nyckelord: Delgivning Överklagande

title: Landstinget hade, med undantag för vissa chefsbefattningar, behandlat anställningsbeslut som ren verkställighet, vilket medfört att landstinget i fråga om ett stort antal anställningsbeslut inte följt kommunallagens reglering beträffande delegationsbeslut

text: Fråga om ett landstings handläggning av beslut om anställningar. Landstinget hade, med undantag för vissa chefsbefattningar, behandlat anställningsbeslut som ren verkställighet, vilket medfört att landstinget i fråga om ett stort antal anställningsbeslut inte följt

text: kommunallagens (1991:900)

text: reglering beträffande delegationsbeslut

text: Anmälan

text: AA framförde i en skrivelse, som kom in till JO den 28 januari 2008, klagomål mot Laboratoriemedicinskt centrum i Östergötland (LMC) inom Landstinget i Östergötland angående handläggningen av ett ärende om tjänstetillsättning.

text: AA anförde bl.a. följande. Den 15 januari 2008 fick han besked om att en annan person hade fått den tjänst som ST-läkare som han hade sökt. Dagen därpå tillställde han verksamhetschefen BB en begäran om att få namnet på den person som erhållit tjänsten. Han begärde också att få kopia av dennes ansökningshandlingar och frågade på vilket sätt den personens meriter var bättre än hans samt bad att få besvärshänvisning. Efter en vecka skickade han en påminnelse. Han hade när han vände sig till JO ännu inte fått något svar.

text: I skrivelsen till JO ställde AA även frågor angående möjligheten att överklaga ett beslut i ett tjänstetillsättningsärende, möjligheten att begära skadestånd m.m.

text: Utredning

text: Inledningsvis togs vissa handlingar i ärendet in från LMC, av vilka framgick bl.a. följande såvitt gällde frågan om utlämnande av handlingar. Inom ramen för tjänstetillsättningsärendet ställde AA den 17 januari 2008 vissa frågor till BB, som i egenskap av verksamhetschef deltog i den aktuella rekryteringen. I en skrivelse den 23 januari 2008 återkom AA med frågor om tillsättningen samt begärde uttryckligen att få kopia av vissa handlingar i ärendet. Handlingarna tillställdes honom per post den 31 januari 2008.

text: Vid ett telefonsamtal med föredraganden hos JO uppgav BB i huvudsak följande. Anledningen till att det dröjde cirka en vecka innan handlingarna lämnades ut var i första hand att hon behövde stämma av med personalchefen och en landstingsjurist hur begäran skulle hanteras. Hon hade inte själv handlagt någon begäran om

text: utlämnande av allmänna handlingar tidigare. Hon har numera fått klart för sig att en sådan begäran måste hanteras skyndsamt och hon är medveten om att det inte gick tillräckligt snabbt i det här fallet.

text: Av de från LMC inhämtade handlingarna framgick att landstingsjuristen CC, i ett e-postmeddelande den 29 januari 2008, efter en förfrågan från AA hade gett honom beskedet att han inte kunde överklaga beslutet om tillsättning.

text: Upplysningar per telefon inhämtades från CC.

text: Landstingsstyrelsen i Landstinget i Östergötland anmodades att göra en utredning och yttra sig såvitt gällde frågan om ståndpunkten att anställningsbeslutet inte var överklagbart var korrekt.

text: Landstingsstyrelsen överlämnade som sitt remissvar ett yttrande upprättat av administrative chefen DD. Till yttrandet var fogat bl.a. s.k. delegationsordningar för landstingsstyrelsen (LiÖ 2008-392, den 24 april 2008) respektive landstingsdirektören (LiÖ 2008-393, den 5 juni 2008). I yttrandet anfördes följande (bilagorna har här utelämnats; JO:s anmärkning).

text: Delegering av nämndärenden regleras i huvudsak i

text: 6 kap. 33 § kommunallagen

text: , KL (

text: ). Syftet med bestämmelsen är, att avlasta nämnderna främst rutinärenden. Hur delegeringsmöjligheterna utnyttjas kan variera; det kan t.ex. bero på hur man inom kommunen/landstinget ser på uppgiftsfördelningen mellan politiskt förtroendevalda och anställda eller storleken på kommunen/landstinget. Gränsen mellan delegering och verkställighet är avgörande för frågan om beslut kan överklagas genom laglighetsprövning (

text: 10 kap.

text: KL) och om besluten måste anmälas till nämnden (

text: 6 kap. 35 §

text: KL). Rent förberedande åtgärder eller rent verkställande åtgärder anses inte som beslut i kommunallagensmening. En rent verkställande åtgärd, som normalt ankommer på anställda, innefattar inte något utrymme för självständiga bedömningar utan utgör tilllämpning av t.ex. en av nämnden fastställd taxa eller fördelningsprincip. Detta följer av den arbetsfördelning mellan politiskt förtroendevalda och anställda som rimligen måste finnas för att t.ex. en landstingskommunal verksamhet ska kunna fungera. Beroende på hur styrformerna inom t.ex. ett landsting utvecklas kan gränsen mellan nämndbeslut och ren verkställighet förskjutas. I förarbetena tillkommunallagen (

text: prop. 1990/91:117 s. 204

text: ) nämns personaladministration som exempel på åtgärd som kan komma att hänföras till ren verkställighet och där intresset av att överklaga genom laglighetsprövning normalt sett inte kan vara särskilt stort. Landstingets reglemente, som fastställts av landstingsfullmäktige, redovisar tydligt skiljelinjen mellan de politiskt förtroendevaldas uppgifter och de uppgifter som åvilar produktionen. Landstinget tillämpar beställare-utföraremodellen som grund för styrningen. Det är de politiskt förtroendevaldas uppgift att ange mål på lång och kort sikt, fördela resurserna och att följa resultaten i förhållande till de uppsatta målen. Landstingsstyrelsen är styrelse för landstingets samlade verksamheter och ska genom sin verksamhetsstyrning bevaka att produktionsenheterna som utförare uppfyller kraven på god effektivitet, produktivitet och kvalitet. Produktionens uppgift är att genomföra de insatser som krävs för att uppnå de mål som beslutas politiskt. Produktionsorganisationen präglas av ett decentraliserat ansvarstagande. Landstinget i Östergötland är länets största arbetsgivare med drygt 11 200 anställda. Anställningsärenden är mycket ofta förekommande i produktionen. Landstingsstyrelsens intresse av att genom anmälan följa upp dessa ärenden är, med några få undantag, obefintligt och dessa betraktas därför som verkställighetsärenden.

text: Landstingsdirektören är landstingets verkställande tjänsteman och har det övergripande ansvaret för produktionsorganisationen. Han/hon utses av landstingsstyrelsen (reglementet 4.1). I landstingsstyrelsens delegationsordning regleras först och främst de beslutsområden som delegerats från landstingsstyrelsen till förtroendevalda och till landstingsdirektören men även de beslut som landstingsdirektören kan fatta som tjänsteåtgärder i sin roll som landstingets verkställande tjänsteman. Landstingsstyrelsen har delegerat till styrelsens presidium att besluta om utgående anställningsförmåner för landstingsdirektören. Landstingsdirektören beslutar efter samråd med landstingsstyrelsens ordförande om tillsättning av chef för produktionsenhet/centrumchef inom vårdverksamheten. Direktör vid ledningsstaben tillsätts av landstingsdirektören efter samråd med landstingsstyrelsens presidium. Landstingsdirektören beslutar – utan samråd med politiskt förtroendevalda – om tillsättning av chef för produktionsenhet/centrumchef inom stöd och service och andra chefsförordnanden av tidsbegränsad natur. Anställningsärenden inom produktionsenheterna – däribland tillsättning av tjänst som s.k. ST-läkare (legitimerad läkare under utbildning till specialist) – beslutas av chef för produktionsenhet/centrum, följaktligen utan samråd med politiskt förtroendevalda eller anmälan till landstingsstyrelsen. Detta, liksom det som gäller för vissa följdbeslut t.ex. beträffande lön, framgår av landstingsdirektörens delegationsordning och av det dokument rörande internkontroll inom det personaladministrativa området som finns inom varje produktionsenhet. För anställning av specialistutbildad läkare finns särskilda riktlinjer (bifogas); dessa anställningsärenden följer bestämmelserna i förordningen (

text: ) om behörighet till vissa anställningar inom hälso- och sjukvården m.m., vilket innebär bl.a. ledigkungörelse, sakkunnigprövning och möjlighet att överklaga sakkunnigas anställningsförslag till Socialstyrelsen.

text: AA lämnade in en kompletterande skrivelse och gav in vissa handlingar samt kommenterade remissvaret. Han anförde därvid bl.a. att han begär kompensation för den ekonomiska skada han har åsamkats till följd av att han inte fick den aktuella tjänsten.

text: I ett beslut den 19 oktober 2009 anförde JO André bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Landstingets handläggning av beslut om anställningar Bestämmelser om delegation finns i

text: 6 kap.

text: 38 §§

text: kommunallagen (1991:900)

text: . Enligt

text: 6 kap. 33 § första stycket kommunallagen

text: får en nämnd uppdra åt ett utskott, åt en ledamot eller ersättare eller åt en anställd hos kommunen eller landstinget att besluta på nämndens vägnar i ett visst ärende eller en viss grupp av ärenden, med undantag för vissa fall som anges i 34 § och som nu inte är aktuella.

text: Vid införandet av den nuvarande

text: kommunallagen

text: anfördes i specialmotiveringen till dessa två bestämmelser (

text: prop. 1990/91:117 s. 204

text: ) bl.a. följande.

text: Med beslut i delegeringsbestämmelserna avses endast beslut i

text: kommunallagens

text: mening. Kännetecknande för ett beslut är bl.a. att det föreligger alternativa lösningar och att beslutsfattaren måste göra vissa överväganden eller bedömningar. I den kommunala förvaltningen vidtas dock också en mängd åtgärder som inte kan anses som beslut i lagens mening. Man talar om rent förberedandeåtgärder eller rent verkställande åtgärder. Några klassiska exempel på rent verkställande åtgärder är avgiftsdebitering enligt en fastställd taxa och tilldelning av daghemsplats enligt en klar turordningsprincip. Det får alltså inte finnas utrymme för självständiga bedömningar. Sådan verksamhet ankommer normalt på de anställda. Rätten för de

text: anställda att vidta sådana åtgärdergrundas inte på delegering. Den följer i stället av den arbetsfördelning mellan de förtroendevalda och de anställda som måste finnas för att den kommunala verksamheten skall kunna fungera. Praktiskt sett kan en mycket stor del av den kommunala verksamheten antas höra till området ren verkställighet. Ibland kan gränsen mellan vad som hör till beslut i lagens mening och ren verkställighet vara svår att dra. Den förändring som den kommunala verksamheten genomgår genom ökad målstyrning och decentralisering kan leda till att gränsen förskjuts. Fler åtgärder än tidigare kan därigenom komma att hänföras till ren verkställighet. Finns det klara målsättningar för verksamheten är det mycket som talar för att många vardagliga åtgärder inom förvaltningen som i dag rättsligt sett är att anse som beslut kan hänföras till ren verkställighet även om de innefattar ett visst mått av självständigt ställningstagande och inte bara är ett rent mekaniskt verkställande av beslut. Det kan t.ex. gälla interna frågor om inköp, fastighetsförvaltning och personaladministration där intresset av att överklagagenom kommunalbesvär normalt inte kan vara särskilt stort. Beslut som har fattats med stöd av uppdrag enligt

text: 6 kap. 33 § kommunallagen

text: ska, enligt 35 § i samma kapitel, anmälas till nämnderna, som bestämmer i vilken ordning detta ska ske.

text: Enligt

text: 10 kap. 1 § första stycket kommunallagen

text: har varje medlem av en kommun eller ett landsting rätt att få lagligheten av kommunens eller landstingets beslut prövad genom att överklaga dem hos länsrätten. De beslut som kan överklagas är, enligt 10 kap. 2 §, bl.a. beslut av en nämnd, om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art (punkt 2). Ett överklagande ska, enligt

text: 10 kap. 6 § kommunallagen

text: , ha inkommit till länsrätten inom tre veckor från den dag då det tillkännagavs på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats. I de fall beslut har fattats efter delegation, och om det över beslutet inte har förts särskilt protokoll som har justerats och anslagits, räknas tiden för överklagande från den dag då anslag skedde om justering av protokollet från det sammanträde vid vilket delegationsbeslutet anmäldes hos nämnden.

text: Av det anförda följer att ett delegationsbeslut alltid måste vara formaliserat och att det av nämndens protokoll eller en bilaga till det ska framgå att beslutet har anmälts till nämnden. Av protokollet måste kunna utläsas vilka beslut som har återrapporterats, dvs. besluten måste kunna identifieras. Det är lika angeläget att man av protokollet kan sluta sig till vilket eller vilka beslut som har anmälts vid ett visst sammanträde som att man – då man tar del av ett enskilt delegationsbeslut – kan utläsa huruvida, och i så fall när, det har anmälts till nämnden. Som en illustration till vikten av det sagda kan nämnas ett avgörande av Regeringsrätten (

text: RÅ 1988 not 559

text: ), i vilket Regeringsrätten återställde försutten besvärstid på den grunden att det i en kommunal nämnds protokoll varit närmast omöjligt för klaganden att identifiera sitt ärende.

text: I samband med det nu aktuella anställningsärendet hos landstinget frågade AA om han kunde överklaga anställningsbeslutet och fick till svar att det inte var möjligt. Beskedet hade uppenbarligen sin grund i landstingets åsikt att anställningsbeslut, förutom vad avser vissa chefsbefattningar, är att betrakta som ren verkställighet

text: och att sådana beslut därför inte är beslut i

text: kommunallagens

text: mening. Enligt min uppfattning har landstinget genom sitt ställningstagande förskjutit gränsen mellan vad som i rättsligt hänseende är ”beslut” respektive ”ren verkställighet” på ett sätt som går längre än vad som i förarbetsuttalandena förutsattes kunna ske. Jag kan inte se annat än att

text: kommunallagens

text: bestämmelser om delegation och överklagande som regel är tillämpliga när det gäller beslut om anställningar. Det torde inte finnas skäl att göra något undantag från denna allmänna princip vad gäller beslut om anställning av s.k. ST-läkare. Ytterst är det dock en fråga för domstol att, efter överklagande, ta ställning till ett besluts överklagbarhet i det enskilda fallet.

text: I sammanhanget måste beaktas att den enda möjligheten för en enskild att angripa ett kommunalt anställningsbeslut är att överklaga beslutet för laglighetsprövning. För att den medborgarkontroll som ligger i kommunmedlemmarnas rätt till laglighetsprövning ska kunna komma till stånd är det en förutsättning att formalian vid det kommunala beslutsfattandet iakttas.

text: Mot den angivna bakgrunden ser jag självfallet allvarligt på att landstinget i fråga om de flesta anställningsbeslut inte följer

text: kommunallagens

text: reglering beträffande delegationsbeslut. Jag förutsätter att landstinget ser över rutinerna i aktuellt avseende.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Polismyndigheten i Skåne, som brustit i förberedelserna inför en s.k. högriskmatch

org: jo

sammanfattning: Inför och efter en fotbollsmatch mellan Helsingborgs IF och Malmö FF på Olympia i Helsingborg uppstod allvarliga ordningsstörningar. Det föranledde polisen att anvisa Malmösupportrarna väg och att, efter matchen, avlägsna dessa med bussar till Malmö. Polismyndigheten i Skåne kritiseras för att dess förberedelser varit otillräckliga och för att vissa tvångsåtgärder, som vidtagits i hast, inte dokumenterats. Det är tveksamt om avlägsnandet av Malmösupportrarna hade stöd i polislagen, men polisen kritiseras ändå inte för detta, eftersom det inte synes ha förelegat någon möjlighet att upprätthålla ordningen på ett mindre ingripande sätt. Det inträffade väcker frågor som bör övervägas av statsmakterna. Beslutet tillställs därför den nationella samordnare, som av regeringen tillsatts för att motverka brottslighet i samband med idrottsarrangemang, för kännedom.

text: Bakgrund och utredning

type: rubrik

text: Anmälan AA och BB anmälde Polismyndigheten i Skåne för hur myndigheten agerat mot tillresta fotbollssupportrar i samband med den fotbollsmatch som lördagen den 23 juli 2011 spelades på Olympia i Helsingborg mellan Helsingborgs IF och Malmö FF. Anmälarna framförde kritik mot polismyndighetens agerande såväl före som efter matchen. Av anmälan framgick huvudsakligen följande.

type: stycke

text: De Malmösupportrar som var på väg med tåg till Helsingborg underrättades om att de skulle släppas av redan vid stationen i Ramlösa, på grund av tekniska problem vid stationen Knutpunkten till vilken de var på väg. Efter att de hade gått av tåget fortsatte detta till Knutpunkten; uppgiften om tekniska problem hade således inte varit korrekt. I Ramlösa möttes de av poliser som inte kunde ge några svar på vad som hände. De bussar som hade utlovats och som skulle köra supportrarna till fotbollsstadion var inte på plats. Efter en lång väntan kom två bussar, vilka inte alls räckte till alla.

text: Till slut började folk att gå mot stadion. Det ösregnade. Polisen följde med. Vid ett tillfälle försökte polisen leda supportrarna åt fel håll i en korsning, trots att rätt väg var tydligt skyltad. När supportrarna trotsade polisens anvisningar började poliser att skrika och vifta med batongerna. Till slut släpptes supportrarna emellertid fram på vägen som ledde till stadion.

text: När matchen närmade sig sitt slut meddelade speakern att tågen till Malmö var inställda, vilket visade sig alls inte stämma. I stället för tåg skulle det finnas bussar utanför arenan för att transportera hem Malmösupportrarna. Utanför stadion väntade ett otillräckligt antal bussar. De som kom på bussarna tvingades att sitta på dessa i 30 – 45 minuter innan bussarna började köra mot Malmö. Under den tiden hade de inte tillåtelse att lämna bussarna. En av bussarna gick sönder på väg till Malmö och blev stående. En passagerare som då försökte lämna bussen för att ta sig hem på annat sätt blev tillbakadragen av polis.

text: De som inte fick plats på bussarna fick stå instängda av polisen utanför stadion en lång stund innan de fick direktiv om att gå till Knutpunkten. De hann dock inte särskilt långt innan poliser började skrika åt dem att gå tillbaka. Efter en timmes väntan på fler bussar bestämde sig folk för att gå till Knutpunkten och ta tåget därifrån.

text: Efter cirka tio minuter kom polisen ifatt dem. Ett flertal piketbussar och ridande poliser blockerade därefter vägen för de cirka 150–200 supportrarna. Polisen bildade en ring runt dem och där blev de stående i väntan på att bussar skulle anlända. Som längst tvingades en del personer vänta där i en timme och fyrtio minuter. Poliserna bemötte frågor med en nonchalant attityd. I gruppen befann sig även personer som skulle till andra ställen än Malmö. När de frågade hur de skulle göra möttes de av skrattande poliser som sade att de fick åka buss till Malmö och därefter vidare till sin hemort. Att det var i motsatt riktning var det ingen som brydde sig om. Valet var att sätta sig på bussen till Malmö eller att bli gripen.

text: Polismyndighetens handlingar Bland polismyndighetens handlingar i ärendet fanns ett ”beslut enligt

text: 24 § polislagen

text: ” fattat av polismästaren CC och daterat den 23 juli 2011. I beslutet redovisades inledningsvis situationen före matchen vid stationen Knutpunkten. Med hänvisning till förhållandena före matchen, den aggressivitet som båda lagens supporterklubbar visat och den svåra situationen som uppstått efter matchen, beslutade polismyndigheten att med tillämpning av

text: 24 § andra stycket polislagen

text: anvisa Malmö FF:s supporterklubb att följa viss väg, varvid supportrarna skulle anvisas till bussar som skulle köra dem till Malmö. I beslutet angavs att de supportrar som presenterat godtagbara skäl fick välja annan väg och färdsätt. Som grund för beslutet angav polismyndigheten bl.a. att det, mot bakgrund av Malmösupportrarnas uppträdande vid Ramlösa station några timmar tidigare, var helt utsiktslöst att erbjuda dem transport på frivillig

text: väg. Den vidtagna åtgärden ansågs oundgängligen nödvändig för att undvika vidare sammandrabbningar mellan supporterklubbarna.

text: Polismyndighetens yttrande Polismyndigheten i Skåne anmodades att yttra sig över anmälan, varvid myndigheten särskilt skulle beröra händelseförloppet efter fotbollsmatchens slut och de beslut som då fattades. Polismyndigheten (biträdande länspolismästare DD) hänvisade till ett yttrande av CC och anslöt sig till dennes bedömningar. CC redogjorde inledningsvis för händelseförloppet före matchen varvid bl.a. följande framgick.

text: Samtidigt som Malmö FF:s supporterklubb steg ombord på tåget i Malmö utvecklades situationen vid stationen Knutpunkten i Helsingborg på bara några minuter från att vara under kontroll till att övergå i våldsamma upplopp. Ett tusental personer stod utanför Knutpunkten. De skanderade slagord och hindrade trafiken. Stämningen var mycket hätsk och aggressiv. Det var uppenbart att i vart fall ett hundratal personer var pådrivare i folkmassan och att de hade anlänt till platsen för att konfrontera Malmö FF:s supportrar. Ett stort antal personer kastade glasflaskor och cyklar mot polisen. Hotbilden mot några redan anlända supportrar till Malmö FF var så allvarlig att polis tvingades avfyra varningsskott. Polismyndigheten beslutade att tåget med Malmösupportrar skulle stoppas i Ramlösa utanför Helsingborg. I anslutning till beslutet om att stoppa tåget, rekvirerades bussar till Ramlösa station. Detta skedde cirka tio minuter innan tåget anlände. Polisen hann på grund av tidsbrist endast med de mest nödvändiga förberedelserna inför tågets ankomst.

text: Vid ankomsten till Ramlösa informerades fotbollssupportrarna om att bussar var på väg och att dessa bussar skulle köra dem direkt till Olympia. Supportrarna skanderade omedelbart slagord mot polisen och började sedan, bara några minuter efter att tåget anlänt, att marschera från platsen.

text: De fotbollssupportrar som marscherade från Ramlösa mot Olympia eskorterades av polis. Den färdväg som anvisades var nödvändig för att förhindra att de två supportergrupperna möttes. Med anledning av detta valdes vid något tillfälle en omväg i stället för den snabbaste vägen till Olympia.

text: Vad avser händelseförloppet efter matchen och de beslut som då fattades angavs i yttrandet följande.

text: Inför matchens slut fattade polismyndigheten beslut om att Malmö FF:s fotbollssupportrar i enlighet med

text: 24 § polislagen

text: , skulle anvisas väg från utgången på Olympia till tågstationen i Ramlösa med de bussar polisen hade rekvirerat. Detta beslut fattades för att de två supportergrupperna inte skulle få möjlighet att konfronteras med varandra, något som högst sannolikt hade inneburit allvarliga konsekvenser för deras egen och allmänhetens säkerhet. Sedan tågoperatören DSB First meddelat polisen att operatören vägrade köra fotbollssupportrarna till Malmö, meddelade polisens stab arenabefälet detta kl. 17.47. Meddelande om att tåg var inställda utropades efter matchens slut klockan 18.02 genom stadions högtalaranläggning. Omedelbart efter matchen uppstod

text: oroligheter utanför Olympia. Oroligheterna eskalerade i sk. ”rusningar” mot den plats där Malmö FF:s supportrar samlats för att köras med buss från platsen. Sedan polisen hindrat Helsingborgssupportrarna från att ta sig fram till Malmö FF:s supportergrupp, samlades Helsingborgssupportrarna istället i den närliggande Kärnanparken samt på stationen Knutpunkten. Eftersom tågoperatören låtit meddela att operatören inte kommer att köra Malmö FF:s supportrar till Malmö och fotbollssupportrarna sammantaget utgjorde en sådan omedelbar fara för ordningen och säkerheten, beslöt polismyndigheten att avlägsna Malmö FF:s fotbollssupportrar med bussar som skulle köra dem hem till Malmö. Mot bakgrund av fotbollssupportrarnas uppträdande vid Ramlösa station några timmar tidigare samt den svåra ordningssituationen utanför Olympia, ansåg polismyndigheten det vara helt utsiktslöst att erbjuda supportrarna transport på frivillig väg, varför polismyndigheten fattade beslut om att avlägsna dem med stöd i

text: polislagen

text: . Att skilja supporterklubbarna åt omedelbart efter matchens slut genom att transportera hem Malmö FF:s supporterklubbs medlemmar, var oundgängligen nödvändigt för att undvika vidare våldsamma upplopp och sammandrabbningar mellan supporterklubbarna med risk för svåra skador som följd. Mot bakgrund av den svårhanterliga situation och den hätska stämning det innebar att hålla supportergrupperna åtskilda utanför Olympia efter matchens slut fanns, enligt polismyndighetens uppfattning, inga alternativ till att avlägsna fotbollssupportrarna med stöd i

text: 13 c § polislagen

text: . Polis anvisade således väg till de bussar som väntade utanför Olympia. Genom s.k. selektering tilläts de supportrar som kunde presentera godtagbara skäl, att välja annan väg och färdsätt. Med undantag av en buss medföljde polispersonal i alla bussar. I väntan på att fler bussar skulle anlända till Olympia, började en grupp Malmö FF supportrar gå mot Helsingborgs centrum. Denna grupp stoppas på S:t Pedersgatan kl. 18.36 för att avlägsnas med stöd i

text: 13 c § polislagen

text: . Klockan 19.30 avlägsnas den första gruppen från S:t Pedersgatan med buss mot Malmö. Klockan 20.03 avlägsnas den sista gruppen fotbollssupportrar med buss från S:t Pedersgatan mot Malmö. Denna sista buss, liksom de övriga, körde från Helsingborg mot Malmö på motorvägen E6. Den lagstadgade tvåtimmarsfristen i

text: 13 c § polislagen

text: löpte ut med några minuters marginal när bussen anlände till Malmö. Att släppa av fotbollssupportrarna på motorvägen var givetvis inte tillåtet och enligt polismyndighetens uppfattning var det en mindre ingripande åtgärd att fullfölja bussfärden till Malmö jämfört med att släppa av fotbollssupportrarna i någon närliggande landsbygdsort. Avslutningsvis vill jag understryka min uppfattning; att de polisiära beslut som fattades i samband med fotbollsmatchen den 23 juli 2011 var absolut nödvändiga för att förhindra konfrontation mellan anhängarna av de båda fotbollslagen. Med beaktande av det stora antalet inblandade fotbollssupportrar skulle en sådan konfrontation med säkerhet ha urartat i våldsamma upplopp med stora skador som följd.

text: Polismyndigheten har tillfrågats om de protokoll, som polismyndigheten enligt

text: 27 § polislagen

text: är skyldig att upprätta över beslut om avlägsnande. Myndigheten har upplyst att några sådana protokoll inte finns.

text: I ett beslut den 5 oktober 2012 anförde JO Axberger följande.

text: Rättslig reglering

text: Inledning Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att övervaka den allmänna ordningen

text: och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat (

text: 2 § polislagen

text: En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift ska under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, ska detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet ska uppnås (

text: 8 § första stycket polislagen

text: För att kunna utföra sitt uppdrag att förhindra störningar av den allmänna ordningen har polisen getts vissa särskilda befogenheter. Polismyndigheten har bl.a. rätt att anvisa deltagare i en folksamling att följa viss väg (

text: 24 § polislagen

text: ) samt att, under vissa förutsättningar, avvisa eller avlägsna deltagare i en ordningsstörande folksamling (

text: 13 c § polislagen

text: Rätten att anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg Enligt

text: 24 § andra stycket polislagen

text: får polismyndigheten, i samband med allvarliga störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten, och om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas, anvisa deltagare i en folksamling att följa en viss väg. Detsamma gäller om det finns risk för sådana störningar.

text: Bestämmelsen är tillämplig både då en allvarlig ordnings- eller säkerhetsstörning har inträffat och då det finns risk för en sådan störning. Den kan tillämpas i mera allmänt förebyggande syfte. Det krävs dock att det finns en konkret risk för störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten (Berggren och Munck,

text: Polislagen

text: , 9:e uppl., s. 162 ff.).

text: Avlägsnande av deltagare i en ordningsstörande folksamling

text: 13 c § polislagen

text: har följande lydelse.

text: Om en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt

text: ordningslagen (1993:1617)

text: , genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får deltagarna i folksamlingen avvisas eller avlägsnas från det område eller utrymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas.

text: Om en åtgärd enligt första stycket är otillräcklig för att ordningen ska kunna upprätthållas får deltagarna i folksamlingen avlägsnas längre bort från området eller utrymmet än vad som får ske enligt det stycket (utvidgat avlägsnande). Ett utvidgat avlägsnande får inte verkställas på ett sådant sätt att rörelsefriheten för deltagarna inskränks längre tid än två timmar.

text: Bestämmelsen ger polisen möjlighet att avvisa eller avlägsna deltagare i en folksamling om folksamlingen stör den allmänna ordningen. Polisen kan inskränka prövningen till frågan om folksamlingen som sådan kan anses ha stört

text: den allmänna ordningen eller om den utgör en omedelbar fara för den allmänna ordningen och om den mot vilken ingripandet riktar sig kan betraktas som deltagare i folksamlingen. Det krävs inte att den som avlägsnas ska ha bidragit till ordningsstörningen. Det räcker att han eller hon betraktas som deltagare i en ordningsstörande folksamling.

text: Det är inte nödvändigt att alla deltagare i en ordningsstörande folksamling avlägsnas. Tvärtom följer det av de tidigare nämnda behovs- och proportionalitetsprinciperna att ingripandet inte får vara mer omfattande än vad som är nödvändigt för att upprätthålla eller återställa ordningen. Ett ingripande enligt bestämmelsen får alltså begränsas till vissa delar av en ordningsstörande församling och enskilda deltagare kan undantas.

text: Polisen har inte rätt att med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: omhänderta någon. Ett avlägsnande enligt den bestämmelsen får därför inte genomföras på ett sådant sätt att det i rättsligt hänseende blir att betrakta som ett omhändertagande. När det gäller skillnaden mellan åtgärderna avlägsnande och omhändertagande har ett allmänt riktmärke angetts vara att ett omhändertagande regelmässigt syftar till att föra en person till en plats, t.ex. en polisstation, medan ett avlägsnade syftar till att föra en person från en plats (se

text: prop. 2008/09:131 s. 9

text: Utvidgat avlägsnande får som framgått inte verkställas på ett sådant sätt att rörelsefriheten för deltagarna inskränks under längre tid än två timmar. Denna tvåtimmarsfrist utgör en yttersta tidsgräns. Hur lång tid – inom ramen för fristen – som ett avlägsnande får pågå bestäms av omständigheterna i det enskilda fallet. Ett utvidgat avlägsnande får emellertid aldrig pågå längre än vad som krävs för att den allmänna ordningen på platsen där åtgärden vidtogs ska kunna upprätthållas. Vid den bedömningen är det framför allt av betydelse vilka möjligheter de som avlägsnats har att ta sig tillbaka, och den risk för fortsatta ordningsstörningar som det kan medföra. Ju lättare det är att återvända, desto längre transport torde typiskt sett accepteras. Det innebär bl.a. att avsevärt kortare transporter torde komma i fråga i landsbygden än om det är frågan om ett storstadsområde med väl utbyggda kommunikationer. I likhet med vad som gäller för polisverksamhet i allmänhet ska en åtgärd enligt bestämmelsen verkställas med beaktande av proportionalitets- och behovsprinciperna (

text: 8 § polislagen

text: ). Det innebär bl.a. att endast sådana olägenheter för den som omfattas av ett utvidgat avlägsnande som är försvarliga med hänsyn till ändamålet med åtgärden kan accepteras. Även här är möjligheterna för dem som avlägsnats att återvända hem, eller till den plats från vilken avlägsnandet skett, av betydelse för bedömningen. Är möjligheterna starkt begränsade blir det fråga om att avlägsna personerna en avsevärt kortare sträcka än om det finns ett väl utbyggt kollektivtrafiknät med stor turtäthet (

text: prop. 2008/09:131 s. 21

text: ). Övrigt Enligt i

text: 27 § polislagen

text: ska protokoll föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Av ett sådant protokoll ska

text: det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: i FAP 100-2 (

text: RPSFS 2000:15

text: Bedömning

text: Allmänt Anmälarnas kritik mot polisen går framför allt ut på att insatsen var dåligt organiserad, vilket ledde till avsevärda olägenheter för Malmösupportrarna, ordningsstörningar samt en allmänt upprörd stämning. Av den utredning som Polismyndigheten i Skåne redovisat och av den delvis mycket bristfälliga dokumentationen får anses framgå att anmälarnas kritik har en hel del fog för sig. Det får anses utrett att planeringen brustit och att insatserna i flera delar var improviserade. Polismyndighetens ansvar för det inträffade måste dock enligt min mening ses i ljuset av att – som myndigheten utvecklat i sitt yttrande – problemen kring s.k. högriskmatcher är svåra för polisen att hantera och av att det denna gång uppstod särskilda svårigheter som polisen inte kan lastas för att inte ha förutsett. Även om det inträffade är allvarligt nog noterar jag vidare att det såvitt här framkommit inte förekom några allvarliga personskador som kan sättas i samband med polisens åtgärder. Däremot är det uppenbart att många människor fick sin rörelsefrihet kringskuren och även utsattes för umbäranden av olika slag. Polismyndighetens åtgärder mot gruppen Malmösupportrar

text: Före matchen

text: Mot bakgrund av hur situationen utvecklade sig vid stationen Knutpunkten har jag inga invändningar mot polismyndighetens åtgärd att låta Malmösupportrarna gå av tåget redan vid stationen Ramlösa, för att därefter anvisa dem väg till fotbollsstadion. Som framgått hamnade polisen dock i tidsnöd, vilket visar att förberedelserna borde varit bättre.

text: Efter matchen

text: Av utredningen har framkommit att polismyndighetens ursprungliga plan var att efter matchens slut anvisa Malmösupportrar väg till tågstationen i Ramlösa. Med hänsyn till hur situationen under dagen hade utvecklats och till rådande situation på plats får polismyndigheten anses ha haft laglig grund för detta. Nu omöjliggjordes planen av att polisen fick besked om att tågtransportören vägrade låta Malmösupportrarna åka med tågen.

text: Polismyndigheten beslutade då att i stället ”bussa” supportrarna till Malmö. Den dokumentation som finns avseende detta är polismästaren CC:s beslut, som

text: hänvisade till

text: 24 § polislagen

text: . I realiteten var det fråga om ett beslut enligt

text: 13 c § polislagen

text: , vilket polismyndigheten numera även anfört till stöd för sitt agerande. Ett sådant beslut ska som framgått dokumenteras i protokoll, där det ska redovisas hur många personer som omfattas av åtgärden, var de befann sig vid ingripandet och vart de transporterats. Allt detta saknas här. Av den fullständiga frånvaron av dokumentation drar jag, med stöd även av vad som i övrigt framkommit, slutsatsen att åtgärderna beslutats i hast, utan den eftertanke lagstiftningen förutsätter.

text: Det är vidare tveksamt i vad mån

text: 13 c § polislagen

text: ger stöd för de åtgärder som vidtogs. Bestämmelsen gäller ”en folksamling, som […] genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna”. Deltagare i en sådan folksamling får avlägsnas, om det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Bestämmelsen torde i och för sig kunna tolkas så, att publiken vid ett idrottsevenemang betraktas som en folksamling, inom vilken det kan finnas grupper som i olika grad stör ordningen. Efter matchen var det gruppen Helsingsborgssupportrar som utgjorde det större ordningshotet. Likväl riktades polisens åtgärder mot gruppen Malmösupportrar. Vid bedömningen av om detta bör föranleda kritik beaktar jag följande.

text: De befogenheter polisen anförtrotts i

text: 13 c § polislagen

text: har, sedda i sitt sammanhang, till syfte att ge polisen redskap för att avvärja ordningsstörningar. De åtgärder som vidtas är inte att betrakta som sanktioner mot de personer som berörs av åtgärderna, vilket bl.a. framgår av att ingripanden får göras även mot enskilda som inte själva stör ordningen. Det överordnade intresset vid tillämpningen av denna och andra liknande bestämmelser i

text: polislagen

text: är att tillgodose den breda allmänhetens berättigade anspråk på ordning och säkerhet, inte att beivra lagöverträdelser. Det hindrar inte att behovet av ingripanden av detta slag ska övervägas noga och stå i proportion till det de syftar till att förhindra, vilket bl.a. innebär att tvångsåtgärder mot personer som utan egen förskyllan hamnat i oroligheter så långt möjligt ska undvikas. Ordningshållande åtgärder ska därför i första hand riktas mot dem som stör ordningen, men ingripanden med annan inriktning är inte uteslutna.

text: Med beaktande av detta anser jag att polismyndigheten, under de akuta förhållanden som här förelåg, inte bör kritiseras för de ordningshållande åtgärder som riktades mot gruppen av Malmösupportrar.

text: Sammanfattning Sammanfattningsvis kan Polismyndigheten i Skåne inte undgå kritik för den brist på organisation som enligt vad som framkommit förekom vid insatsen och för att vidtagna åtgärder inte dokumenterats i enlighet med gällande bestämmelser. Att min kritik mot polisen stannar vid detta betyder inte att förhållandena i övrigt varit godtagbara. De delvis allvarliga problem som uppkom under dagen hänger dock, som polismyndigheten berört i inledningen till sitt yttrande, ihop med de i sig oacceptabla ordningsstörningar som numera

text: förekommer kring s.k. högriskmatcher. Såvitt gäller åtgärderna efter matchen anser jag mig inte ha grund för att ifrågasätta vad polismyndigheten avslutningsvis anfört, dvs. att de risker för upplopp m.m. som förelåg inte gav polisen något annat val än att ingripa på i huvudsak det sätt som skedde.

text: Övrigt Det kan som framgått ifrågasättas i vad mån de åtgärder polisen i detta fall vidtog har stöd i

text: polislagen

text: . Även om jag under de särskilda omständigheter som här förelåg inte kritiserat polisen i denna del anser jag att saken bör uppmärksammas i samband med de överväganden som statsmakterna gör ifråga om högriskmatcher och liknande evenemang. Inte minst bör det klarläggas i vilken utsträckning enskilda medborgare utan egen förskyllan bör kunna bli föremål för polisiära tvångsingripanden.

text: Regeringen har i kommittédirektiv 2011:22 tillsatt en särskild utredare att i egenskap av nationell samordnare lämna förslag till hur brottslighet i samband med idrottsarrangemang kan motverkas. Mot den nyss angivna bakgrunden tillställs denne en kopia av detta beslut, för kännedom. Jag vill därvid även rikta den nationella samordnarens uppmärksamhet på den bristande samordning mellan polisen och företrädare för allmänna transportmedel som i detta fall tog sig uttryck i att en tågoperatör synes ha vägrat utföra sitt uppdrag, vilket fick avgörande betydelse för händelseutvecklingen.

type: avgorande


title: Anmälan mot Arbetslöshetskassan Alfa angående bristande tillgänglighet per e-post och telefon m.m.

text: I en anmälan som kom in till JO den 12 oktober 2005 klagade AA på Arbetslöshetskassan Alfa (Alfa-kassan). I anmälan uppgav han bl.a. följande. Alfa-kassan har fattat ett informellt beslut att inte betala ut ersättning för tre perioder under åren 2004-2005. Något besked om ersättningen skall komma att betalas ut eller inte har han inte fått. Kassans e-post ligger nere och det är svårt att komma i kontakt med kassan per telefon. Han begärde även skadestånd.

text: Utredning

text: Alfa-kassan lämnade inledningsvis muntliga upplysningar.

text: Alfa-kassan anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan, särskilt i frågan om stängningen av kassans e-postadress.

text: Försäkringsledare BB gav in Alfa-kassans remissvar av vilket framgick bl.a. följande.

text: – – – Inledningsvis vill Alfa-kassan klargöra att all e-post inte är stängd utan det är adressen post@alfakassan.se som är stängd. All övrig e-postverksamhet har varit igång och fungerar som tidigare. Alfa-kassan har emellertid en särskild e-postadress (se ovan) för frågor i försäkringsärenden som är öppen för allmänheten. En stor andel av de frågor som tagits emot och besvarats har inte avsett kassans egna försäkrade utan kommit utifrån. Arbetet med e-posten har därför varit särskilt betungande och tagit en stor del av kassans resurser i anspråk. Kännetecknande för e-post är ju bland annat ”gummibollseffekten”, d.v.s. att varje svar ger upphov till ytterligare frågor. Och i många fall förde denna ”dialog” inte kassans ersättningsärenden framåt utan bidrog istället till långa handläggningstider, detta då våra resurser användes till att besvara allmänhetens frågor istället för att handlägga försäkringsärenden. Alfa-kassan stängde sin e-post inför midsommaren 2005 på grund av att antalet ersättningsärenden ökat starkt. Kassan ansåg att försäkringsärenden, d.v.s. att våra försäkrade får den ersättning de har rätt till, skulle prioriteras. Att stänga e-posten blev ett sätt att leda mer resurser till handläggningen, d.v.s. för att söka hålla handläggningstiden nere. Alfa-kassan är medveten om att stängningen av e-posten lett till en sämre tillgänglighet, särskilt för de personer som inte är ersättningsberättigade i Alfa-kassan. Alfa-kassan gjorde emellertid bedömningen att försäkringsärenden

text: skulle prioriteras då kassans primära uppgift är att utbetala arbetslöshetsersättning. De personer som använt sig av kassans e-postadress har fått ett svar som hänvisar dem till alternativa kontaktvägar [.]. Bland annat så har 20 000 personer tillgång till meddelandeservice via Internetkassan. Stängningen av e-postadressen har annonserats på Alfa-kassans hemsida, www.alfakassan.se. Viss e-postfunktion har varit och är fortfarande tillgänglig. Via hemsidan kan man gå in och göra adressändringar samt beställa kassakort. All e-post som kommer in via annan adress än post@alfakassan.se besvaras, som tidigare nämnts, i vanlig ordning. Arbetslöshetskassorna utgör inte myndigheter och är därför inte skyldiga att följa

text: förvaltningslagens (1986:223)

text: bestämmelser i sin ärendehandläggning.

text: Förvaltningslagens

text: handläggningsregler används dock som vägledning vid kassans beslut. Kommentarerna i ”Regelbok för arbetslöshetskassor”, en handbok upprättad av Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen, hänvisar till

text: förvaltningslagen

text: i sina kommentarer. Upplysningsvis avser Alfa-kassan att åter öppna e-postadressen post@alfakassan.se den 1 februari 2006. AA kommenterade remissvaret. Han uppgav bl.a. att han inte informerats om att hans e-brev inte kommit fram till kassan.

text: Det kan nämnas att Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) härefter i en rapport den 14 juli 2006 till regeringen behandlat bl.a. frågan om Alfa-kassans tillgänglighet. I rapporten konstateras bl.a. att kassan hade stängt sin e-postadress i syfte att frigöra personal för handläggningen, att kassan i juli 2005 lämnat en åtgärdsplan i frågan i vilken kassan bl.a. angett att den kommer att mer långsiktigt se över bemanning etc. vad avser telefontjänst och e-post samt att möjligheten att skicka e-post till kassan öppnades igen i februari 2006. (Se rapport 2006:16 Kostnadsutvecklingen för anslaget 22:8 ap.3, Bidrag till administration av grundbeloppet.)

text: Bedömning

text: JO har till främsta uppgift att utöva tillsyn över att myndigheter och deras befattningshavare efterlever lagar och andra författningar samt i övrigt fullgör sina åligganden. Arbetslöshetskassorna är inte myndigheter och står därför under JO:s tillsyn endast till den del deras verksamhet innefattar myndighetsutövning. Kassornas handläggning av ärenden om ersättning är exempel på sådant som kan bli föremål för JO:s granskning (se JO:s ämbetsberättelse 1977/78 s. 242). Vad som framkommit angående kassans handläggning av AA:s ersättningsärenden ger emellertid inte anledning till något uttalande av mig.

text: Frågor som rör arbetslöshetskassornas tillgänglighet dvs. enskildas möjlighet att komma i kontakt med kassan avser normalt inte myndighetsutövning. För att kassorna skall kunna fullgöra sina uppgifter med ersättningsärendena är det emellertid nödvändigt att de kan nås i dessa avseenden. Sådana kontakter kan enligt min mening hänföras till myndighetsutövningen.

text: är naturligtvis önskvärt att kassorna i dessa ärenden också beaktar den år 2003 införda regeln i

text: förvaltningslagen

text: 5 §

text: ) enligt vilken enskilda skall kunna kontakta en myndighet med hjälp av elektronisk post. Någon skyldighet föreligger dock inte i detta hänseende. Av remissvaret framgår dock att Alfa-kassan använder sig av epost i kontakterna med allmänheten och enskilda sökande. Vid sådant förhållande måste den enskilde kunna utgå ifrån att systemet fungerar och att den e-post som skickas med anledning av ett ersättningsärende tas om hand. I de situationer en stängning befinns nödvändig måste åtgärder vidtas för att minska olägenheterna av stängningen. I detta fall har upplysts att kassan informerade om stängningen på kassans hemsida och att enskilda som skickade e-post till den aktuella adressen hänvisades till andra kontaktvägar. Med hänsyn härtill stannar jag vid nyss gjorda uttalanden.

text: Upplysningsvis kan nämnas att JO inte är behörig att pröva frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Avvisning
Beslut
Beslutsmotivering, utformning av beslut

title: Fråga om polismyndighets handläggning av och beslut i ett ärende om avvisning enligt utlänningslagen

text: Stf. JO Ragnemalm meddelade den 22 juli 2008 ett beslut med följande lydelse.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA såsom ombud för BB på Polismyndigheten i Stockholms län. Klagomålen avsåg handläggningen av och beslut i ett ärende om avvisning enligt

text: utlänningslagen

text: . Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: Den 8 mars 2007 reste BB med flyg till Stockholm för att delta i den fest som Hells Angels skulle anordna den 10 mars 2007 med anledning av tioårsjubileet för klubbens Stockholmsavdelning. BB hade bokat hemresa till den 11 mars 2007. Vid inresan blev han kontrollerad av polisen på Arlanda och insläppt i Sverige. Den 9 mars 2007 greps han emellertid av tunnelbanepolisen som beslutade att avvisa honom och ta honom i förvar. I beslutet angavs att BB avvisades med stöd av

text: 8 kap. 2 § 3 utlänningslagen

text: ”eftersom BB begått narkotikabrott i Danmark -96 och är medlem i Hells Angels och befaras begå nya brott i Sverige”.

text: Att BB dömts för narkotikabrott för mer än elva år sedan ska inte belasta honom. Medlemskap i Hells Angels kan inte anses vara en sådan särskild omständighet som i sig gör det antagligt att BB skulle komma att begå brott i Sverige. Det finns inte heller något i övrigt som tyder på att BB skulle komma att begå brott i Sverige. Polismyndigheten har inte visat på vilket sätt det framgår att BB skulle ha kommit in i Sverige för att begå brott.

text: Utredning

text: Handlingarna i ärendet hämtades in och granskades.

text: Polismyndigheten i Stockholms län anmodades därefter att göra en utredning och yttra sig över anmälan.

text: Biträdande länspolismästaren CC gav in polismyndighetens svar av vilket framgick följande. – – –

text: Bakgrund

text: Av de handlingar och upplysningar i övrigt som lämnats beträffande aktuellt ärende har följande framkommit: Helgen den 9–11 mars 2007 firade Hells Angels (HA) tioårsjubileum avseende sin avdelning i Stockholm. Medlemmar från de europeiska länderna och även från USA var inbjudna till festligheterna. Genom väl dokumenterad kunskap såväl internationellt som nationellt finns det belagt att HA är en organisation som polisen bör ägna särskild uppmärksamhet. Polismyndighetens arbete beträffande denna händelse bestod därför av en s.k. Nova-kommendering, d.v.s. en insats mot grovt kriminella. Inför en kommendering av detta slag föreligger alltid underrättelseinformation, bl.a. beträffande specifika personer. När kommenderingen innefattar arbete beträffande delvis utländska personer samarbetar svensk polis med utländska kollegor i underrättelsedelen. Så skedde även i detta fall och vid utsättningen på fredagseftermiddagen den 9 mars erhöll inblandad personal utförlig underrättelseinformation. Vid polisarbete där s.k. inre utlänningskontroll aktualiseras förekommer det också att utländsk polis bistår den svenska polisen direkt på plats med information gällande specifika personer. Detta i syfte att vid mer omfattande kontroller möjliggöra att polisarbetet sker effektivt. Utländsk polis kan utifrån sin unika kännedom om respektive landsmedborgare snabbt tillhandahålla svensk polis relevanta uppgifter inför beslut inom ramen för kontrollen. Samarbete av detta slag är av stor betydelse för att det svenska polisarbetet ska kunna fungera effektivt; se närmare nedan. Den händelse som är aktuell i detta ärende, avvisningen av den danske medborgaren BB, hänför sig till eftermiddagen den 9 mars. BB färdades i en buss tillsammans med ca 40 personer som på olika sätt fick antas ha kopplingar till HA. Bussen, som tidigare lämnat HA:s klubblokal […] stoppades av polis […] för kontroll. Vid kontrollen närvarade poliser från de nordiska grannländerna i syfte att bistå svensk polis med information om sina respektive landsmän. Dansk polis pekade ut BB så som HA-medlem och uppgav vidare att han dömts i Danmark för narkotikabrott 1996. BB omhändertogs kl. 16:02 i samband med kontrollen efter beslut av polisinsatschef Lars Byström i enlighet med

text: 11 § polislagen

text: . BB fördes till arresten på polisstationen i Solna där förhör hölls i syfte att utreda omständigheter runt hans vistelse i Sverige och grund för eventuellt förvarsbeslut. Klockan 17:56 fattade polisintendent DD, som innehade myndighetsberedskap jämlikt 4 kap. 12 § polisförordningen, efter föredragning via telefon beslut om att BB skulle avvisas samt tas i förvar, se bifogat beslut, bilaga 1. På beslutet finns antecknat: ”8 kap. 2 § 3 p. Utl.L, BB, S f. […], Danmark skall avvisas samt tas i förvar jämlikt 10 kap. 1 § jämf. med

text: 10 kap. 13 § samma lag

text: . BB. Är dömd för narkotikabrott till sex års fängelse 1996. Det finns risk för fortsatt brottslighet.” Av det beslut som finns sparat i akten framgår emellertid att skälen för beslutet var dels att BB begått narkotikabrott i Danmark 1996, dels att han är medlem i HA. BB verkställdes till Danmark i enlighet med avvisningsbeslutet den 12 mars 2007.

text: Rättslig reglering

text: EG-lagstiftning Av

text: Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 562/2006 av den 15 mars 2006

text: om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (Kodex om Schengengränserna)

text: artikel 1

text: , framgår att ingen gränskontroll ska ske av personer vid passage av de inre gränserna mellan Europeiska unionens medlemsstater. Av

text: artikel 21 a

text: samma förordning framgår att avskaffandet av gränskontroll vid de inre gränserna ska inte påverka följande: a) Utövandet av polisiära befogenheter av de behöriga myndigheterna i medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning, i den mån utövandet av dessa befogenheter inte har samma verkan som in- och utresekontroller; detta gäller också

text: i gränsområden. Utövandet av polisiära befogenheter, i den betydelse som avses i första meningen, får särskilt inte anses motsvara in- och utresekontroller när de polisiära åtgärderna i) inte syftar till gränskontroll, ii) bygger på allmän polisinformation och poliserfarenhet när det gäller eventuella hot mot den allmänna säkerheten och särskilt syftar till att bekämpa gränsöverskridande brottslighet, iii)utformas och utförs på ett sätt som klart skiljer sig från systematiska personkontroller vid de yttre gränserna, iv) utförs som stickprovskontroller.

text: Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004

text: (Rörlighetsdirektivet),

text: artikel 27 p

text: . 1–2 stadgar att 1. Med förbehåll för bestämmelserna i detta kapitel får medlemsstaterna begränsa den fria rörligheten för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar, oavsett medborgarskap, av hänsyn till allmän ordning, säkerhet eller hälsa. Sådana hänsyn får inte åberopas för att tjäna ekonomiska syften. 2. Åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet ska överensstämma med proportionalitetsprincipen och uteslutande vara grundade på vederbörandes personliga beteende. Tidigare straffdomar ska inte i sig utgöra skäl för sådana åtgärder. Den berörda personens personliga beteende måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn ska inte accepteras.

text: Svensk lagstiftning Enligt

text: 9 kap. 9 § 1 st. utlänningslagen (2005:716)

text: är en utlänning som vistas i Sverige skyldig att på begäran av en polisman visa upp pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i Sverige. (Inre utlänningskontroll) Enligt 3 st. får kontroll enligt första stycket endast vidtas om det finns grundad anledning att anta att utlänningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll. Av 8 kap. 2 § p. 3

text: utlänningslagen

text: framgår att en utlänning får avvisas om han eller hon på grund av tidigare frihetsstraff eller någon annan särskild omständighet kan antas komma att begå brott i Sverige eller i något annat nordiskt land. Enligt

text: 8 kap. 3 § 2 st. utlänningslagen

text: får en utlänning som har uppehållsrätt inte avvisas. Förutsättningarna för uppehållsrätt framgår av

text: 3 a kap.

text: 5 §§

text: samma lag. Av

text: 8 kap. 4 § 2 st. utlänningslagen

text: framgår att frågan om avvisning får prövas av polismyndigheten. Av

text: 10 kap. 1 § 2 st. p.

text: utlänningslagen

text: framgår att en utlänning som fyllt 18 år får tas i förvar om det är fråga om att verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning. Enligt

text: 10 kap. 18 § utlänningslagen

text: ansvarar Migrationsverket för att beslut om förvar verkställs. Av

text: 10 kap. 4 § 2 st. utlänningslagen

text: framgår att en utlänning får hållas i förvar i högst två månader om ett beslut om avvisning meddelats, om det inte finns synnerliga skäl för en längre tid. Enligt

text: 12 kap. 14 § 3 st. p.

text: utlänningslagen

text: ska polismyndigheten verkställa en polismyndighets beslut om avvisning. Av

text: 11 § polislagen (1984:387)

text: (PL) framgår att om en polismyndighet enligt särskild föreskrift har befogenhet att besluta att någon ska omhändertas, får en polisman omhänderta denne i avvaktan på polismyndighetens beslut, om polismannen finner (1) att föreskrivna förutsättningar för beslut om

text: omhändertagande föreligger och (2) att dröjsmål med omhändertagandet innebär fara för liv hälsa eller någon annan fara. I 15–17 §§ PL finns bestämmelser om rätt för den som omhändertagits enligt denna lag till underrättelse om anledningen till omhändertagandet, tidsfrister för kvarhållande, förvar m.m.

text: Yttrande från polisintendent DD

text: DD har i yttrande till polismyndigheten uppgivit följande beträffande det fattade avvisningsbeslutet: Polismyndigheten finner att BB är medlem i en organisation, som deklarerat att de står utanför samhällsordningen. En organisation, som Polisen finner systemhotande med dess dokumenterade brottsaktivitet. Medlemskap förutsätter att varje enskild individ solidariserar sig med organisationens uppfattning och inriktning. Om så icke är fallet följer att medlemskap upphör. BB är även dömd för narkotikabrott i Danmark. Polismyndigheten fann således vid den individuella prövningen att BB kunde antas begå brott i Sverige. DD har i sitt yttrande vidare angivit att någon uppehållsrätt inte förelåg för BB vid tidpunkten för avvisandet.

text: Polismyndighetens bedömning

text: Polismyndigheten har inledningsvis att bedöma riktigheten i kontrollen av bussen. I enlighet med

text: artikel 21 a

text: , Kodex om Schengengränserna, har det inte funnits något hinder mot en sådan kontroll. Stödet i svensk lagstiftning för inre utlänningskontroll återfinns i

text: 9 kap. 9 § utlänningslagen

text: och myndigheten anser att skäl för kontroll har förelegat i detta fall. En polismans beslut enligt

text: 11 § polislagen

text: utgör ett förstadium till det efterföljande polismyndighetsbeslutet. Eftersom ett av lagrummets rekvisit således knyter an till det kommande beslutet, krävs att en rättslig bedömning av polismyndighetsbeslutet görs innan riktigheten av beslutet enligt 11 § kan bedömas. Polismyndigheten övergår därför nu till att bedöma grunden för avvisningsbeslutet. Vid bedömningen av huruvida förutsättningarna för här aktuellt lagrum (8 kap. 2 § p. 3

text: utlänningslagen

text: ) föreligger, framgår av förarbetena att det klart ska framgå av utlänningens egna uttalanden eller av andra förhållanden att han tänker begå brott (

text: SOU 1979:64 s. 135

text: prop. 1979/80:96 s. 56

text: ). Avvisningsgrunden enligt p. 3 har funnits harmonisera med motsvarande bestämmelse i rörlighetsdirektivet (

text: prop. 1991/92:170

text: bilaga 10 s. 19 f.). Enligt rörlighetsdirektivet ska åtgärder som vidtas med hänsyn till allmän ordning eller säkerhet överensstämma med proportionalitetsprincipen och uteslutande vara grundade på vederbörandes personliga beteende. Tidigare straffdomar ska inte i sig utgöra skäl för sådana åtgärder. Den berörda personens personliga beteende måste utgöra ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Motiveringar som inte beaktar omständigheterna i det enskilda fallet eller som tar allmänpreventiva hänsyn ska inte accepteras. Mot bakgrund av det sagda kan konstateras att avvisningen av BB, för att uppfylla kraven i gällande rätt, måste ha grundats uteslutande på hans personliga beteende. Den tidigare straffdomen mot honom får härvid inte ensam lagts till grund för avvisningsbeslutet. Mot bakgrund av hans personliga beteende ska det ha stått klart att han tänkte begå brott. Hans beteende ska därtill ha utgjort ett verkligt, faktiskt och tillräckligt allvarligt hot mot ett grundläggande samhällsintresse. Av intresse i sammanhanget är EG-domstolens dom i fallet Kommissionen mot Konungariket Spanien, i vilket domstolen fastslog att det strider mot EG-rätten att neka en utlänning inresa i landet endast på den grund att han var registrerad på spärrlistan i SIS, utan att dessförinnan ha undersökt huruvida personen utgjorde ett verkligt, aktuellt och tillräckligt allvarligt hot som påverkar ett av samhällets grundläggande intressen (EG-domstolens dom den 31 januari 2006, mål C-503-3).

text: Den dokumenterade grunden för avvisningsbeslutet är dels BB:s medlemskap i HA, dels domen mot honom för narkotikabrott 1996. Polismyndigheten anser att enbart dessa två förhållanden inte utgör tillräckliga skäl för ett avvisningsbeslut. För att förutsättningar ska kunna anses ha förelegat att avvisa BB måste det enligt myndighetens mening förelegat vissa ytterligare omständigheter beträffande hans person. Trots avsaknaden av dokumentation är det myndighetens uppfattning att det funnits ytterligare information som måste haft inverkan på beslutet att avvisa BB. Under en kommendering av aktuellt slag kommuniceras en mängd varierande kriminalunderrättelseinformation som av olika anledningar inte alltid dokumenteras. Information som läggs till grund för beslut måste emellertid givetvis dokumenteras. Myndigheten beklagar att så inte synes ha skett i BB:s fall. Det är mot bakgrund av det nu sagda myndighetens uppfattning att det funnits skäl att avvisa BB och därmed också skäl att ta honom i förvar. Beträffande beslutet att inledningsvis omhänderta BB enligt PL

text: 11 §

text: kan myndigheten, mot bakgrund av vad som ovan redogjorts för beträffande avvisningsbeslutet, konstatera att det får anses ha förelegat skäl för omhändertagandebeslutet. Omständigheterna kan inte anses ha varit sådana att det saknats förutsättningar för beslutet. Vid en samlad bedömning av vad som har förekommit i ärendet kan myndigheten konstatera allvarliga brister gällande dokumentering av relevant information. Myndigheten kommer därför att se över rutinerna beträffande dokumentering vid och inför kommenderingar. Myndigheten vill också framhålla att det från och med den 15 februari 2008 inrättats ett funktionsansvar gällande inre utlänningskontroll inom myndigheten. Ansvaret kommer att åvila chefen för gränspolisavdelningen. Härtill kommer att frågor av detta slag kommer att tas upp vid den årliga fortbildningen för befattningshavare som innehar myndighetsberedskap. Sådan utbildning är inplanerad redan den 5 mars 2008, där just behovet av tydlig dokumentation kommer att betonas extra. Det är myndighetens uppfattning att inrättandet av nämnt funktionsansvar jämte den årliga fortbildningen kommer att leda till en ökad rättssäkerhet och samsyn i berörda frågor.

text: AA lämnade bl.a. följande kommentarer till remissvaret. Polismyndigheten kan varken precisera eller konkretisera skälen till att BB avvisades. I stället nöjer sig myndigheten med att konstatera att det är dess uppfattning att det funnits skäl att avvisa BB och även skäl att ta honom i förvar. Det finns dock ingenting som pekar på att BB kommit till Sverige för att begå brott eller att hans personliga beteende varit sådant att det funnits skäl att avvisa honom.

text: DD kom härefter till JO in med en som ”Avvikande mening” rubricerad skrivelse, där hon vidhöll sin tidigare deklarerade uppfattning.

text: Bedömning

text: JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att ersätta den prövning som kunnat ske i ordinarie ordning. Beslutet att avvisa BB hade kunnat överklagas, men så skedde tydligtvis inte.

text: Vad gäller förutsättningarna för att beslut om avvisning skall kunna meddelas kan jag fatta mig kort. Jag delar helt den uppfattning som polismyndigheten gett uttryck för i sitt remissyttrande och som också är den som förfäktas av anmälaren, nämligen att en elva år gammal dom för narkotikabrott och medlemskap i viss organisation – oavsett dess rykte och erfarenheterna av dess verksamhet – i sig inte kan utgöra grund för en avvisning. Som polismyndigheten understrukit, måste ett sådant beslut baseras på att den berördes personliga beteende innefattar en konkret risk för att han kommer att begå brott i Sverige.

text: Trots att det av det aktuella avvisningsbeslutets lydelse klart framgår, att det enbart grundats på domen och medlemskapet – vilket till yttermera visso vitsordats av den beslutsfattande polisintendenten, som markerat sin i förhållande till polismyndigheten avvikande mening beträffande betydelsen av medlemskap i just den berörda organisationen – vill polismyndigheten emellertid inte ta avstånd från beslutet. Som skäl anförs att ”det funnits annan information som måste haft inverkan på beslutet att avvisa BB”. Myndigheten beklagar, att denna andra information – vars art inte närmare preciseras – inte dokumenterats, men anser sig ändå kunna hävda, att det får anses ha förelegat skäl för beslutet.

text: Jag har föga förståelse för ett sådant resonemang. Det kan visserligen inte uteslutas, att avvisningen kunde ha varit befogad, om den grundats på t.ex. inhämtad kriminalunderrättelseinformation, men detta är i sammanhanget irrelevant. Att ett beslut kunde ha varit riktigt, om det grundats på andra omständigheter än de redovisade, medför naturligtvis inte att det är korrekt. Man kan inte separera slutet från skälen. Det kan tilläggas, att svårigheter att med hänsyn till gällande sekretessregler i detalj redovisa skälen för ett beslut normalt kan bemästras genom att man i mera allmänna ordalag motiverar varför man kommit till ett visst slut.

text: Med dessa delvis kritiska synpunkter avslutas ärendet.


title: Ett landsting har beslutat att inte längre utföra steriliseringar som inte är medicinskt betingade; fråga om besluten är förenliga med bestämmelserna i steriliseringslagen (1975:580) och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 12 augusti 2009, framförde AA klagomål mot Landstinget i Värmland. Klagomålen rörde att landstinget hade beslutat att inte längre utföra steriliseringar som inte är medicinskt betingade.

text: AA ansåg att beslutet inte var förenligt med gällande lagstiftning.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades upplysningar per telefon och e-brev från överläkaren BB vid Centralsjukhuset i Karlstad samt divisionschefen CC. Vidare inhämtades vissa handlingar från landstinget.

text: Landstingsstyrelsen anmodades därefter att, mot bakgrund av bestämmelserna i

text: steriliseringslagen

text: , göra en utredning och inkomma med yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle belysa den rättsliga grunden för landstingets beslut att inte längre utföra steriliseringar som inte är medicinskt betingade.

text: Landstingsstyrelsen yttrade följande.

text: Enligt

text: och

text: 3 §§

text: steriliseringslagen (1975:580)

text: får den enskilde på egen begäran steriliseras om vissa förutsättningar är uppfyllda. Om enskild som fyllt 25 år vägras sterilisering, ska frågan omedelbart underställas Socialstyrelsens prövning. Vidare stadgas att sterilisering av kvinna ska ske på allmänt sjukhus eller på annan sjukvårdsinrättning som Socialstyrelsen godkänner (6 §). I lagens förarbeten (

text: prop. 1975:18

text: ) sägs, att enligt den nya lagen ska varje man och kvinna som har fyllt 25 år och själv begär det få bli steriliserad. Såväl information som operation och efterkontroll ska ersättas genom den allmänna sjukförsäkringen. Den som önskar sterilisering ska vända sig till lämplig allmän sjukvårdsinrättning på hemorten eller annan sjukvårdsinrättning som Socialstyrelsen godkänt för att få ingreppet utfört.

text: Steriliseringslagen

text: anger förutsättningarna för att sterilisering ska få ske, men reglerar inte vem som ansvarar för att erbjuda ingreppet. I

text: 3 §

text: hälso- och

text: sjukvårdslagen (1982:763)

text: , HSL, anges landstingets ansvar för hälso- och sjukvård. Av förarbetena till lagen (

text: prop. 1981/82:97 s. 40

text: ) framgår att det vid lagens tillkomst ansågs att abort och sterilisering borde ingå i landstingskommunernas ansvar efter att tidigare ha utgjort ett frivilligt åtagande. Även om det därmed får anses ingå i landstingets åtagande att utföra steriliseringar, måste dessa ingrepp liksom annan hälso- och sjukvård som ingår i landstingets ansvarsområde bli föremål för nödvändiga prioriteringar. Icke medicinskt motiverade ingrepp är lågt prioriterade. I

text: SOU 1995:5

text: Vårdens svåra val nämns sterilisering i prioriteringshänseende tillsammans med åtgärder som utfärdande av vissa intyg, vaccinationer inför utlandsresor, rituell manlig omskärelse och refertilisering. Då den låga prioriteringen i praktiken skulle innebära att steriliseringsingrepp knappast skulle utföras, har landstinget, i likhet med flera andra landsting, i stället valt att helt upphöra med verksamheten. Sammanfattningsvis anser landstinget att beslutet att inte längre utföra steriliseringar som inte är medicinskt betingade skett i enlighet med de prioriteringar som är tillåtna enligt HSL.

text: JO remitterade därefter ärendet till Socialstyrelsen och hemställde att styrelsen skulle inkomma med yttrande över frågan om det är förenligt med bestämmelserna i

text: steriliseringslagen

text: att ett landsting inte utför steriliseringar som inte är medicinskt betingade.

text: Socialstyrelsen anförde i ett remissvar följande.

text: Sterilisering är en medicinsk behandling som innefattas i begreppet hälso- och sjukvård i

text: 1 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763)

text: , HSL. Den som begär det har enligt

text: steriliseringslagen (1975:580)

text: rätt att få bli steriliserad om förutsättningarna i lagen är uppfyllda. Landstingens hälso- och sjukvårdsansvar enligt

text: 3 §

text: HSL omfattar därmed en skyldighet att erbjuda sterilisering. Det är inte i överensstämmelse med prioriteringsbestämmelsen i

text: 2 § andra stycket

text: HSL att endast utföra steriliseringar på medicinsk indikation och att av ekonomiska skäl sluta utföra steriliseringar som inte är medicinskt motiverade. Det är inte heller i överensstämmelse med bestämmelsen att behandla kvinnor och män olika i de fall sterilisering begärs utan att det föreligger medicinsk indikation. Det är i strid mot

text: 2 § steriliseringslagen

text: att inte pröva varje begäran om sterilisering och att inte låta frågan underställas Socialstyrelsens prövning i de fall sterilisering vägras. Det står inte klart huruvida beskedet till den person som har aktualiserat JO:s ärende utgör en vägran att utföra sterilisering och därmed en skyldighet att underställa frågan Socialstyrelsens prövning. Socialstyrelsen kan därför inte yttra sig i det enskilda fallet.

text: Bakgrund

text: Landstingets ställningstagande Av handlingarna i JO:s ärende framgår att Division opererande specialiteter, Landstinget i Värmland, har beslutat att från och med 2009-01-01 inte längre utföra sterilisering av män utan särskild medicinsk grund. I en skrivelse till landstingsdirektören m.fl. har divisionschefen informerat om beslutet. Enligt skrivelsen ska verksamhetschef kirurgi ”anmäla ett underlag om vilket pris ett ingrepp med full kostnadstäckning skulle kräva om det skulle införas som möjligt erbjudet vårdutbud i verksamheten vid sidan av hälso- och sjukvård”. Landstingsstyrelsen för Landstinget i Värmland vidgår att steriliseringar omfattas av landstingets vårdansvar enligt

text: 3 §

text: HSL. Med hänvisning till att icke medicinskt motiverade ingrepp såsom steriliseringar är lågt prioriterade i

text: SOU 1995:5

text: Vårdens

text: svåra val anser landstingsstyrelsen att beslutet att inte längre utföra sådana steriliseringar har fattats i enlighet med de prioriteringar som är tillåtna enligt HSL.

text: Hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: I

text: 1 §

text: HSL definieras vad som avses med hälso- och sjukvård på vilken lagen är tillämplig. Av förarbetena till HSL (

text: prop. 1981/82:97 s. 111

text: ) framgår att åtgärder i samband med abort och sterilisering innefattas i begreppet hälso- och sjukvård ”trots att de inte uttryckligen nämns i den föreslagna lagen”.

text: I

text: 3 §

text: HSL slås inledningsvis fast en skyldighet för varje landsting att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstinget. Vad som avses med hälso- och sjukvård som omfattas av ansvaret framgår av

text: 1 §

text: HSL. Enligt

text: 3 § andra stycket

text: HSL omfattar landstingets ansvar dock inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun inom en landstingskommun ansvarar för enligt 18 § första och andra styckena HSL. I förarbetena till HSL (

text: prop. 1981/82:97 s. 40

text: ) betonas att det bör ingå i landstingens ansvar att ombesörja abort och sterilisering. Enligt

text: 2 § andra stycket

text: HSL ska bl.a. vården ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Enligt bestämmelsen ska den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ges företräde till vården. Bestämmelsen avses återspegla människovärdes-, behovs- och solidaritetsprinciperna. I fråga om människovärdesprincipen betonas det i propositionen (

text: prop. 1996/97:60 s. 20

text: ) Prioriteringar inom hälso- och sjukvården att det relevanta vid prioriteringar är att ”begåvning, social ställning, inkomst, ålder etc. inte får avgöra vem som skall få vård eller kvaliteten på vården”. Behovs- och solidaritetsprincipens innebörd är enligt propositionen bl.a. att om prioriteringar måste göras, ”ska mer av vårdens resurser ges till de mest behövande, dvs. de med de svåraste sjukdomarna och den sämsta livskvaliteten. Detta gäller även om konsekvenserna kan bli att alla inte får sina behov tillgodosedda”. Vidare uttalas i propositionen (s. 41) att bestämmelsen innebär en kodifiering av ”den syn på prioriteringar som framgår av förarbetena till hälso- och

text: sjukvårdslagen

text: ”, dvs. propositionen 1981/82:97.

text: Steriliseringslagen

text: Steriliseringslagen

text: reglerar förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett ingrepp i könsorganen som medför varaktigt upphävande av fortplantningsförmågan ska få utföras. Lagen är inte tillämplig i de fall ett sådant ingrepp utförs som ett led i behandlingen av kroppslig sjukdom eller innebär kastrering. Enligt

text: 2 § steriliseringslagen

text: får sterilisering som inte kräver Socialstyrelsens tillstånd (jfr

text: 3 §

text: ) utföras på begäran av den som fyllt tjugofem år och som är svensk medborgare eller bosatt här i riket. Vägras sterilisering, ska frågan omedelbart underställas Socialstyrelsens prövning. Av förarbetena till

text: steriliseringslagen

text: prop. 1975:18 s. 1

text: ) framgår att lagen syftar till att grunda en rättighet: ”Enligt den föreslagna nya lagen skall varje man och kvinna som har fyllt 25 år och själv begär det få bli steriliserad.” Det framhålls (s. 1) att ”Såväl informationsverksamheten som operation och efterkontroll skall ersättas genom den allmänna försäkringen.” Se även s. 27, 55 och 56 i nämnda proposition.

text: Socialstyrelsen har meddelat föreskrifter för verkställigheten av

text: steriliseringslagen

text: Socialstyrelsens bedömning

text: Sterilisering är en medicinsk behandling och som ovan nämnts innefattas behandlingen i begreppet hälso- och sjukvård i

text: 1 §

text: HSL. Sådana ingrepp ingår således i den hälso- och sjukvård som landstingen till följd av ansvarsbestämmelsen i

text: 3 §

text: HSL är skyldiga att tillhandahålla. Med hänsyn till vad som nu sagts är det i strid mot

text: 3 §

text: HSL att ett landsting helt upphör med att erbjuda hälso- och sjukvård som omfattas av landstingets ansvar, dvs. i förevarande sammanhang sterilisering, oavsett om det är på medicinsk indikation eller inte.

text: Det finns dock från prioriteringssynpunkt skäl att skilja mellan medicinskt motiverade steriliseringsingrepp och sådana som inte är medicinskt motiverade och att anse de förra som högt prioriterade. En medicinsk indikation för sterilisering av en kvinna kan exempelvis föreligga, om havandeskap till följd av sjukdom, kroppsfel eller svaghet skulle medföra allvarlig fara för kvinnans liv eller hälsa (

text: 3 § steriliseringslagen

text: ). Som högt prioriterade bör även anses steriliseringar som utförs på genetisk indikation (

text: 3 § 2 steriliseringslagen

text: ). Vidare bör steriliseringar som är en förutsättning för beviljande av ansökan om att få en annan könstillhörighet fastställd än den som framgår av folkbokföringen anses som högt prioriterade (

text: 3 § 3 steriliseringslagen

text: ). Möjligheten att prioritera förtar dock inte landstingens skyldighet att erbjuda en god hälso- och sjukvård även i de fall som inte har hög prioritet, vilket är fallet med steriliseringar som inte är medicinskt motiverade. Prioriteringsbestämmelsen i

text: 3 §

text: HSL ger således inte stöd för ett landsting att av ekonomiska skäl sluta erbjuda steriliseringar som inte är medicinskt motiverade. Innebörden av bestämmelsen är att patienter som är i behov av sterilisering på medicinsk indikation ska ges företräde till sådan behandling framför dem som önskar sterilisering av andra skäl. Beslutet att inom Landstinget i Värmland inte utföra sterilisering av män utan särskild medicinsk grund innebär att landstinget inte tillgodoser presumtiva patienters rätt enligt

text: 2 § steriliseringslagen

text: att på egen begäran få bli steriliserad. Beslutet innebär också att män och kvinnor som begär att få bli steriliserade av något annat skäl än medicinsk inte behandlas lika. Beslutet är därmed i strid mot

text: 2 § andra stycket

text: HSL. Enligt Socialstyrelsens uppfattning ger det remitterade materialet inte tillräcklig grund för styrelsen att uttala sig i frågan om landstinget i det nu aktuella fallet har underlåtit att pröva en enskild persons begäran om sterilisering. Socialstyrelsen avstår därför från att yttra sig i frågan om det kan anses föreligga ett brott mot

text: 2 § steriliseringslagen

text: eller inte.

text: Landstingsstyrelsen inkom med följande kommentar till Socialstyrelsens yttrande.

text: Landstinget vill med anledning av detta endast klargöra, att beslutet att inte längre utföra steriliseringar som inte är medicinskt betingade omfattar såväl kvinnor som män. Det beslut som omnämns i handlingarna har fattats av division opererande specialiteter och avser manlig sterilisering. Ett likadant beslut har emellertid fattats även inom division länsspecialiteter, som ansvarar för bland annat kvinnosjukvården. Män och kvinnor behandlas således lika i detta avseende.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren.

text: I ett beslut den 28 januari 2011 anförde JO Wiklund följande.

text: Bedömning

text: Socialstyrelsen har i sitt remissvar redogjort för tillämplig lagstiftning och konstaterat att landstingen är skyldiga att erbjuda sterilisering oavsett om ingreppet är medicinskt betingat eller inte. Jag delar styrelsens bedömning och vill endast tillägga följande.

text: Landstingsstyrelsen har som skäl för att inte längre erbjuda sterilisering utan medicinsk indikation angivit att sådana ingrepp är så lågt prioriterade inom landstinget att de i praktiken knappast utförs. Innebörden av tillämplig lagstiftning är dock att landstingen är skyldiga att utföra steriliseringar även om de inte är medicinskt betingade. Det är således inte möjligt för ett landsting att helt upphöra

text: med att erbjuda denna typ av ingrepp. Landstinget borde därför inte ha fattat beslut med det innehållet.

text: Steriliseringar som inte är medicinskt betingade avser normalt att tillgodose livskvalitetsrelaterade behov och inte hälsorelaterade behov. Att sådana ingrepp ges låg prioritet inom hälso- och sjukvården är en bedömningsfråga som jag inte har anledning att ha synpunkter på.

text: Ärendet avslutas med den kritik som framgår av det ovan anförda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
God man/förvaltare
Interimistiskt beslut

title: Anmälan mot Överförmyndaren i Tomelilla kommun om handläggningen av ett ärende om entledigande och förordnande av god man

text: Bakgrund

text: Till Överförmyndaren i Tomelilla kommun inkom den 25 april 2006 en ansökan från AA om att god man skulle förordnas för honom. Som god man föreslogs BB, AA:s sambo, och hon åtog sig även uppdraget. Efter utredning överlämnade överförmyndaren ärendet till Ystad tingsrätt den 13 juni 2006. I beslut den 21 juni samma år anordnade tingsrätten godmansskap för AA och förordnade BB till god man.

text: I ansökan, som inkom till överförmyndaren den 26 juni 2007, begärde AA att få byta god man. Som grund härför angavs dels att relationen till BB försämrats och att det var tveksamt om de skulle komma att fortsätta leva tillsammans, dels att han önskade ha en god man som gav honom insyn i hans ekonomi och de olika beslut som fattades för hans räkning. Samtidigt gavs det in ett socialt intyg från Lasarettet i Ystad, Geriatri- och Rehabmottagningen, innehållande vissa omständigheter rörande BB. I interimistiskt beslut samma dag entledigade överförmyndaren BB från uppdraget som god man och förordnade istället CC till god man. Slutligt beslut i ärendet meddelades den 17 augusti 2007.

text: Anmälan

text: DD har i en anmälan, som kom in till JO den 12 oktober 2007, klagat på att Överförmyndaren i Tomelilla kommun meddelade ett interimistiskt beslut om entledigande av BB och förordnande av ny god man, utan att BB dessförinnan fick någon information. Han har vidare framfört klagomål rörande det faktum att överförmyndaren inte inhämtade någon medicinsk utredning beträffande AA innan beslutet fattades. DD har också framfört klagomål avseende CC:s sätt att utföra sitt uppdrag som god man. I anmälan har DD även anfört att det dröjde tre månader från det att den första ansökan om god man gavs in till överförmyndaren till dess att tingsrätten förordnade BB som god man.

text: Utredning

text: Överförmyndarens akt avseende AA har inhämtats och granskats. Ärendet har därefter remitterats till Överförmyndaren i Tomelilla kommun som i sitt remissvar har anfört följande.

text: Ansökan om god man för AA ankom till Överförmyndaren i Tomelilla kommun den 25 april 2006. Ansökan var undertecknad av kuratorn EE och förslag till god man fanns och den föreslagne gode mannen hade genom sin underskrift förklarat sig villig att åtaga sig uppdraget. Ärende lades upp hos Överförmyndaren och handlades på sedvanligt sätt varvid gode mannen kontrollerades hos Kronofogdemyndigheten och Rikspolisstyrelsen. Vidare inhämtades personbevis för AA. Några nära släktingar fanns inte utan enbart den föreslagna gode mannen BB som hade varit sambo med AA under en lång rad av år. Efter att samliga handlingar inkommit sändes ansökan med bilagor till Ystads tingsrätt för handläggning. Ystads tingsrätt beslutade anordna godmanskap och förordnade BB till god man den 21 juni 2006. BB lämnade förteckning över AA tillgångar och skulder per förordnandedagen samt skriftlig släktförteckning den 4 september 2006. Årsräkning för 2006 godkändes den 15 maj 2007. Undertecknad hade den 10 maj 2007 haft ett personligt samtal med BB om godmanskapet och parternas inbördes förhållanden m.m. Till Överförmyndaren i Tomelilla kommun kom under juni månad 2007 ett telefonsamtal med innebörd att AA ville byta god man. AA ville träffa Överförmyndaren och gå igenom sin situation och sina önskemål. Då AA var rullstolsburen bestämdes att mötet skulle äga rum på kommunhuset i Tomelilla och inte på Överförmyndarens sedvanliga kontor. Eftersom det vid byte alltid är praxis att den nye förslagne gode mannen träffar huvudmannen och går igenom vad som förväntas kontaktades en person som bedömdes vara lämplig. Personen ifråga fick reda på att Överförmyndaren skulle träffa AA den 26 juni 2007 och ombads vara tillgänglig då. Vid AA:s genomgång med överförmyndaren den 26 juni 2007 hade AA tagit med sig dels samtliga sina personliga assistenter och deras chef samt kuratorn FF från Ystads lasarett. AA framförde vid sammanträffandet yrkande om att få byta god man och efter genomgång med CC godkände han att hon skulle förordnas som ny god man. Efter genomgång av yrkandet från AA sammantaget med de uppgifter som därvid framkommit beslutade undertecknad att meddela interimistiskt beslut om byte av god man. Då det förelåg en intressekonflikt mellan huvudmannen och gode mannen inte bara vad gällde godmanskapet utan även upplösning av ett längre samboförhållande bedömde undertecknad inte att yttrande skulle inhämtas från BB innan beslut meddelades utan att hon skulle få yttra sig först sedan interimistiskt beslut tagits i enlighet med AA:s yrkande. Beslutet delgavs BB som överklagade detsamma och begärde inhibition. Ystads tingsrätt avslog yrkandet. Under tiden som ärendet låg vid Ystads tingsrätt begärde BB genom DD både skriftligen och muntligen att omprövning skulle ske av beslutet. Vid samtal med Ystads tingsrätt framkom att ärendet inte skulle prövas vid en muntlig förhandling utan detta kunde ske först sedan Överförmyndaren tagit ett slutligt beslut. På grund härav meddelade undertecknad ett slutligt beslut i ärendet den 17 augusti 2007. Vid den slutliga prövningen hade undertecknad en rad skrivelser från BB genom DD där hon klargjort sin inställning över vad som

text: framkommit och hur hon såg på den uppkomna situationen. Därutöver togs in yttranden från den nye gode mannen och AA:s personliga assistenter om AA:s inställning. Med hänsyn till den extrema kommunikation som förevarit i ärendet ansåg undertecknad att ytterligare skriftväxling inte skulle tillföra målet något i sak utan enbart fördröja ett beslut som kunde prövas på sedvanligt sätt genom muntlig förhandling i tingsrätt respektive hovrätt. Det slutliga beslutet överklagades inte. Det hade dock varit klargörande att få ett utslag i ett ärende av detta slag. Överförmyndaren har i sin bedömning i första hand sett till huvudmannens bästa och hans vilja. Det kan avslutningsvis noteras att i dag kvarstår den gode man som tillsattes i juni 2007. DD har yttrat sig över remissvaret.

text: Föredraganden i ärendet har därefter inhämtat kompletterande muntliga upplysningar från överförmyndaren, se bifogad tjänsteanteckning.

text: Bedömning

text: Utformningen och motiveringen av det interimistiska beslutet Enligt

text: 11 kap. 18 § andra stycket föräldrabalken

text: (FB) får överförmyndaren – om ett slutligt beslut inte kan ges omedelbart i ett ärende om förordnande av god man – förordna god man för tiden till dess ärendet slutligt avgörs, om den enskildes angelägenheter kräver omedelbar vård eller ett dröjsmål uppenbarligen skulle medföra fara för den enskildes person eller egendom.

text: Av

text: 11 kap. 20 §

text: FB framgår följande. En god man som gör sig skyldig till missbruk eller försummelse vid utövandet sitt uppdrag eller som kommer på ekonomiskt obestånd och på grund av detta är olämplig för uppdraget eller som av någon annan orsak inte längre är lämplig att inneha uppdraget, ska entledigas. Beslut om entledigande fattas av överförmyndaren. Uppkommer en fråga om att enligt första stycket entlediga en god man och kan slutligt beslut inte ges omedelbart, får överförmyndaren besluta att den gode mannen ska skiljas från sitt uppdrag för tiden till dess ärendet avgörs, om dröjsmålet skulle medföra fara för den som godmanskapet avser.

text: 20 § första stycket förvaltningslagen

text: (FL) föreskriver att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. I bestämmelsen räknas också upp ett antal undantagssituationer, då myndigheten helt eller delvis får utelämna skälen för besluten. Jag finner här endast skäl att nämna att en myndighet, enligt punkten 4 i nämnda bestämmelse, får underlåta att redovisa skälen om ärendet är så brådskande att det inte finns tid att utforma skälen.

text: Av kommentaren till

text: 20 §

text: FL framgår att beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå i sär. Vidare anges att det är ett elementärt krav att myndigheterna i sina beslut anger vilka föreskrifter som de grundar sina avgöranden på. Att motiveringen enbart består av en redovisning av tillämpliga föreskrifter är å andra sidan sällan tillräckligt. Av beslutet ska det gå att läsa ut vad som i det enskilda fallet varit

text: avgörande för utgången (se Hellners/Malmqvist,

text: Förvaltningslagen

text: med kommentarer, upplaga 2:1, 2007, sid. 228 f.).

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. Mot denna bakgrund tar jag inte ställning till om det var riktigt eller inte att fatta ett interimistiskt beslut om entledigande av den gode mannen och förordnande av en ny. Inte heller anlägger jag några synpunkter på att beslutet fattades utan att BB först gavs möjlighet att yttra sig.

text: Beträffande utformningen och motiveringen av beslutet om entledigande av BB som god man vill jag emellertid anföra följande. Av rubriken ”Saken” framgår att beslutet fattades med stöd av

text: 11 kap. 20 §

text: FB. Skälen för beslutet utgörs endast av en redogörelse för första stycket i nämnda bestämmelse. Av skälen för beslutet framgår således inte vilken, eller vilka, omständigheter som var avgörande för beslutet att entlediga BB som god man. Inte heller anges det på något sätt av vilken anledning det fanns skäl att meddela ett interimistiskt beslut, dvs. varför det förelåg fara i dröjsmål. Jag anser att detta tydligt borde ha framgått. Genom vad som framkommit i utredningen är det enligt min uppfattning inget som tyder på att situationen var sådan att den motiverade ett utelämnande av skälen för beslutet, jfr

text: 20 § första stycket 4

text: FL. Överförmyndaren kan mot bakgrund av vad jag nu anfört inte undgå kritik för den bristfälliga beslutsmotiveringen. Klagomål rörande underlåtenhet att inhämta läkarintyg DD har anfört att överförmyndaren, innan det interimistiska beslutet fattades, borde ha inhämtat ett läkarintyg avseende AA. Jag vill i detta sammanhang upplysa om att det inte föreligger krav på sådan utredning då överförmyndaren handlägger ärenden om byte av god man. Kravet att inhämta läkarintyg uppställs endast i vissa fall då rätten anordnar godmansskap (jfr

text: 11 kap. 17 §

text: FB).

text: Klagomål mot den gode mannen Gode män står inte under JO:s tillsyn. Jag vidtar därför ingen åtgärd med anledning av den delen av DD:s anmälan.

text: Överförmyndarens handläggning av den ursprungliga ansökan om god man Beträffande vad DD framfört i denna del vill jag anföra följande. Genom vad som framkommit i utredningen synes överförmyndarens handläggnings- och bevakningsrutiner rent generellt ha varit tillfredsställande. I nu aktuellt fall har det dock i viss mån brustit i bevakningsrutinerna, vilket lett till att det dröjde onödigt länge innan ansökan överlämnades till tingsrätten. Det dröjsmål som uppstått är dock inte av den karaktären att det utgör skäl för mig att rikta kritik mot överförmyndaren.

text: Överförmyndaren har upplyst att man under våren 2008 har infört nya rutiner beträffande handläggningen av till överförmyndaren inkomna ansökningar om god

text: man. Jag har från strikt juridisk synpunkt inte några invändningar emot dessa nya rutiner (jfr dock vad jag tidigare uttalat om uppgiftsfördelningen mellan tingsrätt och överförmyndare vid utredningar i ärenden om anordnande av godmansskap, se mitt beslut den 15 maj 2008 i ärende dnr 3903-2006).

text: Ärendet avslutas.