title: En överförmyndarnämnds handläggning av ärenden om god man och förvaltare

text: I ett beslut den 12 september 2001 anförde JO Pennlöv bl.a. följande.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO har AA, ordförande i Intresseföreningen för schizofreni, framfört klagomål i olika avseenden mot Överförmyndarnämnden i Göteborg. Hon har uppgett bl.a. följande. Överförmyndarförvaltningens handläggningstider för ansökningar om god man och förvaltare är alltför långa. Intresseföreningen har flera medlemmar som väntat upp till ett år på att få en god man förordnad. Överförmyndarförvaltningen har vidare avslagit ansökningar om godmanskap i sin egen organisation innan det gått till tingsrättens behandling. I andra fall har man motiverat avslag med att vederbörande haft gode män tidigare, där personkemin inte fungerat, och att de därför inte får någon ny god man. Praxis borde naturligtvis vara att godmanskap och förvaltarskap utgår från klientens önskemål när han eller hon vill ha ett byte på grund av att relationerna inte fungerat som de ska i tidigare anordnanden. AA har även gjort gällande att flera gode män lämnat sina uppdrag på grund av ”det kaos som råder på överförmyndarförvaltningen”.

text: Utredning

text: Anmälan har remitterats till Överförmyndarnämnden i Göteborg för yttrande. I remissvaret har nämnden genom förvaltningschefen BB anfört bl.a. följande.

text: Såvitt får förstås är en av de bärande synpunkterna i AA:s skrivelse att Överförmyndarförvaltningens handläggningstid beträffande ansökningar om god man och förvaltare är alltför lång. Enligt förvaltningens mening är det alltid beklagligt när handläggningen av ett ärende drar ut på tiden. Det får dock påpekas att förvaltningens normala handläggningstid avseende nämnda ärenden är två till tre månader men att förvaltningens strävan är att förkorta denna så mycket som möjligt. För de fall handläggningen tar längre tid än så är orsaken normalt att hänföra till omständigheter utanför förvaltningens kontroll. AA har vidare anfört att förvaltningen avslår ansökningar i sin egen organisation, dvs ej överlämnar dessa till rätten för vidare prövning, varvid följande får anföras. Förvaltningen är, utöver ett fåtal undantagsfall, positiv till de anmälningar om behov av god man eller förvaltare som inkommer till myndigheten. Det har dock förekommit något fall där förvaltningen avslagit en anmälan och således inte vidarebefordrat den till rätten för prövning. I detta konkreta fall framstod det dock

text: relativt omgående klart för förvaltningen att ett misstag begåtts varefter beslutet omprövades (jfr JO:s dnr 3466-2000) och handlingarna överlämnades till rätten. För förvaltningen förefaller det för övrigt som sannolikt att AA:s synpunkter har sin huvudsakliga grund i detta enskilda ärende. Vidare har AA i skrivelsen anfört att förvaltningen motiverat avslag med att den enskilde tidigare haft god man och att personkemin inte fungerat. Härvidlag får förvaltningen hänvisa till ovan anförda i vad avser avslag på ansökan samt i övrigt mena att det förhållande att en enskild stödbehövande persons återkommande och regelbundna samarbetssvårigheter med ett flertal gode män i följd naturligtvis är en omständighet som skall ligga i bedömning av om ett godmanskap är ändamålsenligt eller ej. För det fall en huvudman och dennes gode man återkommande hamnar i konflikt och detta upprepas med ett antal nya gode män bör det således ifrågasättas huruvida godmanskap rätteligen täcker huvudmannens behov eller om andra samhälleliga stödformer bör aktualiseras. Förvaltningen får i samband härmed dock påpeka att en rådande uppfattning är att det är den enskildes önskan som är utgångspunkten i förevarande fall, dock endast i det fall denna är möjlig att tillfredsställa. Vad avser AA:s uppgifter om vittnesmål från gode män som lämnat uppdrag på grund av ”det kaos som råder på Överförmyndarförvaltningen” får vidare följande anföras. Överförmyndarförvaltningen har, i enlighet med beslut av Göteborgs Överförmyndarnämnd, under år 2000 genomfört en omorganisation syftande till att ge förvaltningen ett mer ändamålsenligt och effektivt arbetssätt. Nuvarande organisation innebär att personalen är mer specialiserad på vissa uppgifter än tidigare. I och med att organisationen når en högre kompetensgrad skall en mer rättssäker handläggning och prövning av ärenden ske. Överförmyndarnämnden och dess förvaltning har inför omorganisationen haft som mål att Göteborgs gode män och förvaltare m m under genomförandet inte skall drabbas negativt. Oaktat att förvaltningen anser att de flesta ställföreträdare inte påverkats i negativ mening kan det inte uteslutas att ett antal gode män och förvaltare i vissa enskilda fall upplevt omorganisationen som negativ för egen del. Förvaltningen får regelbundet motta synpunkter från såväl gode män och förvaltare som allmänhet och myndigheter varvid det bör noteras att det huvudsakliga omdömet är att förvaltningens handläggning, service och prövning upplevs som positiv.

text: AA har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret, men har inte hörts av.

text: Bedömning

text: Frågan om handläggningstider Enligt

text: 7 § förvaltningslagen (1986:223)

text: skall ärenden, där någon enskild är part, handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Överförmyndarnämnden har i sitt remissvar uppgett att förvaltningens normala handläggningstid avseende ansökningar om god man och förvaltare är två till tre månader, men att förvaltningens strävan är att förkorta denna så mycket som möjligt. Nämnden har vidare uppgett att för de fall handläggningen tar längre tid än så är orsaken normalt att hänföra till omständigheter utanför förvaltningens kontroll. Det som framkommit i ärendet ger inte stöd för kritik mot nämnden. Mot bakgrund av de starka skyddsintressen som gör sig gällande i dessa ärenden vill jag dock understryka vikten av att ärendena handläggs så snabbt som möjligt.

text: Frågan om överförmyndarnämndens rutiner för ansökningar av god man och förvaltare Frågor om förordnande eller entledigande av god man tas enligt

text: 11 kap. 25 § föräldrabalken

text: (FB) upp av tingsrätten i den ort där den som avses med ansökningen har sitt hemvist. Ansökan får enligt

text: 11 kap. 15 §

text: FB göras av bl.a. överförmyndaren, den som ansökningen avser samt av dennes närmaste släktingar.

text: Ansökningar till överförmyndare om förordnande av god man är inte något helt sällsynt. Det kan på goda grunder antas att anledningen till att de riktas till överförmyndaren och inte till tingsrätten oftast är att den enskilde inte känner till att det är rätten som beslutar i denna fråga. Om överförmyndaren finner en sådan ansökan befogad överlämnas den till rätten med besked om att den biträds av överförmyndaren. I annat fall ankommer det på överförmyndaren att underrätta den enskilde om att hans ansökan inte föranleder någon åtgärd från överförmyndarens sida. Enligt min mening skall överförmyndare i samband därmed underrätta den enskilde om att han kan vända sig till rätten för att få sin sak prövad, om det inte står klart att han redan känner till detta. Överförmyndarens ställningstagande till en ansökan av detta slag, som syftar till att överförmyndaren hos tingsrätten skall ansöka om anordnande av godmanskap, utgör inte ett sådant förvaltningsbeslut som skall förses med fullföljdshänvisning.

text: Mot bakgrund av vad jag nu anfört förutsätter jag att överförmyndarnämnden vidtar åtgärder för en korrekt handläggning av liknande ärenden i framtiden. – – –


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Allmänna handlingar
Anonymitet

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Jönköpings tingsrätt för brister i handläggningen av en begäran att få del av en allmän handling

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO klagade AA på Jönköpings tingsrätt angående handläggningen av en begäran om att få ta del av ett protokoll från en häktningsförhandling. Av anmälan jämte bifogad mejlkorrespondens framgick att hon per mejl begärt att få ta del av protokollet och fått följande svar från tingsrätten.

type: stycke

text: Hej! Har ni utgivningsbevis? Behöver fråga det innan jag skickar häktningsprotokollet. … AA anförde att när hon ifrågasatte uppgiften i tingsrättens mejl fick hon till svar att tingsrättens policy var att häktningsprotokoll bara lämnades ut i elektronisk form till de som kunde uppvisa ett utgivningsbevis och att det var därför frågan hade ställts. I annat fall skickades häktningsprotokoll per post utan att frågan ställdes. Hon anser att det är fel att media på detta sätt får en ”gräddfil” när det gäller tillgången till offentliga handlingar.

text: Utredning

text: JO begärde att Jönköpings tingsrätt skulle yttra sig över anmälan och lämna upplysningar om handläggningen. Av yttrandet skulle särskilt framgå hur handläggningen förhöll sig till

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF.

text: Jönköpings tingsrätt lämnade genom lagmannen BB in ett yttrande där bl.a. följande framgick.

text: Upplysningar från tingsrätten Tingsrätten gör alltid en lämplighetsbedömning av på vilket sätt en allmän handling ska lämnas ut. Tingsrätten har tagit fram riktlinjer för detta. Tingsrättens tidigare E-postpolicy innehöll en lathund som sammanfattade de lämplighetsöverväganden som tingsrätten gjort utifrån handlingstyp och kategori av person som efterfrågar handlingen. Enligt den tidigare E-postpolicyn gjorde

text: tingsrätten skillnad på mediabolag med och utan utgivningsbevis vid val av sätt för utlämnande … Frågan om utgivningsbevis motiverades alltså av detta. – – –

text: Tingsrättens yttrande Det kan … konstateras att tingsrätten efterfrågat utgivningsbevis vid det aktuella tillfället och att detta skedde utifrån en tillämpning av tingsrättens tidigare e-postpolicy. Frågan ställdes av handläggaren för att kunna bedöma om utlämning av handlingen kunde ske via e-post. Detta ligger helt i linje med de rutiner som tingsrätten tillämpade vid tidpunkten. Visserligen hade nya riktlinjer beslutats den 28 mars 2022 men de hade ännu inte hunnit implementeras enligt den plan som gällde för det. Det framgår av e-postkorrespondensen att beställaren även informerades om att utlämning kunde ske via brevpost utan att tingsrätten då skulle behöva ställa frågan om utgivningsbevis. Integritetsskyddsaspekter ska beaktas vid valet av utlämnandeform, till exempel om det är fråga om känslig information. Vid framtagandet av de riktlinjer som nu tagits fram och tillämpas av tingsrätten har bedömningen gjorts att dessa aspekter beaktas genom att säkerställa nivån på den säkerhetslösning som används vid e-postbefordran. […]

text: För att kunna upprätthålla krav på informationssäkerhet och skydd av personuppgifter är det vid utlämnande av allmän handling relevant att ta hänsyn till hur beställaren förväntas hantera de efterfrågade handlingarna. För att underlätta bedömningen använder sig tingsrätten av riktlinjer där hänsyn tas till kategori av beställare. För att kunna göra rätt avvägning kring lämpligheten av e-postbefordran har frågan om utgivningsbevis behövt ställas. För det fall beställaren inte velat svara har vanlig postbefordran erbjudits (för att detta ska kunna ske måste å andra sidan en postadress efterfrågas) och ytterst har funnits möjlighet att ta del av handlingen på plats i tingsrättens lokaler. Tingsrätten har, även med beaktande av det så kallade efterforskningsförbudet i

text: 2 kap. 18 § tryckfrihetsförordningen

text: , gjort avvägningen att frågan behövt ställas för att kunna göra rätt val av utlämnandesätt. Som framgått efterfrågas inte längre denna uppgift i motsvarande situation eftersom våra riktlinjer numera ändrats och tingsrätten i mycket högre utsträckning än tidigare lämnar ut handlingar via e-post till alla kategorier av beställare.

text: AA kommenterade yttrandet.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Var och en har rätt att ta del av allmänna handlingar till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning (se

text: 2 kap. 1 §

text: TF). Denna rätt får begränsas endast under vissa förutsättningar, t.ex. om det är påkallat med hänsyn till skyddet för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden (se

text: 2 kap. 2 § första stycket 6

text: TF). En allmän handling som får lämnas ut, dvs. som inte omfattas av sekretess, ska tillhandahållas genast eller så snart det är möjligt (se

text: 2 kap. 15 §

text: TF).

text: En myndighet får inte på grund av att någon begär att få ta del av en allmän handling efterforska vem denne är eller vilket syfte han eller hon har med sin begäran i större utsträckning än vad som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns hinder mot att handlingen lämnas ut (se

text: 2 kap. 18 §

text: TF).

text: Bestämmelsen ger uttryck för det s.k. efterforskningsförbudet och gäller alltså vid en prövning av om en allmän handling får lämnas ut eller inte. Den innebär att var och en har rätt att ta del av allmänna handlingar utan att behöva uppge vem han eller hon är eller vad handlingen ska användas till (det s.k. anonymitetsskyddet). Om det med hänsyn till sekretess är en förutsättning att myndigheten kan bedöma vad ett utlämnande kan leda till får den som begär att få ut handlingen välja mellan att berätta vem han eller hon är och vad handlingen ska användas till eller avstå från att få del av den (se Lenberg m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen [2023, version 27, JUNO], kommentar till

text: 2 kap. 18 §

text: TF).

text: Den som önskar ta del av en allmän handling har även rätt att mot en fastställd avgift få en avskrift eller kopia av handlingen till den del handlingen får lämnas ut. En myndighet är dock inte skyldig att i större utsträckning än vad som följer av lag lämna ut en upptagning för automatiserad behandling i annan form än utskrift. (Se

text: 2 kap. 16 § första stycket

text: TF.) Syftet med det utskriftsundantaget är att förhindra att utlämnande av uppgifter behandlas automatiserat på ett sätt som kan medföra otillbörligt intrång i enskildas personliga integritet (se

text: prop. 1973:33 s. 85

text: f.). En myndighet kan trots utskriftsundantaget välja att tillhandahålla allmänna handlingar i elektronisk form. Detta förutsätter dock att det inte finns något förbud mot sådant utlämnande. (Se Heuman,

text: Tryckfrihetsförordningen

text: 2 kap. 16 §

text: , Lexino 2022-07-29 [JUNO]).

text: Om det är lämpligt får en handling skickas med telefax eller elektronisk post eller på annat sätt tillhandahållas i elektronisk form (se 10 § förordningen [2003:234] om tiden för tillhandahållande av domar och beslut, m.m.). Frågan om huruvida en begärd handling ska skickas till sökanden via mejl eller i annan elektronisk form är alltså ytterst en lämplighetsfråga som avgörs av myndigheten. JO har tidigare uttalat att denna bedömning bör göras från fall till fall och att myndigheten alltså inte bör utfärda några generella direktiv i frågan (se t.ex. JO 1994/95 s. 63 och JO:s beslut den 26 juni 2013, dnr

text: Bedömning

text: I samband med att AA begärde ut ett häktningsprotokoll från Jönköpings tingsrätt efterfrågade tingsrätten ett utgivningsbevis. Tingsrätten har förklarat att frågan ställdes för att bedöma om handlingen kunde lämnas ut via mejl. Frågan tog alltså inte sikte på om handlingen kunde lämnas ut, utan endast i vilken form som utlämnandet kunde ske.

text: Som framgår av den redovisade rättsliga regleringen har en domstol inte en skyldighet att lämna ut en handling elektroniskt (jfr också Högsta domstolens beslut i mål

text: Ö 327-23

text: p. 11). Det kan dock ske som en serviceåtgärd. Domstolen får i sådana fall göra bedömningen om det bl.a. med hänsyn till t.ex. handlingens innehåll och informationssäkerhetsaspekter är lämpligt att handlingen lämnas ut på det sättet.

text: Om en myndighet ställer frågor för att bedöma om en handling kan lämnas ut elektroniskt är det enligt min mening viktigt att den enskilde samtidigt tydligt informeras om att handlingen kan lämnas ut per post eller läsas på plats i domstolens lokaler utan att sådana frågor behöver besvaras. I remissvaret har framhållits att AA informerades om att handlingen kunde lämnas ut via brevpost utan att tingsrätten då skulle behöva ställa frågan om utgivningsbevis. Denna information lämnades dock först sedan hon hade ifrågasatt att tingsrätten frågat efter ett utgivningsbevis. Så som frågan ställdes gav den därför snarast intryck av att uppvisande av att ett utgivningsbevis var ett villkor för att handlingen över huvud taget skulle lämnas ut, och mejlet kunde uppfattas som att tingsrätten efterforskade syftet med AA:s begäran. Även om det inte var avsikten med frågan har den därför enligt min mening varit oförenlig med de syften som bär upp efterforskningsförbudet i

text: 2 kap. 18 §

text: TF. Tingsrätten kan inte undgå kritik för utformningen av det aktuella mejlet.

text: Jag har inte anledning att ifrågasätta tingsrättens uppgift om syftet med att efterfråga ett utgivningsbevis. Eftersom ett häktningsprotokoll i regel innehåller integritetskänsliga och extra skyddsvärda personuppgifter finns det inte sällan skäl att särskilt överväga effekterna av ett elektroniskt utlämnande av en sådan handling. En sådan bedömning ska emellertid göras från fall till fall. Generella interna direktiv såvitt avser vilka som får, eller inte får, motta handlingar på annat sätt än per post bör alltså enligt min mening inte förekomma (jfr det tidigare nämnda JO-beslutet). Som framgår av tingsrättens remissvar gällde emellertid redan vid tidpunkten för AA:s begäran en ny rutin för utlämnande av handlingar elektroniskt. Jag har inte tagit del av de nya rutinerna och finner därför inte skäl att göra några ytterligare uttalanden i denna del.

text: Ärendet avslutas.

text: Katarina Påhlsson

text: Ärendet har föredragits av rättssakkunniga Lovisa Cronstedt. Byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.

type: avgorande


nyckelord:
Allmänna handlingar
Rätten till domstolsprövning

title: Radiotjänst i Kiruna AB:s (RIKAB) handläggning av en framställning om att få ta del av handlingar. Fråga bl.a. om handlingarna har varit hänförliga till den i bilagan till sekretesslagen (1980:100) omnämnda verksamheten rörande ärenden om TV-avgifter

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Radiotjänst i Kiruna AB (RIKAB) angående handläggningen av en framställning om att få ta del av handlingar. Han uppgav bl.a. följande. Den 16 oktober 2002 ringde han till den marknadsansvarige på RIKAB och begärde att få ta del av de skriftliga instruktioner som RIKAB ger till sina frilansande TV-avgiftskontrollanter.

text: Han fick beskedet att handlingarna inte kunde lämnas ut eftersom de inte var offentliga. Han begärde då att få ett skriftligt beslut med överklagandehänvisning. Den marknadsansvarige uppgav att RIKAB:s jurist skulle sända honom ett sådant. Den 19 oktober 2002 fick han ett beslut som saknade överklagandehänvisning. Han ringde RIKAB:s jurist för att få en överklagandehänvisning. Han fick då beskedet att någon sådan inte kunde utfärdas eftersom ärendet inte hörde till den del av RIKAB:s verksamhet som är offentlig.

text: Till anmälan hade fogats en kopia av det beslut AA fick från RIKAB.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till RIKAB för yttrande avseende vad som anförts i anmälan angående avsaknad av överklagandehänvisning. RIKAB anförde i sitt remissvar följande. Principen om allmänna handlingars offentlighet ska tillämpas hos Radiotjänst i Kiruna AB i bolagets ärenden om tv-avgifter, påminnelser och tilläggsavgifter enligt lag om tv-avgift (

text: ) – se proposition 88/89:18 s. 70–71. Enligt bilagan till 1 kap. 8 § sekretesslagen föreskrivs att rätt att ta del av handlingar hos myndighet enligt TF även gäller för handlingar hos Radiotjänst gällande tv-avgiftsärenden. Övriga handlingar som hanteras inom aktiebolaget Radiotjänst omfattas inte av offentlighetsprincipen, enbart handlingar som gäller tv-avgifter, påminnelser och tilläggsavgifter. Materialet som AA önskat utlämnat är handlingar som inte rör tv-avgifter, påminnelser eller tilläggsavgifter enligt lag om tv-avgift. Materialet är sådant som

text: aktiebolaget Radiotjänst internt använder vid utbildning av kontrollanter och således inte allmänna handlingar. Radiotjänst delegerar inte myndighetsutövning till frilansande kontrollanter. Samtliga beslut om påförande av tv-avgift fattas av tillsvidareanställd personal på Radiotjänsts huvudkontor i Kiruna. Eftersom de handlingar som begärts utlämnade inte omfattas av principen om handlingars offentlighet kan inte heller en överklagande/besvärshänvisning lämnas ut. AA yttrade sig över remissvaret och vidhöll sin kritik.

text: I beslut den 9 mars 2004 anförde JO Berggren följande.

text: Bedömning

text: Inledning Inledningsvis vill jag framhålla att min granskning av ärendet endast omfattar RIKAB:s formella handläggning av AA:s framställning om att få ta del av handlingar. Rättslig reglering Enligt

text: 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen (1980:100)

text: och den till lagen fogade bilagan skall vad som föreskrivs i

text: tryckfrihetsförordningen

text: om rätt att ta del av handlingar hos en myndighet i tillämpliga delar gälla också hos RIKAB förvarade handlingar som hör till dess verksamhet rörande ärenden om TV-avgifter.

text: RIKAB har således att följa reglerna i

text: 2 kap.

text: tryckfrihetsförordningen

text: när någon begär att få ta del av en handling som hör till ovan nämnda verksamhet. En handling är enligt

text: 2 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen

text: allmän om den förvaras hos en myndighet och är att anse som inkommen till eller upprättad hos myndigheten. Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: skall en allmän handling som får lämnas ut – som alltså inte omfattas av någon sekretessbestämmelse – på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av den. Av

text: 2 kap. 13 § tryckfrihetsförordningen

text: framgår att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut.

text: Av

text: 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen

text: följer vidare att de i bilagan angivna organen vid tillämpningen av

text: sekretesslagen

text: skall jämställas med myndighet. RIKAB skall således vid prövning av framställningar om att få ta del av allmänna handlingar följa bl.a. bestämmelserna i

text: 15 kap.

text: och

text: 7 §§

text: sekretesslagen

text: . Av

text: 15 kap. 6 § sekretesslagen

text: framgår att om en begäran om att få ta del av en handling helt eller delvis inte kan tillmötesgås skall den som har gjort framställningen underrättas om detta. Han skall också underrättas om att han kan begära att frågan hänskjuts till myndigheten och att ett beslut av myndigheten krävs för att avgörandet skall kunna överklagas. Myndighetens avslagsbeslut får enligt

text: 15 kap. 7 § sekretesslagen

text: överklagas hos kammarrätt. Om ett beslut har meddelats av organ som avses i

text: 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen

text: tillämpas bestämmelserna i

text: 25 §§

text: och

text: 30 § första meningen

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: om överklagande.

text: RIKAB:s handläggning av den aktuella framställningen AA begärde att få ta del av de skriftliga instruktioner som RIKAB ger till sina frilansande TV-avgiftskontrollanter. RIKAB upplyste honom skriftligen om att arbetsföreskrifter eller utbildningsmaterial inte är att betrakta som allmänna handlingar hos RIKAB. AA återkom och begärde överklagandehänvisning för att kunna överklaga beslutet och därigenom få bedömningen prövad av en annan instans. Han fick då beskedet att någon sådan inte kunde ges eftersom ärendet inte hörde till den del av RIKAB:s verksamhet som är offentlig.

text: För att en handling som förvaras hos RIKAB skall omfattas av

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätt att ta del av en allmän handling krävs att handlingen hör till RIKAB:s verksamhet rörande ärenden om TV-avgifter. Vid prövningen av en framställning om att få ta del av en handling skall RIKAB, som framgår av

text: 1 kap. 8 § sekretesslagen

text: , vid tillämpningen av denna lag jämställas med myndighet. Det innebär att

text: sekretesslagens

text: regler skall följas. Fråga uppstår då hur RIKAB skall förfara om en handling, som i förevarande fall, av myndigheten inte anses höra till det i bilagan till

text: sekretesslagen

text: angivna området.

text: Kan den efterfrågade handlingen inte i någon rimlig mening relateras till den verksamhet som anges i bilagan till

text: sekretesslagen

text: , måste RIKAB vad gäller både förfarande och bedömning kunna agera med samma frihet som andra privaträttsliga subjekt. Om handlingen däremot är av sådan karaktär att det inte framstår som uteslutet att hänföra den till det angivna verksamhetsområdet, bör ett formligt avslagsbeslut enligt

text: sekretesslagens

text: regler meddelas även om handlingen enligt RIKAB:s mening inte är allmän. Detta gör det möjligt för förvaltningsdomstolarna att ytterst dra upp gränserna för vilka handlingar som skall anses höra till det angivna verksamhetsområdet (jfr JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 427).

text: Av remissvaret framgår att RIKAB:s tolkning av det i bilagan till

text: sekretesslagen

text: angivna verksamhetsområdet är att med detta avses handlingar som gäller TVavgifter, påminnelser och tilläggsavgifter. Däremot anser RIKAB att handlingar angående intern utbildning av TV-avgiftskontrollanter, till vilket den aktuella handlingen ansågs hänförlig, inte hör till det angivna området. Med den utgångspunkten var således inte

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser tillämpliga och det förelåg inte heller någon skyldighet för RIKAB att behandla AA:s framställning enligt de redovisade bestämmelserna i

text: sekretesslagen

text: . Eftersom RIKAB och AA emellertid hade olika uppfattning i frågan om de begärda handlingarna hörde till det i

text: sekretesslagens

text: bilaga angivna verksamhetsområdet, hade det enligt min mening dock varit lämpligt att RIKAB meddelat ett överklagbart avslagsbeslut. Huruvida den odaterade skrivelsen, som AA fick den 19 oktober 2002, är ett sådant beslut av myndigheten som krävs för att det skall kunna överklagas har inte utretts.

text: I det föregående har jag redogjort för vilka av

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser om ärendehandläggning som gjorts tillämpliga beträffande ärenden om handlingsutlämnande hos de organ som anges i bilagan till

text: 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen

text: . Av redogörelsen följer att det för dessa organ inte finns någon författnings-

text: bestämd skyldighet att lämna fullföljdshänvisning till ett beslut att avslå en begäran om utlämnande av en allmän handling (jfr

text: 21 § andra stycket förvaltningslagen

text: ). Enligt min mening bör dock de organ som anges i bilagan ändå lämpligen lämna en sådan hänvisning. En sådan ordning ligger i linje med en av utgångspunkterna för lagstiftningen på området, nämligen att det ligger nära till hands att enskilda organ som har offentliga förvaltningsuppgifter analogt tillämpar

text: förvaltningslagens

text: bestämmelser (se

text: prop. 1988/89:66 s. 15

text: Ärendet avslutas.


nyckelord:
Beslut, ändring av
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Omprövning

title: Anmälan mot Länsstyrelsen i Stockholms län m.fl. angående handläggningen av och beslut i ett ärende rörande upphävande av strandskydd

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 26 januari 2005, begärde AA JO:s granskning av Länsstyrelsens i Stockholms län och Sigtuna kommuns handläggning av ett ärende om upphävande av strandskydd.

text: Av anmälan jämte därtill fogade handlingar framgick bl.a. följande.

text: Efter begäran från Sigtuna kommun beslutade länsstyrelsen den 22 april 2004 (dnr

text: 205) att inom Björkbackaområdet i Sigtuna kommun upphäva strandskyddet helt inom 100-300 meter från strandlinjen samt för kvarters- och gatumark inom 100 meter från strandlinjen, enligt skraffering på en till ärendet hörande karta daterad den 9 januari 2004.

text: I ett meddelande daterat den 21 oktober 2004 som expedierades till stadsbyggnadskontoret i Sigtuna kommun och Lantmäterimyndigheten i Stockholms län, anförde länsstyrelsen, genom arkitekten BB, följande.

text: Förtydligande av meddelat beslut den 22 april 2004 om upphävande av strandskydd (reviderat förslag) inom detaljplan för Björkbacka, fastigheten N 3:21 m.fl., Sigtuna kommun

text: Länsstyrelsen har den 22 april 2004 beslutat att upphäva strandskyddet inom delar av blivande detaljplan för Björkbacka. Detaljplanen har inte vunnit laga kraft ännu och därför har inte heller beslutet om upphävande av strandskyddet vunnit laga kraft. Av beslutet framgår att länsstyrelsen inom planområdet upphäver det utvidgade strandskyddet helt inom 100-300 meter från strandlinjen inom hela planområdet samt för kvarters- och gatumark inom 100 meter från strandlinjen, enligt skraffering på den till beslutet hörande kartan. Tyvärr har redovisningen på beslutskartan inte blivit fullständig. Det saknas gles skraffering för delar av det utvidgade strandskyddet som upphävts, som ligger i den norra delen av planområdet, i princip inom 300 meter räknat från strandlinjen på norra sidan av den nya väg 263, utanför kartbilden. Kartan kan felaktigt tolkas som att strandskydd även fortsättningsvis skulle gälla för fastigheterna N 3:2 m.fl. i detta hörn, vilket dock inte är fallet. Inom planområdet gäller fortsättningsvis strandskydd bara inom de delar som ligger inom 100 meter från strandlinjen och inte är skrafferade, samt i vattnet.

text: Länsstyrelsen vill med detta meddelande uppmärksamma kommunen och lantmäterimyndigheten på detta förhållande och bifogar en kompletterande karta för redovisning och tolkning av det upphävda strandskyddet.

text: Till meddelandet fogades en karta daterad den 16 december 2004.

text: Utredning

text: Länsstyrelsen anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad som hade anförts i anmälan om länsstyrelsens meddelande daterat den 21 oktober 2004, bl.a. mot bakgrund av bestämmelserna i

text: 28 §§

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: I länsstyrelsens yttrande den 26 april 2005 anfördes bl.a. följande (bilagorna utelämnade här).

text: Länsstyrelsen konstaterar att kartredovisningen till beslutet den 22 april 2004 om upphävande av strandskyddet varit missvisande. Avsikten med kommunens ansökan om och länsstyrelsens beslut om upphävande av strandskyddet var att möjliggöra hela den bebyggelse som redovisades i planförslaget. Av kartan till strandskyddsbeslutet framgick emellertid inte att planområdet även omfattades av visst strandskyddat område relaterat till strand belägen utanför kartbilden. Av den till beslutet bifogade kartan framgick således inte att gällande strandskydd även omfattade ett mindre område i planens nordöstra hörn, vilket berörde AA:s fastighet N. x:xx, de angränsande x:x och x:xx, samt 4-5 nya byggrätter väster om dessa. Genom länsstyrelsens beslut om upphävande av strandskydd den 22 april 2004 var avsikten att även detta område skulle undantas från strandskydd eftersom det i planförslaget redovisades byggrätter där. Detta område borde i likhet med de övriga områden inom planen där strandskyddet upphävdes, ha varit skrafferat på kartan. Så var emellertid inte fallet. Bidragande orsak till misstaget torde dels ha varit att hela den västra stranden ingår i själva planområdet medan planen i norr begränsas av väg 263, dels att det upphävda strandskyddet redovisats på illustrationskartan, där den västra stranden förstärkts av blå färg och den norra stranden inte fanns med på kartan. Den aktuella skrivelsen den 21 oktober 2004 benämnd meddelande blev av misstag feldaterad. Datumet skulle ha varit den 21 december 2004. Skrivelsen var inte avsedd att utgöra ett rättelsebeslut eller omprövningsbeslut enligt

text: 28 §§

text: förvaltningslagen

text: , och var därför endast undertecknad av föredraganden. Det var i detta fall fråga om en skrivelse från en tjänsteman, avsedd att utgöra ett meddelande till i första hand kommunen, men även lantmäterimyndigheten, vari dessa uppmärksammades på att länsstyrelsen upptäckt vissa brister i beslutet den 22 april 2004. Samtidigt meddelade tjänstemannen vilket område som borde ha framgått av den till beslutet bilagda kartan till förordnandet om upphävt strandskydd. Tjänstemannens uppfattning var då att det trots bristerna i beslutet ändå framgick av beslutstexten vilket område som rätteligen omfattades av det upphävda strandskyddet. Det är förklaringen till de två sista meningarna i tredje stycket i skrivelsen. Ärendet följdes därefter upp, varvid länsstyrelsen fann att beslutet om upphävande av strandskyddet den 22 april 2004 inte bara innehöll vissa brister, utan var uppenbart felaktigt. Länsstyrelsen fann att förutsättningar för omprövning enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: förelåg och fattade därför ett ändringsbeslut den 24 januari 2005. Detta beslut delgavs Naturvårdsverket, men inte AA och övriga fastighetsägare, då beslutet inte ansågs ha gått dem emot. Syftet med strandskyddet är att tillgodose allmänna intressen, vilka bevakas av Naturvårdsverket, och inte enskildas intressen att kunna bibehålla sitt närområde obebyggt. Dessutom torde upphävande av en restriktion anses som ett för fastighetsägarna gynnande beslut. Enskildas intressen att kunna behålla viss mark obebyggd prövas i stället i planärendet. Länsstyrelsen har genom beslut den 28 februari 2005 avslagit bl.a. AA:s klagomål mot kommunens beslut den 16 december 2004 att anta den aktuella detaljplanen.

text: AA har, som klagomålen kan tolkas, till regeringen överklagat även beslutet den 24 januari 2005. Länsstyrelsen har i samband med sitt överlämnande av ärendet till regeringen uttalat att länsstyrelsen inte anser att han har rätt att överklaga beslutet. För att undvika liknande misstag i framtiden kommer länsstyrelsen i fortsättningen att som kartbilaga vid strandskyddsupphävanden alltid hänvisa till och bilägga den formella plankartan i strandskyddsbeslutet. Länsstyrelsen hade till yttrandet fogat bl.a. en promemoria av BB med en redogörelse för ärendets handläggning.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Jag har tagit del av regeringens, Miljö- och samhällsbyggnadsdepartementet, beslut den 10 november 2005 att bl.a. avslå AA:s överklagande av länsstyrelsens upphävande av strandskydd (dnr M2005/1741/F/M, M2005/4960/F/M och M2005/ 4961/F/M) samt att avslå AA:s och CC:s överklaganden av länsstyrelsens beslut i fråga om detaljplan för Björkbacka i Sigtuna kommun (dnr M2005/2653/F/P).

text: Av muntliga upplysningar från Regeringsrätten framgår bl.a. att AA har ansökt om rättsprövning av regeringsbeslutet i detaljplanefrågan men att målet ännu inte har avgjorts.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak. Mot denna bakgrund har min utredning begränsats på det sätt som framgår av remissen till länsstyrelsen.

text: Ändring av oriktigheter i ett beslut kan ske genom rättelse eller omprövning (se

text: och

text: 27 §§

text: förvaltningslagen

text: Enligt

text: 26 § förvaltningslagen

text: får ett beslut som innehåller en uppenbar oriktighet till följd av myndighetens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, rättas av den myndighet som har meddelat beslutet. Innan rättelse sker skall myndigheten ge den som är part tillfälle att yttra sig, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild och åtgärden inte är obehövlig.

text: I

text: 27 § förvaltningslagen

text: regleras beslutsmyndighetens omprövningsplikt. Enligt första stycket förutsätter omprövningsplikten att beslutet är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning, att beslutet kan ändras snabbt och enkelt samt att detta kan ske utan nackdel för någon enskild part. Skyldigheten gäller även om beslutet överklagas om inte klaganden begär att beslutet tills vidare inte skall gälla (inhibition). Av paragrafens andra stycke framgår vidare att skyldigheten inte gäller om myndigheten har överlämnat handlingarna till högre instans. En myndighet har dessutom under vissa förutsättningar på sedvanerättslig grund möjlighet att ompröva ett beslut även när den inte är skyldig att göra det.

text: Frågan om vem som är behörig att på myndighetens vägnar handlägga frågan om omprövning regleras inte i

text: förvaltningslagen

text: . Det torde dock stämma bäst med lagstiftarens intentioner att ett omprövningsbeslut enligt

text: 27 §

text: fattas på samma nivå som det tidigare beslutet (jfr Hellners och Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, 2003, s. 325).

text: Det finns inte någon författningsbestämmelse som reglerar möjligheten att i efterhand komplettera ett beslut med uttalanden till ledning för hur beslutet skall tolkas. Tillåtligheten och lämpligheten av ett sådant förfarande får i stället bedömas mot bakgrund av de allmänna reglerna om en myndighets serviceskyldighet i

text: förvaltningslagen

text: . Givetvis föreligger det normalt sett inte något hinder mot att en myndighet för massmedier, en part eller någon annan kommenterar sitt beslut. JO underströk i ett tidigare beslut (

text: JO 2000/01 s. 490

text: ) att en myndighet dock måste iaktta stor försiktighet så att den inte i efterhand gör en saklig omprövning av sitt eget beslut eller skadar tilltron till sin egen opartiskhet. Att i efterhand göra ett auktoritativt uttalande till ledning för tolkningen av ett beslut och ta in detta uttalande i ett med beslut jämförbart dokument måste under alla förhållanden betecknas som klart olämpligt. I det nämnda beslutet riktades kritik mot en lantmäterimyndighet för att den, i en situation då delade meningar förelåg om det ursprungliga beslutets innebörd, hade gått ut med ett skriftligt tolkningsbesked, rubricerat ”Förtydligande i anläggningsbeslut” och undertecknat i tjänsten av den berörde förrättningsmannen. Beskedet kunde dessutom uppfattas som om det i en viktig sakfråga avvek från vad som föreskrevs i det ursprungliga beslutet.

text: Länsstyrelsens beslut den 22 april 2004 kan inte uppfattas på annat sätt än att strandskyddet upphävdes inom det område som tydligt hade markerats på den karta som beslutet hänvisade till. BB:s meddelande om hur beslutet skulle tolkas innebar således i praktiken en förändring av beslutsinnehållet. Handläggningen får i detta avseende anses felaktig och kan inte godtas med förklaringen att meddelandet inte var avsett att utgöra ett beslut och att det bedömts som tillräckligt för att det ursprungliga beslutet skulle få den åsyftade innebörden. Länsstyrelsen kan inte undgå kritik för detta.

text: Som framgår av utredningen meddelade länsstyrelsen den 24 januari 2005 ett beslut om omprövning i enlighet med

text: 27 § förvaltningslagen

text: . I denna del kan endast anmärkas att det i många fall kan vara lämpligt att underrätta den som har framfört klagomål eller synpunkter i ett ärende om hur ärendet har avgjorts också när personen i fråga enligt länsstyrelsens bedömning inte berörs av beslutet på sådant sätt att han eller hon har rätt att överklaga. Jag noterar i detta sammanhang också att regeringen synes ha prövat AA:s överklagande i sak.

text: Det som i övrigt har förekommit i ärendet föranleder inte något uttalande eller någon annan åtgärd av mig.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

title: Ett på JO:s initiativ upptaget ärende angående möjligheterna för intagna i kriminalvårdsanstalt att studera

text: I ett beslut den 31 augusti 2001 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: I en artikel i Dagens Nyheter den 6 november 2000 med rubriken Fångar nekas utbildning stod bl.a. följande att läsa.

text: Under 90-talet skars antalet utbildningstimmar på landets fängelser ned med en tredjedel. Möjligheterna att studera varierar mycket från anstalt till anstalt. Visionen är att alla intagna skall få möjlighet att läsa in gymnasiekompetens men man är mycket långt därifrån idag. En studieledare för anstalterna i Malmöregionerna uppger att fångarna inte kan erbjudas den utbildning de behöver och vill ha. Till följd av hårda sparkrav har komvuxundervisningen på anstalterna ersatts av korrespondenskurser. Systemet med kurser på distans innebär att examen hänger på en enda stor tenta efter ett års undervisning. På Kriminalvårdsverket arbetar man just nu fram en plan för att säkra utbildningens kvalitet.

text: Utredningen

text: Med anledning av artikeln infordrades ett yttrande från Kriminalvårdsstyrelsen. I sitt svar den 22 december 2000 anförde t.f. generaldirektören AA följande.

text: Under den senaste femårsperioden (1995–1999) har deltagandet i klientutbildning varit ganska konstant, ca 15 procent, av den totala tiden som de intagna i anstalt är sysselsatta. Klientutbildning utgör tillsammans med arbetsdrift, intern service, brotts- och missbruksrelaterade program samt annan strukturerad verksamhet kriminalvårdens programverksamhet. De intagnas deltagande i arbetsdrift och internservice uppgår till cirka 60 procent av sysselsättningstiden. Antalet timmar för klientutbildning under ovannämnda tidsperiod har successivt minskat från 1 017 timmar per år 1995 till 845 timmar per år 1999. Under denna tid har även den totala sysselsättningstiden minskat från 6 779 timmar per år 1995 till 5 720 timmar per år 1999. En av förklaringarna till minskningen är att den totala fångpopulationen också har minskat på grund av att merparten dömda till högst tre månaders fängelse avtjänar sina straff genom intensivövervakning med elektronisk kontroll. År 1995 var antalet nyintagna i anstalt 13 644 och år 1999 var antalet 9 300. Intensivövervakning infördes i hela landet den 1 januari 1997. En annan

text: förklaring är att kriminalvården under nämnda tid haft stora besparingskrav, vilket påverkat omfattningen av den totala programverksamheten. Enligt en undersökning utförd av Kriminologiska Institutionen, Stockholms universitet (Fångars levnadsförhållanden, 1999) är fångars utbildningsnivå generellt mycket låg. Av den framgår att 15 procent saknar fullbordad utbildning jämfört med 0,3 procent i befolkningen och att mindre än hälften (46 %) av fångarna har utbildning över lägsta obligatoriska nivå jämfört med befolkningens 84 procent. Dessa siffror bekräftar kriminalvårdens uppfattning att utbildningsbehovet är stort. Målsättningen är att erbjuda alla intagna som har behov av det möjlighet att studera på grundskole- och gymnasienivå. Kriminalvården upphandlar all klientutbildning enligt lagen om offentlig upphandling. Upphandlingen baseras på fångpopulationens behov på en generell nivå, vilket gör att grundläggande utbildning upphandlas mest frekvent (ca 56 procent av utbildningen). Upphandlingen sker i regel för två år vilket gör att det kan vara svårt att tillgodose enskilda behov av utbildning eftersom intagningen i anstalt sker kontinuerligt. Härutöver tillkommer andra försvårande faktorer när det gäller att tillgodose de behov intagna har. Ungefär två tredjedelar av de intagna har strafftider som understiger sex månader, vilket betyder en verkställighetstid på fyra månader eller mindre. Under denna tid skall utredning av de individuella behoven göras så att verkställigheten kan utnyttjas på bästa sätt och frigivningen förberedas. Tiden i anstalt begränsar möjligheten att studera, och cirka 20 procent av dömda med nämnda strafftider deltar i någon form av utbildning, vilket kan jämföras med cirka 45 procent av dem som är dömda till ett år och däröver. En fjärdedel av de intagna i anstalt är utländska medborgare och representerar tillsammans ungefär 100 nationaliteter. Möjligheterna för dem att delta i studier är därför begränsade. De vanligaste studierna omfattar svenska och engelska språken och datautbildning. Nästan 60 procent av de nyintagna i anstalt är narkotikamissbrukare. Skadorna av missbruket medför koncentrationssvårigheter, vilket kan utgöra ett hinder för att delta i lärarledda studier. Olika insatser som syftar till behandling har hög prioritet, såsom deltagande i missbruksrelaterade program, vistelse på motivationsavdelning och i vissa fall vistelse under de sista månaderna av verkställigheten på behandlingshem. Förflyttningar till andra anstalter gör att påbörjad utbildning inte alltid kan fortsätta på nästa anstalt. För att på ett bättre sätt svara upp mot de intagnas behov och för att kunna ge ökad tillgänglighet till utbildning kommer kriminalvården under 2001 att utreda förutsättningarna för att införa internetbaserad utbildning. Fördelarna är att oavsett förflyttning till annan anstalt kan studierna fortsätta. Möjligheterna att även efter frigivning studera ökar också. Under innevarande år har Kriminalvårdsstyrelsen utarbetat ett system för kvalitetsledning. Utbildning i detta kommer att genomföras för personal vid kriminalvårdens samtliga 36 myndigheter under år 2001. Systemet ger vägledning för hur en god inlärningsprocess skall planeras, genomföras, följas upp, utvärderas och förbättras. Kriminalvårdsstyrelsen har den 19 december 2000 beslutat att avsätta medel för forskning med syfte att utvärdera klientutbildningen inom kriminalvården med fokus på klienter och utbildningens organisation. Vidare har beslutats att uppdraget skall utföras av Göteborgs universitet. Uppdraget beräknas pågå till december månad 2001.

text: Bedömning

text: Enligt

text: 4 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt (KvaL) skall kriminalvården i anstalt utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga

text: följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts bör verksamheten från början inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Enligt

text: 10 § samma lag

text: skall en intagen under arbetstid ges möjlighet till arbete, undervisning, utbildning, arbetsträning, viss särskilt anordnad programverksamhet eller annan lämplig sysselsättning som såvitt möjligt främjar utsikterna för honom att efter frigivningen inordna sig i samhället.

text: Av Kriminalvårdsstyrelsens remissvar framgår att utbildningsnivån bland de intagna i anstalt generellt sett är väsentligt lägre än hos resten av befolkningen i landet. Samtidigt är utbildning och kunskaper idag i än högre grad än tidigare en förutsättning för möjligheterna att kunna få arbete och ett ordnat socialt liv. Av kriminalvårdsmyndighetens remissvar framgår att kriminalvården under senare år i vart fall delvis till följd av besparingar har drabbats av försämringar när det gäller de intagnas möjligheter att studera. Enligt min mening är denna utveckling både beklaglig och oroande. Den på detta sätt försämrade kvaliteten på kriminalvården minskar i hög grad de intagnas förutsättningar för återanpassning i samhället, vilket självfallet också är olyckligt från samhällsekonomisk synpunkt på längre sikt.

text: Kriminalvårdsstyrelsen har redogjort för vissa åtgärder som har vidtagits och som kommer att genomföras i syfte att bättre kunna tillgodose de intagnas behov av utbildning. Det rör sig till stora delar om att utreda vad som i framtiden bör göras för att förbättra situationen. Jag kommer med intresse att följa vad de planerade åtgärderna resulterar i.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Allmänna handlingar
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Fullföljdshänvisning
God man/förvaltare
Överklagande

title: Kritik mot en överförmyndare för bristfällig hantering av frågor om utlämnande av handlingar m.m.

text: Anmälan m.m.

text: AA, vars dotter BB har god man, inkom den 9 juli 2009 till JO med en anmälan i vilken bl.a. följande klagomål framfördes mot Överförmyndaren i Lindesbergs kommun.

text: 1. Överförmyndaren har inte besvarat hans en gång per telefon och tre gånger skriftligen framställda begäran om att få kopior av handlingarna i BB:s akt hos överförmyndaren. Överförmyndaren har genom beslut endast tagit ställning till en av honom framställd begäran om att ta del av en årsräkning men i övrigt inte lämnat honom något besked. Överförmyndaren har även underlåtit att besvara BB:s begäran om att få ta del av handlingar ur sin akt.

text: 2. Överförmyndaren har i beslutet att avslå hans begäran om handlingsutlämnande meddelat en felaktig överklagandehänvisning och, sedan beslutet överklagats, skickat akt och överklagande till fel domstol samt underlåtit att bifoga en fullmakt som hade getts in i ärendet.

text: 3. Överförmyndaren förordnade en annan person än den som BB hade begärt att få som ny god man och meddelade inget överklagbart beslut i saken.

text: AA klagade även på att överförmyndaren underlåtit att agera i frågor som uppkommit kring hanteringen av en gåva bestående i guldmynt från honom till dottern. Av till anmälan bifogade handlingar framgick att Länsstyrelsen i Örebro län den 29 april 2009 meddelat ett beslut med anledning av att AA vänt sig dit och klagat bl.a. på att gåvan inte tagits upp som tillgång i årsräkningarna.

text: AA framförde även klagomål mot Länsstyrelsen i Örebro län.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt i ärendet inhämtades och granskades. Vid granskningen av akten framkom bl.a. följande.

text: Den 10 juli 2008 inkom BB med en begäran om att byta ut sin dåvarande gode man, systern CC, genom att ersätta henne med DD. Överförmyndaren förordnade i beslut den 10 september 2008 EE som ny god man för BB. Beslutet saknade överklagandehänvisning.

text: I beslut den 23 mars 2009 avslog överförmyndaren en begäran om att få ut en kopia av årsräkning avseende år 2008. Beslutet motiverades med att FF inte tillhör den krets av personer som enligt

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: har rätt att ta del av handlingen och att handlingen var belagd med sekretess enligt

text: 9 kap. 14 § föräldrabalken

text: (rätteligen 9 kap. 14 § sekretesslagen [1980:100]; JO:s anm.). Vidare framgick att ett överklagande skulle vara ställt till Örebro tingsrätt. Beslutet överklagades av AA.

text: Av en handling som inkom till överförmyndaren den 25 mars 2009 framgår att AA, med hänvisning till ett telefonsamtal den 9 mars 2009, utöver årsräkning även begärde kopior av handlingarna i akten m.m. Den 29 april 2009 begärde även BB att få ta del av sin akt. Den 4 maj 2009 begärde AA skriftligen att få ett beslut med anledning av sin begäran om kopior av handlingarna i BB:s akt m.m. Överförmyndaren besvarade begäran skriftligen samma dag och anförde bl.a. att länsstyrelsen gjort en genomgång av akten och att ärendet (om handlingsutlämnande) översänts till Örebro tingsrätt.

text: Den 25 juni 2009 förordnade Kammarrätten i Jönköping, med ändring av överförmyndarens beslut, att den efterfrågade årsräkningen skulle lämnas ut till AA. Beslutet motiverades med att AA ingår i den krets av anhöriga som enligt

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: har rätt att ta del av överförmyndarens handlingar. Överförmyndaren skickade dagen därpå kopior av årsräkningen till AA. Den 30 juni 2009 inkom AA till överförmyndaren på nytt med en begäran om att få del av bl.a. kopior på handlingarna i BB:s akt.

text: Efter remiss av anmälan anförde överförmyndaren GG bl.a. följande.

text: I akten som rör ärendet [– – –] finns kopior på den korrespondens mellan överförmyndaren och huvudmannens far. Följande beskriver bakgrunden till ärendet. AA har två döttrar, CC (CC; JO:s anm.) och BB. Godmansförordnande finns för BB [– – –]. För en tid sedan överlämnade AA en gåva till sina bägge döttrar. Gåvorna lämnades till CC för egen del, och på faderns uppmaning mottog CC även BB:s gåva. CC uppmanades av fadern att förvalta BB:s gåva till hennes framtida behov. Enligt uppgift består gåvorna av guld. BB:s gåva finns inte antecknad i förteckning eller årsredogörelse som upprättats av godemannen, då han inte har gåvan under sin kontroll. AA gifter sig så småningom med FF, som blir medveten om att gåvor har överlämnats till AA:s barn. Detta väcker hennes intresse och hon kommer med anklagelser mot CC. Anklagelserna utmynnar bl.a. i polisanmälan, vilken blir avskriven. Likaså en anmälan till Länsstyrelsen i ÖrebroLän, vilken även den resulterar utan anmärkning.

text: FF kontaktar överförmyndaren medelst brev och telefonsamtal om denna gåva. AA har aldrig kontaktat mig, utan all kontakt och korrespondens sker genom FF:s försorg. Vid ett tillfälle under ett telefonsamtal överlämnade hon telefonen till AA. Då jag anser att hon inte tillhör den krets av anhöriga som har rätt att ta del av handlingar hos överförmyndaren fattar jag beslut att avslå hennes begäran. Hennes agerande gynnar på intet vis huvudmannen BB, utan tvärt om. Överförmyndarens beslut överklagas och kammarrätten beslutar att AA har rätt att ta del av årsräkningen. En kopia av denna översändes då till AA omgående. Därmed kan jag inte finna annat än att ärendet nu torde vara avklarat. AA yttrade sig över remissvaret.

text: Upplysningar från Kronofogdemyndigheten och Örebro tingsrätt inhämtades varvid bl.a. följande framkom. BB inkom den 29 april 2009 till Kronofogdemyndigheten med en begäran om handräckning. Ansökan avsåg att CC skulle överlämna ovan omtalade guldmynt till BB. Sedan CC bestritt ansökan överlämnades målet till Örebro tingsrätt.

text: I beslut den 31 mars 2010 anförde JO Nordenfelt följande.

text: Bedömning

text: Begäran om utlämnande av handlingar Av

text: 2 kap.

text: och

text: 13 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: framgår bl.a. att en framställan om att få ta del av allmänna handlingar ska behandlas genast eller, om framställningen avser att få kopia av en allmän handling, skyndsamt. JO har vid flertalet tillfällen uttalat att besked i en fråga som rör utlämnade av allmänna handlingar bör lämnas samma dag som framställningen gjorts. Någon eller några dagars fördröjning kan dock godtas om en sådan fördröjning är nödvändig för att myndigheten ska kunna ta ställning till om den efterfrågade handlingen är allmän och offentlig.

text: Av

text: 32 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , som trädde i kraft den 30 juni 2009, följer att sekretess gäller hos överförmyndare eller överförmyndarnämnd i ärende enligt

text: föräldrabalken

text: för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men. Av

text: 5 §

text: följer dock att sekretessen enligt

text: 4 §

text: inte hindrar att uppgift lämnas till en enskild enligt vad som föreskrivs i

text: föräldrabalken

text: . (Tidigare fanns bestämmelserna i 9 kap. 14 § sekretesslagen [1980:100].) Av

text: föräldrabalken

text: framgår, såvitt nu är aktuellt, att den som har god man, den enskildes make eller sambo och närmaste släktingar har rätt att ta del av de handlingar som rör ställföreträdarskapet och som förvaras hos överförmyndaren (

text: 16 kap. 7 § föräldrabalken

text: ). Denna rätt är inte begränsad i något särskilt avseende (se

text: JO 2002/03 s. 403

text: Beslut varigenom en överförmyndare avslagit en enskilds begäran att få ta del av handling överklagas enligt

text: 6 kap. 8 § offentlighets- och sekretesslagen

text: hos

text: kammarrätten. (Tidigare fanns motsvarande bestämmelse i 15 kap. 7 § sekretesslagen [1980:100].)

text: Överförmyndaren har i remissvaret till JO gjort gällande att ärendet om handlingsutlämnande är avslutat i och med kammarrättens prövning av saken. Den prövningen avsåg emellertid inte samtliga handlingar som AA begärt kopior av, utan endast en årsräkning. Av inhämtad akt framgår att AA, i en skrift som inkom till överförmyndaren den 25 mars 2009, med hänvisning till ett telefonsamtal den 9 mars 2009, även begärt att få ta del av samtliga handlingar i akten m.m. Överförmyndaren har inte lämnat någon form av godtagbart besked med anledning av AA:s begäran i denna del, trots att AA vid upprepade tillfällen framställt nyss nämnda begäran. Överförmyndaren har inte heller, såvitt framkommit, vidtagit några åtgärder med anledning av BB:s egen begäran om kopior av handlingar ur sin akt. Jag noterar dessutom att beslutet om att avslå AA:s begäran om att få ta del av årsräkningen meddelades först två veckor efter den tidpunkt då begäran, enligt uppgift från AA, framställdes. En sådan tidsutdräkt är inte förenlig med bestämmelserna i

text: tryckfrihetsförordningen

text: Jag är mycket kritisk till överförmyndarens närmast ignoranta hantering av frågan. Det är anmärkningsvärt att överförmyndaren trots AA:s påminnelser och utgången i kammarrätten underlåtit att vidta åtgärder med anledning av övriga framställningar. Jag förutsätter att överförmyndaren, i enlighet med ovan nämnda bestämmelser, omgående lämnar både AA och BB ett besked med anledning av deras begäran om handlingsutlämnande.

text: Jag noterar därutöver att överförmyndarens beslut den 23 mars 2009 innehåller en felaktig lagrumshänvisning liksom en felaktig fullföljdshänvisning. Överförmyndaren förtjänar kritik även för dessa brister. Begäran om byte av god man En ansökan om att byta ut en god man får göras av bl.a. den som ansökningen avser, hans eller hennes make eller sambo och närmaste släktingar (

text: 11 kap.

text: och

text: 21 §§

text: föräldrabalken

text: ). Överförmyndaren, som självmant kan ta upp frågan om byte av en god man, är ensam behörig att fatta beslut i saken (

text: 11 kap.

text: och

text: 21 §§

text: föräldrabalken

text: Överförmyndaren beslutade den 10 september 2008 att med entledigande av BB:s tidigare gode man förordna EE som ny god man åt henne. BB hade dock ansökt om att DD skulle förordnas som ny god man åt henne. Utredningen har inte klarlagt varför så inte kom att ske eller på vems initiativ EE förordnades som god man. Oavsett orsaken härtill vill jag framhålla att om överförmyndaren får in en begäran från huvudmannen om byte av den gode mannen och finner att det inte föreligger skäl till byte i enlighet med framställd begäran ska ett beslut om avslag sättas upp särskilt och beslutet ska innehålla de skäl som har bestämt utgången (

text: 20 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Ett sådant beslut ska dessutom förses med fullföljdshänvisning (

text: 21 § förvaltningslagen

text: ). Så har inte skett i detta fall. BB synes

text: emellertid så småningom ha accepterat att EE förordnades som god man, varför jag nöjer mig med detta konstaterande.

text: Övrigt Avslutningsvis vill jag erinra om att JO:s uppgift är att granska att domstolar och myndigheter följer lagar och andra författningar. JO kan inte ändra eller upphäva domstolars domar eller myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO:s verksamhet är således inte avsedd att ersätta den tillsyn eller prövning som ankommer på andra. Det finns därför inte anledning för mig att uttala mig om de klagomål som har prövats av länsstyrelsen eller den fråga som nu är föremål för prövning i domstol.

text: Jag vill även klargöra att gode män inte står under JO:s tillsyn. Jag är därför förhindrad att uttala mig om den gode mannens åtgärder.

text: De klagomål som riktats mot länsstyrelsen utgör inte tillräcklig anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Göteborg, för att en manlig vårdare kroppsvisiterat en kvinnlig intagen utan lagstöd

sammanfattning: En manlig vårdare genomförde en ytlig kroppsvisitation av en kvinnlig intagen i samband med att hon återkom från en vistelse utanför häktet Göteborg. Enligt häktet vidtogs åtgärden med stöd av 4 kap. 4 § häkteslagen. Enligt den bestämmelsen jämförd med 7 § 1 i samma kapitel får en manlig vårdare kroppsvisitera en kvinnlig intagen för eftersökande av vapen och andra farliga föremål om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Enligt chefsJO har lagstiftaren genom denna bestämmelse velat göra det möjligt för Kriminalvården att även kunna hantera hastigt uppkomna situationer där det inte finns kvinnlig personal tillgänglig och där säkerheten gör att det inte är rimligt att avvakta med en visitation. Den kvinnliga intagna visiterades i samband med inpassering i häktet. Häktet är ett säkerhetshäkte med allmän inpasseringskontroll, och enligt chefsJO är det fråga om en rutinmässig verksamhet som häktet har möjlighet att planera. Häktet har även möjlighet att förutse behovet av kvinnliga vårdare som kan visitera kvinnliga intagna. Visitationen har alltså inte skett i en sådan hastigt uppkommen situation som 4 kap. 4 § häkteslagen avser. Åtgärden har i stället skett med stöd av 4 kap. 3 § 2 häkteslagen, och det är inte tillåtet för manliga vårdare att visitera kvinnliga intagna med stöd av denna bestämmelse. Häktet Göteborg får kritik för att ha vidtagit en tvångsåtgärd utan lagstöd.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 8 juli 2015, framförde AA klagomål över att hon hade blivit visiterad av manlig personal i samband med en inpassering i häktet Göteborg. Hon uppgav i huvudsak följande:

text: Den 3 juni 2015 hade hon varit på ett bevakat besök hos polisen, och när hon skulle föras tillbaka till häktet blev hon visiterad av en manlig vårdare. Visitationen utfördes på häktets inskrivningsavdelning, och där fanns ytterligare två manliga vårdare. Dessutom fanns det en kvinnlig vårdare ”bakom luckan”. Det var även en manlig polis närvarande, och totalt var det fyra män på plats när hon blev ytligt kroppsvisiterad. Hon kände sig väldigt kränkt av det inträffade. Det är lag på att kvinnor inte får visiteras av män såvida inte säkerheten kräver det och det inte finns en kvinnlig vårdare att tillgå. I det här fallet fanns det en

text: kvinnlig vårdare som hade kunnat hjälpa till. Dessutom borde inte ett så pass stort antal personer varit närvarande i samband med visitationen.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, region Väst, genom regionchefen BB, följande:

text: Anmälan och utredning

text: Enligt ett beslut av Kriminalvården den 20 april 2015 (dnr 2015-1984) ska bl.a. häktet Göteborg tillämpa allmän inpasseringskontroll. Samtliga personer som passerar in i häktet ska omfattas av den allmänna inpasseringskontrollen för kontroll av att inte otillåtna föremål förs in. Inpasseringskontrollen till häktet Göteborg går till på följande sätt. Först passerar personen en s.k. larmbåge som indikerar om personen bär med sig något metallföremål. Om larmbågen ger utslag eller om häktet av annan anledning behöver säkerställa att personen inte bär med sig något vapen eller annat farligt föremål, kroppsvisiteras personen genom att personalen känner utanpå kläderna. Om personen medför bagage passerar bagaget genom en röntgenapparat. AA skrevs in på häktet Göteborg den 21 april 2015. På förmiddagen den 3 juni 2015 hade AA varit på besök hos polisen och när hon efter besöket passerade in på häktet underkastades hon en allmän inpasseringskontroll. Samtidigt som AA skulle passera in på häktet var flera andra klienter på väg tillbaka efter olika aktiviteter. I ”bevakningsburen” tjänstgjorde en kvinnlig vårdare som var fullt upptagen med att få flödena genom inpasseringen att fungera. I inpasseringskontrollen tjänstgjorde två manliga vårdare. Allteftersom de intagna anlände till häktet genomförde dessa båda kroppsvisitation på de som passerade in i häktet. Även AA passerade larmbågen och kroppsvisiterades för att kontrollera att hon inte medförde vapen eller annat farligt föremål. Häktet Göteborg har som förklaring till händelsen uppgett att den rådande situationen med så pass många intagna som skulle passera in inte var att betrakta som ett normalläge.

text: Författningsbestämmelser

text: Av 28 kap. 11 § sista stycket

text: rättegångsbalken

text: följer att med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket, och andra föremål som någon har med sig. I

text: 4 kap. 3 § häkteslagen (2010:611)

text: , HäL, sägs följande. En intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1. det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2. han eller hon återkommer efter en vistelse utanför förvaringslokalen, 3. han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i

text: 3 kap. 2 §

text: , eller 4. det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom förvaringslokalen och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. I

text: 4 kap. 4 §

text: HäL anges att en intagen får även i andra fall än som avses i

text: och

text: 3 §§

text: kroppsvisiteras för eftersökande av vapen och andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Av

text: 4 kap. 7 § samma lag

text: framgår följande. Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får inte utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön som inte är läkare eller legitimerad sjuksköterska. Detta gäller dock inte

text: 1. en kroppsvisitation som avses i 4 §, 2. en kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, 3. en kroppsvisitation med metalldetektor eller liknande teknisk anordning, eller 4. en kroppsbesiktning som enbart innebär att andra prov än urinprov tas enligt 5 eller 6 §. Om det är nödvändigt får en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning av en man utföras eller bevittnas av en kvinna även i andra fall än som avses i första stycket. 4 kap. 11 § HäL lyder. Om det är nödvändigt för att säkerheten ska kunna upprätthållas vid ett häkte får Kriminalvården besluta att alla personer som passerar in i häktet ska kroppsvisiteras (allmän inpasseringskontroll). Syftet med allmän inpasseringskontroll ska vara att söka efter otillåtna föremål. Skriftliga meddelanden får inte granskas.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Eftersom häktet Göteborg omfattas av allmän inpasseringskontroll ska alla som passerar in i häktet kroppsvisiteras. Åtgärden att kroppsvisitera AA har således haft stöd i lag. En kroppsvisitation är en känslig och integritetskränkande åtgärd.

text: Häkteslagens

text: reglering innebär att den som utför eller bevittnar kroppsvisitation normalt ska vara av samma kön som den som underkastas åtgärden, utom i de fall där den utförs eller bevittnas av läkare eller legitimerad sjuksköterska. Från kravet finns vissa undantag. De undantagssituationer som avses är kroppsvisitation av säkerhetsskäl, kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en person bär med sig undersöks, kroppsvisitation som sker med metalldetektor eller liknande teknisk anordning och kroppsbesiktning som enbart innebär att blod eller utandningsprov tas. Det är ostridigt att AA har kroppsvisiterats av en man. I detta fall har AA underkastats en kroppsvisitation enligt

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: . En sådan kroppsvisitation får utföras eller bevittnas av någon av motsatt kön. Häktet Göteborg har således inte brutit mot

text: häkteslagens

text: regler i samband med att AA kroppsvisiterades den 3 juni 2015.

text: AA gavs möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Av utredningen framgår att en manlig kriminalvårdare kroppsvisiterade AA genom att känna igenom de kläder hon bar på sig i samband med att hon återkom från en vistelse utanför häktet. Kriminalvården har redogjort för de bestämmelser i

text: häkteslagen

text: som reglerar kroppsvisitation m.m. Samma bestämmelser återfinns även i

text: fängelselagen (2010:610)

text: (se

text: 8 kap.

text: och

text: 7 §§

text: ). Bestämmelserna innebär bl.a. att en kvinnlig intagen bara i undantagsfall får kroppsvisiteras av en manlig kriminalvårdare. En situation när det är tillåtet för en man att visitera en kvinna är om åtgärden av säkerhetsskäl bedöms nödvändig i syfte att eftersöka vapen och andra farliga föremål (se

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: I motiven beskrivs denna åtgärd som ”skyddsvisitation”, och den får genomföras slumpvis eller rutinmässigt, t.ex. i anslutning till en transport eller i samband med att en intagen placeras i avskildhet (se

text: prop. 2009/10:135 s. 152

text: Bestämmelserna innebär att lagstiftaren i dessa situationer ansett att behovet av att upprätthålla säkerheten bör ha företräde framför en kvinnlig intagens rätt att inte behöva visiteras av en manlig vårdare. Jag uppfattar det som att lagstiftaren härigenom velat göra det möjligt för Kriminalvården att även kunna hantera hastigt uppkomna situationer där det inte finns kvinnlig personal tillgänglig och där säkerheten gör att det inte är rimligt att avvakta med en visitation.

text: Häktet Göteborg har gjort gällande att den kroppsvisitation som AA genomgick, när hon återkom från vistelse utanför häktet, vidtogs med stöd av

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: . Häktet är med drygt 250 platser ett av landets största. Ett stort antal intagna passerar in varje dag, och häktet är skyldigt att genomföra kroppsvisitationer av samtliga dessa personer. Det är alltså fråga om en rutinmässig verksamhet som häktet har möjlighet att planera, och häktet har möjlighet att förutse behovet av kvinnliga vårdare som kan visitera kvinnliga intagna. Visitationen av AA skedde alltså inte i en sådan hastigt uppkommen situation som

text: 4 kap. 4 § häkteslagen

text: avser. Åtgärden har enligt min bedömning i stället skett med stöd av

text: 4 kap. 3 § 2 häkteslagen

text: . Det är inte tillåtet för manliga vårdare att visitera kvinnliga intagna med stöd av denna bestämmelse. Häktet Göteborg förtjänar kritik för att ha vidtagit en åtgärd utan lagstöd.

text: Avslutningsvis vill jag erinra om att en kroppsvisitation kan upplevas som integritetskränkande av den som blir visiterad. Av den anledningen bör inte fler personer närvara än vad som är absolut nödvändigt i samband med en kroppsvisitation.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Kerstin André

title: Fråga om socialnämndens skyldighet att underrätta barnets vårdnadshavare om att en s.k. barnavårdsutredning har inletts

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Socialnämnden i Östersunds kommun för handläggningen av ett ärende angående dottern BB, född 1990. Klagomålen avsåg att socialnämnden inte hade underrättat AA om att en barnavårdsutredning utförts under tiden maj–oktober 2000 med anledning av att dottern uppgett att hon utsatts för sexuella övergrepp av sin styvfader. Klagomålen avsåg vidare att nämnden låtit BB bo kvar hos modern och styvfadern trots att styvfadern åtalats för övergrepp mot flickan, att BB inte fått den hjälp och det stöd hon behövde samt att någon uppföljning inte skett vad gällde styvfaderns alkoholproblem. Av anmälan framgick att AA fick kännedom om barnavårdsutredningen först då BB själv berättade om den i juli 2001.

text: Anmälan remitterades till Socialnämnden i Östersunds kommun för utredning och yttrande. Socialnämnden lämnade som remissvar ett yttrande som har undertecknats av socionomen/gruppledaren CC och enhetschefen DD. I yttrandet anfördes bl.a. följande. – – –

text: Anmälan jml

text: 71 §

text: SoL inkom från den skolkurator BB vänt sig till i mars 2000. Redan då uttryckte BB en tydlig önskan om att själv få träffa socialtjänstens representanter innan kontakt togs med modern. Ett sådant ställningstagande får anses ovanligt för ett barn i BB:s ålder. Handläggarna och kuratorn tillmötesgick BB i detta och handläggarna fick uppfattningen att BB önskade se vilka personer de var, men att hon i övrigt ej hade något att invända mot handläggarnas senare kontakt med modern. I utredning jml

text: 50 §

text: SoL ska kontakt generellt alltid tas med båda vårdnadshavarna, även om föräldrarna är separerade. På grund av BB:s starkt uttalade önskan att fadern ej skulle informeras, har hennes vilja respekterats trots hennes relativt låga ålder. Socialnämnden anmälde jml

text: 66 §

text: SoL till polismyndigheten i juni 2000, misstanke om sexuella övergrepp mot minderårig. Vid utredningens avslutande i oktober samma år, hade något beslut om huruvida åtal skulle väckas eller ej, ännu ej fattats. Vid dags dato (den 28 november 2001; JO:s anm.) har åklagarmyndigheten ännu ej fattat beslut om åtal och såvitt socialnämnden kunnat få fram, pågår fortfarande förundersökning. Vid utredning jml

text: 50 §

text: SoL utifrån misstanke om att barn utsatts för sexuella övergrepp, erbjuds/informeras berörda parter om möjligheten att få stöd t.ex. via barn- och ungdomspsykiatriska kliniken. I de samtal som fördes med BB och hennes mor, har BB:s behov av stöd/behandling berörts och erbjudits. Även möjlighet till

text: kontakt med skolkurator fanns, men utnyttjades ej. Bedömningen gjordes att modern hade förmåga att aktualisera och själv söka hjälp om behov senare skulle uppstå. Beträffande insatser med anledning av styvfaderns alkoholproblem, har detta följts upp i samtal med honom samt att personal vid socialtjänstens missbruksenhet bekräftat att han under utredningstiden var aktuell för rådgivning och stöd samt att det fanns en planering om fortsatt kontakt. Vid rådgivningsbyrån erhåller klienten en serie av samtal kring alkohol, skadeverkningar och konsekvenser, varför antagandet att styvfadern endast vid något tillfälle uppsökte rådgivningsbyrån ej stämmer överens med den faktiska situationen. Anmälan innehåller fyra punkter. Den första punkten gäller det faktum att fadern inte blivit informerad om att utredning gjorts. Det strider mot socialnämndens normala hantering men där har särskild hänsyn tagits till BB:s starka önskan. De följande två punkterna avser BB:s boende och hennes behov av extra stöd. Där har socialnämnden gjort bedömningen att BB:s mamma har haft förmåga att avgöra BB:s behov och hon har informerats om möjligheten att få hjälp. När det gäller den sista punkten, om styvpappans behov av insatser mot sitt missbruk, finns det dokumenterat att socialnämndens missbruksenhet varit engagerad med insatser. – – –

text: AA yttrade sig över remissvaret.

text: JO inhämtade och granskade därefter kopior av socialförvaltningens i Östersunds kommun handlingar i ärendet.

text: Av Östersunds tingsrätts dom den 19 september 2002 i mål nr B 761-01, som också inhämtades, framgick att BB:s styvfader dömdes för sexuellt ofredande mot BB. Domen överklagades av både styvfadern och BB och målet hade inte avgjorts av hovrätten när JO fattade sitt beslut.

text: Under ärendets handläggning hos JO framkom att AA även hade gjort en anmälan till polis rörande socialnämndens handläggning av barnavårdsutredningen. En förundersökning inleddes av Åklagarkammaren i Östersund på grund av anmälan. Förundersökningen lades ned den 19 augusti 2003 på den grunden att brott inte kunde styrkas. I beslutet anfördes bl.a. följande.

text: Beslutet att inte underrätta båda vårdnadshavarna om utredningen strider mot normala rutiner. Bedömningen att det fanns skäl att frångå dessa i detta fall kan möjligtvis sägas vara felaktig men särskilt som inga åtgärder enligt utredarna skulle vidtas i anledning av utredningen kan bedömningen inte anses vara straffbar oaktsamhet.

text: Ärendet hos JO var vilande i avvaktan på åklagarens beslut i åtalsfrågan.

text: I ett beslut den 23 januari 2004 anförde JO André följande.

text: I förevarande ärende behandlas händelser och omständigheter som ägde rum under den tid

text: socialtjänstlagen (1980:620)

text: var gällande. Det är också bestämmelserna i den lagen som socialnämnden har hänvisat till i sitt yttrande. Den 1 januari 2002 trädde emellertid en ny socialtjänstlag i kraft. Jag har valt att i det följande hänvisa till den nya författningen som, i aktuella delar, inte har inneburit några sakliga ändringar i förhållande till vad som gällde tidigare.

text: När en utredning om socialnämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd inleds skall, enligt

text: 11 kap. 2 § tredje stycket socialtjänstlagen

text: , den som berörs av utredningen underrättas om detta. Om barnets vårdnadshavare inte bor tillsammans måste nämnden se till att båda vårdnadshavarna får underrättelse om att utredning inletts. Det anges inte närmare med vilken skyndsamhet en underrättelse till berörda skall ske. Några vägledande uttalanden i lagens förarbeten finns inte heller. Det får emellertid anses ligga i sakens natur att en underrättelse till barnets vårdnadshavare om en påbörjad barnavårdsutredning i normalfallet skall ske utan onödigt dröjsmål. Jag har i ett tidigare ärende (se JO:s ämbetsberättelse 1999/2000 s. 243) uttalat att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning påbörjats. Det får emellertid aldrig bli fråga om någon längre tid som vårdnadshavaren hålls ovetande om en pågående utredning och det måste finnas goda skäl till varför informationen inte ges i anslutning till att utredningen påbörjas. Ett skäl att avvakta kan t.ex. vara att en vårdnadshavare är svårt sjuk och inte bör oroas. Ett annat skäl kan vara att det är vårdnadshavaren själv som är misstänkt för ett övergrepp och att en inledd polisutredning befinner sig i ett känsligt läge.

text: I förevarande fall har socialnämnden inlett en barnavårdsutredning den 3 maj 2000. Utredningen avslutades den 17 oktober 2000. I utredningen anges angående kontakt med fadern att ”utifrån anmälan och utredning har bedömningen gjorts att ta hänsyn till BB:s starkt uttalade önskan att ej informera fadern. Hon har flera gånger påtalat rädsla för faderns reaktion.”

text: Enligt journalanteckningarna i ärendet underlät förvaltningen att upplysa AA om utredningen på grund av vissa omständigheter hänförliga till hans personliga förhållanden. Därtill hade BB en mycket bestämd uppfattning om att fadern inte skulle få veta vad som hade hänt. De nu angivna omständigheterna kan möjligen utgöra en godtagbar förklaring till att nämnden inte omedelbart upplyste AA om att en utredning hade inletts. Nämnden har dock inte kunnat undanhålla honom informationen under någon längre tid.

text: AA kom aldrig att höras under utredningen och han fick inte ens information om att en utredning pågick. Han fick inte heller del av den färdiga utredningen. Av socialförvaltningens journalanteckningar framgår att AA fick information om utredningen först efter det att han själv kontaktat förvaltningen den 16 juli 2001 sedan BB hade berättat för honom vad som hänt. Att nämnden helt underlåtit att underrätta en vårdnadshavare om en barnavårdsutredning är givetvis oacceptabelt. Eftersom fadern hölls ovetande om händelserna kunde han inte fullgöra de skyldigheter som han har haft i sin egenskap av vårdnadshavare att tillgodose flickans behov av goda och trygga förhållanden. Nämnden kan inte undgå allvarlig kritik för sin underlåtenhet.

text: När det gäller AA:s övriga klagomål gör jag följande bedömning.

text: När man misstänker att ett barn blir utsatt för ett sexuellt övergrepp av en person som bor i samma hem som barnet, finns det starka skäl som talar för att barnet under en tid behöver beredas vård utanför hemmet. För att nämnden skall kunna bedöma saken är det av vikt att det utförs en ingående utredning angående barnets förhållanden och risken för att barnet på nytt skall utsättas för ett övergrepp. En utredning om misstänkta sexuella övergrepp i hemmet är förenad med uppenbara svårigheter och ställer stora krav på handläggaren. När övergrepp äger rum inom familjens slutna krets finns som regel ingen möjlighet till insyn för annan i barnets förhållanden. Förutom att det åligger handläggaren att inhämta uppgifter från anhöriga, andra barnet närstående och dem som i övrigt kan lämna upplysningar blir det därför en viktig uppgift för handläggaren att nära samverka med andra myndigheter som genom sin särskilda sakkunskap kan bringa klarhet i saken.

text: Enligt min mening kan det i förevarande fall, särskilt mot bakgrund av att uppgifter från fadern inte inhämtades, diskuteras om barnavårdsutredningen kunde läggas till grund för några säkra slutsatser rörande BB:s förhållanden och behov av skydd. Bedömningen av om hon i den situation som då förelåg behövde beredas vård utanför hemmet eller om det fanns behov av andra stödinsatser grundas dock ytterst på sådana överväganden som JO är återhållsam med att uttala sig om. Även om jag finner skäl att något ifrågasätta om underlaget för tjänstemännens beslut har varit tillräckligt, anser jag mig inte ha anledning att här frångå den angivna principen. Jag vill dock framhålla att det i så svårbedömda fall som detta kan vara lämpligt att förvaltningen för upp frågan om barnets eventuella behov av vård utanför hemmet till nämnden för ställningstagande.

text: Avslutningsvis vill jag anföra följande synpunkter när det gäller nämndens uppföljningsansvar.

text: När barnavårdsutredningen avslutades fanns fortfarande vissa frågetecken rörande BB:s situation. Sålunda pågick fortfarande förundersökningen angående misstanke om allvarliga övergrepp i hemmet. Vidare hade styvfadern, som BB bodde tillsammans med, missbruksproblem. Mot bl.a. den bakgrunden har nämnden självfallet varit skyldig att närmare följa upp hur BB:s situation utvecklades. Jag har emellertid inte funnit någon dokumentation i de handlingar som nämnden tillställt JO som utvisar att några ytterligare kontakter har förekommit från nämndens sida. Tvärtom synes nämnden, enligt vad som kan utläsas av barnavårdsutredningen, ha förlitat sig i viss mån på BB:s egen förmåga att ta initiativ till kontakter med skolkuratorn och utredare om hon ansåg sig behöva hjälp. Jag kan sammanfattningsvis inte dra någon annan slutsats än att någon uppföljning inte har skett. Nämnden får därmed anses ha åsidosatt sin uppgift att tillgodose BB:s behov av skydd och stöd.