bestämmelsens ordalydelse. Som framgått anses det dock inte tillåtet att undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation utan att den först tas i beslag. Frågan är om det finns anledning att anlägga ett annat synsätt när det gäller informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation enligt 27 § andra stycket smugglingslagen.

text: Den praxis som utbildats i förhållande till ett tvångsmedel som regleras i

text: rättegångsbalken

text: bör som utgångspunkt gälla för samma tvångsmedel när det genomförs med stöd av smugglingslagens bestämmelse, om det inte finns några särskilda avvikande bestämmelser där eller det mot bakgrund av tvångsmedlets ändamål finns anledning att göra en annan bedömning. Ett sådant synsätt överensstämmer med vad som kommer till uttryck i

text: 28 kap. 15 §

text: RB: att avvikande bestämmelser i andra författningar gäller framför

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser.

text: Bestämmelsen i 27 § andra stycket smugglingslagen utvidgar användningsområdet för en kroppsvisitation i förhållande till vad som gäller enligt

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser. Åtgärden får vidtas om det finns anledning att anta att en person har med sig egendom som kan tas i beslag, vilket är en låg misstankegrad. Det behöver dessutom inte vara fråga om en konkret eller preciserad misstanke. I praxis har bestämmelsen tolkats så att en tulltjänstemans subjektiva bedömning att en resande i samband med en tullkontroll ser nervös ut utgör tillräcklig grund för åtgärden (se t.ex. JO 1996/97 s. 245, dnr

text: ). Även om ändamålet med bestämmelsen är att möjliggöra en effektiv införselkontroll är den dock alltjämt i grunden en bestämmelse om användande av tvångsmedel i brottsutredande syfte. På samma sätt som gäller vid en kroppsvisitation enligt

text: rättegångsbalkens

text: bestämmelser bör det därför enligt min mening inte vara tillåtet att undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en kroppsvisitation enligt 27 § andra stycket smugglingslagen utan att den först tas i beslag. För denna slutsats talar vidare det förhållandet att en sådan kroppsvisitation får vidtas på grundval av mycket svaga brottsmisstankar.

text: Redan av det ovan sagda följer att ett beslut om kroppsvisitation enligt smugglingslagen inte innefattar en rätt att ta del av innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid visitationen. Det finns dock ytterligare skäl för den ståndpunkten.

text: Enligt bestämmelserna i 27 kap. 12 § samt 28 kap. 8 och 13 §§ RB får handlingar som påträffas vid en kroppsvisitation eller tas i beslag inte undersökas annat än ytligt av en utredare. En närmare undersökning eller en undersökning av slutna handlingar får göras endast av rätten eller

text: undersökningsledaren eller – efter delegation i det enskilda fallet – en utredare. De särskilda kraven har i praxis ansetts omfatta digitalt material och måste enligt min uppfattning också anses omfatta digitala bilder.

text: Jag har svårt att se annat än att detta måste gälla även vid en kroppsvisitation som görs med stöd av 27 § andra stycket smugglingslagen. Den bestämmelsen är en av ett flertal särskilda bestämmelser om förundersökning och tvångsmedel som gäller för Tullverket i fråga om brott mot smugglingslagen. Syftet med bestämmelserna i 27 kap. 12 § samt 28 kap. 8 och 13 §§ RB är att begränsa den krets av personer som närmare får undersöka visst material som kan vara integritetskänsligt för enskilda. Grunderna för bestämmelserna gör sig gällande även vid en kroppsvisitation enligt smugglingslagen. I 27 § andra stycket smugglingslagen har det dessutom särskilt angetts att en tulltjänsteman får besluta om kroppsvisitation utan ett förordnande enligt 28 kap. 4 och 13 §§ RB, vilket ger stöd för att utgångspunkten är att reglerna i

text: 28 kap.

text: RB – i avsaknad av avvikande bestämmelser – är tillämpliga vid en kroppsvisitation som sker med stöd av den bestämmelsen.

text: Det nu anförda innebär enligt min mening att en undersökning av bilder som finns lagrade i en elektronisk informationsbärare förutsätter att en undersökningsledare, åklagare eller domstol har tagit ställning till åtgärden. Det är i första hand en uppgift för undersökningsledaren att bedöma bl.a. om åtgärden är förenlig med proportionalitetsprincipen (se

text: NJA 2015 s. 631

text: , där Högsta domstolen framhåller vikten av att de speciella integritetsrisker som uppstår vid en genomsökning av en elektronisk informationsbärare beaktas genom en rättslig prövning enligt proportionalitetsregeln).

text: Tullverket har i sitt yttrande hänvisat till uttalandena i

text: JO 2012/13 s. 169

text: om att elektroniska informationsbärare omfattas av uttrycket ”bagage, såsom resväskor och portföljer, samt handväskor och liknande” i tullagstiftningen och anfört att det inte finns skäl att göra någon åtskillnad mellan de fall när informationsbäraren finns i en persons bagage och när han eller hon bär den på sig.

text: Jag instämmer i och för sig i att det inte bör vara någon skillnad mellan de båda situationerna. Även om förutsättningarna för att kontrollera bagage och väskor enligt inregränslagen (eller

text: tullagen

text: ) respektive att genomföra en kroppsvisitation enligt 27 § andra stycket smugglingslagen skiljer sig åt, är det inte någon skillnad i integritetshänseende mellan att undersöka t.ex. en mobiltelefon som finns i en persons handväska respektive i personens ficka. Åtgärderna är vidare lika angelägna ur kontrollsynpunkt. Det vore dessutom en besynnerlig ordning om rätten att undersöka ett föremål som påträffas vid en kontroll som inte kräver någon brottsmisstanke skulle vara mer omfattande än vad som är fallet när det finns en brottsmisstanke.

text: Mot den bakgrunden finns det skäl att redogöra för hur jag ser på Tullverkets rätt att undersöka elektroniska informationsbärare som påträffas vid en kontroll av bagage och väskor med stöd av 7 § inregränslagen.

text: En elektronisk informationsbärare är enligt min mening inte ett föremål som kan liknas vid en väska och omfattas därmed inte av ordalydelsen i 7 § inregränslagen. Oavsett om det med hänvisning till ändamålsöverväganden finns grund för att tolkningsvis ge bestämmelsen en vidare innebörd, bör detta inte komma i fråga då det rör sig om en bestämmelse som inskränker ett grundlagsfäst – och konventionsfäst – skydd för enskilda. I detta fall är det dessutom fråga om en relativt långtgående inskränkning av skyddet, vilket gör att särskild försiktighet är påkallad vid tolkningen. Jag kan alltså inte ansluta mig till den uppfattning som kommer till uttryck i

text: JO 2012/13 s. 169

text: En undersökning av bagage och väskor vid en tullkontroll är en lindrig form av kroppsvisitation (se

text: SOU 1985:52 s. 452

text: ). Av de skäl som jag har redogjort för ovan kan det inte heller inom ramen för en sådan kontroll anses tillåtet att ta del av innehållet i en elektronisk informationsbärare utan att den först tas i beslag.

text: Sammanfattningsvis konstaterar jag att Tullverket inte har stöd i lag för att undersöka innehållet i en elektronisk informationsbärare som påträffas vid en tullkontroll av en resandes bagage med stöd av 7 § inregränslagen eller vid en kroppsvisitation enligt 27 § andra stycket smugglingslagen utan att informationsbäraren tas i beslag och en undersökningsledare tar ställning till åtgärden. Mot bakgrund av JO:s tidigare uttalanden i frågan anser jag mig dock inte kunna kritisera Tullverket för att undersökningen genomfördes.

text: För att ett föremål ska kunna tas i beslag i nu aktuella sammanhang förutsätts att det skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott eller vara förverkat på grund av brott. Beviskravet innebär att det måste finnas konkreta omständigheter av viss styrka som talar för att föremålet har betydelse för en brottsutredning eller är förverkat. Såvitt jag kan bedöma kommer det normalt inte att finnas omständigheter som kan läggas till grund för ett beslag av en mobiltelefon eller en dator vid en tullkontroll. Mina slutsatser i detta ärende innebär alltså att utrymmet enligt gällande regler för att kontrollera införsel av barnpornografi är mycket begränsat. För egen del anser jag att det är tveksamt om en lagreglering av den ordning som Tullverket har tillämpat skulle vara förenlig med kravet på att inskränkningar av det grundlags- och konventionsfästa skyddet för privatlivet ska vara proportionerliga. Det är en uppgift för lagstiftaren att bedöma om de intressen som talar för så långtgående kontrollbefogenheter har tillräcklig tyngd. Jag överlämnar därför beslutet till Justitiedepartementet för kännedom.

text: Med dessa uttalanden avslutar jag ärendet.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
God man/förvaltare
Långsam handläggning
Tillsyn

title: Allvarlig kritik mot Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun för bl.a. den långsamma handläggningen av en god mans ansökningar om arvoden i tre ärenden

sammanfattning: JO uppmärksammade i ett beslut den 24 augusti 2016 (JO:s ärende med dnr 1185-2015) en rad allvarliga brister i överförmyndarnämndens handläggning av ett ärende om god man. I det ärende som nu är aktuellt är det fråga om samma gode man och överförmyndarnämndens handläggning av bl.a. den gode mannens ansökningar om arvoden i tre ärenden. JO riktar i sitt beslut allvarlig kritik mot överförmyndarnämnden för följande: A. Överförmyndarnämndens granskning av års- och sluträkningar har i två ärenden tagit oacceptabelt lång tid; den har slutförts som mest drygt ett år och åtta månader efter det att nämnden mottog handlingarna. B. Överförmyndarnämndens handläggning av den gode mannens begäran om arvode har i tre ärenden tagit oacceptabelt lång tid; ett beslut om att avslå den gode mannens begäran om arvode har tagit som mest nästan ett år och åtta månader att fatta. C. Överförmyndarnämnden har i en skrivelse till den gode mannen formulerat sig så att läsaren får intrycket att den gode mannen inte skulle få något arvode för sitt arbete under tre års tid, trots att nämnden ännu inte hade fattat något sådant beslut. D. Överförmyndarnämnden har granskat en årsräkning utan att redovisa resultatet av sin granskning.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun för att hon i flera ärenden, i vilka hon hade varit förordnad som god man, inte hade fått något arvode eller något överklagbart beslut i de ärenden där hon hade nekats sådant arvode.

text: Utredning

text: Dagboksblad och delar av överförmyndarnämndens akter med nr 3398, 3880 och 4470 begärdes in och granskades. Vid granskningen av akterna framkom bl.a. följande.

text: Akt nr 3398

text: redogörelser för 2014 och 2015, som innehöll begäran om arvoden, gavs in till nämnden den 10 mars 2015. AA entledigades från uppdraget den 18 mars 2015. Den 20 oktober 2015 granskade nämnden årsräkningarna och sluträkningen, enligt anteckningar på handlingarna ”med anmärkning”.

text: Den 20 oktober 2015 skickade överförmyndarnämnden ut en handling till AA benämnd ”Överlämnande av redovisning samt arvodesbeslut”. I denna handling stod det att AA inte skulle få något arvode för 2013, 2014 och 2015 eftersom redovisningarna för dessa år inte var godkända. Någon överklagandehänvisning lämnades inte till AA i anledning av detta besked.

text: Akt nr 3880

text: Den 19 mars 2014 lämnade AA in en årsräkning för 2013. Några dagar senare registrerades hennes redogörelse för samma år i ärendet. Årsräkningar och redogörelser för 2014 och 2015, som innehöll begäran om arvoden, gavs in till nämnden den 10 mars 2015. AA entledigades från uppdraget den 6 mars 2015.

text: Den 6 november 2015 granskade nämnden årsräkningarna och sluträkningen. Redovisningshandlingen för 2013 undertecknades från nämndens sida, men utan att resultatet av granskningen angavs på handlingen. Enligt anteckningar på handlingarna för 2014 och 2015 granskades dessa ”med anmärkning”. Något ställningstagande till frågan om AA:s begäran om arvode för 2013, 2014 och 2015 gjordes inte.

text: Akt nr 4470

text: I mars 2014 lämnade AA in en årsräkning och en redogörelse, som innehöll en begäran om arvode, för 2013. Den 25 juli 2014 avled hennes huvudman, varför godmanskapet upphörde. Den 12 augusti 2014 lämnade AA in en sluträkning, som även den innehöll en begäran om arvode.

text: Den 3 mars 2015 granskade överförmyndarnämnden årsräkningen för 2013 och sluträkningen. Enligt anteckningar på redovisningshandlingarna granskades dessa ”med anmärkning”. Något ställningstagande till frågan om AA:s begäran om arvode för 2013 och 2014 gjordes inte.

text: Ärendet remitterades till överförmyndarnämnden för upplysningar och yttrande över följande:

text: 1. Vilken var anledningen till att nämnden inte granskade årsräkningarna för 2013 och 2014 samt sluträkningen i akt nr 3398 förrän den 20 oktober 2015? 2. Fick AA någon underrättelse om hur hon skulle göra om hon ville överklaga nämndens beslut om arvode den 20 oktober 2015 i akt nr 3398? 3. Vilken var anledningen till att nämnden inte granskade årsräkningarna för 2013 och 2014 samt sluträkningen i akt nr 3880 förrän den 6 november 2015? Varför saknades anteckning om resultatet av granskningen på årsräkningen för 2013?

text: 4. Vilken var anledningen till att nämnden ännu inte verkade ha tagit ställning till AA:s begäran om arvode för 2013, 2014 och 2015 i akt nr 3880 och för 2013 och 2014 i akt nr 4470?

text: Överförmyndarnämnden lämnade följande remissvar till JO:

text: AA:s godmanskap uppmärksammades för överförmyndarnämnden i negativ bemärkelse konkret i samband med att huvudmannen BB avled i juni 2014. (…). Under februari och mars 2015 gjordes en grundlig genomgång av dels BB:s ärende, dels AA:s övriga ärenden. Denna genomlysning har gett vid handen att det i tre ärenden har konstaterats att det saknas redovisning av uttagna medel samt att det finns många uttag som kan ifrågasättas. Dialog har förts med AA under hela denna period för att kunna utröna så tydligt som möjligt vad som hänt i samtliga ärenden. Den 4 mars begärde sig AA entledigad från sina kvarvarande uppdrag. Genomgången av samtliga ärenden har fortsatt under 2015 för att ge ett så uttömmande underlag som möjligt till nämnden för att kunna fatta beslut om arvode. Under hösten 2015 färdigställdes granskningen av samtliga redovisningshandlingar för att ge både ny god man och dödsbon den grund de behöver dels för att kunna sköta sitt uppdrag, dels för att kunna gå vidare med att eventuellt väcka skadeståndsanspråk. AA meddelades att beslut angående arvode skulle behandlas vid nämndssammanträde. Den 10 november 2015 fattade överförmyndarnämnden beslut om att inte bevilja AA arvode i tre ärenden. Dessa beslut, med beslutshänvisning, har expedierats till AA (se bilaga). Av de tre bilagda besluten, daterade den 10 november 2015, framgick att överförmyndarnämnden hade avslagit AA:s ansökan om arvode för 2013, 2014 och 2015 i ärendena med nr 3398 och nr 3880 samt för 2013 och 2014 i ärendet med nr 4470. Samtliga beslut innehöll en anvisning om hur AA skulle göra om hon ville överklaga dessa.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 12 kap. 9 § föräldrabalken

text: , FB, framgår att en god mans verksamhet står under tillsyn av överförmyndaren. Enligt

text: 19 kap. 2 § första stycket

text: FB ska vad som är angett om en överförmyndare även gälla en överförmyndarnämnd.

text: Enligt

text: 12 kap. 16 §

text: FB har en god man rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och för de utgifter som har varit skäligen påkallade för uppdragets fullgörande. Beslut om arvode och ersättning för utgifter fattas av överförmyndaren.

text: Enligt

text: 14 kap. 15 §

text: FB ska en god man före den 1 mars varje år i en årsräkning till överförmyndaren redogöra för förvaltningen under föregående år av egendom som har stått under den gode mannens förvaltning. Om uppdraget upphör ska, enligt

text: 14 kap. 18 §

text: FB, den som frånträder uppdraget lämna en sluträkning till överförmyndaren inom en månad.

text: Av

text: 16 kap. 3 § första stycket

text: FB framgår att det åligger överförmyndaren att granska en god mans verksamhet med ledning av de förteckningar, årsräkningar, sluträkningar och andra handlingar och uppgifter om förvaltningen som den gode mannen har lämnat in. Enligt

text: 16 kap. 4 §

text: FB ska en anteckning om verkställd granskning göras på bl.a. års- och sluträkningar.

text: Om överförmyndaren vid granskningen eller annars finner anledning att rikta anmärkning mot förvaltningen ska den gode mannen ges tillfälle att yttra sig,

text: 16 kap. 5 § första stycket

text: FB. Om den gode mannen inte yttrar sig inom förelagd tid eller om överförmyndaren anser att yttrandet inte är tillfredsställande, ska en anteckning om anmärkningen göras på den granskade handlingen,

text: 16 kap. 5 § andra stycket

text: FB. Överförmyndaren ska även genast pröva om ett beslut enligt någon bestämmelse i 13 kap. eller 14 kap. FB behöver meddelas eller om den gode mannen bör entledigas eller någon annan åtgärd vidtas. Den gode mannen ska även underrättas om en sådan anteckning och om den vidtagna åtgärden.

text: Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: , FL, ska ett ärende där någon enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis säga att jag i ett beslut den 24 augusti 2016 i JO:s ärende med dnr 1185-2015 riktade allvarlig kritik mot Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun för omfattande brister i tillsynen över AA:s uppdrag som god man i nämndens ärende med nr 4470. Jag konstaterade i det ärendet följande:

text: a) Nämndens granskning av årsräkningarna och sluträkningen hade tagit oacceptabelt lång tid; den hade slutförts som mest mer än ett år och åtta månader efter det att nämnden mottog handlingarna. b) Nämnden hade inte låtit AA yttra sig över anmärkningarna mot årsräkningarna förrän i vissa fall flera år senare. c) Nämnden hade inte dokumenterat de kontakter som nämnden haft med AA med anledning av anmärkningarna. d) Nämnden hade allvarligt brustit i sin tillsyn över AA:s uppdrag genom att inte agera med åtgärder trots att nämnden tidigt uppmärksammade att det fanns tveksamheter kring hur uppdraget sköttes.

text: I det nu aktuella ärendet har jag därför begränsat min granskning av nämndens ärende med nr 4470 till att endast omfatta nämndens handläggning av AA:s begäran om arvode för 2013 och 2014.

text: Jag har även begränsat granskningen i detta ärende när det gäller nämndens ärenden med nr 3398 och 3880 till att avse tidsåtgången för granskningen av årsräkningarna och sluträkningen, nämndens handläggning av AA:s begäran om arvode för 2013, 2014 och 2015 samt till ytterligare två frågor enligt nedan.

text: Överförmyndarnämndens granskning av årsräkningarna och sluträkningen i nämndens ärenden med nr 3398 och nr 3880 Av utredningen framgår att AA i båda dessa ärenden lämnade in årsräkningar och redogörelser för 2013 i mars 2014 och för 2014 och 2015 i mars 2015.

text: Årsräkningarna och redogörelserna i nämndens ärende med nr 3398 var färdiggranskade i oktober 2015, dvs. mer än ett år och sju månader respektive sju månader efter det att nämnden tog emot handlingarna. Årsräkningarna och redogörelserna i nämndens ärende med nr 3880 var färdiggranskade i november 2015, dvs. drygt ett år och åtta månader respektive åtta månader efter det att nämnden tog emot handlingarna.

text: Som jag uttalade i mitt beslut den 24 augusti 2016 i JO:s ärende med dnr 1185- 2015 är granskningen av bl.a. års- och sluträkningar en central del av tillsynen över en god man. Nämndens noggranna kontroll av dessa handlingar är en garanti för att den enskildes tillgångar används på ett godtagbart sätt. Det är därför viktigt att de granskas inom rimlig tid, och JO har tidigare uttalat att en tid om drygt sju månader är för lång (se JO:s beslut den 3 juli 2009, dnr 5172- 2008).

text: Det är naturligtvis helt oacceptabelt med så långa dröjsmål med granskningen som förekommit i dessa ärenden.

text: Överförmyndarnämndens långsamma handläggning av AA:s begäran om arvoden i nämndens ärenden med nr 3398, nr 3880 och nr 4470 Av utredningen framgår att AA begärde arvoden i alla tre ärendena när hon lämnade in sina redogörelser för 2013, 2014 och 2015. Nämnden fattade beslut om att inte bevilja henne något arvode för något av åren i de tre ärendena först den 10 november 2015. AA:s ansökningar om arvoden hade då funnits hos nämnden från åtta månader upp till nästan ett år och åtta månader. Detta är givetvis inte acceptabelt. Överförmyndarnämndens handling benämnd ”Överlämnande av redovisning samt arvodesbeslut”, daterad den 20 oktober 2015 i nämndens ärende med nr 3398 Av utredningen framgår att nämnden den 20 oktober 2015 skickade en skrivelse till AA i ärendet med nr 3398 benämnd ”Överlämnande av redovisning samt arvodesbeslut”. I den skrev nämnden bl.a. detta: ”Gällande åren 2013, 2014 och 2015 kommer du inte att få något arvode eftersom de inte är godkända”. Det stod inget om huruvida detta ställningstagande – i rubriken till skrivelsen alltså benämnt arvodesbeslut – kunde överklagas eller inte.

text: I remissvaret framgår att överförmyndarnämnden den 10 november 2015 fattade beslut om AA:s arvoden för 2013, 2014 och 2015.

text: Vid tidpunkten för skrivelsen den 20 oktober 2015 hade nämnden alltså ännu inte fattat något sådant beslut. Skrivelsen ger emellertid läsaren intrycket av att så var fallet, vilket inte är godtagbart.

text: Överförmyndarnämndens granskning av AA:s årsräkning för 2013 i ärendet med nr 3880 Av utredningen framgår att nämnden granskade AA:s årsräkning för 2013 i ärendet med nr 3880 den 6 november 2015. I JO:s remiss till nämnden ställdes frågan varför en anteckning om resultatet av denna granskning saknades på handlingen. Denna fråga har inte besvarats i nämndens remissvar.

text: Jag kan konstatera att det fortfarande är oklart huruvida årsräkningen blivit granskad utan anmärkning eller med anmärkning. Nämnden har därför inte uppfyllt de skyldigheter som gäller för granskningen av en årsräkning. Vid en granskning av en god mans årsräkning måste givetvis resultatet av granskningen framgå.

text: Sammanfattning Överförmyndarnämnden ska alltså kritiseras för den långsamma granskningen av AA:s årsräkningar och sluträkningar i ärendena med nr 3398 och nr 3880, för den långsamma handläggningen av AA:s begäran om arvoden i samtliga granskade ärenden, för formuleringen av handlingen benämnd ”Överlämnande av redovisning samt arvodesbeslut” i ärendet med nr 3398 samt för den bristande redovisningen av resultatet av granskningen av AA:s årsräkning för 2013 i ärendet med nr 3880.

text: Detta innebär att överförmyndarnämnden återigen förtjänar allvarlig kritik.

text: Vad som har kommit fram i övrigt ger inte skäl till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Länsstyrelsen i Västernorrlands län har tillsyn över Överförmyndarnämnden Mitt i Sundsvalls kommun. Ett exemplar av detta beslut skickas därför till länsstyrelsen.

text: Ärendet avslutas.


title: Åtal mot en tjänsteman för brott mot efterforskningsförbudet i 2 kap. 4 och 5 §§ yttrandefrihetsgrundlagen

text: På uppdrag av JO Lavin väcktes den 2 juni 1997 åtal mot direktören vid Språk- och folkminnesinstitutet, AA, enligt följande gärningsbeskrivning.

text: AA har som chef för den statliga myndigheten Språk- och folkminnesinstitutet genom brev till och telefonsamtal med BB i december 1995 i Uppsala efterforskat vem eller vilka personer som lämnat uppgifter om institutets omorganisation till redaktionen för radioprogrammet Folkminnen. Uppgifterna hade offentliggjorts i ett radioinslag i P 1 den 3 december 1995. Efterforskningen har skett uppsåtligen.

text: Lagrum:

text: 2 kap.

text: och

text: 5 §§

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: I en dom den 4 februari 1998 dömde Uppsala tingsrätt AA för brott mot efterforskningsförbud till dagsböter. I domskälen antecknades bl.a. följande:

text: Det är ostridigt att AA dels i brev av den 8 december 1995, dels vid ett telefonsamtal med BB den 11 december 1995, har frågat henne vem eller vilka personer som lämnat uppgifter om en förestående omorganisation av Språk- och folkminnesinstitutet till redaktionen för radioprogrammet Folkminnen samt bett henne undersöka detta. Han har vidare i telefonsamtalet den 11 december 1995 frågat BB om det var hon som hade lämnat uppgifterna. Enligt

text: 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är varje svensk medborgare tillförsäkrad rätten att till författare och andra upphovsmän samt till utgivare, redaktioner, nyhetsföretag och företag för framställning av filmer eller ljudupptagningar lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande i radioprogram, filmer och ljudupptagningar. Vidare föreskrivs i

text: 2 kap. 4 § samma lag

text: att ingen myndighet eller annat allmänt organ får efterforska den som har lämnat uppgifter enligt 1 kap. 2 §. Av 5 § samma kapitel framgår att för efterforskning i strid med 4 § döms, om efterforskningen har skett uppsåtligen, till böter eller fängelse i högst ett år. Fråga är i målet om AA varit att anse som företrädare för det allmänna, vilket är en förutsättning för att

text: 2 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: skall vara tillämplig, samt om de gärningar AA begått är att anse som efterforskning i samma lagrums mening och därmed är straffbelagda. AA är anställd som direktör vid Språk- och folkminnesinstitutet (SOFI). Av förordningen (

text: ) med instruktion för Språk- och folkminnesinstitutet framgår bl.a. att institutet är en myndighet för vilken verksförordningen är tillämplig och att institutets direktör är chef för myndigheten. AA har således, såsom direktör för SOFI, varit att anse som företrädare för det allmänna på sådant sätt att vad som föreskrivs i

text: 2 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen

text: är tillämpligt beträffande honom

text: (jfr betr. myndighetsbegreppet m.m.

text: prop. 1975/76:204 s. 145

text: och

text: /76:160 s. 128 ff.). Förbudet om efterforskning i

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: har utformats med

text: tryckfrihetsförordningen

text: som förebild. Av motiven till

text: tryckfrihetsförordningen

text: framgår att vad som förbjuds är att söka utröna vem som står bakom ett publicerat meddelande såsom författare eller meddelare när denne inte framträder öppet (

text: prop. 1975/76:204 s. 145

text: ). Det kan i och för sig ifrågasättas om AA, när han uppdragit åt BB att undersöka vem som lämnat uppgifter till media, gjort sig skyldig till brott mot efterforskningsförbudet eller endast till anstiftan av sådant brott, vilket inte är straffbart. Genom att AA vidtagit åtgärder för att ta reda på vem som varit uppgiftslämnare, dvs i lagens mening efterforskat uppgiftslämnaren, skall han enligt tingsrättens mening anses som gärningsman. AA har vidgått att syftet med hans åtgärder var att klarlägga vem som lämnat uppgifterna om institutets omorganisation till media. Han har således uppsåtligen brutit mot efterforskningsförbudet. Trots att BB förklarat för AA att hon inte avsåg att undersöka vem som varit uppgiftslämnare, eftersom detta skulle vara brottsligt, skrev AA till BB i ett brev av den 29 januari 1996 bl.a. att han bett henne ta reda på vem (vilka) som lämnat uppgifterna samt att han nu fått kännedom om att de uppgifter som lämnats till radioprogrammet Folkminnens redaktion kommit från BB. Han har i anslutning till detta skrivit: ”Jag önskar en förklaring och vill därför träffa Dig (ensam) här på mitt tjänsterum på torsdag 1 / 2 kl. 10.00. Det är lämpligt att vi då också diskuterar Din plats i den nya organisationen.”

text: Även om AA:s syfte endast varit att få kontakt med uppgiftslämnare för att rätta felaktiga sakuppgifter är hans förfarande att bedöma som brottsligt. Det är dock, enligt tingsrättens mening, uppenbart att AA inte endast sökt få kännedom om vem som lämnat uppgifterna till redaktionen utan att han också använt uppgifterna mot BB, eller i vart fall uttryckt sig på sådant sätt att det för BB måste ha stått klart att hennes underlåtenhet att undersöka och upplysa AA om vem som lämnat uppgifter till media kunde medföra negativa konsekvenser för henne på arbetsplatsen. Det brott AA har gjort sig skyldig till är mot denna bakgrund allvarligt. – – – AA yrkade i Svea hovrätt att åtalet skulle ogillas. JO bestred ändring. Hovrätten ändrade i en dom den 11 oktober 1999 tingsrättens domslut endast på det sättet att antalet dagsböter sänktes. I hovrättens domskäl antecknades följande. AA har som grund för överklagandet anfört att han inte haft uppsåt att efterforska källan till de uppgifter som lämnats till Bengt af Klintberg eftersom han inte uppfattat att uppgiftslämnaren ville vara anonym och då han endast haft för avsikt att lägga vissa felaktiga uppgifter tillrätta, att hans vidtagna åtgärder inte varit efterforskning, samt att han inte haft för avsikt att använda uppgifterna mot BB. Det är genom såväl AA:s som BB:s uppgifter utrett att AA vidtagit de åtgärder som Justitieombudsmannen påstått. Det är också utrett att AA vidtagit åtgärderna i egenskap av direktör för Språk- och folkminnesinstitutet (SOFI) och därmed agerat som företrädare för det allmänna. AA:s åtgärder är att bedöma som brott mot efterforskningsförbudet. Han kan därför inte undgå ansvar. – – –

text: Högsta domstolen beslutade den 8 december 1999 på talan av AA att inte meddela prövningstillstånd.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Ansökan
Dokumentation
God man/förvaltare
Långsam handläggning

title: Allvarlig kritik mot Överförmyndaren i Habo kommun för bl.a. omfattande brister vid handläggningen av ett ärende om godmanskap för ensamkommande barn

sammanfattning: Överförmyndaren i Habo kommun förordnade i februari 2016 en person till god man för två ensamkommande barn. I januari 2018 beslutade Migrationsverket att skriva upp barnens ålder så att de bedömdes vara över 18 år. Den gode mannen meddelade överförmyndaren att hon hade för avsikt att kvarstå som god man tills Migrationsverkets beslut hade vunnit laga kraft. I juli 2018 begärde hon ett arvode för de två uppdragen. JO:s utredning visar att överförmyndaren inte gjorde någon självständig bedömning av barnens ålder och inte heller fattade beslut om att godmanskapet för dem skulle upphöra. Vidare prövade överförmyndaren inte den gode mannens begäran om arvode och framställningarna kan numera inte återfinnas hos överförmyndaren. I beslutet får överförmyndaren sammantaget allvarlig kritik för bl.a. att – ha tillämpat reglerna för hur ett godmanskap för ensamkommande barn upphör på ett felaktigt sätt – under två års tid inte ha fattat beslut i arvodesfrågan och dessutom ha tappat bort den gode mannens framställningar om arvode och – upprepade gånger misslyckats med att inom utsatta tidsfrister eller inom rimlig tid lämna begärda handlingar, upplysningar och yttranden till JO enligt de grundlagsfästa kraven i 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 september 2018 anmälde AA Överförmyndaren i Habo kommun. Hon uppgav i sin anmälan i huvudsak följande.

text: Överförmyndaren i Habo kommun förordnade den 13 februari 2016 henne att vara god man för två ensamkommande barn. Migrationsverket beslutade den 31 januari 2018 att skriva upp barnens ålder så att de bedömdes vara över 18 år. Hon meddelade överförmyndaren att hon hade för avsikt att vara kvar som god man tills besluten vunnit laga kraft. Överförmyndaren beslutade aldrig formellt att avsluta hennes uppdrag som god man. I stället menade överförmyndaren att godmanskapet för barnen upphörde automatiskt i och med Migrationsverkets

text: beslut. Hennes uppdrag som god man har inget med Migrationsverket att göra utan är ett uppdrag hon fått av överförmyndaren. Så länge inte överförmyndaren avslutat hennes uppdrag kvarstår hennes arbete som god man för barnen. Hon begärde den 10 juli 2018 ett arvode från överförmyndaren för de två uppdragen som god man, men myndigheten har aldrig fattat något beslut i den saken.

text: Till anmälan bifogade AA ett flertal bilagor där det bl.a. framgick att hon flera gånger hade påmint överförmyndaren via e-post om sin begäran om arvode.

text: Inledande utredning

text: Den 25 oktober 2018 begärde JO att från Överförmyndaren i Habo kommun få en kopia av dagboksblad eller motsvarande handling i akterna som rörde barnen. JO påminde om sin begäran den 6 november 2018. Därefter ringde en av JO:s föredragande till överförmyndaren den 19 november och den 6 december 2018 och påminde om begäran. Vid ett telefonsamtal den 19 december 2018 uppgav en tjänsteman vid överförmyndaren att de inte kände till JO:s begäran. JO skickade därför samma dag ut en ny begäran. Den 14 januari 2019 ringde en av JO:s föredragande till BB, överförmyndare i Habo kommun, och påminde om JO:s begäran. Vid telefonsamtalet erinrades överförmyndaren om sin skyldighet enligt

text: 13 kap. 6 § andra stycket regeringsformen

text: , RF, att bl.a. lämna upplysningar till JO. Den 21 januari 2019 fick JO del av de begärda handlingarna från överförmyndaren.

text: Av dagboksbladen framgick att AA lämnade in en redovisning till överförmyndaren i barnens ärenden den 10 juli 2018. Vidare framgick att hon i e-postmeddelanden till överförmyndaren den 13 och 28 augusti 2018 efterfrågade beslut om hennes begäran om arvode. Hon ville också få besked om huruvida hennes uppdrag som god man kvarstod. Det fanns ingen anteckning i dagboksbladen om att överförmyndaren hade fattat något beslut om arvode eller haft kontakt med AA därefter.

text: JO:s remisser och överförmyndarens remissvar

text: Den 21 februari 2019 begärde JO att Överförmyndaren i Habo kommun skulle lämna upplysningar om och yttra sig över följande frågeställningar:

text: a) Hur hade överförmyndaren handlagt de redovisningar som AA gav in den 10 juli 2018 och de efterföljande skrivelserna som hon hade skickat till överförmyndaren under augusti 2018?

text: Remissvaret skulle särskilt belysa hur handläggningen förhöll sig till dels bestämmelserna i

text: 12 kap. 16 § föräldrabalken

text: , FB, om att överförmyndaren ska fatta beslut om arvode till en god man, dels de allmänna kraven på myndigheters serviceskyldighet och handläggning som finns i

text: och

text: 9 §§

text: förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: b) Överförmyndaren uppmanades att redovisa hur JO:s begäran om att få en kopia på dagboksbladen hade handlagts. Av yttrandet skulle särskilt

text: framgå hur handläggningen och handläggningstiden förhöll sig till bestämmelsen i

text: 13 kap. 6 § andra stycket

text: RF om förvaltningsmyndigheters skyldighet att lämna de handlingar som JO begär.

text: I remissen angavs att överförmyndaren skulle svara senast den 25 april 2019. Något yttrande kom inte in till JO inom den förelagda tiden. JO påminde om ett remissvar den 6 maj 2019. Den 17 maj 2019 ringde den ansvariga byråchefen hos JO till överförmyndaren, som begärde och beviljades anstånd till den 22 maj 2019 med att lämna in ett yttrande. Den 3, 10 och 12 juni 2019 ringde byråchefen respektive en föredragande till överförmyndaren för att påminna om yttrandet, men ingen svarade vid dessa tillfällen. Ett meddelande lämnades på telefonsvararen och byråchefen skickade också ett e-postmeddelande till överförmyndaren med en påminnelse.

text: Den 24 juni 2019 skickade BB in ett remissvar till JO. I sitt svar uppgav han följande:

text: 1. Biträdande överförmyndare (vilken hastigt avled i början av 2019) ansvarade under 2018 för handläggning av arvode till gode män för ensamkommande barn. Han har meddelat klaganden att arvode utbetalas retroaktivt om överklagandet av åldersuppskrivning vinner gehör. Det är riktigt att överförmyndaren uttalat att kommunen ”kommer att godkänna arvode till god man fram till dess att beslut om åldersuppskrivning vunnit laga kraft”. Detta meddelades senare vid informationsmöte för gode män för ensamkommande barn (EKB) tillämpas på så sätt att om åldersuppskrivningen överklagades och bifölls så utbetalades arvode retroaktivt. Detta blev tyvärr inte nedskrivet i minnesanteckningar. Denna information har förmodligen inte nått fram till den klagande, som sällan deltog i de månatliga träffarna för gode män för EKB. Överförmyndarens grundregel har varit att uppdraget upphör när barnet fyller/uppskrivs till 18 år. Överförmyndaren kan tyvärr konstatera att myndigheten inte uppfyllt kraven på serviceskyldighet och handläggning enligt

text: förvaltningslagen

text: . 2. Överförmyndaren har fått möjlighet att yttra sig över JO:s begäran och kan konstatera att myndigheten inte har uppfyllt sin skyldighet när det gäller handläggningen av dagboksbladen. Myndigheten har inte heller uppfyllt kraven enligt

text: regeringsformen

text: om skyldigheten att lämna upplysningar och yttranden till JO. Överförmyndaren beklagar att myndigheten inte klarat av att uppfylla de krav som ställs. AA yttrade sig över remissvaret.

text: I en komplettering den 7 november 2019 uppgav AA följande. Mot bakgrund av att överförmyndaren ännu inte fattat beslut om hennes krav på arvode försökte hon överklaga ärendet till tingsrätten. Tingsrätten avvisade dock hennes överklagande eftersom överförmyndaren inte hade fattat något överklagbart beslut om hennes begäran om arvode. Hon vände sig därför återigen till överförmyndaren och lämnade den 4 februari 2019 på nytt in en redovisning av uppdraget som god man för barnen med en ny begäran om arvode.

text: Den 18 november 2019 begärde JO i ett telefonsamtal med BB att få nya kopior av dagboksbladen i barnens akter. Vid telefonsamtalet lovade överförmyndaren att skicka begärda handlingar till JO dagen därpå. Först den 2 december 2019, och efter påminnelser, fick JO del av de begärda handlingarna från överförmyndaren.

text: Den 17 december 2019 begärde JO att överförmyndaren skriftligen skulle lämna upplysningar om de nya uppgifter som AA hade lämnat. JO påpekade i remissen att, som det fick förstås, hon menade bl.a. att överförmyndaren ännu inte hade tagit ställning till hennes framställningar om arvode trots att hon den 4 februari 2019 hade lämnat in nya redovisningar och arvodesräkningar i de aktuella ärendena. Överförmyndaren uppmanades återigen att redogöra för handläggningen av AA:s redovisningar och framställningar om arvode för de aktuella godmanskapen fr.o.m. den 10 juli 2018. Av redogörelsen skulle särskilt framgå vilka datum som överförmyndaren hade tagit emot framställningar från henne med begäran om arvode. Det skulle också framgå när överförmyndaren hade besvarat hennes framställningar och vilka besked som överförmyndaren hade gett henne. Överförmyndaren skulle redovisa sin bedömning av det som kommit fram och hur handläggningen förhöll sig till reglerna i

text: 12 kap. 16 §

text: FB.

text: I remissen angavs att yttrandet skulle lämnas in till JO senast den 24 januari 2020. Den 28 januari 2020 skickade JO en påminnelse till överförmyndaren. Den 1 februari 2020 inkom en skrivelse från CC som uppgav att han var nytillträdd överförmyndare i Habo kommun och att han saknade kännedom om ärendet samt att han hade bett sin företrädare att svara på JO:s begäran. Sedan en föredragande ringt till CC den 3 februari 2020 medgavs anstånd till den 21 februari 2020 med att svara på remissen.

text: Den 5 februari 2020 skickade CC in ett remissvar till JO där följande framkom:

text: Undertecknad har gått igenom samtliga erhållande dokument från JO gällande AA, beslutad god man för 2 ensamkommande barn; […] och […]. Jag kan konstatera att det saknas information om Migrationsverkets beslut, för såväl huvudmännens ålder samt beviljat/avslaget uppehållstillstånd. I ärendet har jag per telefon varit i kontakt med AA för att efterlysa Migrationsverkets beslut. Dessa tillstånd skall finnas hos respektive huvudman och AA har åtagit sig att undersöka och begära kopia av dessa beslut från Migrationsverket. Migrationsverkets regelverk anger att när huvudmannen passerar 18-årsdagen utgår ej längre någon ersättning för godmanskapet. Efter att ha konsulterat min företrädare har denne bekräftat att detta faktum föreligger. Något formellt beslut om att godmanskapet upphör har ej meddelats AA skriftligen. Så snart jag erhållit Migrationsverkets beslut gällande huvudmännens ålder och beslut om uppehållstillstånd har jag lovat att återkomma till AA för att försöka hitta en lösning på hennes krav om ersättning. Den 18 februari 2020 skickade CC in en ”slutlig remiss” till JO. Av skriften framkom följande:

text: Undertecknad har gått igenom samtliga erhållna dokument från JO gällande AA, beslutad god man för 2 ensamkommande barn (huvudmän); […]

text: (Migrationsverkets dossiernr […]) och […] (Migrationsverkets dossiernr […]). Även akterna som finns hos Habo kommun har gåtts igenom. Beträffande […], beslutade Migrationsverket att hans födelsetid är 2000-01-31 med personnummer […]. Beträffande […] beslutade Migrationsverket att hans födelsetid är 2000-03-28 med personnummer […]. Båda dessa beslut från Migrationsverket finns i respektive akt hos Habo kommun. Inget av Migrationsverkets beslut har överklagats vad gäller fastställande av deras ålder. Lag 2005:429, 5 § (Sista meningen) ”När barnet fyller 18 år upphör godmanskapet utan särskilt beslut.” Akten innehåller ingen information om avsteg för arvodering på andra grunder än vad som anges i ovan lag. Sålunda har godmanskapet för […] automatiskt avslutats 2018-01-31 och god manskapet för […] automatiskt avslutats 2018-03-28. Från personalavdelningens lönekontor i Habo kommun har genomgång av utbetalda ersättningar för godmanskapet gjorts. Den sista ersättningen har utbetalats 2018-04-27. Det är vår bedömning att all ersättning blivit utbetald.

text: Den 4 mars 2020 begärde JO att få en kopia på de redovisningar som AA hade lämnat in till överförmyndaren den 10 juli 2018 i de två ärendena. Den 11 mars

text: 2020 skickade överförmyndaren ett e-postmeddelande till JO. Där framgick bl.a. följande:

text: Med referens till gårdagens telefonsamtal och Er skrivelse i ärendet måste vi tyvärr konstatera att den åberopade redovisningen, av gode mannen uppgivet inlämningsdatum 2018-07-10, inte står att finna i någon av de två akterna som är aktuella i ärendet. Detta trots att de finns angivna i dagboksbladet. Orsaken till varför redovisningen ej finns har inte kunnat fastställas.

text: AA kommenterade överförmyndarens sista yttranden och förklarade att hon fortfarande inte hade fått något beslut från överförmyndaren beträffande hennes begäran om arvode samt att begäran kvarstod.

text: Rättslig reglering och bedömning

text: Inriktningen på min granskning Min granskning omfattar hur Överförmyndaren i Habo kommun har hanterat frågan om upphörande av godmanskapet för barnen samt hur myndigheten handskats med AA:s begäran om arvode. I beslutet berör jag också frågor om dokumentation och överförmyndarens hantering av kontakterna med JO vid behandlingen av detta ärende.

text: Överförmyndarens felaktiga rättstillämpning av reglerna för hur ett godmanskap för ensamkommande barn upphör Lagen (

text: ) om god man för ensamkommande barn innehåller bestämmelser om god man i vissa fall för den som är under 18 år och som är utländsk medborgare eller statslös (

text: 1 §

text: ). Syftet med lagen är att stärka skyddet för barn som av flyktingskäl eller andra skäl kommer ensamma till Sverige och söker uppehållstillstånd här, eller som av motsvarande skäl kommer till Sverige och blir ensamma under vistelsen här (se

text: prop. 2004/05:136 s. 23

text: f.).

text: Ett godmanskap för ett ensamkommande barn ska upphöra om någon av barnets föräldrar eller någon annan vuxen person som har trätt i vårdnadshavarnas ställe anländer till Sverige och kan utöva förmynderskapet och vårdnaden eller om barnet varaktigt lämnar Sverige. Detsamma gäller om en särskilt förordnad vårdnadshavare enligt

text: föräldrabalken

text: utses för barnet eller om det är uppenbart att en god man av någon annan anledning inte längre behövs. Det är överförmyndaren som beslutar om upphörande av godmanskapet. När barnet fyller 18 år upphör godmanskapet utan särskilt beslut (

text: 5 §

text: Av förarbetena till lagen framgår att bestämmelsen inte är uttömmande och att det knappast är möjligt eller lämpligt att uttömmande reglera frågan om när ett godmanskap till ett ensamkommande barn ska upphöra (se

text: a. prop. s. 38

text: Överförmyndaren får självmant ta upp en fråga om upphörande av godmanskap och om entledigande av en god man. Överförmyndaren ska ge barnet tillfälle att yttra sig om det kan ske och inte är obehövligt (7 §). Innan en god man entledigas ska han eller hon ges tillfälle att yttra sig (9 §). Överförmyndarens beslut får överklagas till tingsrätten (12 § jämförd med

text: 20 kap. 6 §

text: FB).

text: JO har tidigare (se bl.a.

text: JO 2017/18 s. 547

text: ) uttalat att en överförmyndare som får information om att Migrationsverket gjort en åldersuppskrivning av ett ensamkommande barn inte utan vidare kan låta ett godmanskap upphöra. I stället måste överförmyndaren göra en självständig bedömning av åldern och av om godmanskapet ska upphöra. Naturligtvis ska Migrationsverkets åldersbedömning och underlaget för den beaktas vid överförmyndarens egen åldersbedömning (se

text: prop. 2016/17:121 s. 13

text: och t.ex.

text: RH 2018:18

text: ). Om överförmyndarens åldersbedömning mynnar ut i att huvudmannen är 18 år eller äldre kan det inte jämställas med att ”barnet fyller 18 år”. I dessa situationer upphör alltså inte godmanskapet per automatik och således utan särskilt beslut. I stället bör en sådan situation betraktas som att någon god man uppenbarligen inte längre behövs (1 § och 5 § första stycket 4 lagen [2005:429] om god man för ensamkommande barn). Då ska godmanskapet upphöra genom att överförmyndaren fattar ett särskilt beslut om det. Som tidigare sagts ska barnet och den gode mannen dessförinnan få tillfälle att yttra sig i ärendet. Ett beslut om entledigande ska motiveras och parterna ska också underrättas om beslutet samt om hur det kan överklagas (32–33 §§ FL).

text: Av utredningen framgår att Överförmyndaren i Habo kommun fått veta att Migrationsverket gjort en åldersuppskrivning av barnen, men att överförmyndaren varken har gjort en självständig bedömning av deras respektive ålder eller fattat något beslut om att godmanskapet ska upphöra. I stället har överförmyndaren utgått från att Migrationsverkets beslut per automatik innebär att godmanskapet upphör. Det är alltså en felaktig uppfattning av rättsläget.

text: Överförmyndarens hantering får närmast anses innebära att myndigheten utan att ha fattat ett eget beslut i saken formlöst låtit godmanskapet upphöra. Inte

text: heller har vare sig AA eller något av barnen enligt vad som framkommit fått tillfälle att yttra sig. Vidare har inte Överförmyndaren gjort någon självständig bedömning av barnens ålder. Jag kan alltså konstatera att överförmyndarens rättstillämpning och hantering varit felaktig.

text: Överförmyndarens bristande handläggning av AA:s begäran om arvode En god man för ett ensamkommande barn har rätt till ett skäligt arvode för uppdraget och ersättning för de utgifter som har krävts för uppdragets fullgörande (se 12 § lagen [2005:429] om god man för ensamkommande barn, jämförd med

text: 12 kap. 16 §

text: FB). Det är överförmyndaren som prövar en framställning om arvode och ersättning samt fattar beslut. Det är också överförmyndaren som bestämmer hur ofta och för vilken tid som arvode ska betalas.

text: Vidare ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts (se

text: 9 §

text: FL). Detta gäller också i överförmyndarens verksamhet.

text: Av utredningen framgår att AA redan den 10 juli 2018 lämnade in en begäran om arvode till överförmyndaren för sitt uppdrag som god man för de två barnen. Hon har därefter vid upprepade tillfällen påmint överförmyndaren om sin begäran. De dagboksblad som JO haft tillgång till tyder på att överförmyndaren tidigare hanterat och beslutat om arvode nära inpå hennes framställningar. Det har nu gått mer än två år sedan hon lämnade in sin begäran, men överförmyndaren har fortfarande inte fattat något beslut i saken. Att AA fått vänta på beslut så länge är naturligtvis helt oacceptabelt och självklart inte förenligt med kravet på skyndsam handläggning enligt

text: 9 §

text: FL.

text: Att överförmyndaren efter drygt två år ännu inte har fattat beslut i ärendena vittnar enligt min uppfattning om en nonchalant inställning till grundläggande förvaltningsrättsliga regler. Det inträffade tyder också på bristfälliga kunskaper om dessa regler. Överförmyndaren tycks inte heller ens i samband med uppgifterna i JO:s remisser och upplysningarna i de egna remissvaren insett det felaktiga i hanteringen av AA:s ansökningar om arvode. Överförmyndarens hantering av handlingar och bristande dokumentation En allmän handling ska enligt

text: 5 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, som regel registreras så snart den har kommit in till eller upprättats hos en myndighet. JO har uttalat att en sådan registrering i normalfallet bör ske senast påföljande dag eller så snart det är praktiskt möjligt (se bl.a.

text: JO 2007/08 s. 565

text: JO 2009/10 s. 462

text: och JO:s beslut den 29 januari 2016, dnr

text: ). Av

text: 5 kap. 2 §

text: OSL framgår vilka uppgifter om handlingen som ska anges i registret, det är bl.a. datum när handlingen kom in eller upprättades och diarienummer eller motsvarande beteckning.

text: Enligt

text: 27 §

text: FL ska en myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett

text: beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den gjorts och av vem. JO har upprepade gånger uttalat att det inte är tillräckligt att endast anteckna uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende. Alla beslut och åtgärder som vidtas i ärendet samt faktiska omständigheter och händelser av betydelse bör redovisas. Även uppgifter som enbart rör ärendets gång och som indirekt tillför ärendet sakuppgifter bör i stor utsträckning dokumenteras. Sådana uppgifter kan t.ex. gälla att det förekommit kontakter med parter, andra personer eller myndigheter (se t.ex. JO 2014/15 s. 330 och JO:s beslut den 24 augusti 2016, dnr

text: I

text: 17 § förmynderskapsförordningen (1995:379)

text: finns närmare föreskrifter om bl.a. registrering. Följaktligen ska samtliga handlingar som lämnats in till överförmyndaren och som avser ett visst godmanskap bevaras och sammanföras till en akt. Detta gäller t.ex. förteckningar över egendom, års- och sluträkningar, redogörelser, uppgifter och ansökningar. Handlingar som hör till akten ska förvaras ordnade i tidsföljd eller på något annat lämpligt sätt.

text: Det är av flera anledningar viktigt att dokumentationen i ett ärende sker på ett korrekt och rättvisande sätt. Av rättssäkerhetsskäl ska alla uppgifter som behövs för bedömningen av ett ärende dokumenteras. Vidare måste den enskilde utifrån dokumentationen kunna följa handläggningen i sitt ärende. Handläggare ska därför anteckna t.ex. telefonkontakter och möten på dagboksbladet eller annan motsvarande handling, eller ange dem i en tjänsteanteckning som registreras. En sådan dokumentation underlättar också t.ex. för en ny handläggare att snabbt sätta sig in i ärendet. Innehållet i akten ska även vara så ordnat att en tillsynsmyndighet kan granska handläggningen av ärendet utifrån akten och den övriga dokumentationen som finns i ärendet. Dröjsmål med registrering och bristande dokumentation riskerar också att leda till problem när den enskilde, hans eller hennes anhöriga eller andra personer begär att få ta del av handlingarna i ärendet med stöd av reglerna om utlämnande av allmänna handlingar i

text: 2 kap.

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF,

text: 32 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, eller

text: 16 kap. 7 §

text: FB. Slutligen kan ofullständig dokumentation i förlängningen påverka möjligheten att driva den enskildes ärende.

text: Allmänna handlingar ska också bevaras och får inte förstöras, göras oläsliga eller utplånas utan ett gallringsbeslut. Detta framgår av bl.a.

text: och

text: 10 §§

text: arkivlagen (1990:782)

text: samt Riksarkivets allmänna råd om bevarande och gallring av handling hos överförmyndare,

text: RA-FS 2002:4

text: (se även t.ex. JO:s beslut den 3 maj 2017, dnr

text: Av utredningen framgår att AA:s skriftliga begäran om arvode registrerades i de båda ärendenas dagboksblad. Överförmyndaren har emellertid nu uppgett att dessa handlingar inte längre går att finna, men har inte kunnat ge någon förklaring till detta. Jag har svårt att tolka situationen på annat sätt än att

text: myndigheten verkar ha tappat bort handlingarna. Ur rättssäkerhetssynpunkt är detta förstås inte acceptabelt.

text: Överförmyndarens dröjsmål med att svara och lämna in begärda handlingar till JO Domstolar och förvaltningsmyndigheter samt anställda hos staten eller kommuner ska enligt

text: 13 kap. 6 §

text: RF lämna de upplysningar och yttranden som JO begär. JO har också rätt att få tillgång till domstolars och förvaltningsmyndigheters protokoll och handlingar. Det innebär att någon sekretessprövning inte ska äga rum, vilket annars kan medföra viss handläggningstid. En tjänsteman som inte följer JO:s begäran eller utan skäl dröjer med att svara anses åsidosätta sin tjänsteplikt.

text: I detta ärende har Överförmyndaren i Habo kommun upprepade gånger misslyckats med att lämna begärda handlingar, upplysningar och yttranden till JO inom utsatta tidsfrister eller i sådan tid som rimligen kan förväntas. Varje gång JO har begärt in handlingar från myndigheten eller begärt att den ska yttra sig i ärendet har JO dessutom fått påminna ett flertal gånger. Överförmyndarens agerande har varit nonchalant och kan närmast liknas vid trots. Ohörsamheten eller oförmågan att leva upp till de grundlagsfästa kraven i

text: 13 kap. 6 §

text: RF har starkt bidragit till att ärendet hos JO har dragit ut på tiden. Jag ser naturligtvis mycket allvarligt på bristerna i dessa avseenden. Överförmyndaren får sammantaget allvarlig kritik Jag har konstaterat att överförmyndaren har tillämpat reglerna för hur ett godmanskap för ensamkommande barn upphör på ett felaktigt sätt. Vidare har AA:s begäran om arvode under mer än två års tid inte prövats och dessutom förefaller det som om överförmyndaren har tappat bort hennes framställningar. Vidare har ordningen och dokumentationen i ärendena varit bristfällig. Slutligen har överförmyndaren inte förmått lämna upplysningar och information till JO på ett sådant sätt som bestämmelsen i

text: 13 kap. 6 §

text: RF förutsätter. Sammantaget förtjänar överförmyndaren allvarlig kritik.

text: Jag utgår från att överförmyndaren sätter sig in i de centrala reglerna enligt framför allt FB och FL som gäller för verksamheten och ser över rutinerna vad gäller diarieföring och akthantering. Detta är av avgörande betydelse för att kunna fullgöra de skyldigheter som överförmyndaren har och för att förhindra att något liknande inträffar igen. Jag förutsätter att överförmyndaren nu omgående tar ställning till AA:s begäran om arvode och fattar beslut i saken.

text: Avslutning

text: Regeringen tillsatte den 18 juli 2019 en särskild utredare som ska se över reglerna om gode män och förvaltare. I den s.k. Ställföreträdarutredningens uppdrag ingår bl.a. att analysera reglerna om ställföreträdares arvoden och utlägg, om överförmyndarverksamheten ska vara organiserad i viss form (överförmyndarnämnd eller överförmyndare) och om de övriga krav som bör

text: ställas på överförmyndaren eller ledamöterna i en överförmyndarnämnd. Utredaren ska redovisa sitt uppdrag senast den 24 februari 2021 (se Ställföreträdarskap att lita på – en översyn av reglerna om gode män och förvaltare,

text: dir. 2019:44

text: Med anledning av mina iakttagelser och uttalanden i detta beslut finner jag skäl att skicka en kopia av det till Ställföreträdarutredningen för kännedom.

text: Mot bakgrund av det som kommit fram vid min granskning finner jag även anledning att skicka en kopia av detta beslut till Länsstyrelsen i Östergötlands län, som har tillsyn över Överförmyndaren i Habo kommun, för kännedom.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

title: Kritik mot en kronofogde för att han agerat i strid med 1 kap. 9 § regeringsformen

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot kronofogden BB vid Kronofogdemyndighetens västra indrivningsavdelning. AA uppgav att BB hade framfört ogrundade påståenden om honom och hans familj i ett mål om löneutmätning vid Göteborgs tingsrätt. Uppgifterna hade lämnats i ett yttrande daterat den 15 september 2008. I yttrandet angavs bl.a. följande.

text: ”Det kan väl inte vara så att fastighetsägaren är den välkände golfspelaren CC som sedan 2005 är gift med den like välkände ishockeyspelaren DD och att AA och EE är släkt med denne DD? [..] På grund av vad som ovan anförts om makarnas möjligheter att betala en hyra om 11.750 kr per månad är det därför inte osannolikt att kontraktet inte återspeglar de verkliga förhållandena.”

text: Utredning

text: Vissa handlingar hämtades in från Göteborgs tingsrätt. Därefter anmodades Kronofogdemyndigheten, huvudkontoret, att göra en utredning och yttra sig över AA:s anmälan.

text: I myndighetens yttrande, till vilket ett yttrande från västra indrivningsavdelningen var fogat, angavs huvudsakligen följande.

text: KFM konstaterar att den aktuella utmätningen som föranlett AA:s klagomål numera är upphävd. Reglerna i

text: utsökningsbalken

text: , KFM:s allmänna råd och meddelande vid löneutmätning har i dessa delar iakttagits i det aktuella målet. I KFM:s handledning ”Utmätning” 2008 sid. 411, redogörs i punktform för rekommenderat innehåll i det yttrande som myndigheten överlämnar domstol. I punkten 8 sägs följande: ”Är sakuppgifterna i ett överklagande korrekta? Det kan finnas skäl för KFM att skaffa fram ytterligare utredning med anledning av klagandens uppgifter i överklagandet.” KFM vill särskilt understryka vikten av att handläggare vid KFM genomför en utredning, så snart det föreligger osäkerhet om lämnande uppgifter i ett mål kan läggas till grund för ett beslut. Beträffande det aktuella yttrande som överlämnats till tingsrätten finner KFM det anmärkningsvärt att en kronofogde gett utryck för antaganden som inte synes utredda i målet.

text: KFM betonar vikten av att åtgärder och uppgifter som läggs till grund för KFM:s beslut är dokumenterade. KFM:s attityd och bemötande är väsentlig för ett effektivt och kvalitativt gott resultat. KFM kan konstatera att myndighetens västra indrivningsavdelning är uppmärksammad på det sagda och kommer, i anledning av AA:s skrivelse, fortsätta myndighetens utvecklingsarbete med att förbättra förhållningssätt, bemötande och attityder. BB, som vid tidpunkten för myndighetens remissvar gått i pension, gavs i efterhand tillfälle att yttra sig över anmälan men avhördes inte.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men avhördes inte heller.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska den som fullgör uppgifter inom den offentliga förvaltningen iaktta saklighet och opartiskhet. Att en tjänsteman uttrycker sig på det sätt BB gjort i sitt yttrande till Göteborgs tingsrätt står i uppenbar strid med denna grundläggande regel. Det är anmärkningsvärt att BB inte förstått detta.

text: Kronofogdemyndigheten har tagit avstånd från BB:s handlande. BB själv har gått i pension. Saken kan därmed stanna vid den allvarliga kritik som framförts.


nyckelord:
Allmänna handlingar
Långsam handläggning
Underrättelse

title: Målsäganden i ett mål om mord har inte fått möjlighet att begära att bli underrättad när gärningsmannen lämnar den rättspsykiatriska kliniken

sammanfattning: Rättspsykiatriska kliniken vid Skaraborgs sjukhus inom Västra Götalandsregionen har på ett felaktigt sätt tolkat och tillämpat bestämmelsen i 28 § lagen om rättspsykiatrisk vård i fråga om underrättelser till målsäganden. Kliniken har uppfattat bestämmelsen som att det är tillräckligt att kontakta målsäganden först i nära anslutning till t.ex. en utevistelse eller om patienten avviker. Vidare har kliniken, trots att bestämmelsen har gällt i drygt 30 år, saknat skriftliga rutiner för sådana underrättelser. Detta har medfört att målsäganden i ett mål om mord inte har fått möjlighet att begära att bli underrättad när gärningsmannen lämnar kliniken. ChefsJO är mycket kritisk till det inträffade. I beslutet framhåller chefsJO att det bakomliggande syftet med bestämmelsen är att erbjuda stöd och skydd till brottsoffer samt förhindra ny brottslighet från samma gärningsman. För att uppnå detta syfte är det av största vikt att en målsägande som bör ges möjlighet att begära underrättelser identifieras i ett så tidigt skede som möjligt samt att chefsöverläkaren ser till att målsäganden också ges denna möjlighet så snart det kan ske. Vidare måste chefsöverläkaren se till att målsäganden också får underrättelser i de situationer som bestämmelsen anger.

text: Anmälan

text: I en anmälan framförde AA klagomål mot den rättspsykiatriska kliniken vid Skaraborgs sjukhus inom Västra Götalandsregionen (kliniken) och chefsöverläkaren där. AA anförde i huvudsak följande:

text: Han var målsägande i ett brottmål där gärningsmannen dömdes för mord till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Varken han eller övriga målsägande blev kontaktade av kliniken på sätt som föreskrivs i lagen för att ges möjlighet att begära att bli underrättade om gärningsmannen t.ex. skulle avvika. När han kontaktade kliniken fick han till svar att den inte ansåg att det var nödvändigt eftersom det ändå inte var aktuellt med permissioner.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till styrelsen för Skaraborgs sjukhus (styrelsen) för yttrande. Av remissvaret framgår huvudsakligen följande när det gäller klinikens hantering av underrättelser till målsäganden:

text: När nu aktuell patient skrevs in vid den rättspsykiatriska kliniken saknades en skriftlig rutin för hanteringen av underrättelser till målsäganden. Med anledning av AA:s anmälan till JO har kliniken utrett hur frågan om underrättelser har hanterats och kommit fram till att lagen har tolkats och tillämpats på ett felaktigt sätt. Frågan om eventuell underrättelse till målsäganden har behandlats först i samband med att någon form av utevistelse på egen hand har planerats eller om patienten skulle avvika. Kliniken har således varit av uppfattningen att det är tillräckligt att kontakta målsäganden i nära anslutning till t.ex. en utevistelse eller om patienten avviker. Målsäganden bör dock redan vid vårdens inledande tillfrågas om han eller hon önskar få underrättelser. Det har nu tagits fram en skriftlig rutin för underrättelser till målsäganden.

text: Till styrelsens remissvar bifogades bl.a. den skriftliga rutin för underrättelser till målsäganden som kliniken utformat.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Av

text: 28 § första stycket lagen (1991:1129)

text: om rättspsykiatrisk vård, LRV, framgår att om en patient ges rättspsykiatrisk vård som är förenad med särskild utskrivningsprövning ska chefsöverläkaren, om det behövs med hänsyn till brottet och övriga omständigheter, ge målsäganden möjlighet att begära att bli underrättad när

text: 1. patienten har lämnat sjukvårdsinrättningen utan tillstånd eller inte har återvänt dit sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför inrättningens område har gått ut eller tillståndet har återkallats, 2. beslut har fattats om att patienten får vistas utanför sjukvårdsinrättningens område, 3. beslut har fattats om att patienten ska genomgå öppen rättspsykiatrisk vård, eller 4. beslut har fattats om att vården ska upphöra.

text: Enligt andra stycket ska den målsägande som önskar en underrättelse ges en sådan vid beslut som anges i bestämmelsen innan patienten lämnar vårdinrättningen och annars så snart som möjligt. Av tredje stycket framgår att en underrättelse till målsäganden ska lämnas även om målsäganden inte har begärt det, om det finns särskilda skäl.

text: För Kriminalvårdens del finns en liknande bestämmelse om underrättelse till målsäganden i

text: 35 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: . Vid införandet av

text: 28 §

text: LRV framhölls i propositionen att regeringen under senare år starkt hade

text: betonat vikten av att på olika sätt stärka brottsoffrens ställning, bl.a. genom införandet av lagen (

text: ) om besöksförbud (numera lagen om kontaktförbud). Det ansvariga statsrådet uttalade bl.a. att det enligt hennes uppfattning var angeläget att den som utsatts för t.ex. ett allvarligt våldsbrott inte hamnar i en sämre situation när det gäller samhällets stöd och skydd för att förhindra ny brottslighet av samma gärningsman, om han eller hon överlämnas till psykiatrisk tvångsvård som brottspåföljd i stället för att dömas till fängelse. Hon ansåg därför att det var motiverat med en underrättelseskyldighet till den som är målsägande i förhållande till en patient som genomgår rättspsykiatrisk vård som är förenad med särskild utskrivningsprövning, i likhet med de allmänna råd som då gällde inom Kriminalvården (

text: prop. 1990/91:58 s. 205

text: Regleringen i

text: 28 § första stycket

text: LRV innebär att det är chefsöverläkaren som ska ta kontakt med målsäganden i det aktuella brottmålet för att utröna om han eller hon önskar få uppgift om när patienten av olika skäl lämnar vårdinrättningen. Skyldigheten begränsas av att en sådan kontakt ska vara påkallad med hänsyn till brottet och övriga omständigheter. Av förarbetena framgår att det härmed avses främst de fall där patienten har gjort sig skyldig till ett grovt våldsbrott mot målsäganden och det med hänsyn till målsägandens säkerhet är befogat att han eller hon får information av det aktuella slaget. Även i sådana fall där det inte finns någon beaktansvärd risk för att patienten utsätter målsäganden för något brott kan det av omsorg om målsägandens person ändå vara motiverat att han eller hon får information (

text: a. prop. s. 327

text: Bestämmelsens andra stycke innebär att en målsägande som förklarat sig vilja ha underrättelser ska ges information av chefsöverläkaren innan patienten lämnar vårdinrättningen vid beslut som anges i bestämmelsen och annars så snart som möjligt. Det har ansetts befogat att en sådan underrättelse lämnas också i de fall en målsägande tar kontakt med vårdinrättningen, även om chefsöverläkaren inte ansett det vara påkallat att tillfråga målsäganden. Själva rätten för målsäganden att få en underrättelse är därför inte beroende av den prövning som chefsöverläkaren gör innan kontakt tas med målsäganden. (Se Grönwall m.fl., Psykiatrin, tvånget och lagen, En lagkommentar i historisk belysning [11 mars 2022, Version 7A, JUNO, kommentaren till

text: 28 §

text: LRV].)

text: Som framgår ovan ska en underrättelse, om det finns särskilda skäl, lämnas till målsäganden trots att han eller hon inte uttryckligen har begärt det. Med särskilda skäl avses främst situationer när det finns en överhängande risk för att patienten kommer att utöva våld mot målsäganden eller på annat sätt utsätta målsäganden för betydande fara. Eftersom målsäganden i dessa situationer inte har uttryckt önskemål om att bli underrättad, eller har förklarat sig inte alls vilja ha underrättelser, måste chefsöverläkaren göra en bedömning från fall till fall om en underrättelse ska lämnas. Bestämmelsen blir främst aktuell när en patient har rymt från en vårdinrättning, dock inte när patienten har lämnat vårdinrättningen enligt beslut från chefsöverläkaren eller domstol. (Se Grönwall m.fl., a.a., kommentaren till

text: 28 §

text: LRV.)

text: Det är chefsöverläkaren vid en vårdinrättning som har ansvar för att fullgöra de skyldigheter som följer av bestämmelsen. Enligt

text: 23 §

text: LRV följer dock att chefsöverläkaren får ge i uppdrag åt någon annan läkare vid vårdinrättningen att fullgöra dessa skyldigheter.

text: Bedömning

text: Utredningen visar att kliniken har tolkat

text: 28 §

text: LRV som att skyldigheten att ge målsäganden möjlighet att bli underrättad inträder först i nära anslutning till t.ex. en planerad utevistelse eller om patienten avviker. Av styrelsens remissvar framgår vidare att kliniken har saknat skriftliga rutiner för underrättelser till målsäganden och att en rutin har utarbetats i anslutning till utredningen hos JO.

text: Som jag redogjort för under rubriken Rättslig reglering m.m. omfattar skyldigheten att underrätta målsäganden inte endast den situationen att en patient lämnar vårdinrättningen efter ett beslut om t.ex. permission eller att vården ska upphöra. Skyldigheten inträder också om patienten avviker utan tillstånd eller t.ex. inte återvänder till vårdinrättningen sedan tiden för ett beviljat tillstånd löpt ut. Inte minst i den situationen när en patient avviker från eller inte återkommer till vårdinrättningen är det naturligtvis nödvändigt att det redan från början står klart om det finns någon målsägande som bör få information om att patienten i fråga vistas utanför vårdinrättningen.

text: Det bakomliggande syftet med bestämmelsen är att erbjuda stöd och skydd till brottsoffer samt förhindra ny brottslighet från samma gärningsman. För att uppnå detta syfte är det av största vikt att en målsägande som bör ges möjlighet att begära underrättelser identifieras i ett så tidigt skede som möjligt samt att chefsöverläkaren ser till att målsäganden också ges denna möjlighet så snart det kan ske. Vidare måste chefsöverläkaren se till att målsäganden också får underrättelser i de situationer som bestämmelsen anger. Sådana underrättelser ska vid beslut som anges i bestämmelsen lämnas innan patienten lämnar vårdinrättningen och annars så snart som möjligt. Om en patient skulle avvika ska målsäganden således skyndsamt underrättas om det. Samma skyndsamhet att lämna underrättelser gäller naturligtvis också i den situationen när målsäganden i och för sig inte har begärt att bli underrättad men där det bedöms finnas särskilda skäl för att en sådan underrättelse ändå lämnas.

text: Det är självklart inte acceptabelt att den aktuella kliniken har tolkat och tillämpat

text: 28 §

text: LRV på ett felaktigt sätt eller att kliniken helt har saknat skriftliga rutiner för målsägandeunderrättelser. Att det förhållit sig på det sättet är dessutom anmärkningsvärt mot bakgrund av att bestämmelsen har gällt i drygt 30 år. Som framgår av styrelsens remissvar har dessa brister i det enskilda fallet medfört att målsäganden i ett mål om mord inte har fått möjlighet att begära underrättelser. Jag är mycket kritisk till det inträffade.

text: Av utredningen i ärendet framgår att kliniken nu har utformat en skriftlig rutin som syftar till att uppfylla de skyldigheter som följer av bestämmelsen. Jag vill för egen del framhålla följande när det gäller den utarbetade rutinen:

text: Av rutinen framgår att tidpunkten för när målsäganden ska tillfrågas om huruvida han eller hon önskar få underrättelser har knutits till tidpunkten för när en dom om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning har fått laga kraft. Jag instämmer i att detta framstår som en lämplig tidpunkt och vill framhålla vikten av att chefsöverläkaren så snart som möjligt när domen har fått laga kraft ger målsäganden möjlighet att begära underrättelser.

text: Information om vem som är målsägande i ett brottmål kan, som kliniken angett i rutinen, framgå på olika ställen i en dom. Om en målsägande har varit part i brottmålet, vanligtvis på grund av att han eller hon har fört en skadeståndstalan mot den tilltalade, framgår uppgift om målsäganden av domens första sidor, under rubriken Parter. Jag vill med anledning av vad som angetts i klinikens rutin påpeka att en målsägande kan vara part i målet även när åklagaren har väckt åtal. Om en målsägande inte har varit part i målet framgår uppgift om vem som är målsägande antingen under rubriken Yrkanden i domen eller av åklagarens stämningsansökan.

text: Av rutinen framgår att sekreterare vid kliniken ska kontakta målsäganden via en förtryckt blankett för att höra om, och i så fall i vilka situationer, målsäganden önskar bli underrättad. Av blanketten framgår att kliniken kommer att räkna med att målsäganden inte önskar bli underrättad om han eller hon inte hör av sig. Jag ställer mig tveksam till att i allmänhet tolka ett uteblivet svar på det sättet. Enligt min mening bör dels målsäganden få en tidsfrist för när han eller hon senast ska ha hört av sig till kliniken om han eller hon önskar att bli underrättad, dels bör kliniken vid uteblivet svar kontrollera att blanketten verkligen har skickats till rätt adress. Om blanketten har skickats till rätt adress men det inte har kommit något svar bör kliniken dessutom skicka en påminnelse. Om målsäganden trots detta inte svarar kan inte annat sägas än att kliniken har fullgjort sina skyldigheter.

text: Det framgår inte av den rutin som kliniken har utformat när en målsägande som har begärt det ska underrättas. Som jag redogjort för ska detta ske innan patienten lämnar vårdinrättningen eller annars så snart det kan ske. Detta bör enligt min uppfattning också framgå tydligt av rutinen. Det bör också tydliggöras i rutinen att det – om det finns särskilda skäl – kan finnas en skyldighet att underrätta även en målsägande som inte uttryckligen har begärt det eller som uttryckligen har avböjt underrättelser.

text: Jag vill även nämna att det enligt

text: 2 § 22 förordningen (1991:1472)

text: om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård följer en skyldighet för chefsöverläkaren att se till att journalen för en patient som vårdas enligt LRV innehåller uppgift om att målsäganden önskar få sådan underrättelse som sägs i

text: 28 §

text: LRV. Enligt förordningen ska journalen även innehålla uppgift om när en underrättelse har lämnats.

text: Slutligen kan jag konstatera att det framgår av styrelsens remissvar att kliniken i oktober 2021 kontaktade samtliga målsägande i det nu aktuella fallet samt att den har påbörjat ett arbete med att se över om det finns ytterligare fall där målsägande bör ges möjlighet att begära underrättelser. Jag ställer mig positiv till det arbete som kliniken påbörjat i detta avseende och även till det faktum att kliniken nu har utformat skriftliga rutiner för hanteringen av målsägandeunderrättelser. Som framgår av min bedömning finns det dock anledning för kliniken att arbeta vidare med innehållet i rutinen.

text: Utlämnande av allmänna handlingar AA har i sin anmälan även framfört klagomål mot Skaraborgs sjukhus handläggning av hans begäran om handlingsutlämnande. AA har anfört att han den 9 december 2020 begärde kopior av handlingar som beskriver eller innehåller en beskrivning av klinikens rutiner för målsägandeunderrättelser. Han fick inget svar och skickade därför en påminnelse den 17 december. Sjukhuset återkopplade inte.

text: Den som begär ut en allmän handling som får lämnas ut ska genast eller så snart det är möjligt och utan avgift få ta del av handlingen på stället. Den som begär det har också rätt att mot en fastställd avgift få en kopia av handlingen. En sådan begäran ska behandlas skyndsamt (se

text: 2 kap.

text: och

text: 16 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: ), normalt samma dag som framställningen gjordes. Om myndigheten helt eller delvis inte kan tillmötesgå den enskildes begäran ska myndigheten underrätta den enskilde om det (

text: 6 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen

text: [2009:400], OSL). Den enskilde ska då också informeras om möjligheten att begära myndighetens prövning och att det krävs ett skriftligt beslut av myndigheten för att beslutet ska kunna överklagas. Om en enskild begär att få ta del av en handling som inte finns hos myndigheten ska den enskilde omgående informeras om detta. Om den enskilde står fast vid sin begäran bör myndigheten följa den i

text: 6 kap.

text: OSL angivna ordningen. Skyndsamhetskravet i

text: tryckfrihetsförordningen

text: gäller således även i denna situation.

text: Utredningen visar att sjukhuset först den 27 augusti 2021, efter att JO hade remitterat ärendet till styrelsen, meddelade AA att den handling som han efterfrågat inte fanns. Av styrelsens remissvar framgår att fördröjningen orsakades av att chefsöverläkaren missförstod AA:s första begäran. Därefter kom AA:s påminnelse att raderas eftersom den misstogs för att vara en dubblett av ett annat meddelande som AA skickat samma dag. Jag kan konstatera att en noggrannare granskning av AA:s meddelanden den 9 och den 17 december 2020 hade medfört att AA omedelbart hade kunnat få ett besked om att den begärda handlingen inte fanns. Det dröjsmål som uppstått är, trots styrelsens

text: förklaring till det inträffade, inte godtagbart. Skaraborgs sjukhus förtjänar kritik för den bristfälliga hanteringen av AA:s begäran.

text: Övrigt

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte anledning till några uttalanden från min sida. Jag finner anledning att skicka beslutet till Sveriges Kommuner och Regioner (SKR) för kännedom. Ärendet avslutas.