title: Initiativärende med anledning av påtalade brister i Centrala etikprövningsnämndens verksamhet

text: Justitiekanslern riktar allvarlig kritik mot Centrala etikprövningsnämnden för att myndigheten har hanterat vissa ärenden i strid med myndighetens instruktion och för att dokumentationen i ärendena har varit bristfällig.

text: Justitiekanslern riktar också kritik mot Centrala etikprövningsnämnden för att myndigheten brustit i intern styrning och kontroll av nämndens löpande verksamhet. Kritiken avser därutöver att myndigheten har brustit i fråga om diarieföring och arkivering, att det under flera års tid har förekommit brister i samband med protokollföringen vid nämndens sammanträden och att myndigheten har saknat dokumenterade rutiner för bl.a. ärendenas handläggning.

text: Justitiekanslern gör vidare vissa uttalanden med anledning av att Centrala etikprövningsnämnden inte har beslutat en arbetsordning sedan 2005 och har tillämpat en icke beslutad arbetsordning.

text: Bakgrund

text: Centrala etikprövningsnämnden (CEPN) inrättades den 1 januari 2004 med uppgift att bl.a. pröva ansökningar om etikprövning av forskning som avser människor och att utöva tillsyn enligt lagen (

text: ) om etikprövning av forskning som avser människor (etikprövningslagen). CEPN prövar även bl.a. överklaganden av beslut från de regionala etikprövningsnämnderna. Vid CEPN finns även en expertgrupp för oredlighet i forskning.

text: CEPN består av en ordförande och sex övriga ledamöter. Ordföranden ska vara eller ha varit ordinarie domare. Av de övriga ledamöterna ska fyra ha vetenskaplig kompetens och två företräda allmänna intressen. Alla ledamöter och ersättare utses av regeringen för en bestämd tid. Ordföranden utser en av ledamöterna till vetenskaplig sekreterare på bestämd tid. Den vetenskapliga sekreteraren förbereder ärenden inför nämndens sammanträden och bistår med vetenskaplig kompetens. Ärendena avgörs av nämnden efter föredragning. Den vetenskapliga sekreteraren eller dennes ersättare är föredragande i nämnden men även personal vid nämndens kansli kan vara föredragande i nämnden.

text: Mot bakgrund av uppgifter i en artikel i Dagens Medicin angående CEPN:s verksamhet beslutade åklagare den 21 september 2012 att inleda en förundersökning avseende misstanke om tjänstefel (AM-141556-12).

text: Justitiekanslern fick därefter in två anmälningar (dnr

text: och dnr

text: ) med klagomål mot CEPN:s verksamhet. Kopia av handlingarna i ärendena skickades till åklagaren för kännedom och ärendena avslutades här med anmärkningen att de kunde komma att återupptas sedan den pågående förundersökningen hade avslutats.Åklagaren beslutade den 14 december 2012 att lägga ned förundersökningen med motiveringen att det inte längre fanns anledning att fullfölja förundersökningen. Av en till beslutet fogad bilaga framgår att förundersökningen hade visat på flera anmärkningsvärda brister i CEPN:s verksamhet, bl.a. följande.

text: Enligt åklagaren var dock bristerna, mot bakgrund av vad som framkommit i utredningen, inte av den omfattningen att det kunde föranleda straffrättsligt ansvar för tjänstefel. Det fanns inte heller anledning att misstänka något annat brott.

text: Med anledning av vad som kommit fram genom förundersökningen beslutade Justitiekanslern att inom ramen för sin tillsynsverksamhet inleda ett initiativärende gällande CEPN.

text: Utredningen

text: CEPN har i ett yttrande, som kom in till Justitiekanslern den 20 mars 2013, redogjort för de åtgärder nämnden hittills har vidtagit och framöver har för avsikt att vidta för att komma till rätta med de brister i verksamheten som åklagaren konstaterat inom ramen för den nedlagda förundersökningen. I yttrandet anförs bl.a. följande.

text: Åtgärder som myndigheten hittills har vidtagit för att komma till rätta med de brister i verksamheten som åklagaren har konstaterat inom ramen för den nu nedlagda förundersökningen

text: Sammanträdesprotokollen år 2004–2012

text: Nämndens kansli har utrett i vilken utsträckning det finns protokoll från nämndens sammanträden sedan starten år 2004. Resultatet framgår av [en till yttrandet bifogad] bilaga 1.

text: Följande förklaring bör lämnas. Det finns en arbetsordning för nämnden från år 2008 som ordföranden och kanslichefen uppenbarligen har tillämpat. Enligt 5 § i den arbetsordningen justeras protokoll vid nämndens sammanträden av kanslichefen. Arbetsordningen skulle ha beslutats vid nämndens sammanträde den 18 februari 2008. Av protokollet vid det sammanträdet framgår emellertid att det inte fattades något sådant beslut. Enligt 5 § i den tidigare gällande arbetsordningen (från år 2005) justerades protokollen av den som tjänstgjort som ordförande vid sammanträdet.

text: Vid sitt sammanträde den 7 september 2012 fattade nämnden följande beslut. ”Enligt 5 § i nämndens arbetsordning ska kanslichefen justera protokoll från nämndens sammanträden. Tills vidare ska emellertid den ordningen tillämpas att dessa protokoll justeras av ordföranden.”

text: Det kan tilläggas att besluten i ärenden om etikprövning sätts upp särskilt och att inget sådant beslut saknas.

text: Tillsynsärenden

text: Samtliga tillsynsärenden från år 2012 och tidigare har numera avslutats.

text: Vid sammanträdet den 7 september 2012 beslutade nämnden följande hantering av tillsynsärenden: ”Om en anmälan till nämnden har gjorts i en tillsynsfråga och det visar sig att anmälan inte ger upphov till något tillsynsärende – t.ex. därför att frågan inte faller inom ramen för nämndens tillsynsområde – ska anmälaren alltid skriftligen underrättas om detta. Har det inte inom tre månader från det att anmälan kom in kunnat klarläggas om ett tillsynsärende ska inledas eller ej, ska frågan anmälas för nämnden vid dess nästkommande sammanträde.”

text: Den 12 februari 2013 beslutade nämnden en rutin för handläggningen av vissa tillsynsärenden, se [en till yttrandet bifogad] bilaga 2.

text: Åtgärder myndigheten framöver har för avsikt att vidta för att komma till rätta med de brister i verksamheten som åklagaren har konstaterat inom ramen för den nu nedlagda förundersökningen

text: En kanslirutin för handläggning av ärenden ska beslutas av nämnden.

text: Som regel diarieförs alla handlingar i ett nytt ärende när de inkommer och tillkommande handlingar diarieförs sedan löpande under ärendets handläggning. I systemet finns tre ärendetyper, A för allmänna ärenden, T för tillsynsärenden och Ö för Överklaganden/överlämnanden. En ytterligare kategori O för oredlighetsärenden bör införas i samma diarieföringssystem.

text: Myndigheten har inte någon beslutad arkivpolicy eller rutin för arkivering. Detta ska rättas till snarast möjligt. Kansliet har dock under det senaste året följt en sedan tidigare föreslagen rutin för arkivering och diarieföring, vilket innebär att det enbart är arkivering av gamla ärenden som behöver ordnas upp i efterhand.

text: Expertgruppen för oredlighet i forskning håller på att se över rutinen för handläggningen av den typen av ärenden. Merparten av ledamöterna är nya sedan årsskiftet och endast ett sammanträde har hittills hållits. Kansliet bistår med information och material till detta arbete.

text: Att beslut dokumenteras i efterhand är inte rutin vid handläggningen utan det inträffade var en exceptionell företeelse. Beslut i respektive ärende upprättas i anslutning till beslutssammanträdet.

text: Vetenskapsrådet håller för närvarande på att rekrytera en ny kanslichef för nämnden. De rutiner som upprättas för kansliets arbete är därför mer eller mindre provisoriska och kan komma att revideras när kanslichefen är på plats.

text: CEPN har, sedan Justitiekanslern begärt kompletterande upplysningar, den 9 september 2013 inkommit med ytterligare ett yttrande. Av yttrandet framgår följande.Vetenskapsrådet har anställt en jurist att tjänstgöra som chef för nämndens kansli. Den nya kanslichefen […] som tillträdde den 19 augusti 2013 är nu i färd med att sätta sig in i kansliets verksamhet. Kansliets behov av resurser ska analyseras och en kanslirutin för handläggning av ärenden ska snarast utarbetas och beslutas av nämnden.

text: För närvarande består kansliet av – förutom kanslichefen – två jurister och en administratör. I en arbetsordning daterad den 18 februari 2008, som inte formellt har fastställts av nämnden men som har tillämpats, framgår kansliets organisation. Arbetsordningen bifogas. Den underbemanning som har rått har berott på sjukskrivningar och semestrar och bedöms ha varit tillfällig. Underbemanningen har inte inverkat på handläggningen av nämndens ärenden om etikprövning eller tillstånd. Det har också visat sig vara möjligt att svara på telefon och e-post till nämnden utan nämndvärd försening.

text: Arbetet med att utarbeta rutiner o.d. har legat nere i avvaktan på att den nya kanslichefen skulle tillträda. Av naturliga skäl behöver hon nu viss tid för att sätta sig in i verksamheten. Emellertid räknar nämnden med att det ska vara möjligt att under hösten besluta om en ny arbetsordning, en kanslirutin, en rutin för arkivering och en representationspolicy.En viss osäkerhet i planeringen föranleds av den översyn av nämndens organisation som Utbildningsdepartementet har föranstaltat om. Vid kontakt med Regeringskansliet, Utbildningsdepartementet, i oktober 2013 har Justitiekanslern fått beskedet att uppdraget att se över CEPN:s organisation har avslutats och att frågan nu hanteras vidare inom Regeringskansliet men att det inte finns någon rapport eller motsvarande som Justitiekanslern kan få ta del av. Någon tidplan för arbetet kunde inte lämnas. Justitiekanslern har även tagit del av förundersökningsprotokollet och CEPN:s årsredovisning.

text: Den rättsliga regleringen

text: CEPN:s verksamhet regleras genom etikprövningslagen, förordningen (

text: ) om etikprövning av forskning som avser människor och förordningen (

text: ) med instruktion för Centrala etikprövningsnämnden.

text: Av

text: 4 § myndighetsförordningen (2007:515)

text: framgår att en myndighets ledning bl.a. ska besluta en arbetsordning, i arbetsordningen besluta de närmare föreskrifter som behövs om myndighetens organisation, arbetsfördelningen mellan styrelse och myndighetschef, delegeringen av beslutanderätt inom myndigheten, handläggningen av ärenden och formerna i övrigt för verksamheten samt säkerställa att det vid myndigheten finns en intern styrning och kontroll som fungerar på ett betryggande sätt.

text: Andra ärenden än de som avses i 4 § får i nämndmyndigheter av göras av den som ledningen bestämmer (

text: 5 § myndighetsförordningen

text: ). Enligt 13 § förordningen med instruktion för Centrala etikprövningsnämnden ska 5 § om delegering i

text: myndighetsförordningen

text: inte gälla för nämnden.

text: Ärenden ska avgöras efter föredragning. I arbetsordningen eller i särskilda beslut får myndigheten bestämma att ärenden som avgörs av någon annan person än myndighetens chef inte behöver föredras (

text: 20 § första

text: och

text: andra stycket

text: myndighetsförordningen

text: Enligt

text: 21 § myndighetsförordningen

text: ska det för varje beslut i ett ärende upprättas en handling som visar dagen för beslutet, beslutets innehåll, vem som har fattat beslutet, vem som har varit föredragande, och vem som har varit med vid den slutliga handläggningen utan att delta i avgörandet.

text: För nämndmyndigheter gäller vissa särskilda bestämmelser i myndighetsförordningen (se 14-18 §§). Av 17 § framgår att, om regeringen har bestämt att myndigheten ska ha ett kansli, ska detta ledas av en chef som ska följa de direktiv och riktlinjer som nämnden beslutar.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Inledning

text: Bakgrunden till att Justitiekanslern initierat en granskning av CEPN är i första hand att åklagaren, inom ramen för den nu nedlagda förundersökningen, konstaterade att det förelåg flera anmärkningsvärda brister i CEPN:s verksamhet. Granskningen här har, redan med utgångspunkt i de uppgifter som CEPN redovisat i sina yttranden, i stora delar bekräftat att det hos myndigheten funnits, och i viss mån fortfarande finns, brister i de avseenden som åklagaren tidigare konstaterat. Justitiekanslern har inte funnit anledning att inom ramen för detta tillsynsärende närmare granska CEPN:s handläggning av enskilda ärenden. Justitiekanslerns tillsyn har i stället främst varit framåtsyftande och inriktad på huruvida CEPN har vidtagit alternativt planerar att vidta adekvata åtgärder för att komma till rätta med redan påtalade brister.

text: Diarieföring och arkivering

text: I

text: 5 kap.

text: och

text: 2 §§

text: offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL, finns grundläggande bestämmelser om myndigheternas skyldighet att registrera allmänna handlingar samt om vad ett register ska innehålla. Bestämmelsernas syfte är bl.a. att garantera allmänhetens rätt att få tillgång till allmänna handlingar. Även myndigheternas arkiv syftar bl.a. till att tillgodose rätten att ta del av allmänna handlingar (se

text: 3 § arkivlagen

text: [1990:782]). En hög kvalitet på diarieföringen och arkiveringen hos en myndighet är således ett viktigt led för att tillgodose offentlighetsprincipen. Självfallet är diarieföringen också av stor betydelse för en myndighets kontroll över den egna ärendehandläggningen. Genom att fortlöpande kontrollera vilka ärenden som är öppna i diariet kan såväl ledningen som den enskilde handläggaren uppmärksamma om något ärende inte har avslutats fastän så borde ha skett.

text: Av det sagda följer även det omvända; en bristfällig diarieföring kan innebära att offentlighetsprincipen motverkas eftersom allmänheten inte får kännedom om vilka handlingar som finns i ärendena och huruvida ärendena har avslutats eller inte. Samma effekt kan en bristfällig arkivering få, eftersom rätten att ta del av allmänna handlingar riskerar att begränsas om myndighetens handlingar inte bevaras eller ordnas på ett tillfredsställande sätt.

text: Den beskrivning av nämndens rutiner för diarieföring som CEPN lämnat i sitt yttrande hit är mycket kortfattad, men ger vid handen att dessa får anses uppfylla gällande krav. Av yttrandet framgår dock att CEPN ser möjligheter till förbättrade rutiner i vissa delar.

text: Även om nämndens rutiner för diarieföring i det stora hela överensstämmer med gällande krav visar det som kommit fram i ärendet att dessa rutiner inte alltid har följts. I de fall beslut har fattats vid ett tillfälle men dokumenterats först långt senare (se nedan under rubriken Dokumentation av beslut i efterhand) är det uppenbart att diarieföringen inte korrekt återspeglat de aktuella ärendenas handläggning. Att diarieföringen i vissa ärenden har varit bristfällig har även konstaterats av åklagaren.

text: Någon beslutad arkivpolicy eller rutin för arkivering finns såvitt framkommit inte hos CEPN. Detta har enligt CEPN:s yttrande fått till följd att arkiveringen hos nämnden – i vart fall fram till år 2012 – inte i alla delar har varit tillfredsställande, vilket nämnden nu har för avsikt att åtgärda i efterhand.

text: De beskrivna bristerna vad gäller diarieföring och arkivering är givetvis inte godtagbara och CEPN bör kritiseras för detta. Det är ytterst angeläget att CEPN ser till att införa rutiner som säkerställer dels att diariet på ett tillförlitligt och löpande sätt visar ärendenas handläggningsstatus, dels att arkiveringen sker i enlighet med gällande regelverk. Jag konstaterar med tillfredsställelse att CEPN har påbörjat ett sådant arbete, men ser med viss oro på att arbetet tycks dra ut på tiden. Såvitt framgår av utredningen finns en ny kanslichef på plats sedan några månader tillbaka. Arbetet med att åtgärda de brister som kunnat konstateras bör rimligen ha högsta prioritet.

text: Protokollföring

text: Enligt uppgift från CEPN innehåller nämndens protokoll information om överklaganden/överlämnanden, anmälan om jäv, anmälan om förhinder att delta på sammanträde, information om särskilt yttrande, information och beslut i tillsynsärenden, beslut om remissvar, beslut om arbetsordning och övrig information om verksamheten från kansliet.

text: Av den sammanställning som bilagts nämndens yttrande framgår att protokoll saknas helt i några fall, att protokoll i vissa fall inte alls har justerats, att protokoll i ett stort antal fall har justerats av person som inte varit behörig enligt gällande arbetsordning samt att protokoll i ett stort antal fall har justerats mycket lång tid efter att protokollet upprättades.

text: Dokumentationen av nämndens verksamhet har på grund av dessa brister varit ofullständig, men det har även förekommit brister i andra formella avseenden. Av utredningen framgår att i vart fall de formella bristerna har förekommit mer eller mindre systematiskt under flera års tid. Att detta inte har uppmärksammats av nämndens ledning är anmärkningsvärt och vittnar om bristande intern styrning och kontroll av nämndens löpande verksamhet. Den förklaring som lämnats är att ordföranden och kanslichefen, i fråga om behörigheten att justera protokollen från nämndens sammanträden, har tillämpat en arbetsordning från år 2008. Denna arbetsordning har emellertid enligt nämndens egna uppgifter aldrig beslutats av nämnden. Det finns visserligen inte några konkreta uppgifter i utredningen som visar att avsaknaden av dokumentation eller bristerna i övrigt har fått negativa konsekvenser i något enskilt ärende. Även om så inte varit fallet innebär dock de brister som har konstaterats att nämnden brutit mot gällande bestämmelser och att kontrollen av nämndens verksamhet har försvårats. CEPN bör således även kritiseras för att det upprepat och, i vissa avseenden, under flera års tid förekommit brister i samband med protokollföringen vid nämndens sammanträden.

text: Det är en förutsättning för effektiv styrning och kontroll att fördelningen av uppgifter och beslutanderätt inom en myndighet är helt klar (se

text: SOU 2004:23, s. 148

text: ). Utgångspunkten är att sådana interna bestämmelser om organisation och arbetsfördelning inom en myndighet samlas i en arbetsordning. Ett krav på att en arbetsordning ska beslutas gäller för alla myndigheter – även för mindre myndigheter som CEPN. Det är inte reglerat hur ofta en myndighet ska se över och vid behov besluta en ny arbetsordning, men det säger sig självt att en sådan översyn bör ske regelbundet. Med hänsyn till de oklarheter som uppenbarligen har funnits hos CEPN i olika avseenden, hade det sannolikt varit lämpligt att se över nämndens arbetsordning med tätare intervall än vad som har skett. Mot bakgrund av det som ovan beskrivits bör emellertid understrykas att, som framgår av 4 § myndighetsförordningen, en arbetsordning för att bli gällande måste beslutas av myndigheten.

text: Handläggningsrutiner

text: Som framgått av det tidigare anförda finns vissa bestämmelser i lag och förordning om hur ärenden vid CEPN ska handläggas. Dessa bestämmelser är dock, av förklarliga skäl, allmänt hållna. Det får därmed förutsättas att det för CEPN, liksom för de flesta andra myndigheter, har funnits ett behov av att utifrån allmänhetens berättigade krav och verksamhetens förutsättningar utforma rutiner för hur olika ärenden bör eller ska handläggas. Utöver den tidigare nämnda arbetsordningen har det, såvitt framkommit, inte funnits några dokumenterade rutiner t.ex. vad gäller ärendenas handläggning. Också detta utgör skäl för kritik mot CEPN.

text: Det underlag jag haft tillgång till vid denna granskning ger inte svar på frågan om avsaknaden av fastlagda handläggningsrutiner kan ha påverkat nämndens handläggning av enskilda ärenden. Även om så inte varit fallet är det både för nämndens eget arbete och med ett utifrånperspektiv viktigt att nämnden ser över behovet av handläggningsrutiner för olika ärendekategorier och utformar lämpliga sådana.

text: Underrättelse om beslut till anmälare

text: Av den här tillgängliga utredningen framgår att anmälningar till CEPN inte sällan har sådant innehåll att de inte ger upphov till något tillsynsärende i egentlig mening. Frågan huruvida en anmälan faller inom ramen för CEPN:s tillsyn är dock något som kan ge upphov till gränsdragningsfrågor och som, såvitt Justitiekanslern har uppfattat saken, inte alltid kan avgöras utan viss ytterligare utredning.

text: När en anmälan som har angetts avse en tillsynsfråga har getts in till CEPN så har nämnden, såvitt framgår av utredningen, som rutin att registrera den som ett tillsynsärende. Så synes alltså ha skett oberoende av om anmälan de facto faller inom ramen för nämndens tillsyn. Detta sätt att hantera en anmälan föranleder inga synpunkter från min sida, utan förfaller tvärtom vara en adekvat initial åtgärd. Några enhetliga rutiner för den fortsatta hanteringen i de fall där anmälan inte ger upphov till något egentligt tillsynsärende har dock inte funnits.

text: Ett ärende som har registrerats måste också avslutas. De ärendeförteck-ningar som CEPN årligen ger in till Justitiekanslern, enligt 29 § myndig-hetsförordningen, har inte visat att det hos nämnden skulle finnas icke avslutade ärenden. Däremot framgår det av utredningen i detta ärende att anmälare i många fall inte har blivit underrättade när nämnden avslutat ett ärende utan att vidta någon åtgärd inom ramen för sin tillsynsverksamhet.

text: CEPN:s beslut i sådana ärenden torde inte innefatta myndighetsutövning. För

text: valtningslagens (1986:223)

text: krav på att part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet (se

text: 21 § första stycket

text: förvaltningslagen) är alltså inte tillämpligt. Det utesluter dock inte att den enskilde, även då anmälan inte föranleder någon åtgärd från nämndens sida, kan ha ett rättmätigt krav på att få ett besked härom. Som ett utflöde av den allmänna serviceskyldighet som åvilar myndigheterna gentemot allmänheten (se

text: 4 § förvaltningslagen

text: ) får myndigheten i många fall också anses ha en skyldighet att lämna ett sådant besked.

text: CEPN har numera, som ovan redovisats, fattat beslut om hanteringen av tillsynsärenden. Enligt min mening förefaller den beslutade ordningen ändamålsenlig och bör säkerställa både att anmälaren får erforderlig information och att ärendenas handläggningstider bevakas. Mot den bakgrunden föranleder nämndens hantering av dessa ärenden inga ytterligare synpunkter från min sida utöver vad som framgår nedan i fråga om de ärenden där beslut har dokumenterats i efterhand.

text: Dokumentation av beslut i efterhand

text: Av utredningen i ärendet framgår att CEPN:s f.d. kanslichef under försommaren 2012 vidtog åtgärder i ett antal ärenden som, enligt nämndens och kanslichefens egna uppgifter, hade avslutats redan tidigare. Det är svårt att förstå syftet med den f.d. kanslichefens åtgärder om ärendena redan hade avslutats. Å andra sidan ger utredningen inte stöd för slutsatsen att ärendena inte hade avslutats tidigare. Jag anser mig får godta att kanslichefens åtgärder har syftat till att formalisera tidigare fattade beslut genom att i efterhand dokumentera dessa digitalt.

text: Det inträffade ger dock anledning till följande synpunkter. Åtgärder som en myndighet vidtar ska dokumenteras och detta bör ske löpande och i direkt anslutning till den aktuella händelsen. Så har uppenbarligen inte skett i de aktuella ärendena. Jag nöjer mig med att i denna del konstatera att den f.d. kanslichefens åtgärder, som utfördes i anslutning till att hennes anställning vid CEPN skulle avslutas, måste anses ha varit olämpliga även om de inte var direkt lagstridiga.

text: Delegering av beslutanderätt

text: Enligt vad som framkommit genom förundersökningen aktualiserades i vart fall i vissa av de nyss nämnda ärendena frågan om ärendet omfattades av nämndens tillsynsansvar. I dessa fall synes ärendena ha avslutats genom beslut av f.d. kanslichefen utan att besluten formaliserats eller dokumenterats på annat sätt än, enligt uppgift, genom en handskriven notering i akten. I flertalet ärenden har någon handskriven notering emellertid inte funnits bevarad i akten. Det kan inte uteslutas att ordföranden, genom kanslichefen och på det sätt som anges i den av ordföranden och kanslichefen tillämpade arbetsordningen från 2008, har beslutat att de aktuella ärendena inte skulle föredras. Det framgår inte om kanslichefen anmält resultatet av sina utredningsåtgärder vid nämndens sammanträden men CEPN:s yttrande hit och de uppgifter som lämnats inom ramen för förundersökningen måste tolkas som att så inte har skett. Med hänsyn till att arbetsordningen aldrig beslutades av nämnden saknar detta dock egentlig betydelse.

text: Jag konstaterar att hanteringen av dessa ärenden har stått i strid med CEPN:s instruktion och bestämmelserna i

text: myndighetsförordningen

text: . Enligt

text: 13 §

text: myndighetens instruktion ska

text: 5 § myndighetsförordningen

text: om delegering inte tillämpas på CEPN. Den såvitt kan bedömas felaktiga beslutsordningen tillsammans med den bristfälliga dokumentationen av handläggningen har allvarligt försvårat såväl den interna som den externa kontrollen av nämndens verksamhet. Någon möjlighet att med ledning av innehållet i diariet eller i akterna följa ärendenas handläggning har inte funnits och berörda anmälare har inte fått besked om CEPN:s ställningstagande. När bristerna uppdagades ledde det till att åklagare fann skäl att inleda förundersökning på grund av misstanke om brott. Något som varit ägnat att skada allmänhetens förtroende för CEPN. CEPN förtjänar allvarlig kritik i denna del.

text: Avslutande och sammanfattande synpunkter

text: Justitiekanslerns övergripande intryck är att avsaknaden av en tydlig ledning samt bristen på styrdokument och otillräckliga direktiv och riktlinjer är den huvudsakliga förklaringen till de brister som ovan redovisats. Detta har när det gäller de anställda på nämndens kansli kommit att avspegla sig i det löpande arbetet. Nämndens verksamhet, däribland handläggningen av vissa ärendekategorier, har på grund härav kommit att bedrivas utan tillräcklig struktur och enhetlighet. Det är dock ytterst en ledningsfråga att uppmärksamma och vidta adekvata åtgärder för att komma till rätta med sådana brister i verksamheten.

text: Det är av största vikt att allmänheten kan känna förtroende för CEPN, särskilt med tanke på att nämnden är en etikmyndighet. För att upprätthålla ett sådant förtroende är det nödvändigt att CEPN vidtar fortsatta åtgärder i de avseenden jag har påpekat.

text: CEPN har i sitt yttrande hit gett uttryck för att nämnden har insett att det är nödvändigt att åtgärder vidtas för att förbättra rutiner och den interna kontrollen. Denna insikt är tillfredställande. Eftersom de åtgärder som hittills vidtagits inte kan anses tillräckliga men då ytterligare åtgärder är planerade avser jag att följa upp förändringsarbetet vid CEPN, bl.a. vid granskningen av den ärendeförteckning som lämnas hit varje år.

text: Ärendet här avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


publisher: Justitiekanslern

title: Skadeståndsanspråk med anledning av att en kammarrätt dröjt med att meddela dom i ett LVM-mål

org: jk

text: Justitiekanslern avslår GG:s anspråk.

type: stycke

text: Ärendet

type: rubrik

text: Bakgrund

text: Socialnämnden i Vallentuna kommun beslutade den 23 januari 2008 att omedelbart omhänderta GG med stöd av

text: 13 § lagen (1988:870)

text: om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). Dåvarande Länsrätten i Stockholms län fastställde omhändertagandet genom ett beslut den 28 januari samma år. Efter ansökan från socialnämnden förordnade länsrätten i en dom den 13 februari 2008 att GG skulle beredas vård med stöd av

text: 4 § första stycket

text: LVM.

text: Sedan GG hade överklagat domen höll Kammarrätten i Stockholm muntlig förhandling i målet den 25 april 2008. I samband med att förhandlingen avslutades upplystes att dom i målet skulle komma att meddelas snarast och senast inom fyra veckor. I en dom daterad fredagen den 16 maj 2008 upphävde kammarrätten länsrättens dom och avslog socialnämndens ansökan om vård av GG. Kammarrättens dom gällde enligt domslutet omedelbart. Måndagen den 19 maj 2008 expedierades domen per post till bl.a. GG:s ombud, socialnämnden och det LVM-hem där GG vistades. Till ombudet och socialnämnden faxades också domen samma dag. Domen inkomststämplades hos behandlingshemmet dagen därefter, tisdagen den 20 maj 2008, och GG släpptes då från behandlingshemmet.

text: GG ansökte hos Justitiekanslern om ersättning för lidande med 7 000 kr. Till stöd för sitt anspråk anförde hon att hon hade varit felaktigt frihetsberövad i fyra dagar efter meddelad dom.

text: Justitiekanslern beslutade den 4 februari 2009 att tillerkänna GG ersättning för lidande med 2 000 kr på grund av att hon inte hade släppts från vårdhemmet redan på måndagen utan först dagen därpå, tisdagen den 20 maj 2008 (dnr

text: Justitiekanslern fann vid granskningen av ärendet att det fanns skäl att upp-märksamma förvaltningsdomstolarnas rutiner i vid mening när det gäller att se till att en person som är föremål för ett administrativt frihetsberövande släpps fri då tvångsvård inte ska ske. Med anledning härav öppnade Justitiekanslern ett initiativärende och begärde in ett yttrande från Kammarrätten i Stockholm. I yttrandet anförde ordföranden i det aktuella målet bl.a. följande.

text: Inledningsvis vill jag framhålla att mina egna minnesbilder av målet, såväl dess handläggning vid den muntliga förhandlingen, som den därefter följande överläggningen är i allt väsentligt obefintliga. Någon kontakt med målet, förutom ett i förväg utdelat tryck, hade jag inte före den muntliga förhandlingen. Efter att nu på nytt ha tagit del av domen i målet anser jag mig ändå kunna konstatera att problematiken i målet med i grunden två mot varandra stående vårdbehov i vart fall enligt min uppfattning gjorde det slutgiltiga ställningstagandet tämligen komplext och på intet sätt enkelt.

text: Den muntliga förhandlingen i förvaltningsmål är som bekant endast ett komplement till den skriftliga handläggningen, varvid varken principer om omedelbarhet eller muntlighet gör sig gällande som i allmänna mål. Omedelbart efter den muntliga förhandlingen överlade rätten till dom. Det ställningstagande som där beslutas blir som regel ståndande, men kan vid ledamöternas läsning av akten komma att behöva revideras. Särskilt framstår en sådan möjlighet som möjlig i ett mål av nu redovisad karaktär.

text: Enligt min bedömning, baserad på det för mig nu tillgängliga materialet, var omständigheterna i anslutning till överläggningen inte sådana att det kan sägas ha förelegat vare sig skyldighet eller förutsättningar i övrigt för att då omedelbart förordna om att vården skulle upphöra eller att förordna om att länsrättens förordnande om att domen skulle gälla omedelbart inte längre skulle gälla. Det kan här blott noteras att något yrkande om omedelbart upphävande av vården inte framställdes vid förhandlingen.

text: I ett beslut den 21 oktober 2009 uttalade Justitiekanslern kritik mot Kammarrätten i Stockholm för att den hade dröjt med att meddela dom i det aktuella LVM-målet (dnr

text: ). I beslutet uttalade Justitiekanslern att GG:s rätt att enligt

text: 37 §

text: LVM få sin sak prövad skyndsamt inte kunde anses ha tillgodosetts av kammarrätten. Med hänsyn till att det skedda bedömdes utgöra en engångshändelse fann Justitiekanslern inte anledning till någon ytterligare åtgärd.

text: Anspråket

text: GG har nu i en skrivelse hit begärt ersättning av staten med ett skäligt belopp avseende vad som får uppfattas som ideell skada. Hon har vidare begärt ersättning för ombudskostnader i ärendet här med 2 760 kr avseende två timmars arbete.

text: Till stöd för sitt anspråk har GG i första hand anfört att hon inte har fått sin sak prövad med skyndsamhet i enlighet med

text: 37 §

text: LVM och att hon därför har varit frihetsberövad längre än nödvändigt och utan laga grund då kammarrätten vid den enskilda överläggningen kommit fram till att vården av henne skulle upphöra. I andra hand har hon anfört att kammarrättens handläggning av målet har inneburit en överträdelse av hennes rätt enligt

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: att få lagligheten av hennes frihetsberövande prövad snabbt. Enligt denna artikel ska ett frisläppande ske när domstolen kommit fram till att grund för frihetsberövandet saknas. Detta sker redan i brottmål i enlighet med 24 kap. 20 § första stycket 2, men inte vid s.k. administrativa frihetsberövanden, vilket således strider mot Europakonventionen.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Ersättningsbestämmelser m.m.

text: Regler om det allmännas skadeståndsansvar finns i

text: skadeståndslagen (1972:207)

text: . Enligt

text: 3 kap. 2 § 2

text: jämförd med

text: 2 kap. 3 §

text: denna lag kan ersättning för ideell skada utgå under vissa angivna förutsättningar. Av

text: 1 kap. 1 §

text: följer att lagens bestämmelser om skadestånd ska tillämpas om inte något annat är särskilt föreskrivet.

text: Enligt

text: 5 § lagen (1978:714)

text: om ersättning vid frihetsberövanden och andra tvångsåtgärder (frihetsberövandelagen) har den som har varit berövad friheten till följd av beslut vid myndighetsutövning utan ha rätt till ersättning enligt 2-4 §§ rätt till ersättning för bl.a. lidande, om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt.

text: Enligt Högsta domstolens praxis kan skadestånd för ideell skada också utgå utan uttryckligt stöd i lag i sådana fall då någons rättigheter enligt Europakonventionen har kränkts (

text: NJA 2007 s. 584

text: GG:s anspråk avser ideell skada. Hon har inte specificerat med stöd av vilken rättsregel hon begär skadestånd. Hon har i det tidigare skadeståndsärendet hos Justitiekanslern tillerkänts ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen för att hon inte släpptes från vårdhemmet den 19 utan först den 20 maj 2008. Hennes begäran om ersättning i detta ärende får uppfattas avse den tid hon varit frihetsberövad från det att kammarrätten höll muntlig förhandling i målet den 25 april 2008 och fram till dess att dom meddelades den 19 maj 2008. Enligt Justitiekanslerns uppfattning ska hennes anspråk prövas enligt 5 § frihetsberövandelagen. Vid en prövning enligt den bestämmelsen ska även innehållet i

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: beaktas. Enligt

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: ska var och en som berövas friheten genom arrestering eller på annat sätt ha rätt att påfordra att domstol snabbt prövar lagligheten av frihetsberövandet och beslutar att frige honom, om frihetsberövandet inte är lagligt. Bestämmelsen i frihetsberövandelagen ska, i den utsträckning som Europakonventionen kan anses ge anledning till detta, tolkas fördragskonformt. I den mån en överträdelse av

text: artikel 5 i Europakonventionen

text: befinns föreligga kan ideellt skadestånd således utgå med tillämpning av 5 § frihetsberövandelagen.

text: Föreligger rätt till ersättning?

text: Justitiekanslern har i beslutet den 21 oktober 2009 funnit att kravet på skyndsamhet enligt

text: 37 §

text: LVM inte har uppfyllts i det aktuella fallet. Det saknas anledning att nu göra en annan bedömning. Att så har varit fallet innebär dock inte med automatik att det administrativa frihetsberövandet av GG under tiden från förhandlingen och till dess dom meddelades ska anses ha varit uppenbart oriktigt på det sätt som krävs för ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen.

text: Enligt 5 § frihetsberövandelagen har som nämnts ovan den som har varit frihetsberövad rätt till ersättning om det står klart att beslutet vilade på felaktiga grunder och därför var oriktigt. Enligt praxis hos Justitiekanslern tillämpas bestämmelsen även i sådana fall då någon varit felaktigt frihetsberövad genom att en myndighet har underlåtit att fatta något visst beslut eller att försätta någon på fri fot eller dylikt.

text: Av förarbetena till 5 § frihetsberövandelagen (se

text: prop. 1997/98:105 s. 52

text: ) framgår att kravet att det ska stå klart att åtgärden ska ha vilat på felaktiga grunder innebär att rätten till ersättning enligt bestämmelsen ska bedömas restriktivt. Bestämmelsen är avsedd enbart för helt klara fall där grunden för åtgärden på ett iögonenfallande sätt framstår som felaktig.

text: Innebörden av kravet i

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: att domstolsprövning av ett frihetsberövande ska ske snabbt kan variera beroende på arten av frihetsberövande och omständigheterna i övrigt. Särskild skyndsamhet är påkallad i fråga om den som är anhållen eller häktad som misstänkt för brott (se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 3 uppl. s. 130).

text: Inledningsvis kan konstateras att frihetsberövandet i och för sig har haft laglig grund. Frågan att bedöma är huruvida kammarrättens dröjsmål med att meddela dom i målet kan anses ha inneburit att den lagliga grunden för frihetsberövandet har upphört. I denna del gör Justitiekanslern följande överväganden.

text: Som kammarrätten har framhållit i sitt yttrande till Justitiekanslern i ärendet 976-09-22 utgör den muntliga förhandlingen i förvaltningsmål endast ett komplement till den skriftliga handläggningen. Rättens slutliga ställningstagande i målet grundar sig endast till viss del på vad som förevarit vid en sådan förhandling. Vidare är den typ av frihetsberövande som det är fråga om i ett LVM-mål av ett annat slag än ett frihetsberövande i ett brottmål. Ett frihetsberövande i ett LVM-mål syftar till att bereda den frihetsberövade vård och är i denna bemärkelse till gagn för den frihetsberövade medan ett frihetsberövande i brottmål sker för att tillgodose andra intressen än den frihetsberövades. En jämförelse med vad som gäller i fråga om frihetsberövande i brottmål är därför inte omedelbart relevant. Till det sagda kan också läggas det faktum att målet enligt vad kammarrätten har uppgett i det ovan redovisade yttrandet var ”tämligen komplext och på intet sätt enkelt” på grund av dess problematik med två mot varandra stående vårdbehov. Det kan inte rimligen ställas samma krav på snabbhet i ett sådant mål som i ett mål där utgången är klar.

text: Även om kravet på skyndsamhet i

text: 37 §

text: LVM inte uppfyllts anser Justitiekanslern, i avsaknad av någon regel som anger en absolut frist för doms meddelande och med beaktande av att rättens slutliga ställningstagande inte skett förrän dom meddelades, att frihetsberövandet under tiden 25 april-19 maj 2008 inte kan anses ha varit oriktigt på det sätt som krävs för ersättning enligt 5 § frihetsberövandelagen eller ha utgjort en överträdelse av GG:s rättigheter enligt

text: artikel 5.4 i Europakonventionen

text: . GG:s skadeståndsanspråk ska därför avslås.

text: Vid denna utgång i ärendet kan någon ersättning för ombudskostnader inte utgå.

type: avgorande


title: Tryckfrihetsförordningen har ansetts vara tillämplig på en annons för spelbolaget Ladbrokes då annonsen inte varit av utpräglat kommersiell natur

text: Justitiekanslern vidtar inte någon åtgärd i ärendet.

text: Ärendet

text: NF, som är ansvarig utgivare för tidningen Riksdag & Departement, har hit anmält två annonser för spelbolaget Ladbrokes som publicerats i tidningens nr 31/08 respektive nr 36/08. Annonserna innehåller bl.a. kommentarer till den svenska spelpolitiken med anledning av presentationen av betänkandet ”En framtida spelreglering”.

text: NF vill att Justitiekanslern ska pröva om publiceringen faller under

text: tryckfrihetsförordningen

text: eller kan anses ha ett sådant kommersiellt innehåll att annan lag är tillämplig. Till anmälan har fogats exemplar av de två tidningarna.

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Tryckfriheten sådan den garanteras i

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) har till syfte att säkerställa ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning. Missbruk av tryckfriheten får inte föranleda ingripanden eller straff i andra fall än som framgår av förordningen. Den är således exklusivt tillämplig i fråga om missbruk av den yttrandefrihet som skyddar meddelanden i tryckt skrift. Vid ingripanden på grund av tryckfrihetsbrott är Justitiekanslern ensam behörig åklagare.

text: TF avser emellertid inte att reglera sådant användande av det tryckta ordet som inte har något med yttrandefriheten att göra. Ett ingripande mot reklamåtgärder i tryckt skrift kan ske utanför TF:s regler i de fall då åtgärderna är av utpräglat kommersiell natur, dvs. om de har vidtagits i kommersiell verksamhet och i kommersiellt syfte samt har rent kommersiella förhållanden till föremål (se t.ex.

text: NJA 1975 s. 589

text: NJA 1999 s. 749

text: och Justitiekanslerns beslut den 2 september 2003 i ärendet med dnr

text: ). I ett sådant fall kan åtgärder av olika slag vidtas med stöd av allmän lag. Förundersökning med anledning av misstanke om brott inleds då av allmän åklagare.

text: Avgörande för frågan om TF är tillämplig i detta fall är således om den aktuella framställningen kan anses vara av utpräglat kommersiell natur. Om så är fallet är

text: lotterilagen

text: tillämplig och allmän åklagare behörig att inleda förundersökning för eventuellt brott mot

text: lotterilagens

text: förbud mot reklam för utländska lotterier.

text: Anmälan gäller annonser som innehåller kommentarer till den svenska spelpolitiken och argumentation med anledning av att ett utredningsbetänkande har lagts fram som berör denna fråga. Syftet med annonserna synes vara att väcka debatt om den rättsliga regleringen kring anordnandet av lotterier och andra spel här i landet. Även om det är ett spelbolag som ligger bakom annonseringen kan annonserna med hänsyn till sitt innehåll inte endast bedömas utgöra reklam för detta bolag. Annonserna kan således inte sägas vara av utpräglat kommersiell natur utan får också anses ha inslag som närmast är av opinionsbildande slag. Annonserna faller därmed inom det grundlagsskyddade området. Förutsättningarna för att vidta straffrättliga åtgärder med avseende på innehållet ska därmed bedömas enligt

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser.

text: Justitiekanslern ska vaka över att gränserna för tryckfriheten enligt bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: inte överskrids och är, som nämnts, ensam åklagare i mål om tryckfrihetsbrott. Ett ingripande från Justitiekanslerns sida kan emellertid bara ske om det finns anledning anta att ett tryckfrihetsbrott har begåtts.

text: De brott vilka utgör tryckfrihetsbrott finns uttömmande angivna i

text: 7 kap.

text: och

text: 5 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: . Det står klart att innehållet i annonserna inte innefattar något tryckfrihetsbrott.

text: Mot denna bakgrund föranleder anmälan inte någon åtgärd från Justitiekanslerns sida.


title: Skadeståndsanspråk mot staten med anledning av ett interimistiskt vitesförbud

text: Justitiekanslern avslår BB:s och CC:s ersättningsanspråk.

text: Ärendet

text: Bakgrund

text: Bolaget BB bedrev tidigare bemanningsverksamhet som franchisetagare hos bolaget AA. BB ägdes av CC, som också var ställföreträdare för bolaget. Franchiseavtalet sades upp av AA den 1 mars 2017. Därefter startade BB upp en egen verksamhet i Dalarna som konkurrerade med AA:s verksamhet.

text: AA gav den 31 mars 2017 in en ansökan till Falu tingsrätt med rubriken ”Ansökan om interimistiska säkerhetsåtgärder enligt 15 kap. rättegångsbalken samt lag om skydd för företagshemligheter”. I ansökan gjordes det gällande att BB och CC hade angripit AA:s företagshemligheter. Med företagshemligheter avsågs enligt ansökan information och uppgifter över hur AA bedrev sin verksamhet, inklusive uppgifter om prissättning, franchiseavtal, franchisetagare, veteraner, omsättningsnivåer, lönenivåer, marknadsföringsstrategier, marknadsföringsmaterial, affärsutvecklingskoncept, kundregister och företagsorganisation m.m. AA begärde, såvitt nu är aktuellt, att BB och CC med stöd av

text: 13 § lagen (1990:409)

text: om skydd för företagshemligheter (FHL) interimistiskt skulle förbjudas att utnyttja eller röja AA:s företagshemligheter.

text: Genom ett beslut den 5 april 2017 biföll tingsrätten AA:s ansökan och beslutade interimistiskt att vid vite om 500 000 kr vid varje överträdelse förbjuda BB och CC att utnyttja eller röja AA:s företagshemligheter (punkten 2 i tingsrättens beslut). Beslutet meddelades utan att BB och CC dessförinnan fått tillfälle att yttra sig.

text: Tingsrätten beslutade även interimistiskt att vid vite förbjuda BB och CC att på vissa orter i Dalarna direkt eller indirekt vara involverade i verksamhet som utgjorde konkurrens med AA.

text: Tingsrätten förordnade vidare att samtliga exemplar av AA:s företagshemligheter som innehades av BB och CC skulle omhändertas av Kronofogdemyndigheten med stöd av

text: 15 kap. 3 § rättegångsbalken

text: och

text: 14 §

text: FHL. Beslutet i denna del (punkterna 1 och 3 i tingsrättens beslut) är dock inte föremål för de skadeståndsanspråk som prövas i detta ärende. Justitiekanslern har genom ett beslut i ett ärende med dnr 8023-17-4.3 prövat CC:s och andras skadeståndsanspråk med hänvisning till tingsrättens och Kronofogdemyndighetens handläggning av frågan om omhändertagande av företagshemligheter.

text: Svea hovrätt undanröjde den 26 april 2017 tingsrättens beslut (i punkten 2) och avvisade AA:s ansökan om interimistiskt förbud enligt FHL. Hovrätten konstaterade att den som vill få ett interimistiskt vitesförbud enligt

text: 13 §

text: FHL måste inleda med att väcka talan enligt

text: 11 § samma lag

text: . Någon sådan talan hade inte väckts av AA. Enligt hovrätten saknades därmed förutsättningar att pröva en ansökan om interimistiskt vitesförbud.

text: AA inkom den 26 maj 2017 till tingsrätten med en ny ansökan om interimistiskt vitesförbud enligt

text: 13 §

text: FHL. I ansökan anförde AA att bolaget efter hovrättens beslut hade påkallat skiljeförfarande mot BB och CC och att det därför inte längre förelåg något hinder mot att meddela interimistiskt vitesförbud.

text: Genom ett beslut den 15 juni 2017 biföll tingsrätten ansökan och förbjöd, såvitt nu är av intresse, BB och CC att utnyttja eller röja viss information och vissa uppgifter som ansågs utgöra AA:s företagshemligheter, vid vite om 1 000 000 kr för varje överträdelse. Beslutet meddelades utan att BB och CC dessförinnan fått tillfälle att yttra sig.

text: Efter överklagande av BB och CC undanröjde Svea hovrätt den 18 augusti 2017 tingsrättens beslut och avvisade AA:s ansökan. I skälen anförde hovrätten att en talan enligt

text: 11 §

text: FHL ska väckas vid domstol och att det alltså saknade betydelse att AA hade påkallat ett skiljeförfarande. Hovrätten konstaterade att AA därmed inte hade väckt en sådan talan som krävdes för att ett interimistiskt vitesförbud enligt

text: 13 §

text: FHL skulle kunna beviljas.

text: Under målets handläggning i tingsrätten framställde BB och CC flera invändningar om jäv mot den handläggande rådmannen. Invändningarna lämnades utan bifall av tingsrätten.

text: Anspråken m.m.

text: Sökandena har båda begärt ideellt skadestånd med ränta av staten; CC med 250 000 kr och BB med 200 000 kr. Vidare har CC begärt ersättning med 50 000 kr och BB med 40 000 kr för ombudskostnader i ärendet här.

text: Till stöd för anspråken har sökandena anfört i huvudsak följande. Tingsrättens interimistiska beslut enligt

text: 13 §

text: FHL den 5 april respektive den 15 juni 2017 har saknat stöd i lag eftersom någon talan om vitesförbud enligt

text: 11 §

text: FHL inte hade väckts av AA. Besluten har stått i strid med flera rättigheter enligt Europakonventionen och

text: regeringsformen

text: såsom rätten till yttrandefrihet, tankefrihet, näringsfrihet, egendomsskydd och rätten till en rättvis rättegång. Besluten har varit synnerligen omfattande och varit förenade med drakoniska vitesbelopp för varje enskild överträdelse. BB och CC har inrättat sig efter besluten och har som en följd av dessa avvecklat näringsverksamheten samt undvikit alla former av kontakter med företag inom samma bransch i Dalarna.

text: Falu tingsrätt har yttrat sig över anspråken.

text: BB och CC har yttrat sig över vad Falu tingsrätt har anfört.

text: Den rättsliga regleringen

text: Skadeståndsrättsliga utgångspunkter

text: Enligt

text: 3 kap. 2 § 2 skadeståndslagen (1972:207)

text: ska staten ersätta skada på grund av att någon kränks på sätt som anges i

text: 2 kap. 3 § samma lag

text: genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning. Ersättning för sådan ideell skada kan utgå med stöd av

text: 2 kap. 3 § skadeståndslagen

text: endast när den skadelidande har utsatts för en allvarlig kränkning genom vissa typiskt sett integritetskränkande brott. Dessa regler innebär att staten normalt inte är skyldig att ersätta ideell skada som uppkommer vid myndighetsutövning.

text: Skadestånd ska också ges ut när Europakonventionen har överträtts, om det är nödvändigt för att gottgöra överträdelsen (se främst

text: NJA 2005 s. 462

text: och

text: NJA 2007 s. 584

text: , jfr

text: 3 kap. 4 § skadeståndslagen

text: beträffande skadefall som inträffar efter den 1 april 2018). Med det menas skyldigheten enligt artikel 13 i konventionen att på det nationella planet tillhandahålla rättsmedel för att komma till rätta med konventionsöverträdelser. I dessa fall ska skadestånd, enligt Högsta domstolens praxis, i första hand ges ut med stöd av 3 kap. 2 § skadeståndslagen. Vid prövningen ska denna bestämmelse tolkas konformt med konventionen. När det gäller ersättning för ideell skada kan enligt Högsta domstolen de begränsningar som följer av 2 kap. 3 § skadeståndslagen inte bortfalla ens vid en konventionskonform tolkning. Därmed kan ersättning för ideell skada vid överträdelser av konventionen i regel inte grundas på skadeståndslagen. Sådan ersättning kan dock ges ut utan särskilt lagstöd.

text: I praxis finns även exempel på fall där skadeståndsansvar för staten har ansetts uppkomma vid åsidosättanden av regeringsformen i vissa specifika situationer (se

text: NJA 2014 s. 323

text: och 2014 s. 332).

text: Lagen om skydd för företagshemligheter

text: Den 1 juli 2018 trädde en ny lag om företagshemligheter i kraft (lagen [2018:558] om företagshemligheter). Vid den skadeståndsrättsliga prövning som nu ska göras är det emellertid 1990 års lag, som gällde vid tidpunkten för tingsrättens två beslut, som är tillämplig.

text: Enligt

text: 11 §

text: FHL kan den som angripit en företagshemlighet av domstol förbjudas vid vite att utnyttja eller röja företagshemligheten. I 13 § föreskrivs att domstolen får meddela ett interimistiskt vitesförbud om den som ansökt om vitesförbud enligt 11 § visar sannolika skäl för att en företagshemlighet har angripits och det skäligen kan befaras att svaranden genom att fortsätta angreppet ska förringa värdet av företagshemligheten. Den som vill få ett interimistiskt vitesförbud enligt 13 § är alltså hänvisad till att väcka en talan enligt 11 § (se även

text: NJA 2000 s. 435

text: I).

text: Justitiekanslerns bedömning

text: Skadestånd för ideell skada med stöd av

text: skadeståndslagen

text: Det står klart att AA inte hade väckt talan i domstol enligt

text: 11 §

text: FHL vid tidpunkten för något av tingsrättens två interimistiska beslut enligt

text: 13 § samma lag

text: . Det saknades därmed lagliga förutsättningar att meddela besluten och de får därför anses felaktiga eller försumliga i skadeståndslagens mening. Utredningen ger dock inte underlag för bedömningen att det har begåtts något sådant integritetskränkande brott som krävs för att ersättning för ideell skada ska ges ut med stöd av

text: skadeståndslagen

text: . Frågan är då om skadestånd kan utgå med stöd av Europakonventionen eller regeringsformen.

text: Har det skett en överträdelse av Europakonventionen?

text: Enligt artikel 6.1 har var och en vid prövningen av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter rätt till en rättvis och offentlig förhandling inom skälig tid och inför en oavhängig och opartisk domstol. Enligt Europadomstolens praxis anses artikel 6.1 numera tillämplig även på förfaranden om interimistiska åtgärder relaterade till civila rättigheter. Enligt domstolen kan det dock undantagsvis finnas skäl att vid sådana förfaranden tillämpa artikel 6.1 mindre strikt än i andra fall. Frågan om en rättegång är rättvis i Europakonventionens mening ska som utgångspunkt bedömas på grundval av rättegången i dess helhet. (Se Danelius, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 5 uppl., s. 172 f.)

text: Att tingsrättens beslut har varit felaktiga innebär inte att BB:s och CC:s rätt till en rättvis rättegång har åsidosatts. Besluten har visserligen meddelats utan att de först fått möjlighet att yttra sig över AA:s ansökningar. Det har emellertid varit fråga om interimistiska beslut och BB och CC har getts tillfälle att yttra sig inför ett slutligt avgörande. De har vidare haft möjlighet att överklaga de interimistiska besluten särskilt, vilket de också gjort. Att tingsrättens beslut meddelats utan föregående kommunicering kan därför inte anses utgöra någon överträdelse av

text: artikel 6.1 i Europakonventionen

text: Utredningen i ärendet ger inte stöd för bedömningen att det hos den domare som handlagt målet i tingsrätten skulle ha funnits sådana lojaliteter som gör att det finns fog för att ifrågasätta dennes opartiskhet. Det har inte heller i övrigt kommit fram något som innebär att BB:s och CC:s rätt till en rättvis rättegång enligt Europakonventionen har åsidosatts.

text: BB och CC har vidare gjort gällande att tingsrättens beslut stått i strid med deras rätt till tankefrihet enligt artikel 9, rätt till yttrandefrihet enligt artikel 10 och rätt till skydd för egendom enligt artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.

text: Rätten till tankefrihet innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. Det står enligt Justitiekanslern klart att tingsrättens beslut inte har inneburit någon begränsning av BB:s och CC:s rättigheter i dessa avseenden. Inte heller kan de interimistiska vitesförbuden enligt

text: 13 §

text: FHL anses ha gjort något intrång i deras egendomsskydd.

text: När det gäller förbuden att röja uppgifter och information om AA:s företagshemligheter får besluten anses ha utgjort ett visst intrång i rätten till yttrandefrihet. Utövandet av yttrandefriheten enligt artikel 10 får visserligen underkastas inskränkningar som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till vissa särskilt angivna intressen. I detta fall framgick det emellertid direkt av lagtexten att de formella förutsättningarna för att meddela interimistiska beslut enligt

text: 13 §

text: FHL inte var uppfyllda. Intrånget i CC:s rätt till yttrandefrihet kan därför inte anses ha haft stöd i lag. Hans rättigheter enligt artikel 10 i Europakonventionen har därmed överträtts.

text: Enligt Justitiekanslern är det inte helt klart i vilken utsträckning skyddet för yttrandefrihet enligt Europakonventionen kan åberopas av juridiska personer som BB i situationer som den nu aktuella (jfr

text: SOU 2010:87 s. 377

text: f. och

text: prop. 2017/18:7 s. 64

text: med hänvisningar). Justitiekanslern godtar dock att artikel 10 är tillämplig i detta fall, främst med hänsyn till den nära kopplingen mellan CC och bolaget. Tingsrättens beslut får därför anses ha utgjort en överträdelse även av BB:s rätt enligt artikel 10 i Europakonventionen.

text: Skadestånd för ideell skada med stöd av Europakonventionen?

text: En konstaterad överträdelse av Europakonventionen medför, som framgått, inte en automatisk rätt till skadestånd. En rättighetsöverträdelse ska i första hand gottgöras genom avhjälpande. Så har i detta fall skett genom att vitesförbuden har undanröjts av hovrätten. Frågan är om rätten till effektivt rättsmedel enligt

text: artikel 13 i Europakonventionen

text: kräver att BB och CC därutöver gottgörs genom skadestånd för ideell skada. Av betydelse för frågan om det finns en rätt till sådan ersättning är hur allvarlig kränkningen har varit (se

text: NJA 2013 s. 842

text: p. 57–62, jfr

text: prop. 2017/18:7 s. 64

text: f.). Vid mindre allvarliga ideella skador kan ett erkännande av överträdelsen vara en tillräcklig gottgörelse.

text: Tingsrättens båda beslut har undanröjts relativt kort tid efter det att de meddelats. Förbuden har visserligen varit förenade med höga vitesbelopp men något vite har inte dömts ut. Vid bedömningen går det inte heller att bortse från att vitesförbuden avsett information hänförlig till ett kommersiellt förhållande. Vad BB och CC har anfört om konsekvenserna av tingsrättens beslut tar sikte på deras möjlighet att driva näringsverksamhet, inte att fritt sprida information. Även om vitesförbuden inneburit ett visst intrång i BB:s och CC:s rätt till yttrandefrihet måste förbuden i huvudsak anses ha utgjort en begränsning av deras möjlighet att driva näring. Det senare är inte en rättighet som skyddas enligt Europakonventionen.

text: Vid en samlad bedömning anser Justitiekanslern att avhjälpandet och ett konstaterande av att en konventionsöverträdelse skett utgör tillräcklig gottgörelse för det åsidosättande av artikel 10 som tingsrättens beslut har inneburit. BB och CC har således inte rätt till någon ekonomisk ersättning för ideell skada med anledning av att deras rättigheter enligt Europakonventionen har överträtts.

text: Skadestånd för ideell skada med stöd av

text: regeringsformen

text: Justitiekanslern har funnit att tingsrättens handläggning och beslut inte har inneburit någon överträdelse av BB:s och CC:s rätt till en rättvis rättegång eller av deras rätt till tankefrihet eller egendomsskydd enligt Europakonventionen. Det finns inte anledning att göra någon annan bedömning när det gäller motsvarande rättigheter enligt

text: regeringsformen

text: I enlighet med vad som har konstaterats i fråga om Europakonventionen får tingsrättens beslut anses ha inneburit en begränsning av BB:s och CC:s rätt till yttrandefrihet enligt

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: . Besluten har också utgjort en begränsning i deras rätt att driva näring enligt 2 kap. 17 § regeringsformen.

text: Utgångspunkten i svensk rätt är att ersättning för ideell skada förutsätter särskilt lagstöd. I svensk rättspraxis har skadeståndsansvar för staten hittills bara konstaterats vid vissa överträdelser av egendomsskyddet och vid fråntagande av medborgarskap (se ovan nämnda rättsfall). Mot den bakgrunden kan ersättning för ideell skada inte utgå med stöd av

text: regeringsformen

text: i detta fall.

text: På grund av det anförda ska BB:s och CC:s skadeståndsanspråk avslås. Vid denna utgång har de inte heller rätt till ersättning för sina ombudskostnader i ärendet här.


title: Remissyttrande över betänkandet En framtida spelreglering (SOU 2008:124)

text: (Departementets diarienummer Fi2008/7967)

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i betänkandet och de överväganden som görs i det har skett med de utgångspunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. I förevarande fall har genomgången också gjorts med beaktande av att ett antal skadeståndsanspråk har framställts mot staten genom Justitiekanslern med anledning av det regelverk som ändringarna avser. Justitiekanslern lämnar i yttrandet vissa allmänna synpunkter på förslagen men har inte i detalj granskat den lagtekniska utformningen av dem.

text: Avsnitt 5.6.3 Vad är tillåtet inom EU

text: I betänkandet anges att Malta och Storbritannien har en annan princip för spel än övriga medlemsstater i så måtto att de tillåter näringslivet att bedriva vissa spelformer som får säljas över nationsgränserna. Med anledning av vad som har framkommit inom ramen för handläggningen av de skadeståndsanspråk som har framställts mot staten finns det emellertid skäl att uppmärksamma de skillnader som föreligger mellan den maltesiska och den brittiska spelregleringen i fråga om spel som tillhandahålls över Internet.

text: Till skillnad från vad som gäller enligt det brittiska regelverket medför ett maltesiskt tillstånd enligt The Remote Gaming Regulation att tillhandahålla spel över Internet inte någon rätt att tillhandahålla spel till spelare i tillståndsstaten, dvs. i Malta. Ett tillstånd enligt The Remote Gaming Regulation innefattar endast rätt att tillhandahålla spel till spelare utanförMalta. Den övergripande lagregleringen i Malta – The Lotteries and Other Games Act, 2001 – förbjuder spelare i Malta att spela på spel som inte har tillstånd enligt The Lotteries and Other Games Act eller förordningar under den lagen, dvs. till exempel The Remote Gaming Regulation. Förbudet gäller även för distansspel som tillhandahålls av företag i Malta. (Se artikel 3 i The Lotteries and Other Games Act.) I artikel 5 i The Lotteries and Other Games Act föreskrivs i fråga om spel som kan tillhandahållas av personer i Malta: ”Any game which is not an authorised game, or which is not authorised to be operated under any law in Malta other than this Act and regulations made thereunder, or which is not a game which is operated by the holder of a permit granted under regulations made under article 78(3) in terms of such permit, is prohibited from being operated, promoted or sold by any person in Malta.”

text: Den rättsliga utgångspunkten för att artikel 49 EG ska bli tillämplig och att ett företag ska kunna göra gällande en rätt att tillhandahålla en tjänst gränsöverskridande till en annan medlemsstat med stöd av den bestämmelsen, är att företaget kan härleda en laglig rätt att tillhandahålla tjänsten i den medlemsstat där företaget är etablerat. På samma sätt som gäller för den fria rörligheten för varor måste en vara för att få cirkulera fritt inom EU först lagligen ha satts i omsättning i en medlemsstat. Med hänsyn till de nationella begränsningar som gäller på spelområdet medför blotta etableringen av ett företag i en medlemsstat inte någon rätt att tillhandahålla speltjänster i etableringsstaten.

text: Det nu sagda får till följd att ett företag som är etablerat i Storbritannien och som innehar ett brittiskt tillstånd att tillhandahålla spel över Internet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 49 EG medan ett företag som är etablerat i Malta och innehar ett tillstånd enligt The Remote Gaming Regulation att tillhandahålla spel över Internet inte gör det.

text: De svenska bestämmelser som inskränker rätten att tillhandahålla spel över Internet till spelare i Sverige – såsom främjandeförbudet enligt

text: 38 § lotterilagen

text: – måste således, för att kunna upprätthållas mot ett företag som är etablerat i Storbritannien, uppfylla de krav som framgår av EG-domstolens praxis i fråga om nationella spelregleringar som hindrar den fria rörligheten för tjänster. Så är emellertid inte fallet i förhållande till spelföretag som är etablerade i Malta och som åberopar sig på ett tillstånd enligt The Remote Gaming Regulation, eftersom sådana företag inte omfattas av tillämpningsområdet för artikel 49 EG.

text: Avsnitt 5.8 Allmänna överväganden om en framtida spelreglering

text: Justitiekanslern instämmer i Spelutredningens bedömning att grunderna för den nuvarande svenska spelregleringen kan anses vara i överensstämmelse med EG-rätten och alltjämt kan tjäna som förebild för en framtida reglering på området. Som utredningen anger kan alltså en svensk reglering byggd på ensamrätter alltjämt anses förenlig med EG-rätten.

text: Justitiekanslern framhåller, i likhet med Spelutredningen, vikten av att en spelreglering av den nu gällande karaktären i praktiken upprätthålls på ett systematiskt och sammanhängande sätt. En spelreglering av nu gällande typ kräver således kontinuerlig tillsyn och översyn med hänsyn till t.ex. den tekniska utvecklingen.

text: Enligt Justitiekanslerns mening är det mer svårbedömt om ett licenssystem på nationell basis, som förutsätter att spelbolag i andra medlemsstater som i sin etableringsstat har tillstånd att tillhandahålla spel över Internet förhindras att tillhandahålla sina spel till spelare i Sverige, kan förenas med EG-rättens krav. Licenssystemet synes, genom att det bygger på att de som beviljas licens blir skattskyldiga för sina inkomster i Sverige, sätta ekonomiska överväganden i förgrunden på ett sätt som den nuvarande spelregleringen inte gör.

text: Avsnitt 5.9 Grunderna för den nya regleringen

text: Spelutredningens förslag till licenssystem bygger på att de mest riskabla spelformerna inte ska kunna bli föremål för licens (se särskilt avsnitt 4.7.5 och 4.7.6). Utredningens förslag avseende vilka spelformer som ska kunna bli föremål för licens utmynnar emellertid i slutsatsen att licens ska kunna ges för spelformen vadhållning med undantag för vadhållning på hästar. Det är för Justitiekanslern inte tydligt att den riskbedömning som utredningen har gjort bör leda till denna avgränsning.

text: Avsnitt 5.13 Lotteriinspektionens – Spelmarknadsinspektionens – nya roll

text: Justitiekanslern instämmer i Spelutredningens bedömning att Lotteriinspektionen bör få en mer renodlad roll som tillstånds- och tillsynsmyndighet samt att regeringens roll som tillståndsgivare bör upphöra. Som bl.a. Regeringsrätten har framhållit är det viktigt att villkoren för tillståndsgivningen är tydliga och tillämpas på ett öppet, icke-diskriminerande samt förutsebart sätt.

text: Avsnitt 6.3 En ny ramlag för lotterier och spel

text: Justitiekanslern instämmer i Spelutredningens bedömning att huvudreglerna för lotteriverksamheten bör anges i lag och att de lotterier som i dag anordnas av staten och hästsporten med stöd av regeringens tillstånd enligt

text: 45 § lotterilagen

text: fortsättningsvis bör anordnas med positivt stöd i den nya ramlagen. En sådan lagstruktur gör spelregleringen mer transparent och förutsebar. Att regeringens behörighet att ge särskilda tillstånd till lotterier i andra fall och i annan ordning än som anges i

text: lotterilagen

text: tas bort tydliggör att de grundläggande villkoren för den svenska spelregleringen beslutas av riksdagen och medför en klarare ansvarsfördelning mellan riksdag och regering.

text: Avsnitt 6.4 Lagens tillämpningsområde – lotteridefinitionen

text: I betänkandet föreslås att den nya

text: lotterilagens

text: tillämpningsområde även ska omfatta verksamheter som anordnas i Sverige men som inte är tillgängliga för den svenska allmänheten. Förslaget är enligt Justitiekanslerns mening välövervägt med hänsyn till det synsätt som

text: lotterilagen

text: bygger på såvitt gäller den omvända situationen, dvs. i fråga om verksamheter som inte anses anordnade i Sverige i den mening som avses i

text: lotterilagen

text: men i vilka svenska spelare kan delta.

text: Den bedömning som hittills har kommit till uttryck i praxis och som också har legat till grund för bl.a. Lotteriutredningens slutbetänkande Spel i en föränderlig värld (

text: SOU 2006:11

text: ) är härvid att

text: lotterilagen

text: endast omfattar verksamheter som på ett eller annat sätt har tillräcklig anknytning till Sverige och att frågan om anordnandet av lotteriet är lagligt eller inte om en sådan anknytning till Sverige inte föreligger får bedömas utifrån lagstiftningen i ursprungslandet.

text: Lotterilagen

text: eller svensk lagstiftning i övrigt innehåller inte något förbud mot att delta i ett lotteri som anordnas utomlands. Ett direkt ingripande mot ett lotteri som olagligen eller i strid med meddelade tillståndsvillkor anordnas i en annan medlemsstat och tillhandahålls till spelare i Sverige blir därmed inte aktuellt. För ett sådant ingripande torde en svensk myndighet alltså vara beroende av tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där spelet anordnas. Det ligger i sakens natur att möjligheterna till ett sådant samarbete med spelmyndigheter i andra medlemsstater i regel torde vara avhängigt av att den svenska behöriga myndigheten kan utöva motsvarande tillsyn avseende verksamheter som anordnas i Sverige och mot vilka utländska myndigheter i vart fall i praktiken inte kan ingripa.

text: Avsnitt 7 En ny tillstånds- och tillsynsmodell

text: Justitiekanslern tillstyrker att en ny tillstånds- och tillsynsorganisation införs som innebär att all tillståndsgivning för lotterier och tillsynen över i stort sett allt spelande centraliseras till en myndighet. Som Spelutredningen anger säkerställer detta en starkare kontroll över spelregleringen och uppfyller de EG-rättsliga kraven på en systematisk och sammanhållen spelreglering i högre grad än den tidigare tillstånds- och tillsynsorganisationen.

text: Avsnitt 8.10 Särskilt om definitionen av automatspel och penningautomat, m.m.

text: I betänkandet föreslås, på grund av de gränsdragningsproblem som har uppkommit genom den tekniska utvecklingen, att definitionen av automatspel kompletteras så att den fortsättningsvis ska avse spel på mekaniska och elektroniska spelautomater och liknande spelanordningar. Det kan enligt Justitiekanslerns mening ifrågasättas om begreppet liknande spelanordningar inte är alltför vagt för att kunna ligga till grund för straffrättsliga åtgärder. Den föreslagna ändringen synes under alla omständigheter inte kunna undanröja de aktuella gränsdragningsproblemen.

text: Avsnitt 8.15 Tillstånd för spelombud

text: Justitiekanslern bedömer att Spelutredningens förslag att ett särskilt krav på tillstånd för ombud för spelanordnare ska införas innebär en påtagligt mer restriktiv hållning än i dag och medför att en väsentligen starkare kontroll kan utövas av tillsynsmyndigheten över att tillståndsvillkoren efterlevs i praktiken. Mot bakgrund av de EG-rättsliga krav som ställs på en reglering av aktuellt slag framstår förslaget som väl avvägt.

text: Avsnitt 9 Marknadsföring

text: Det EG-rättsliga utrymmet för att införa begränsningar avseende marknadsföring av spel torde vara att bedöma med samma utgångspunkter som gäller för begränsningar som hänför sig till själva tillhandahållandet av spelet. Vid bedömningen är dock att beakta att begränsningar som avser marknadsföring av nödvändighet är att uppfatta som mindre ingripande än regler som direkt begränsar möjligheterna att tillhandahålla speltjänsten som sådan. I sammanhanget kan därför framhållas att den nu gällande svenska spelregleringen inte förbjuder svenska spelare att delta i utom landet anordnade lotterier och att behovet liksom utrymmet att i stället begränsa marknadsföringsåtgärder därmed torde vara desto större.

text: Mot bakgrund av bl.a. den föreslagna lagstiftningsstrukturen samt tillstånds- och tillsynsorganisationen framstår det som följdenligt att särskilda regler för marknadsföring av lotterier införs. I den nu gällande ordningen torde säkerställandet av att AB Svenska Spels och ATG:s marknadsföring t.ex. uppfyller krav på måttlighet ske genom tillståndsvillkoren och ägarkontrollen.

text: När det särskilt gäller frågan om reglernas förhållande till

text: tryckfrihetsförordningen

text: (TF) finns det skäl att uppmärksamma att Kammarrätten i Stockholm i en dom den 10 mars 2009 (mål nr 139-08) har gjort en i viss utsträckning annan bedömning av TF:s tillämpningsområde i fråga om ingripanden som syftar till att upprätthålla främjandeförbudet i

text: 38 § lotterilagen

text: än den som kommer till uttryck i betänkandet. Kammarrätten har visserligen, med hänsyn främst till Högsta domstolens praxis, ansett att ingripanden mot lotterireklam av utpräglat kommersiell natur kan ske utan hinder av TF. Mot bakgrund av det s.k. delegationsstadgandet i

text: 1 kap. 9 §

text: TF angående alkohol- och tobaksreklam bör enligt kammarrätten emellertid från denna princip undantas generella förbud mot sådan reklam som avser vissa slags varor eller tjänster eftersom en sådan inskränkning enligt kammarrätten kräver stöd i TF för att kunna godtas. Kammarrätten ansåg därmed att Lotteriinspektionens föreläggande, som avsåg förbud vid vite att i tryckt skrift införa kommersiell reklam (annonser) för lotterier som anordnas av någon som saknar lotteritillstånd i Sverige, oförenligt med TF. Som Justitiekanslern förstår det hindrar kammarrättens synsätt inte ett ingripande i efterhand i det enskilda fallet mot en specifik annons, men det utesluter förbudsförelägganden och kan därmed antas väsentligen inskränka möjligheterna att upprätthålla främjandeförbudet på ett effektivt sätt.

text: Kammarrättens bedömning är inte invändningsfri. Den hittills rådande uppfattningen torde snarare vara att

text: 1 kap. 9 §

text: TF, bl.a. med hänsyn till dess tillkomsthistoria, inte bör tolkas motsatsvis (se t.ex. Axberger, Tryckfrihetens gränser, s. 63). Skulle saken komma under Regeringsrättens prövning och Regeringsrätten skulle göra samma bedömning som kammarrätten, framstår

text: det dock som nödvändigt att en delegationsgrund införs i TF även för lotterireklam eller att TF:s tillämpningsområde i detta avseende kan klargöras på annat sätt.

text: Avsnitt 10.7 Är det lämpligt att införa sanktionsavgifter som komplement till eller ersättning för straffrättsliga ingripanden enligt

text: lotterilagen

text: Justitiekanslern delar Spelutredningens uppfattning att ett system med sanktionsavgifter inte bör införas på det aktuella området. Anledningen är främst att bedömningen av överträdelser av lotterilagstiftningen i många fall måste anses innefatta ingående och i viss utsträckning komplicerade överväganden.

text: Avsnitten 10.8 Straffavgift och 10.9 Förseningsavgift

text: Justitiekanslern har ingen erinran mot förslaget om införande av en straffavgift och en förseningsavgift. Avgifterna kan endast tillämpas mot den som har eller ansöker om tillstånd och åläggande av sådana avgifter innefattar alltså inte inte samma typ av komplexa bedömningar som åläggande av sanktionsavgifter.

text: Avsnitten 11.2 Nuvarande ordning och 11.3.1 Finns det behov av ett främjandeförbud?

text: För Justitiekanslern är det tydligt att framför allt den tekniska utvecklingen har medfört att behovet av ett främjandeförbud inom ramen för en sådan spelreglering som den nu gällande är väsentligen större än vad som var fallet när förbudet infördes. Behovet av ett främjandeförbud torde vidare öka om det kan konstateras att andra åtgärder inte på ett effektivt sätt kan upprätthålla spelregleringens skyddsändamål. Justitiekanslern ifrågasätter alltså inte behovet av ett främjandeförbud men efterlyser en närmare analys härav. Detta gäller särskilt med utgångspunkt i om ett licenssystem inte föreslås bli infört. Betänkandet innehåller t.ex. inte några överväganden kring relationen mellan främjandeförbudet och det faktum att det inte är förbjudet för spelare i Sverige att delta i lotterier anordnade utomlands.

text: Avsnitt 11.3.2 Närmare utformning av främjandeförbudet

text: Justitiekanslern delar på de av Spelutredningen anförda skälen utredningens uppfattning att varken

text: 38 §

text: eller

text: 54 §

text: lotterilagen

text: strider mot EG-rätten, primärt den fria rörligheten för tjänster. Justitiekanslern instämmer i att bestämmelserna oaktat detta av tydlighetsskäl bör ändras på föreslaget sätt.

text: Avsnitten 11.4 Förbud mot förmedling av betalningar för otillåtna spel och 11.5 Förbud mot elektronisk kommunikation av spel till domännamn och IP-adresser

text: Med hänsyn till att behovet av främjandeförbudet inte har analyserats närmare av Spelutredningen kan Justitiekanslern inte ansluta sig till utredningens bedömning att främjandeförbudet bör kompletteras med en bestämmelse om förbud mot förmedling av insatser avseende otillåtna lotterier och förbud mot elektronisk kommunikation av spel till domännamn och IP-adresser. Någon egentlig bedömning av en sådan ordnings förenlighet med EG-rätten synes mot den bakgrunden inte heller kunna göras. Med hänsyn till att det, som Justitiekanslern förstår det, alltjämt ska vara tillåtet för svenska spelare att delta i utom landet anordnade lotterier, som alltså kan bedrivas med stöd av tillstånd i ursprungsstaten, förefaller det väl långtgående att införa denna typ av restriktioner, som träffar aktörer som inte anordnar spelet och vars verksamhet i regel inte huvudsakligen består i att förmedla denna typ av tjänst.

text: Avsnitt 11.5.8 Förhållandet mellan ett (straffsanktionerat) förbud att förmedla kommunikation till domännamn och IP-adresser för otillåtna speltjänster och vissa grundläggande fri- och rättigheter

text: Som en komplettering till den redogörelse kring grundlagsskyddet enligt

text: yttrandefrihetsgrundlagen

text: (YGL) som lämnas i betänkandet vill Justitiekanslern tillägga att innehållet i en databas som nås via en extern länk från en sajt som omfattas av grundlagsskydd enligt

text: 1 kap. 9 §

text: YGL i princip inte ingår i den sajtens grundlagsskyddade material. Enligt Justitiekanslerns bedömning lär de utländska spelsajter (domännamn och IP-adresser) som förmedlingsförbudet torde vara avsett att träffa i praktiken inte komma att omfattas av grundlagsskydd enligt YGL. För att grundlaggskydd enligt YGL ska aktualiseras torde krävas en sådan anknytning till Sverige att även spelet blir att anse som anordnat i Sverige. Spelet skulle då omfattas av

text: lotterilagens

text: tillämpningsområde och kunna bli föremål för ingripanden enligt den lagen med hänsyn till avsaknaden av ett svenskt tillstånd. Det kan därmed inte antas ligga i de aktuella spelbolagens intresse att en sådan anknytning uppkommer och det är därför svårt att föreställa sig att grundlagsskyddet enligt YGL kan aktualiseras.

text: Den grundlagsfråga som aktualiseras i sammanhanget är därför primärt frågan om det kan antas vara förenligt med framför allt den informationsfrihet som följer av

text: 2 kap. 1 § regeringsformen

text: (RF) att avskära svenska medborgare från möjligheten att besöka utländska spelbolags webbplatser. Informationsfriheten är i huvudsak en spegelbild av yttrandefriheten och det är förvisso riktigt att friheten att yttra sig i näringsverksamhet enligt

text: 2 kap. 13 § första stycket

text: RF kan begränsas utan att några speciella hänsyn tas. Denna begränsningsmöjlighet är emellertid avsedd att gälla för kommersiell reklam och är alltså inte tänkt att tillämpas på näringsidkares uttalanden av opinionsbildningskaraktär. Innehållet på de aktuella webbplatserna kan knappast tänkas avgränsat på så sätt att det kan uteslutas att uttalanden av opionsbildningskaraktär återfinns där. Med hänsyn till att behovet av främjandeförbudet inte har analyserats närmare är det vidare svårt att se att något av de särskilda hänsyn som i övrigt kan grunda begränsningar enligt

text: 2 kap. 13 § första stycket

text: RF är för handen. Under alla omständigheter gäller som påpekas i betänkandet att begränsningen, oavsett grund, måste uppfylla kraven i

text: 2 kap. 12 § andra stycket

text: RF, bl.a. kravet på proportionalitet. Justitiekanslern finner det tillräckligt att understryka att begränsningar av detta slag, vilket Lotteriutredningen också angav i sitt slutbetänkande, inte återfinns på något annat område, dvs. inte ens där materialet på sajterna är straffbart att inneha, såsom gäller för t.ex. barnpornografi.

text: Även om det inte kan uteslutas att det i princip skulle kunna vara förenligt med den grundlagsskyddade yttrande- och informationsfriheten att införa ett förmedlingsförbud avseende vissa domännamn och IP-adresser för otillåtna speltjänster, är det mot den nu angivna bakgrunden Justitiekanslerns bedömning att den förslagna begränsningen på det nu föreliggande materialet inte kan bedömas förenlig med RF:s krav.

text: Avsnitt 13 Ägarstyrning m.m.

text: Justitiekanslern ansluter sig till Spelutredningens bedömning av hur den framtida ägarstyrningen av AB Svenska Spel respektive ATG bör utformas.

text: Avsnitten 15 En öppning för nya aktörer (Alternativ 2) och 16 Skatt

text: Den licensmodell som Spelutredningen föreslår förutsätter att den svenska spelmarknaden avskärmas från övriga medlemsstater i större utsträckning än som sker idag. Annars finns det – som utredningen uttrycker det – inte incitament att söka tillstånd i Sverige om villkoren för licenser är bättre i någon annan stat. Utredningen anger vidare att en begräsning av antalet tillstånd inte ska införas, framför allt då tilldelningen inte kan ske med utgångspunkt i att högstbjudande skulle erhålla tillstånd. Detta skulle enligt utredningen starkt kunna ifrågasättas med hänsyn till lagens skyddsändamål. Samtidigt uppställer licensmodellen ett krav på sekundäretablering i Sverige. Det föreslås vidare att de nya aktörer som kan bli aktuella på den svenska spel- och lotterimarknaden skattemässigt ska omfattas av lagen (

text: ) om lotteriskatt och att det kan finnas skäl att överväga att sänka skattesatsen enligt lotteriskattelagen. Angående skattesatsen anges att det står klart för utredningen att ju lägre skattesatsen är desto attraktivare kommer ett licenssystem att bli.

text: Som Justitiekanslern har anfört inledningsvis synes det föreslagna licenssystemet sätta ekonomiska överväganden i förgrunden på ett helt annat sätt än den nu gällande spelregleringen. Det framstår som tveksamt om skatteintäkterna från spelverksamheten i ett sådant system endast kan anses utgöra en positiv accessorisk konsekvens i den mening som avses i EG-domstolens praxis. Det finns skäl att anmärka att det torde röra sig om en väsentlig sänkning av den nuvarande skattesatsen om 35 procent för att Spelutredningens licensmodell ska bli ”attraktiv”. Även om Spelutredningen inte har funnit skäl att redogöra för förhållandena i Malta bör det inte vara utan intresse för övervägandena i denna del att beakta att skatteuttaget där torde vara väsentligen lägre än i t.ex. Storbritannien.


title: Remissyttrande över promemorian Förstärkt integritetsskydd vid signalspaning (DS 2009:1)

text: Allmänt

text: Genomgången av de förslag som läggs fram i promemorian och de överväganden som görs i den har skett från de synpunkter som Justitiekanslern främst har att beakta. Jag måste därvid tyvärr göra den reservationen att det är svårt för den som inte är expert på vare sig försvarsunderrättelser eller de praktiska integritetsriskerna vid signalspaning att väga spaningsintresset mot integritetsskyddsintresset på ett alltigenom initierat sätt.

text: Jag har tidigare yttrat mig över promemorian En anpassad försvarsunderrättelseverksamhet (

text: Ds 2005:30

text: ) i vilken bl.a. förslaget till en ny lag om signalspaning och därtill anknytande förordning presenterades. Jag ställde mig bakom de överväganden som gjordes i promemorian. Jag konstaterade samtidigt att det står klart att signalspaningens återverkningar på massmedieområdet har tydliga avigsidor som det är svårt att finna någon lösning på. Även om signalspaning inte uttryckligen riktas mot personer verksamma inom medierna kan det inte garanteras att ett samtal mellan en meddelare och en journalist inte fångas upp. Reglerna om anonymitetsskydd och efterforskningsförbud kan alltså komma att brytas igenom. Den lösning som presenterades i promemorian var att inhämtat material omedelbart ska förstöras sedan det uppdagas att detta berör och står i konflikt med det av grundlagarna omgärdade området för informationsfriheten m.m. Eftersom man inte gärna kan tänka sig att helt förbjuda signalspaning riktad mot trådburen information ansåg jag att denna lösning fick godtas även om den i viss mån innebär att ett intresse offras till förmån för ett annat. Förslagen i promemorian ledde sedermera bl.a. till lagen (

text: ) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet, som trädde i kraft den 1 januari 2009.

text: I den nu aktuella promemorian lämnas förslag till ändringar i lagstiftningen rörande signalspaning i syfte att stärka integritetsskyddet vid sådan spaning. Det är positivt att det görs ändringar för att stärka skyddet för den enskildes integritet. Jämfört med nuvarande lag innebär förslagen klara förbättringar i detta avseende, och promemorian är i allt väsentligt skickligt gjord. Jag vill särskilt framhålla betydelsen av ändamålsbestämmelserna i 1 §. Det går dock inte att komma ifrån att förslagen i vissa delar lider av att den politiska överenskommelsen (avsnitt 2.3) naturligtvis inte kunde vara helt genomtänkt i alla enskildheter. Från lagstiftningssynpunkt är det ett problem om politiska kompromisser inte lämnar öppningar för justeringar när det visar sig att vissa lösningar är olämpliga.

text: Det bör nämnas att de föreslagna ändringarna inte torde innebära att riskerna för negativa återverkningar av signalspaning på massmedieområdet har minskat nämnvärt. Det finns fortfarande en risk för att reglerna om anonymitetsskydd och efterforskningsförbud kan komma att brytas igenom.

text: Vad gäller den närmare utformningen av förslagen har jag följande synpunkter.

text: Organisationsmodellen i stort

text: Jag konstaterar att förslagen innebär att det kommer att finnas tre myndigheter som ska ägna sig helt eller nästan helt åt signalspaning för försvarsunderrättelseändamål, en som ska spana och två som garantera integriteten. Det känns mycket. Och frågan är om inte organisationen har blivit onödigt komplicerad. Om man utgår från att det behövs inte bara ett tillsynsförfarande utan också ett från FRA fristående organ för tillståndsgivning, vore utan tvekan den mest rationella lösningen att låta samma myndighet svara för såväl tillstånd som tillsyn. Frågan är då om detta är en avgjort sämre lösning från integritets- och kvalitetssynpunkt.

text: Det kan naturligtvis förefalla som om det finns risker med en enmyndighetslösning, såsom att tillsynen blir mindre intensiv och effektiv om den avser en verksamhet som tillsynsmyndigheten tidigare har gett tillstånd till. Men motsvarande lösningar är vanliga i andra sammanhang; hos länsstyrelserna finns många exempel. Och en i det sammanhanget viktig omständighet är att tillsynsmyndigheten enligt förslaget – fullt naturligt – inte ska kunna inskrida mot en uppgiftsinhämtning som genomförs helt i enlighet med ett beviljat tillstånd. Detta innebär att myndigheten – om man slår ihop tillståndsgivning och tillstånd under en hatt – aldrig får anledning att granska sig själv. Det blir bara fråga om att se till att FRA följer lagen och tillståndet.

text: Det säger sig själv att en enmyndighetslösning – dvs. en sammanslagning av tillstånds- och tillsynsmyndigheten – är effektivare på många sätt genom de olika samordningsfördelar som uppnås. Den blir säkert också betydligt billigare.

text: Jag inser att den politiska överenskommelsen gör det svårt att nu välja den enligt min mening mest rationella lösningen, trots att denna knappast skulle innebära några väsentliga försämringar i kvaliteten eller i skyddet för den personliga integriteten. Men det hindrar inte att synpunkten bör framföras.

text: Domstolen

text: I promemorian anges att det är viktigt att markera tillståndsgivningens oberoende och att tillståndsprövningen därför bör ske i domstol (s. 54). Den domstol som enligt förslaget ska inrättas (Försvarsunderrättelsedomstolen) ska ha endast en ordinarie domare, som utses av regeringen, endast en ärendetyp ska prövas vid domstolen, den enda parten inför domstolen ska vara signalspaningsmyndigheten (Försvarets radioanstalt) och domstolens beslut ska inte gå att överklaga. Det kan ifrågasättas om en sådan myndighet uppfyller de krav som man brukar ställa på en domstol. I praktiken handlar det väl om en nämndmyndighet som man har valt att kalla för domstol. Terminologifrågan är inte i och för sig så viktig. Om ordet domstol är avgörande för den politiska överenskommelsen kan man välja det även om det är något störande för ordningssinnet hos oss jurister, i varje fall om man inte uppfyller vissa grundkrav som brukar ställas på en domstol (se nedan).

text: Viktigare är det som har sagts under föregående rubrik, nämligen att det vore en – sannolikt utan några förluster att tala om – effektivare, billigare och rationellare lösning att slå ihop tillståndsmyndigheten och tillsynsmyndigheten. Då får man naturligtvis undvika termen domstol, men eftersom detta sakligt sett inte har någon betydelse borde det inte vara något problem.

text: Om tillståndsprövningen ändå ska ske i domstol kan det ifrågasättas om det inte är bättre att lägga uppgiften på en allmän förvaltningsdomstol. Härigenom skulle tillståndsprövningen kunna fördelas på flera domare och man riskerar då inte att prövningen kan ifrågasättas för att den alltid görs av en och samma domare, utsedd av regeringen som till på köpet är intressent i många mål. Förvaltningsdomstolarna har erfarenhet av att handlägga frågor av specialiserad karaktär och prövar redan i dag frågor som omgärdas av stark sekretess. De måste sålunda anses väl lämpade för uppgiften.

text: Om en domstolslösning väljs bör rimligen domstolens avgöranden kunna överklagas och en motpart till sökanden finnas. Det sistnämnda kan åstadkommas genom ett offentligt ombud som kan bevaka integritetsskyddsintresset. I promemorian anges visserligen att det ligger i domstolens uppgift att beakta detta intresse på ett allmänt plan och att det därför inte finns något behov av offentliga ombud (s. 79). Detta argument är dock påtagligt svagt. Det är en grundläggande princip inom svensk rätt att en domstolsprocess som berör enskildas rättigheter ska vara kontradiktorisk.

text: I promemorian anförs vidare som ett skäl mot offentliga ombud att Försvarsunderrättelsedomstolen utgör den enda instansen för prövning av tillstånd. I själva verket är väl detta snarare ett argument för offentliga ombud. Det är särskilt om domstolens beslut inte går att överklaga som det fordras, för att rättssäkerhetskraven ska tillgodoses, att offentliga ombud kan bevaka enskildas integritetsintressen.

text: Trots det nu sagda – som alltså utgår från att man väljer en domstolslösning – menar jag att den bästa lösningen är den som jag har förespråkat ovan, alltså en enmyndighetslösning utan domstolskaraktär. Det bör räcka med en sådan övervakning av FRA. Vill man ha en domstolslösning bör den enligt min mening vara ”på riktigt”.

text: Domstolen i förhållande till regeringen

text: Det måste ifrågasättas om en domstol med en enda domare med fullmakt kan upprätthålla den självständighet i förhållande till regeringen som är nödvändig om det är självständighet man eftersträvar med domstolslösningen. Om regeringen står bakom en ansökan om viss signalspaning, är det nog svårt för en domare att inta någon annan ståndpunkt än regeringens i frågan om behovet av spaningen. Och det kan naturligtvis ifrågasättas om inte regeringens uppfattning i denna fråga faktiskt borde vara avgörande. I den mån det finns brister i ansökan, t.ex. avseende sökbegreppen, torde dessa lika väl kunna granskas och rättas till av en nämnd som av en domstol.

text: Signaler mellan avsändare och mottagare i Sverige

text: Jag har svårt att bedöma om förbudet mot inhämtning när det gäller signaler mellan avsändare och mottagare som båda befinner sig i Sverige medför oacceptabla förluster. Är det kanske så att man genom förbudet någon gång tappar bort högst väsentliga försvarsunderrättelser? Möjligen är detta en effekt som man får acceptera för integritetsskyddets skull, men jag har en känsla av att man borde överväga en ventil för synnerligen angelägna fall.

text: Begränsningen av inriktande myndigheter

text: Enligt förslaget ska enbart Försvarsmakten, regeringen och Regeringskansliet få bestämma inriktningen på signalspaningen. Det betyder att exempelvis Totalförsvarets forskningsinstitut, Inspektionen för strategiska produkter och Säkerhetspolisen förlorar sina möjligheter att gå direkt till FRA. De ändamål för vilka försvarsunderrättelseverksamhet ska få bedrivas omfattar dock dessa myndigheters verksamhetsområden, vilket torde innebära att de kommer att vända sig till sitt resp. departement i Regeringskansliet för att få en framställning gjord den vägen. Det kan enligt min mening ifrågasättas om en sådan ordning är tillräckligt motiverad av de integritetsskyddsintressen som den föreslagna regleringen väl är tänkt att tillgodose.

text: Den ambition som finns i promemorian att i varje fall formellt hålla vissa myndigheter borta från försvarsunderrättelseverksamheten får också störande konsekvenser när det gäller t.ex. ansökan hos domstolen och skyldigheten att i vissa fall underrätta enskilda. Ansökan ska göras och skyldigheten ska enligt förslaget fullgöras av FRA. Den myndighet som sitter inne med kunskaper i det aktuella spaningsärendet kommer emellertid ofta att vara en annan, men inte ens den myndighet som har ansökt om att få genomföra spaningen utan en tredje. Denna ordning kommer sannolikt att skapa en massa onödigt merarbete.

text: Underrättelseskyldigheten och förstöringsskyldigheten

text: Jag hänvisar till vad som nyss har sagts om vem som ska fullgöra underrättelseskyldigheten. Därutöver bör följande sägas.

text: Enligt den i 11 a § föreslagna underrättelseskyldigheten är det ”den person som sökbegreppen avser” som ska underrättas om att sökbegrepp har använts som är hänförliga till en viss fysisk person. Denna avgränsning av underrättelseskyldigheten kan ifrågasättas. Den person som sökbegreppet avser behöver ju inte själv ha utsatts för något intrång i sina förtroliga kommunikationer. Det är i stället den som har utsatts för intrång i sådana kommunikationer som har ett intresse av att bli underrättad. I promemorian anges att avgränsningen har gjorts bl.a. med hänsyn till att en person som omfattas av underrättelseskyldigheten ska vara identifieringsbar (s. 97). Men i de fall då det går att identifiera vilka personer som har utsatts för intrång i sina förtroliga kommunikationer utan att några särskilda efterforskningsåtgärder behöver vidtas anser jag att även dessa personer bör underrättas.

text: När det gäller uppgifter som omfattas av förstöringsskyldigheten i 7 § är promemorians ståndpunkt att någon underrättelseskyldighet inte kan aktualiseras. Uppgifterna är ju förstörda (s. 90). Detta framstår inte som en självklar ståndpunkt. I de aktuella fallen torde underrättelseskyldigheten ofta vara särskilt viktig, och den kan väl i princip fullgöras även om uppgifterna är förstörda. Möjligen vore den allra bästa lösningen ändå att inte låta förstöra uppgifterna utan bara föreskriva att de ska göras otillgängliga för den operativa verksamheten. En bonus av detta skulle vara att tillsynsmyndighetens arbete skulle underlättas. Myndigheten har naturligtvis lättare att utöva en effektiv tillsyn om den får tillgång till de uppgifter som tillsynen avser.

text: Övrigt

text: Innehållet i promemorian i övrigt föranleder inte något särskilt uttalande från min sida.