avgjordAv: Chefsjustitieombudsmannen Elisabet Fura

title: Allvarlig kritik mot Kriminalvården, häktet Jönköping, för brister i behandlingen av en intagen m.m.

sammanfattning: I slutet av oktober 2013 begärde Kriminalvården att polisen skulle förpassa en äldre kvinna till anstalt för verkställighet av ett kortare fängelsestraff. Begäran verkställdes av polisen den 28 augusti 2014, och den dömda fördes av polis till häktet Jönköping. Vid ankomsten till häktet ställdes hon under tillsyn med hänvisning till hennes höga ålder och ”oklara” hälsotillstånd. Häktet vidtog inte några ytterligare åtgärder för att utreda hennes tillstånd, exempelvis genom att låta medicinsk personal undersöka henne. Först dagen efter ankomsten träffade hon häktets sjuksköterska och transporterades senare under dagen till anstalten Ystad. Den 30 augusti konstaterade en jourläkare att den intagna var förvirrad och uttorkad, samt att det var nödvändigt att akut föra henne till sjukhus. I JO:s beslut riktas allvarlig kritik mot häktet Jönköping för att den intagna inte fick tillgång till den sjukvård som hon var i behov av och för att häktet trots hennes dåliga hälsa beslutade att hon skulle transporteras till anstalten Ystad. Häktet kritiseras också för att inte ha upplyst Kriminalvårdens placeringsgrupp om den intagnas hälsotillstånd, vilket resulterade i att anstalten inte kunde förbereda sig på ett mottagande av henne och att arbetet med att hitta en mer lämplig placering fördröjdes. Även anstalten Ystad kritiseras för att ha dröjt med att kalla på jourläkare trots att den intagna var i ett så pass dåligt skick att hon hade hittats liggande på golvet i sitt bostadsrum. JO:s beslut innehåller även uttalanden om bl.a. Kriminalvårdens rutiner för begäran av polisens hjälp med att förpassa dömda till anstalter.

text: Initiativ

text: I samband med att JO:s dåvarande NPM-enhet (numera Opcat-enhet) den 3 september 2014 genomförde en inspektion av Kriminalvården, häktet Ystad, framkom det vissa uppgifter om behandlingen av en intagen som vid den tidpunkten var placerad i anstalten Ystad. Efter inspektionens avslutande begärdes vissa handlingar in. Med anledning av vad som hade framkommit fann jag skäl att utreda frågan om Kriminalvårdens behandling av den intagna inom ramen för ett särskilt upplagt initiativärende.

text: Uppgifter som framkom vid den inledande granskningen

text: I samband med granskningen av de handlingar som hade begärts in framkom bl.a. följande:

text: Den intagna, AA, dömdes under våren 2013 till ett kortare fängelsestraff. I september 2013 beslutade Kriminalvården, huvudkontoret, att AA skulle vara placerad i en anstalt med säkerhetsklass 3, vilket är den lägsta säkerhetsklassen. Av beslutet framgår bl.a. att AA inte förekommer sedan tidigare i Kriminalvårdens register. Det antecknades vidare att hon inte hade lämnat in synpunkter, eller önskemål, inför placeringen. Enligt Kriminalvården var risken för misskötsamhet under verkställigheten låg. Av beslutet framgår att AA skulle inställa sig i anvisad anstalt senast under hösten 2013.

text: När AA inte inställde sig för verkställighet, begärde Kriminalvården att polisen skulle förpassa henne till anstalt. AA greps den 28 augusti 2014 av polis och fördes samma dag till häktet Jönköping kl. 20.55. Vid ankomsten till häktet beslutade vakthavande befäl att AA skulle stå under tillsyn på grund av sin höga ålder (född 1945) och sitt oklara hälsotillstånd.

text: Dagen efter ankomsten till häktet träffade AA en av häktets sjuksköterskor. Vid samtalet framkom bl.a. att AA inte kunde gå utan hjälp av rollator och att hon hade hjälp av hemtjänst varje dag. Vid samtalet med sjuksköterskan låg AA i sängen och kunde inte sätta sig upp på egen hand. Vidare noterade sjuksköterskan att AA gav ett ”lätt” förvirrat intryck och att hon svarade adekvat på vissa frågor, för att därefter ”inte komma ihåg någonting”.

text: Den 29 augusti 2014 fattade Kriminalvården, huvudkontoret, ett nytt placeringsbeslut om AA. I den nya bedömningen konstaterade myndigheten att AA hade undanhållit sig verkställighet under en längre tid och att en placering i en annan anstalt med lägsta säkerhetsklass inte var lämplig av säkerhetsskäl. För att tillgodose det behov av övervakning och kontroll som ansågs finnas, beslutade Kriminalvården att AA skulle vara placerad i en anstalt med säkerhetsklass 2. Samma dag transporterades hon till anstalten Ystad.

text: AA ankom till anstalten Ystad den 29 augusti 2014 kl. 17.15. I samband med medicinutdelningen samma kväll, kl. 21.45, hittades hon liggande på golvet i sitt bostadsrum. Hon var förvirrad, och anstalten beslutade att hon skulle stå under särskild tillsyn. På förmiddagen den 30 augusti tillkallade anstalten en jourläkare. I en anteckning noterades att AA var uttorkad och allmänt förvirrad, samt att hon transporterades till akutmottagningen i ambulans. I en anteckning den 31 augusti framkommer det att jourläkaren hade gjort bedömningen att AA:s allmäntillstånd var ”väldigt dåligt”.

text: Den 31 augusti 2014 återkom AA till anstalten och hon placerades på en avdelning. Personalen som var inkallad för sjukhusbevakning fick stanna kvar för att ta hand om henne. Vidare fattade anstalten beslut om att hon skulle övernatta på anstaltens observationsavdelning för att personalen skulle kunna utföra s.k. om-

text: vårdnadstillsyn. Den 1 september träffade anstaltens sjuksköterska AA. Av en anteckning framgår att AA låg på en madrass i ett av observationsrummen, att hon var trött och hade svårt att hålla ögonen öppna. Det noterades vidare att hon hade småsår på kroppen, och enligt personalen var hon mycket torr över kroppen. Under rubriken Sammansatt status finns antecknat att AA var så pass instabil att det fanns en stor fallrisk.

text: Den 1 september 2014 undersöktes AA även av anstaltens läkare. I sin bedömning antecknade han bl.a. följande: ”Helt klart har hon […] varit i mycket dåligt skick när hon hämtades av polis på fredagen och ett behandlingshem eller sjukhus hade varit lämpligare plats för henne, än KV anstalt.” Den 8 september 2014 upprättade läkaren ett längre utlåtande om AA. I utlåtandet angavs bl.a. följande:

text: Undertecknad träffade AA första gången måndagen 1/9 och […] [h]on kunde då inte ange var hon befann sig och hade också svårt att uppge en vettig anamnes. Det föreligger klara misstankar på att här föreligger en […] demenssjukdom. Även i övrigt var AA i dåligt skick med svårigheter att stå på benen, trycksår på båda fötterna och ena armbågen samt omfattande rivmärken på grund av intensiv klåda. […] [H]on har alltså ett omfattande vårdnadsbehov. […] AA kan nu stå på benen och gå några kortare steg med stöd. […] Mentalt har AA svårt att ge en vettig anamnes. Hon kan i dag ange att hon befinner sig i Ystad, men klarar inte ut att hon befinner sig på en kriminalvårdsanstalt. […] Sammanfattningsvis är AA i så dåligt medicinskt skick att en kriminalvårdsanstalt är en klart olämplig plats för henne att befinna sig. Hon har för närvarande ett stort vårdbehov som bäst tillgodoses på ett sjukhem eller liknande vårdinrättning med sjukvårdspersonal dygnet runt. Rehabilitering innan hemgång är nödvändigt och en utredning avseende hennes mentala status är önskvärd. Enligt uppgift från anstalten Ystad placerades AA den 10 september 2014 på ett privat vårdhem. Hon hade då vistats tio dagar i anstalten.

text: Utredning

text: Kriminalvården, huvudkontoret, ombads att yttra sig över vad som hade framkommit vid den inledande granskningen. I yttrandet skulle myndigheten bl.a. beröra följande delar: – Ge en beskrivning av myndighetens rutiner för begäran om förpassning till anstalt enligt

text: 10 § andra stycket lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. och vilka överväganden som låg bakom beslutet att begära polishämtning av AA. – Vilka uppgifter om AA:s fysiska och mentala status som myndigheten hade tillgång till vid beslutet att hon skulle vara placerad i en anstalt med säkerhetsklass 2. – Vilka överväganden som låg bakom beslutet att transportera AA till anstalten Ystad i stället för till sjukhus. – Vilka resurser som myndigheten har för att ta hand om intagna som, på grund av demenssjukdom eller annan sjukdom, inte kan ta vara på sig själva (dvs. sköta sin personliga hygien, förflytta sig på egen hand m.m.) och vilka riktlinjer som myndigheten har för att i dessa fall, när inte ordinarie sjukvårdspersonal finns på plats, kontakta jourläkare.

text: Vid utformningen av remissvaret skulle Kriminalvården samråda med myndighetens medicinskt ansvarige.

text: I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom chefsjuristen BB, bl.a. följande:

text: Sakförhållanden

text: Utredning har inhämtats från placeringsgruppen vid Kriminalvårdens huvudkontor samt Kriminalvården region Öst och region Syd som i sin tur inhämtat uppgifter från häktet Jönköping respektive anstalten Ystad. Av utredningen framgår bl.a. följande.

text: Placeringsgruppen Kriminalvården beslutade den 3 september 2013 att AA, såsom dömd på fri fot, skulle vara placerad i anstalten Sagsjön. AA hade inte inkommit med några synpunkter eller önskemål inför placeringen. Av beslutet framgår att det mot bakgrund av det brott AA dömts för bedömdes finnas en problematik avseende alkohol. Enligt AA:s egna uppgifter fanns också en fysisk problematik rörande synen. Eftersom AA inte hade medverkat i personutredningen fanns inte några närmare uppgifter om t.ex. hälsotillstånd tillgängliga. Senaste dag för inställelse enligt beslutet var den 24 oktober 2013. Beslutet skickades i rekommenderat brev till AA den 3 september 2013 och återkom från posten den 20 september med motivering att försändelse ej efterfrågats. Med anledning av detta gjordes en ny kontroll i SPAR/Infotorg för att kontrollera folkbokföringsadressen. Någon ny adressuppgift framkom inte. Mot bakgrund av att AA inte inställde sig för avtjäning utfärdade Kriminalvården en begäran om förpassning den 28 oktober 2013. AA införpassades av polis till häktet Jönköping den 28 augusti 2014. Av det klientadministrativa systemet framgår att AA förflyttades till anstalten Ystad den 29 augusti 2014. Inför en begäran om förpassning enligt

text: 10 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. kontrolleras att det inte föreligger något verkställighetshinder samt att tiden för inställelse passerat. Av dokumentation i ärendet framgår att placeringsgruppen inte haft närmare uppgifter om AA:s fysiska och psykiska status.

text: Region Öst AA ankom till häktet Jönköping såsom införpassad av polis för att avtjäna dom till fängelse i två månader. Enligt uppgifter i KLAS Häkte hade gripande skett den 28 augusti 2014 kl. 19.00 och inskrivning i häktet genomfördes kl. 20.55 samma kväll. Vakthavande befäl beslutade att AA skulle stå under omvårdnadstillsyn var femtonde minut med hänsyn till hög ålder samt oklart hälsotillstånd. AA träffade häktets sjuksköterska nästföljande morgon för ett ankomstsamtal. Hon gav ett lätt förvirrat intryck och svarade adekvat på vissa frågor, för att därefter inte komma ihåg någonting. Vidare konstaterades att AA inte hade svettningar eller tremor. Hon ville inte ta prover, vaccin eller ha kontakt med läkare. Hon hade en dosett med sig till häktet, men gav inte sitt samtycke till att häktets sjuksköterska fick kontrollera exempelvis med en anhörig vad dosetten innehöll. Vid sjuksköterskans ankomstsamtal med AA bedömdes något omedelbart behov av akutsjukvård inte föreligga. Häktet fann, med hänsyn till sjuksköterskans bedömning, att AA kunde transporteras till anstalt. Häktets sjuksköterska gjorde en muntlig överlämning till mottagande anstalt om AA:s hälsotillstånd och transporten avgick från häktet samma dag.

text: Region Syd Vid ankomsten till anstalten Ystad den 29 augusti 2014 placerades AA med tillsyn med anledning av sitt hälsotillstånd. Hälsotillståndet försämrades under natten och läkarbil tillkallades. Behandlande läkare gjorde bedömningen att

text: hälsotillståndet var så pass illa – till följd av uttorkning och allmän förvirring – att AA transporterades till Ystad lasaretts akutintag. AA återkom till anstalten den 31 augusti 2014. Anstaltsläkaren bedömde att det förelåg klara misstankar om demenssjukdom. AA har därför haft ständig tillsyn i anstalten. Av säkerhetsskäl kunde AA inte ha sin dygnsvila på sitt bostadsrum då det inte fanns möjlighet för henne att nå samtalsanläggningen och på så sätt tillkalla personal vid behov. Vidare tvingades man placera henne på en madrass på golvet med anledning av fallrisk. AA hade ett omfattande behov av hälso- och sjukvård. Anstaltsläkaren konstaterade i utlåtande från den 8 september 2014 att AA:s medicinska skick var så dåligt att en kriminalvårdsanstalt var en klart olämplig plats för henne. Vårdbehovet ansågs kunna tillgodoses bäst på ett sjukhem eller liknande vårdinrättning med sjukvårdspersonal dygnet runt. Anstaltsläkaren ansåg att en rehabilitering före hemgång var en nödvändighet samt att en utredning avseende AA:s mentala status var önskvärd. Anstalten Ystad saknar resurser att ta hand om intagna med AA:s problematik på ett adekvat sätt, men har utifrån sina förutsättningar på alla möjliga sätt försökt tillgodose det akuta vård- och omsorgsbehovet. Mot bakgrund av att Kriminalvården inte kunde tillgodose AA:s omfattande behov av vård och tillsyn samt den omständigheten att anstaltsläkaren bedömde att placering i anstalt var klart olämpligt för AA beslutades – i samråd med medicinskt ansvarig vid Kriminalvårdens huvudkontor – att bevilja AA vistelse utanför anstalt i form av vårdvistelse med början den 9 september 2014.

text: Aktuella författningsbestämmelser

text: Av

text: 10 § lagen (1974:202)

text: om beräkning av strafftid m.m. (StidL) framgår att om den som ska undergå fängelse inte är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt när domen enligt 2 § första stycket får verkställas, ska Kriminalvården förelägga honom eller henne att senast en viss dag inställa sig vid den kriminalvårdsanstalt där domen ska verkställas. Om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande enligt första stycket eller om det finns risk för det, ska Polismyndigheten på begäran av Kriminalvården låta förpassa honom eller henne till anstalten. Av

text: 4 § förordningen (1974:286)

text: om beräkning av strafftid m.m. framgår att det åligger Kriminalvården att se till att dom, som innebär att den dömde ska undergå kriminalvård i anstalt, blir verkställd. Kan den dömde ej anträffas på annat sätt, ska Kriminalvården besluta om efterlysning av honom. Av 2 kap. 1 § fängelselagen (2010:610, FäL) framgår att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Vid beslut om placering ska, i den utsträckning det är möjligt, hänsyn tas till den intagnes behov av sysselsättning, omvårdnad och en lämplig frigivningsplanering. Enligt 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611, HäL) ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 5 § HäL ska verkställigheten utformas så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det är lämpligt och den intagne samtycker till det, ska åtgärder vidtas för att ge honom eller henne det stöd och den hjälp som behövs. Av 5 kap. 1 § HäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska undersökas av läkare. Läkare ska också tillkallas om en intagen begär det och det inte är uppenbart att en sådan undersökning inte behövs.

text: En intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om en intagen inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i förvaringslokalen, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför förvaringslokalen enligt andra stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Av 5 kap. 3 § HäL framgår att om en transport kan befaras skada den intagnes hälsa, ska läkares medgivande till transporten inhämtas. Enligt 1 kap. 4 § FäL ska varje intagen bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 5 § FäL ska verkställigheten utformas så att den intagnes anpassning i samhället underlättas och så att negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Enligt 9 kap. 1 § FäL ska en intagen som behöver hälso- och sjukvård vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Av 5 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om häkte (FARK Häkte) respektive 9 kap. 1 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (FARK Fängelse) framgår att en intagen ska, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte eller anstalt, tillfrågas om sitt hälsotillstånd. Den intagne ska så snart som möjligt ges möjlighet att få sin hälsa undersökt av en sjuksköterska, om en sådan undersökning inte har genomförts i annat häkte eller en annan anstalt. En intagen som har en pågående medicinsk behandling ska dock alltid ges möjlighet att träffa sjuksköterska. Av 5 kap. 2 § FARK Häkte respektive 9 kap. 2 § FARK Fängelse framgår att en intagen som har förskrivits viss medicin ska få tillgång till den enligt förskrivningen. Av 5 kap. 3 § FARK Häkte respektive 9 kap. 3 § FARK Fängelse framgår att vid akut sjukdom eller skada ska den intagne omedelbart få sjukvård.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: Rutiner gällande förpassning och bedömning vid anstaltsplacering När en dömd på fri fot ska avtjäna fängelse ska frivården göra verkställbarhetskontroll och, i de fall verkställigheten inte ska ske i form av IÖV [elektronisk intensivövervakning, JO:s anm.], ta fram underlag inför beslut om placering. Vid varje frivårdskontor ska det finnas en dokumenterad ansvars- och arbetsfördelning samt en rutinbeskrivning för de inledande momenten i processen med att befordra en dom till verkställighet. Beslutsunderlag utgörs av inkommande handlingar från domstolar och nämndbeslut. Frivården sorterar sedan ut de domar där den dömde ska informeras om möjligheten att ansöka om att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt (IÖV). I de fall verkställighet genom IÖV inte är aktuellt skickas information inför anstaltsplacering ut i samband med att placeringsunderlaget har upprättats. Av informationen framgår att den dömde inom kort kommer att föreläggas inställelse i anstalt och har möjlighet att senast en viss dag inkomma med synpunkter inför beslut. Information som är av betydelse för placeringsunderlaget finns i dom, personutredning eller yttrande från frivården, eventuellt § 7-intyg eller rättspsykiatrisk undersökning samt eventuellt utfall av tidigare verkställigheter. När tio dagar har passerat efter att frivården upprättat placeringsunderlaget ändras ärendestatus i det klientadministrativa systemet till ”Aktuell för placerings-/inställelsebeslut”. Då handläggningen ska ske skyndsamt ska före-

text: läggande om inställelse i anstalt, om inte särskilda skäl föranleder annat, vara expedierat inom en vecka efter att ärendet inkommit. Placeringsunderlaget utgör, tillsammans med kompletterande uppgifter från de klientadministrativa systemen och uppgifter i aktuell dom, beslutsunderlag vid valet av anstalt. Om försändelsen med ett föreläggande om inställelse i anstalt inte har lösts ut av den dömde ska, innan en begäran om förpassning utfärdas, undersökas om den dömde kan nås på annan adress eller om han eller hon tillfälligt vistas på annan ort t.ex. under semestertid. Det kontrolleras också att det inte föreligger något verkställighetshinder och att tiden för inställelse passerat.

text: Intagna med omvårdnadsbehov Kriminalvården har två omvårdnadsavdelningar på anstalterna Hall och Salberga som är bemannade med personal med undersköterskekompetens. Dessa avdelningar är främst till för klienter med fysiskt omvårdnadsbehov och de är lokalmässigt anpassade för rörelsehindrade personer. Det finns höj- och sänkbara sängar, möjlighet att arbeta runt en klient och anpassade hygienutrymmen. På dessa avdelningar har personer med fysiskt omvårdnadsbehov och viss demensutveckling kunnat omhändertas. Dessa är dock enbart avsedda för manliga intagna. Avdelningar med inriktning på demenssjuka patienter finns inte inom Kriminalvården. Allmän omvårdnad ska alla kriminalvårdare kunna utföra och det finns exempel på klienter med lättare demenssjukdom som har varit placerade på normalavdelning. Enligt Kriminalvårdens handbok Hälso- och sjukvården inom Kriminalvården (

text: ) ska följande åtgärder vidtas när ordinarie sjukvårdspersonal inte är på plats. Den som upptäcker en intagen i ett akut nödläge ska kalla på förstärkning och själv påbörja omedelbara åtgärder för första hjälpen. Samtidigt som det akuta omhändertagandet pågår ska vakthavande befäl kontaktas som tar över ansvaret för vidare åtgärder. Kriminalvårdschef i beredskap ska kontaktas och hållas informerad om händelseförloppet. Vid mycket akuta tillstånd larmas ambulans omgående på 112 enligt lokala regler. SOS-alarmering bör få möjlighet att, vid behov, prata med personal som befinner sig i den intagnes närhet för att kunna besvara larmoperatörens frågor. Vid mindre akuta tillstånd ska vakthavande kontakta sjukvårdsupplysningen för råd om vidare handläggning. Det måste vara möjligt för sjukvårdsupplysningen att kunna prata med personal som befinner sig i klientens närhet eller, i vissa fall, även med klienten själv. Beslut om transport till vårdinrättningen enligt

text: 9 kap. 1 §

text: FäL och

text: 5 kap. 1 §

text: HäL ska tas av behörig beslutsfattare, som ska tillse att nödvändiga säkerhetsåtgärder vidtas och att lämplig personal medföljer.

text: Sammanfattning Det åligger Kriminalvården att se till att en dom på fängelse blir verkställd. Beslutet om inställelse hade inte hämtats ut och det saknades alternativ adress. Det fanns vid denna tidpunkt inte någon för Kriminalvården tillgänglig information om AA:s hälsotillstånd. Mot denna bakgrund har Kriminalvården inga invändningar mot beslutet att begära AA förpassad. I sammanhanget kan också nämnas att polismyndigheten har möjlighet enligt 10 § femte stycket StidL att förelägga den dömde att inställa sig vid kriminalvårdsanstalt i stället för att förpassa honom eller henne dit, om det bedöms kunna ske utan fara för att den dömde avviker. Av Kriminalvårdens handbok om doms befordran till verkställighet (

text: ) framgår att när det gäller dömda som införpassats till anstalt eller häkte, och det finns skäl att överväga ny placering, ska ett placeringsunderlag upprättas och skickas till placeringsgruppen. Eftersom information om den dömdes verkställighet i regel finns i tidigare upprättat placeringsunderlag är det av vikt att det nya placeringsunderlaget beskriver den intagnes aktuella situation, t.ex. eventuellt missbruk och social situation. I ärendet har emellertid framkommit att någon information om AA:s hälsotillstånd inte lämnades till placeringsgruppen. Kriminalvården beklagar detta. I sammanhanget kan emellertid noteras att även

text: om sådan information varit tillgänglig för placeringsgruppen hade det troligen inte ändrat valet av anstaltsplacering, då förutsättningarna att omhänderta intagna med omvårdnadsbehov är betydligt godare på en anstalt av säkerhetsklass 2. Däremot hade man i ett tidigare skede kunnat förbereda mottagande anstalt på AA:s omvårdnadsbehov och därmed kunnat påskynda anstaltens planering för en eventuell vårdvistelse. Anstalten Ystad har enligt Kriminalvårdens mening utifrån rådande förutsättningar tillgodosett det akuta omvårdnadsbehovet så långt det varit möjligt. Anstalten har också skyndsamt utrett möjligheterna till alternativ placering för AA. Gällande beslutet att transportera AA till anstalten Ystad kan följande konstateras. Av utredningen framgår att sjuksköterska vid häktet Jönköping hade ett ankomstsamtal med AA dagen efter ankomsten till häktet. Enligt sjuksköterskans bedömning var AA inte i omedelbart behov av akut sjukvård och häktet beslutade därför att transport till anstalten Ystad skulle genomföras. Efter genomgång av den status och sjukhistoria som finns beskriven i journalen avseende AA så är det Kriminalvårdens uppfattning att den bedömningen ur medicinsk synpunkt var felaktig. AA:s hälsotillstånd borde ha föranlett kontakt med sjukhus eller i vart fall en personlig läkarundersökning. I ett kompletterande yttrande anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen BB, att uppgiften om att AA vid sin ankomst till anstalten Ystad skulle ha placerats under tillsyn med anledning av sitt hälsotillstånd inte var ”helt korrekt”. Beslut om tillsyn fattades först senare under kvällen efter att hon hade påträffats liggande på golvet i sitt bostadsrum.

text: Bedömning

text: Inledande överväganden Mitt syfte med det här initiativet har varit att försöka utreda vad som hände när AA, som var i ett uppenbart dåligt skick och hade ett stort omvårdnadsbehov, förpassades av polis till häktet Jönköping och därefter transporterades till anstalten Ystad. Detta är ett försök att klarlägga om Kriminalvården på något sätt brustit i sin behandling av henne. Syftet har även varit att utreda om det finns några åtgärder som kan vidtas för att förhindra att liknande situationer uppstår i framtiden.

text: Det kan hävdas att den här typen av situationer är mycket ovanliga. I de flesta fall kan intagna i kriminalvårdsanstalter sköta sin egen hygien och lider inte av vad som kan misstänkas vara en demenssjukdom. I takt med att Sverige får en allt äldre befolkning har Kriminalvården fått ta emot allt fler intagna som behöver olika typer av omvårdnadsinsatser. Av den anledningen är det, enligt min mening, viktigt att myndigheten har rutiner och en beredskap som gör att personer med nedsatt hälsa hanteras på ett värdigt sätt.

text: Kriminalvårdens begäran om förpassning av den dömda Precis som Kriminalvården har framhållit är myndigheten skyldig att se till att fängelsedomar blir verkställda. Kriminalvården har redogjort för de rutiner som myndigheten har för upprättande av placeringsunderlag och beslut om inställelse i anstalt. I fråga om AA beslutade Kriminalvården, placeringsgruppen, att hon senast den 24 oktober 2013 skulle inställa sig i anstalten Sagsjön. När AA inte hämtade ut beslutet kontrollerades hennes folkbokföringsadress, men någon

text: ny adress fanns inte att tillgå. Så långt har jag inga invändningar mot Kriminalvårdens hantering av AA. Frågan är om det borde ha vidtagits någon ytterligare åtgärd, när tiden för inställelse hade passerats och AA inte inställde sig, innan Kriminalvården begärde polisens hjälp med förpassning.

text: Kriminalvården har redogjort för innehållet i 10 § andra stycket lagen om beräkning av strafftid m.m., som ger myndigheten en möjlighet att begära polisens hjälp med förpassning av intagna till anstalt. En sådan begäran kan ske om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande om inställelse eller om det finns en risk för det. Kraven för att myndigheten ska kunna vända sig till polisen är därmed relativt lågt ställda. Som regel bör Kriminalvården kunna vända sig till polisen när en intagen inte har hämtat ut ett beslut om inställelse och Kriminalvården saknar ytterligare kontaktuppgifter.

text: Det finns emellertid, enligt min mening, situationer när det rimligen kan krävas att Kriminalvården vidtar ytterligare utredningsåtgärder innan polisen anlitas. Kriminalvården har framhållit att det vid tidpunkten för begäran om förpassning saknades information om AA:s hälsotillstånd och att myndigheten därmed inte har någon invändning mot att det skedde en begäran om förpassning. Jag tolkar detta som att även Kriminalvården är av uppfattningen att det finns situationer när myndigheten bör göra ytterligare efterforskningar innan möjligheten till begäran om förpassning utnyttjas. Enligt min mening kan så vara fallet när det exempelvis framkommer uppgifter som tyder på att den dömde har sviktande hälsa. I en sådan situation bör Kriminalvården försöka utreda den dömdes hälsotillstånd och om det finns behov av några särskilda förberedelser inför verkställigheten.

text: Kriminalvården har framhållit att myndigheten saknade uppgifter om AA:s hälsotillstånd eftersom hon inte hade medverkat i frivårdens personutredning. Av handlingarna i ärendet framgår att AA, trots upprepade kallelser i samband med tingsrättens och hovrättens handläggning, inte inställde sig till frivården. I en sådan situation – där en äldre och tidigare ostraffad person inte inställer sig för att genomföra en personutredning – bör Kriminalvården överväga behovet av att göra ytterligare undersökningar innan det sker en begäran om förpassning. I hovrättens dom – som Kriminalvården har haft tillgång till – framgår det dessutom att AA, enligt egen uppgift, inte hade inställt sig till frivården på grund av att hon var deprimerad. Det framkom vidare att hon har starkt nedsatt syn och svårt att röra sig på grund av ryggproblem. Vidare konstaterade hovrätten att det var mycket som talade för att det fanns en alkoholproblematik och ett behandlingsbehov.

text: Enligt min uppfattning fanns det skäl för Kriminalvården att, med utgångspunkt i de nyss redovisade uppgifterna, försöka komma i kontakt med AA genom att exempelvis söka upp henne i hemmet. Jag har förståelse för att det är en resurskrävande åtgärd, men den kan enligt min mening vara nödvändig i vissa speciella fall. Det är inte möjligt att i efterhand med säkerhet säga vad ett

text: hembesök skulle ha resulterat i. Emellertid är det mycket som talar för att om företrädare för Kriminalvården hade träffat AA skulle dessa ha fått klart för sig i vilken situation hon befann sig. Därmed skulle även Kriminalvården ha haft bättre möjligheter att förbereda hennes verkställighet, och det hade funnits bättre förutsättningar att se till att hon inte placerades i miljöer där hennes omvårdnadsbehov inte kunde tillgodoses. Med detta sagt vill jag understryka vikten av att Kriminalvården utformar sina rutiner så att även de lite mer ovanliga fallen hanteras på ett ändamålsenligt sätt.

text: Häktet Jönköpings åtgärder vid AA:s ankomst m.m. AA skrevs in i häktet Jönköping den 28 augusti 2014 kl. 20.55. Samma kväll beslutade vakthavande befäl att hon skulle stå under tillsyn var 15:e minut. Som skäl för denna åtgärd angavs AA:s höga ålder och ”oklara hälsotillstånd”. Förutom denna anteckning finns det inga uppgifter om vad det var i hennes tillstånd som gjorde att häktet fann det nödvändigt att ställa henne under tillsyn. Det vidtogs inga ytterligare åtgärder för att försöka klarlägga hennes hälsotillstånd.

text: Det sagda kan inte tolkas på annat sätt än att personalen i häktet kände en oro för AA:s hälsotillstånd, men samtidigt gjorde bedömningen att hon inte var i behov av sjukvård. Enligt min mening är det direkt olämpligt att kriminalvårdspersonal som saknar medicinsk utbildning gör den typen av bedömningar. Genom att inte kontakta medicinsk personal har häktet tagit en betydande risk. Risktagandet gör sig särskilt märkbart i en situation där det är fråga om en äldre person som häktet saknar tidigare erfarenhet av och där personalen därmed inte har någon kunskap om den intagnes hälsa m.m. Av samma skäl finns det anledning att ifrågasätta anstalten Ystads agerande när AA hittades liggande på golvet i sitt bostadsrum. I stället för att tillkalla jourläkare ställde man henne enbart under tillsyn. Först dagen efter tillkallade anstalten läkare.

text: Om Kriminalvården gör bedömningen att en intagens hälsotillstånd är så pass dåligt att han eller hon behöver stå under tillsyn bör, enligt min mening, medicinsk personal kontaktas. I de fall häktets eller anstaltens egna medicinska personal inte finns tillgänglig måste det finnas förutsättningar för kriminalvårdspersonalen att komma i kontakt med extern vårdpersonal. Det kan exempelvis ske genom jourläkaravtal. Beslutet att placera den intagna i anstalten Ystad Frågan om hur det förhöll sig med AA:s hälsotillstånd blev åtminstone något mer klarlagd när hon ankom till häktet. Uppgifterna vidarebefordrades emellertid inte till Kriminalvårdens placeringsgrupp. Det resulterade i att placeringsgruppen – på det ofullständiga underlag som fanns att tillgå – gjorde bedömningen att AA hade undanhållit sig verkställighet och att det därigenom fanns ett större behov av övervakning och kontroll än vad som inledningsvis hade bedömts nödvändigt. Av den anledningen fann placeringsgruppen att AA av säkerhetsskäl skulle vara placerad i anstalten Ystad.

text: Mot bakgrund av vad som var känt om hennes hälsa vid den tidpunkten framstår skälen för placeringsbeslutet som direkt felaktiga. Det kan i och för sig förhålla sig på det sättet att AA skulle ha placerats i anstalten Ystad även om placeringsgruppen hade haft en mer fullständig bild av hennes hälsotillstånd. Det kan därmed tyckas att frågan om utformningen av placeringsbeslutet är av en akademisk art. Jag vill emellertid framhålla vikten av att en myndighets beslut fattas på ett så korrekt och fullständigt underlag som möjligt och är motiverat på ett fullgott sätt.

text: Till saken hör även att anstalten Ystad – trots att Kriminalvården är av uppfattningen att AA:s vårdbehov skulle kunna tillgodoses på ett bättre sätt i en anstalt med högre säkerhetsklass – inte hade tillräcklig kapacitet för att kunna ta hand om hennes behov av vård och omsorg. Av den anledningen flyttades hon till ett vårdboende. Precis som Kriminalvården har framhållit hade anstalten haft bättre möjligheter att förbereda mottagandet av AA om häktet Jönköping hade vidarebefordrat uppgifterna om hennes hälsa till placeringsgruppen. Det hade även inneburit att myndigheten hade haft möjlighet att i ett tidigare skede starta processen med att placera AA i ett vårdboende och därmed minska den tid som hon befann sig i anstaltsmiljön.

text: Transporten av den intagna I Kriminalvårdens dokumentation har det framträtt olika bilder av AA:s hälsotillstånd. Den 29 augusti 2014 gjordes en notering av sjukvårdspersonal i häktet Jönköping om att AA gav ett lätt förvirrat intryck. Den 30 augusti var hon i så pass dåligt skick att hon skickades akut till sjukhus. Av remissvaret framgår att bedömningen av AA:s hälsotillstånd den 29 augusti 2014 ur medicinsk synpunkt var felaktig och att hennes tillstånd borde ha lett till kontakter med sjukvården. I och med att häktet Jönköping inte tog några sådana kontakter och fattade det enligt min mening felaktiga beslutet att transportera AA till anstalten Ystad dröjde det ytterligare ett dygn innan hon fördes till sjukhus. Detta är enligt min uppfattning en allvarlig brist.

text: Häktet Jönköpings beslut att transportera AA till anstalten Ystad föregicks av bedömningen att hon inte var i ”omedelbart behov av akut sjukvård” och därmed att transporten kunde genomföras. Enligt min uppfattning är det inte enbart akuta sjukdomstillstånd som gör att Kriminalvården bör avstå från att transportera en intagen. Det kan även finnas andra situationer när den intagnes allmäntillstånd – utan att vara akut dåligt – är sådant att en transport framstår som olämplig. Av den anledningen måste en bedömning av en intagens hälsotillstånd inför en transport inte begränsas till behovet av akut sjukvård, utan även den intagnes tillstånd i övrigt.

text: Sammanfattning Mina överväganden innebär sammanfattningsvis att häktet Jönköping har brustit i en rad avseenden efter det att polisen förpassade AA dit. Hon fick inte tillgång till den sjukvård hon var i behov av, och trots hennes dåliga hälsa beslutade

text: häktet att hon skulle transporteras till anstalten Ystad, vilket är en resa på uppskattningsvis 35 mil. Jag har ingen uppgift om hur transporten avlöpte. Med utgångspunkt i vad som är känt om AA:s hälsotillstånd när hon anlände till anstalten krävs det emellertid inte speciellt mycket inlevelseförmåga för att förstå att resan måste ha varit en påfrestning för henne. Det förhållandet att häktet inte heller upplyste placeringsgruppen om AA:s hälsotillstånd gjorde att anstalten Ystad inte kunde förbereda sig på ett mottagande av henne och att arbetet med att hitta en mer lämplig placering fördröjdes. Den bristande hanteringen har drabbat en redan utsatt människa, och för detta förtjänar häktet allvarlig kritik. Slutligen förtjänar anstalten Ystad kritik för att ha dröjt med att tillkalla jourläkare.

text: Avslutningsvis vill jag framhålla vikten av att Kriminalvården inför lämpliga och mer flexibla rutiner som gör att liknande situationer kan undvikas i framtiden. Jag noterar även att Kriminalvården i dag saknar resurser i form av särskilda vårdavdelningar för att kunna ta emot kvinnliga intagna med ett omvårdnadsbehov. Det finns enligt min mening inte något godtagbart skäl för varför kvinnliga intagna inte ska ha tillgång till samma förutsättningar som manliga intagna med omvårdnadsbehov. Enligt min mening bör Kriminalvården aktivt arbeta med att komma till rätta med denna brist.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Stefan Holgersson

nyckelord: Anstalt Bemötande Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

publisher: Justitieombudsmannen

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kumla, för att ha uppmanat en besökare att avlägsna en tampong i närvaro av personal. Även uttalanden om proportionaliteten av en sådan åtgärd

org: jo

sammanfattning: Anstalten Kumla beslutade att en besökare till en intagen där skulle genomgå en s.k. ytlig kroppsbesiktning som ett villkor för besökets genomförande. Inom ramen för den åtgärden uppmanades besökaren att i närvaro av kriminalvårdspersonal avlägsna den tampong som hon använde. Besökaren valde då att lämna anstalten utan att besöka den intagne. I beslutet uttalar JO att han i och för sig inte har något att invända mot att en anstalt, som ett villkor för genomförandet av ett besök, uppmanar en besökare att avlägsna mensskydd, inbegripet sådana som används. När det gäller frågan om det kan finnas godtagbara skäl för att låta avlägsnandet av en tampong ske i närvaro av personal ifrågasätter JO hur det praktiskt ska gå till utan att samtidigt överskrida gränsen för vad som är tillåtet inom ramen för en ytlig kroppsbesiktning. Under alla förhållanden är det JO:s bedömning att en sådan åtgärd inte framstår som proportionerlig. Anstalten kritiseras därför för behandlingen av besökaren i samband med det besök som hon skulle genomföra. Enligt JO finns det skäl för Kriminalvården att ta fram riktlinjer vad gäller kontroll- och tvångsåtgärder av besökare som använder mensskydd för att säkerställa att situationer som den nu aktuella hanteras på ett enhetligt och rättssäkert sätt.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO förde en intagen (AA) och en anhörig till honom (BB), genom ombudet advokaten CC, fram klagomål mot Kriminalvården, anstalten Kumla, och två kriminalvårdare där. Av anmälan framkom huvudsakligen följande.

type: stycke

text: AA beviljades i slutet av 2023 okontrollerade besök av sin flickvän BB. Ett flertal besök genomfördes därefter, samtliga utan anmärkning. Inför ett besök i mars 2024 skulle BB visiteras av två kriminalvårdare. BB påtalade att hon hade mens och frågade om hon fick avlägsna sin tampong på en närliggande toalett. Hon klargjorde att personalen fick närvara inne på toaletten om så önskades. Anledningen till att hon berättade om tampongen var att hon hade fått uppfattningen att besökare inte tilläts ta in egna mensskydd. BB nekades emellertid att ta ut tampongen på toaletten och upplystes samtidigt om att hon

text: inte skulle få besöka AA om den inte avlägsnades. Hon uppmanades att antingen sätta sig hukandes över en papperskorg i rummet och dra ut tampongen inför kriminalvårdarna eller att lämna anstalten. Hon valde då det senare alternativet.

text: Utredning

text: Av en tjänsteanteckning som en av kriminalvårdarna hade upprättat och som gavs in tillsammans med anmälan framgår bl.a. att BB efter att ha nekats att avlägsna tampongen på en toalett valde att lämna anstalten eftersom hon inte ville göra detta inför personal.

text: JO uppmanade Kriminalvården att yttra sig över det som anmälarna hade fört fram. Myndigheten skulle även redogöra för eventuella rutiner när det gäller kontroll- och tvångsåtgärder enligt

text: 7 kap. 3 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, av besökare som använder mensskydd.

text: I remissvaret anförde Kriminalvården, rättsavdelningen, genom chefen för enheten för myndighetsjuridik, huvudsakligen följande:

text: Utredning

text: Uppgifter har hämtats in från Kriminalvårdens region Mitt, som i sin tur har hämtat in uppgifter från anstalten Kumla. Inför anstaltens underlag i ärendet har samtal hållits med de tjänstgörande kriminalvårdarna DD och EE och ansvarig kriminalvårdsinspektör. I huvudsak följande har framkommit. Anstaltens rutiner Anstalten Kumla har ett särskilt iordningsställt rum för visitationer. Rummet är ungefär 8–10 kvadratmeter stort, fritt från insyn och med en dörr som alltid hålls stängd i samband med visitationer. Inga andra personer än besökaren och personal som ska genomföra visitationen är närvarande i rummet under visitationen. Medhavda mensskydd – även sådana som används – bedöms som medhavda föremål som inte går att visitera på ett tillfredsställande sätt och som därmed utgör en säkerhetsrisk. Av säkerhetsskäl ombeds därför besökare som ska genomgå en ytlig kroppsbesiktning att avlägsna mensskydd och ersätta detta med ett nytt, som tillhandahålls av anstalten. Omständigheterna i det aktuella fallet Inför det aktuella besökstillfället hade beslutats att BB skulle genomgå en ytlig kroppsbesiktning före besöket. I samtliga sådana fall är personal noggrann med att informera besökaren om detta redan när besökaren möts upp i anslutning till besöksavdelningen. Så gjordes även i det här fallet. I det särskilt iordningsställda rummet ombads BB att stående, med ryggen mot personal, avlägsna tampongen och kasta den i en papperskorg. BB informerades också om att anstalten kunde tillhandahålla ett nytt mensskydd om så önskades. BB uppgav att hon inte kunde avlägsna tampongen ståendes, utan önskade att det kunde genomföras på en toalett i stället. Personal uppgav att visitationen skulle genomföras i just det rummet men att det fanns möjlighet att sitta på en pall, även då med ryggen vänd mot personal. BB valde då att avbryta och inte genomföra visitationen och lämnade anstalten. BB har inte fått instruktioner om att inta någon särskild kroppsställning under visitationen.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Enligt

text: 1 kap. 6 § fängelselagen (2010:610)

text: får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. I

text: fängelselagens

text: förarbeten (

text: prop. 2009/10:135 s. 144

text: och

text: ) anges att kontrollen inte får göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver och att ytlig kroppsbesiktning bör användas restriktivt. Med ytlig kroppsbesiktning avses en yttre granskning av kroppen. Det innebär att kroppens håligheter inte får undersökas. Den som undersöks får inte heller uppmanas att inta andra speciella ställningar än att visa upp fotsulor, handflator samt lyfta upp armarna så att armhålorna kan kontrolleras. I

text: 23 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: anges bl.a. följande. Vid kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska den som kontrolleras visas all den hänsyn som omständigheterna medger. Kroppsbesiktning ska, förutom när saliv-, svettoch hårprov lämnas, utföras med beaktande av så stor enskildhet som omständigheterna medger och, om möjligt, i ett enskilt utrymme.

text: Interna styrande dokument Det saknas myndighetsövergripande rutiner och vägledande dokument som specifikt gäller kontroll- och tvångsåtgärder enligt

text: 7 kap. 3 § fängelselagen

text: av besökare som använder mensskydd. I avsnitt 35.4 och 35.6 i Kriminalvårdens säkerhetshandbok beskrivs dock genomförandet, generellt, av kroppsvisitation och kroppsbesiktning samt visitation av besökare. I avsnitt 9.1.5 i Kriminalvårdens handbok om besök och elektronisk kommunikation (

text: ) anges vidare bl.a. följande. En besökande kan inte tvingas att underkasta sig en kroppsvisitation eller en ytlig kroppsbesiktning. Det är viktigt att besökaren informeras om detta innan en sådan undersökning genomförs. Sådan information bör anslås i ankomstutrymme för besökare (se även

text: 7 kap. 9 a §

text: FARK Fängelse). Om besökaren vägrar att medverka vid sådan kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning blir följden att besöket inte får äga rum.

text: Kriminalvårdens bedömning

text: I det aktuella fallet har BB i samband med kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning vid besök i anstalten Kumla ombetts att avlägsna mensskydd i form av tampong. Hon har ombetts att avlägsna tampongen i visitationsrummet i stället för, som föreslagits av BB, på en toalett under bevakning av Kriminalvårdens personal. Att besökare ska uppmanas att avlägsna medhavda mensskydd, inklusive sådana som används, ingår i anstaltens rutiner. En intagens rätt till kontakt med omvärlden genom till exempel besök är av stor betydelse, både för att minska den isolering som ett frihetsberövande innebär och för att underlätta den intagnes möjlighet att knyta eller behålla kontakter med exempelvis anhöriga. Samtidigt är besök förenade med risker, bland annat avseende insmuggling av narkotika och andra otillåtna föremål. Anstalten Kumla är en sluten anstalt i den högsta säkerhetsklassen, säkerhetsklass 1. Kriminalvården har i uppdrag att säkerställa att besök på anstalten genomförs på ett sådant sätt att säkerheten inte hotas, inte motverkar den intagnes anpassning i samhället eller är till skada för den intagne eller någon annan. Kriminalvården anser att det kan finnas godtagbara skäl att uppmana en besökare att avlägsna mensskydd i form av tampong, i vissa fall även i närvaro av personal. Detta förutsatt att åtgärden i det individuella fallet bedöms vara nödvändig av säkerhetsskäl för att besöket ska kunna genomföras. Det är således myndighetens uppfattning att åtgärden omfattas av möjligheten att villkora ett besök enligt

text: 7 kap. 3 § fängelselagen

text: , och inte är att likställa med en sådan kroppsbesiktning som enbart intagna får underkastas. Myndigheten understryker

text: dock att den aktuella formen av villkor bör tillämpas restriktivt och att både uppmaningen att avlägsna mensskyddet, och kravet på hur avlägsnandet ska gå till, i varje enskilt fall måste vara förenligt med kravet på proportionalitet. Myndigheten anser vidare att frågan om hur ett avlägsnande av mensskydd ska gå till måste lösas från fall till fall, med målsättningen att det ska ske under sådana former att det inte leder till onödigt obehag för besökaren. Kriminalvården har förståelse för att BB kan ha uppfattat situationen som ingripande, men konstaterar samtidigt att åtgärden beslutats för att ett okontrollerat besök skulle kunna genomföras och hanterats enligt anstaltens rutiner. Myndighetens uppfattning är att de villkor som uppställts för att det planerade besöket skulle få genomföras har varit proportionerliga. Anmälarna kommenterade remissvaret enligt följande. Ett krav på att avlägsna mensskydd går utöver vad en ytlig kroppsbesiktning får innefatta. Kriminalvården har således inte rätt att kräva det här av besökare. Ett mensskydd som sådant kan inte heller anses utgöra ett otillåtet föremål. Om skyddet skulle vara preparerat med något kan Kriminalvården inte upptäcka det eftersom detta inte är föremål för någon närmare granskning. Vidare har myndigheten inte möjlighet att genom aktuell reglering undersöka om besökaren gömt något ”innanför” sitt skydd. Därutöver bygger den beskrivna rutinen på att en besökare självmant uppger att hon använder mensskydd, vilket besökaren helt enkelt kan underlåta att berätta. Avslutningsvis visiteras alla intagna grundligt efter genomförda besök.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering och för vad som avses med begreppet ytlig kroppsbesiktning. Jag vill för egen del tillägga följande.

text: Var och en är enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: , RF, gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Var och en är dessutom skyddad mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. I vissa situationer, bl.a. i den utsträckning som medges för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle, får skyddet begränsas. Det måste då ske genom lag. (Se 2 kap. 20–24 §§ RF.)

text: Med uttrycket kroppsligt ingrepp avses våld mot människokroppen, läkarundersökningar, smärre ingrepp som vaccination och blodprovstagning samt liknande företeelser som brukar betecknas med ordet kroppsbesiktning. (Se

text: prop. 1975/76:209 s. 147

text: Enligt 7 kap. 3 § FäL får ett besök, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning.

text: De grundläggande bestämmelserna om kroppsvisitation och kroppsbesiktning finns i

text: 28 kap.

text: och

text: 12 §§

text: rättegångsbalken

text: , RB. Definitionerna där av begreppen gäller även för sådan kroppsvisitation och kroppsbesiktning som regleras i annan lag, t.ex. fängelse- och häkteslagstiftningen.

text: Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Föremålets storlek, utseende eller det sätt på vilket föremålet medförs har i princip ingen betydelse vid bestämmelsernas tillämpning (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: [1 oktober 2025, JUNO], kommentaren till

text: 28 kap. 11 §

text: Kroppsbesiktning är en undersökning av människokroppens yttre och inre samt att prov tas från kroppen och undersöks. Med en undersökning av kroppens yttre avses framför allt en okulär besiktning av den nakna kroppen, varvid den undersökte kan anmodas att inta vissa ställningar, så att annars dolda delar av kroppen blir åtkomliga för besiktning. Det är också tillåtet att röra vid kroppen (se

text: a. prop. s. 44

text: f.).

text: Med prov från människokroppen avses bl.a. blodprov, urinprov, salivprov och hårprov. Undersökning av kroppsprodukter som har åtkommits på annat sätt än genom provtagning (t.ex. sådant som påträffas på en brottsplats) faller utanför paragrafens tillämpningsområde. Däremot omfattas undersökning av kroppsprodukter som har lämnat kroppen på ett naturligt sätt vid en särskilt anordnad kontroll som utgör provtagning, exempelvis ett avföringsprov. (Se

text: a. prop. s. 45

text: f.)

text: I motsats till viss annan lagstiftning skiljer

text: rättegångsbalken

text: inte på ytlig och fullständig kroppsbesiktning. Precis som Kriminalvården har redogjort för är en ytlig kroppsbesiktning begränsad till sin omfattning. Den får därmed inte innefatta en granskning av kroppens håligheter och den som undersöks får inte heller uppmanas att inta andra ställningar än att visa upp fotsulor, handflator samt lyfta upp armarna så att armhålorna kan kontrolleras. Vidare får en ytlig kroppsbesiktning inte omfatta tagande av prov från kroppen och undersökning av sådana prov.

text: Bedömning

text: JO:s granskning är av rättslig art och avser främst en kontroll av att myndigheterna har följt de lagar och regler som gäller för förfarandet, dvs. att myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar därför inte uttala sig om eller ta ställning till de bedömningar som en myndighet har gjort i ett enskilt fall. Kriminalvårdens ställningstagande om att ett besök ska villkoras av att besökaren underkastar sig kroppsvisitation eller ytlig kroppsbesiktning enligt 7 kap. 3 § FäL är dock, enligt myndigheten, inte ett beslut som kan överklagas utan betraktas som faktiskt handlande (se Kriminalvårdens handbok för besök och elektronisk kommunikation [2014:3], avsnitt 9.1.5). Det innebär i så fall att ställningstagandet inte kan bli föremål för domstolsprövning. Mot den bakgrunden och då frågan rör tvångsåtgärder finner jag anledning att frångå den nämnda principen och uttala mig om myndighetens bedömning i stort och i det enskilda fallet.

text: Av utredningen framgår att anstalten som villkor för besöket beslutade att BB skulle genomgå en utökad visitation i form av en ytlig kroppsbesiktning. Inom ramen för åtgärden ombads BB att avlägsna en tampong i närvaro av anstaltspersonal. Det är utrett att hon inte tilläts ta ut tampongen på en närliggande toalett utan att avlägsnandet skulle ske i ett särskilt anvisat rum. Kriminalvården har tillbakavisat anmälarnas påstående om att BB uppmanades att ställa sig hukande över en papperskorg för att dra ut tampongen men har anfört att BB erbjöds möjlighet att sitta på en pall med ryggen mot personal. Jag kan konstatera att uppgifterna går isär i fråga om hur avlägsnandet i detalj skulle gå till. Enligt min bedömning skulle ytterligare utredningsåtgärder inte leda till något annat resultat. Mina uttalanden i det följande kommer därför att ta sikte på om det – alldeles oavsett detaljerna vid avlägsnandet – är tillåtet och lämpligt att som ett villkor för besök uppmana en besökare att avlägsna ett mensskydd i form av en tampong i närvaro av personal.

text: Kriminalvården har redogjort för att mensskydd, också sådana som en besökare använder, är att betrakta som medhavda föremål som inte går att visitera på ett tillfredsställande sätt. Även jag anser att det ligger närmast till hands att betrakta dessa som föremål som någon bär på sig eller har med sig. Det betyder att skydden i och för sig skulle kunna undersökas inom ramen för en kroppsvisitation. Jag har emellertid förståelse för det myndigheten har anfört om att mensskydd inte kan undersökas på ett tillfredsställande sätt. När det gäller använda skydd finns därutöver givetvis en hygienisk aspekt att beakta. Det sagda innebär visserligen att jag inte har något att invända mot att en besökare, inom ramen för ett villkorat besök enligt 7 kap. 3 § FäL, uppmanas att avlägsna ett medhavt mensskydd, inbegripet ett sådant som används.

text: Frågan är då om det kan finnas godtagbara skäl att låta avlägsnandet av ett mensskydd i form av en tampong ske i närvaro av personal. Enligt Kriminalvården kan det vara motiverat under förutsättning att åtgärden i det individuella fallet bedöms vara nödvändig av säkerhetsskäl för att besöket ska kunna genomföras. Jag är dock av en annan uppfattning. Först och främst ställer jag mig frågande till hur en besökare skulle kunna ta ut en tampong utan att behöva blotta i vart fall delar av sin kropp och samtidigt inte vara tvungen att behöva inta en annan ställning än att visa upp fotsulor, handflator samt lyfta upp armarna. Som jag ser på saken går en sådan åtgärd utöver vad som över huvud taget är tillåtet inom ramen för en ytlig kroppsbesiktning.

text: Under alla förhållanden är det min bedömning att ett avlägsnande inför personal inte framstår som proportionerligt. I det sammanhanget vill jag lyfta fram att JO tidigare har riktat kritik mot en annan anstalt för att ha uppmanat en intagen att i samband med urinprovtagning avlägsna en tampong i närvaro av personal (se JO 2017/18 s. 141, dnr

text: ). I beslutet uttalade dåvarande chefsJO Elisabeth Rynning att hon för egen del hade svårt att se att en sådan ordning var nödvändigt för att kunna fastställa att en intagen som uppgett sig bära tampong verkligen hade avlägsnat den. Jag instämmer i detta och menar att samma

text: synpunkter gör sig gällande för besökare som uppger sig bära tampong. Som anmälarna har påpekat kan ett avlägsnande i närvaro av personal inte heller säkerställa att inte något är gömt ”innanför” skyddet. Det är ett betydande ingrepp i den personliga integriteten att avlägsna en tampong inför någon annan och det är naturligt att en sådan åtgärd upplevs som obehaglig. Mot den bakgrunden anser jag det inte vara proportionerligt att en besökare uppmanas att avlägsna en tampong i närvaro av kriminalvårdspersonal. Det finns därför anledning att kritisera anstalten för behandlingen av BB i samband med det besök som hon skulle genomföra.

text: Kriminalvården har uppgett att det saknas myndighetsövergripande rutiner och vägledande dokument som specifikt gäller kontroll- och tvångsåtgärder av besökare som använder mensskydd. Enligt min mening finns det skäl för myndigheten att ta fram sådana riktlinjer för att säkerställa att situationer som den nu aktuella hanteras på ett enhetligt och rättssäkert sätt. Jag vill i det sammanhanget också uppmärksamma Kriminalvården på att jag i ett annat beslut denna dag (ärende med dnr 5320-2024) har påpekat att det alltjämt kan föreligga ett behov av att myndigheten tar fram riktlinjer för avlägsnande av mensskydd i samband med urinprovtagning av intagna.

text: Det som i övrigt har kommit fram motiverar inte några uttalanden från min sida.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av stf JO Stefan Holgersson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Sanna Ekman har föredragit ärendet och byråchefen Catrine Björkman har deltagit i beredningen.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord:
Långsam handläggning
Umgänge
Vårdnad

title: Kritik mot en rådman vid Blekinge tingsrätt för handläggningen av ett mål om vårdnad m.m.

sammanfattning: En rättegång om vårdnad om barn m.m. pågick i tre år och fyra månader. Den ansvarige domaren får kritik för att han inte upprättade en tidsplan för målets handläggning. Han får också kritik för att han hade bristfällig kontroll över hur en medlare, som tingsrätten hade anlitat, skötte sitt uppdrag.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA som ombud för BB klagomål mot rådmannen CC vid Blekinge tingsrätt med anledning av bl.a. hand-läggningen av ett mål om vårdnad m.m. Han uppgav bl.a. följande.

text: BB var kärande i målet. Hon lämnade in en ansökan om stämning till tingsrätten i slutet av april 2011. CC beslutade i december 2011 att utse en medlare för att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning. Medlingen pågick ända fram till någon gång i mars 2013 utan att någon samförståndslösning nåddes. Medlingen borde inte ha tillåtits pågå under en så lång tid. På grund av den långa medlingstiden och att CC beslutade att inhämta två vårdnads- och boendeutredningar i målet blev målets handläggningstid alldeles för lång.

text: Utredning

text: Handlingar i tingsrättens mål T 1148-11 begärdes in och granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Målet inleddes vid tingsrätten den 29 april 2011. BB (modern) yrkade ensam vårdnad om sina och DD:s (fadern) gemensamma barn, sönerna EE och FF. Sedan fadern hade gett in ett skriftligt svaromål höll tingsrätten ett första sammanträde för muntlig förberedelse den 7 juni 2011. Under sammanträdet kom parterna överens om hur barnens rätt till umgänge med fadern skulle regleras under viss tid. Tingsrätten beslutade även att inhämta en vårdnads-, boende- och umgängesutredning. Utredningen skulle redovisas senast den 21 november 2011. Sedan fadern hade framställt nya interimistiska yrkanden i målet meddelade tingsrätten ett nytt interimistiskt beslut om umgänge den 14 september 2011. Den 18 november 2011 framställde modern genom sitt dåvarande ombud nya interimistiska yrkanden.

text: Den 5 december 2011 beslutade tingsrätten, efter att parterna hade hörts i frågan, att utse en medlare i målet. Enligt beslutet skulle medlaren redovisa sitt uppdrag till domstolen senast den 2 januari 2012. Redan den 19 december 2011 ringde medlaren och berättade att han hade haft en första kontakt med föräldrarna. Han sade att ärendet var komplicerat, att han ville ta hjälp av en specialistläkare vid barn- och ungdomspsykiatrin vid fullgörandet av uppdraget och att han önskade att uppdragstiden förlängdes.

text: Tingsrätten förlängde uppdragstiden till den 20 januari 2012, alltså med 18 dagar.

text: Medlaren gav inte in någon redovisning den 20 januari. Den 25 januari 2012 gav medlaren in en skrift och angav att han hade träffat båda föräldrarna den 15 december 2011, att specialistläkaren och medlaren skulle träffa modern samma dag som skrivelsen upprättades samt att fadern inte kunde delta vid detta tillfälle. Medlaren uppgav att uppdraget skulle komma att kräva mycket tid och han begärde anstånd till den 21 februari.

text: Vid detta tillfälle hade medlingen pågått i sju veckor. Tingsrätten biföll framställningen om anstånd.

text: Medlaren hördes inte av den 21 februari. Den 9 mars påminde tingsrätten medlaren på dennes telefonsvarare. Det resulterade i ett meddelande från medlaren att han skulle återkomma med en rapport den 12 mars.

text: Den 12 mars 2012 kom det in en skrift från medlaren där det framgick bl.a. att medlaren och specialistläkaren hade träffat föräldrarna var för sig två gånger samt haft ett telefonsamtal med fadern. Vad gällde den fortsatta hanteringen framförde medlaren att han och specialistläkaren skulle besöka föräldrarna var för sig i deras hem samt att dessa besök skulle bli något försenade på grund av en sedan länge planerad semester. Medlaren begärde anstånd till den 16 april. Medlingen hade nu pågått i tre månader. Tingsrätten beviljade det begärda anståndet.

text: Den 16 april 2012 meddelade medlaren per telefon att en öppning var på väg och att han skulle återkomma den 19 april för ytterligare uppgifter. Han hörde dock inte av sig till tingsrätten förrän den 26 april. Då meddelade han per telefon att ytterligare samtal skulle genomföras med parterna och att han skulle återkomma med skriftligt besked om utgången av dessa samtal under vecka 18 (30 april–6 maj).

text: Den 9 maj 2012 gav medlaren in en skrift till tingsrätten där det framgick att medlaren och specialistläkaren hade besökt fadern i hans hem samt modern och sönerna i deras hem. Medlaren och specialistläkaren hade kommit överens med sönerna om att sönerna skulle träffa fadern i hans hem under en eller två timmar med början den 9 maj 2012 kl. 16.30. Enligt medlaren skulle det fortsatta medlingsarbetet bli mycket beroende av hur detta umgänge fungerade och hur övriga kontakter skulle utvecklas. Även om umgänget den 9 maj skulle gå bra krävdes enligt medlaren ett försiktigt uppbyggnadsarbete för att allt skulle fungera

text: på ett bra sätt för barnens bästa. Medlaren begärde anstånd till den 11 juni. Medlingen hade nu pågått i fem månader. Tingsrätten biföll framställningen om anstånd.

text: Såvitt framgår av handlingarna hörde medlaren inte av sig den 11 juni. Vid ett telefonsamtal den 18 juni lovade han att ge in en redogörelse under veckan. Samma dag gav medlaren in en skrift till tingsrätten där det framgick att sönerna och fadern hade träffats vid två tillfällen i medlarens och specialistläkarens närvaro. Medlaren och specialistläkaren hade också haft ett möte tillsammans med båda föräldrarna. Närmast planerade specialistläkaren ett möte tillsammans med föräldrarna för att gå igenom vilka regler som skulle gälla beträffande hälsofrågorna. Därefter var avsikten att planera in ett antal möten mellan sönerna och fadern. Medlaren begärde anstånd till den 15 juli 2012. Medlingen hade nu pågått i sex och en halv månad. Tingsrätten biföll framställningen om anstånd.

text: Såvitt framgår av handlingarna hörde medlaren inte av sig till tingsrätten den 15 juli. Vid ett telefonsamtal den 20 juli meddelade han att fadern inte hade varit anträffbar och att han skulle ge in en rapport under de närmaste dagarna. Den 25 juli meddelade medlaren att han på grund av sjukdom behövde ytterligare tid på sig för att kunna slutföra uppdraget och att han skulle återkomma med närmare besked inom kort. Den 2 augusti 2012 gav medlaren in en skrift till tingsrätten där det framgick att medlaren, specialistläkaren och parterna hade haft ett telefonmöte den 27 juli och då kommit överens om att sönerna skulle umgås med fadern vid tre tillfällen under augusti, att ett nytt telefonmöte skulle hållas den 27 augusti samt att specialistläkaren skulle ordna ett möte med sonen FF:s läkare och föräldrarna i september. Medlaren begärde anstånd till den 15 september. Medlingen hade nu pågått i nästan åtta månader. Tingsrätten biföll framställningen om anstånd.

text: Såvitt framgår av handlingarna hörde medlaren inte av sig förrän den 10 oktober. Då skrev han att det inte hade gått att ordna mötet mellan föräldrarna, specialistläkaren och sonen FF:s läkare. Medlaren föreslog att tingsrätten skulle sätta ut målet till sammanträde för muntlig förberedelse. Medlingen hade nu pågått i drygt tio månader och det hade gått nästan ett och ett halvt år sedan modern hade ansökt om stämning.

text: Tingsrätten höll ett sammanträde för muntlig förberedelse i målet den 12 december 2012. Vid sammanträdet var även medlaren och specialistläkaren närvarande. Vid sammanträdet kom parterna, efter diskussioner under ledning av medlaren och specialistläkaren, överens om att sönerna under tiden december 2012–mars 2013 skulle ha rätt till visst umgänge med fadern. Tingsrätten beslutade att ytterligare ett sammanträde för muntlig förberedelse skulle äga rum den 10 april 2013. Under våren 2013 återkallade modern sitt tidigare ombuds fullmakt och AA inträdde som ombud. Varken modern eller AA kom till sammanträdet den 10 april 2013. Vid det sammanträdet entledigade tingsrätten medlaren från hans uppdrag och beslutade att vårdnads-, boende- och umgängesutredningen skulle återupptas. Utredningen skulle redovisas senast den 20 juni 2013. Tingsrätten fattade även ett interimistiskt

text: beslut i fråga om sönernas rätt till umgänge med fadern. Socialtjänsten begärde vid tre tillfällen anstånd med att redovisa utredningen. Den 27 november 2013 gavs utredningen in till tingsrätten.

text: Ärendet remitterades till tingsrätten för upplysningar om och yttrande över hur handläggningen av målet förhöll sig till regleringen i

text: 42 kap. 6 § tredje stycket rättegångsbalken

text: , RB.

text: Tingsrätten (lagmannen GG) gav in ett remissvar tillsammans med ett yttrande från CC.

text: CC lämnade följande yttrande.

text: BB väckte talan mot DD genom stämningsansökan som kom in till tingsrätten den 29 april 2011. Målet lottades på min rotel. Det har från AA:s sida riktats kritik för händelser som påstås ha ägt rum flera år dessförinnan; åtgärder och beslut som jag således inte kan göras ansvarig för. Målet handlar om parternas gemensamma barn EE, född år 2002, och FF, född år 2004. Sedan s.k. snabbyttrande inhämtats hölls muntlig förberedelse den 7 juni 2011, varvid båda parter företräddes av juridiska ombud. BB yrkade, med ändring av en av Blekinge tingsrätt meddelad dom den 21 oktober 2009, att det inte längre skulle förekomma något övernattningsumgänge mellan barnen och fadern och inte heller umgänge utan umgängesstöd närvarande. Det gjordes gällande att DD inte tagit till sig, och förstått, FF:s sjukdomsbild. Det gjordes även gällande att DD utövat våld mot sönerna. Förhandlingen avslutades med beslut om att sönerna skulle ha rätt till umgänge med DD i närvaro av umgängesstöd på vissa angivna villkor. Beslutet grundade sig på föräldrarnas principöverenskommelse. Det uppdrogs även åt socialförvaltningen i Olofströms kommun, att i samråd med socialförvaltningen i Klippans kommun verkställa en vårdnads-, boende- och umgängesutredning. Genom handläggningsbeslut den 14 september 2011 beslutade tingsrätten om ”sedvanligt” helgumgänge mellan barnen och fadern. Beslutet grundade sig bl.a. på att påstådda brottsmisstankar mot fadern lagts ner. Beslutet överklagades till hovrätten, som inte meddelade prövningstillstånd. Sedan det kunnat konstateras uppenbara samarbetssvårigheter mellan föräldrarna beslutade tingsrätten den 5 december 2011 att utse HH som medlare. Parterna motsatte sig inte detta. Under tiden som medlaren utförde sitt uppdrag vilandeförklarades vårdnads-, boende- och umgängesutredningen. Medlarens uppdrag kom därefter i olika omgångar att förlängas till följd av ärendets komplexitet och leg. läkaren JJ, specialist vid barn- och ungdoms-psykiatrin i Kristianstad, gavs rätt att biträda medlaren. Tiden för uppdragets genomförande förlängdes även till följd av medlarens sjukdom. Undertecknad gjorde bedömningen att det fortfarande fanns en möjlighet att nå en samförstånds-lösning, ägnad att tillgodose barnens bästa. Parterna delade denna uppfattning. Medlaren rapporterade efter hand till tingsrätten om ärendets gång och viss skriftväxling förekom mellan ombuden. Ny muntlig förberedelse hölls den 12 december 2012. Vid denna förberedelse var såväl HH som JJ närvarande. Parterna lyckades enas om en samförståndslösning avseende umgängets utformning och formerna i övrigt för detta. Vid sammanträdet beslutades att ny förhandling och avstämning skulle äga rum den 10 april 2013. Under mars månad 2013 återkallade BB fullmakten för sitt juridiska ombud och hon har därefter företrätts av sin far, AA.

text: Vid den fortsatta muntliga förberedelsen den 10 april 2013 inställde sig varken BB eller hennes nya ombud. Det beslutades att medlaren skulle entledigas från sitt uppdrag. Det beslutades även att den vilandeförklarade vårdnads- boende- och umgängesutredningen skulle återupptas, att redovisas senast den 20 juni 2013. I övrigt beslutades om visst helgumgänge mellan sönerna och DD. För att säkerställa detta umgänge förenades umgänget med vite. Beslutet överklagades till hovrätten, som inte meddelade prövningstillstånd. Ovan nämnda beslut kom att resultera i det verkställighetsärende som redovisats ovan. I verkställighetsärendet liksom i det ursprungliga huvudmålet framfördes upprepade gånger beskyllningar mot fadern att han i samband med umgänge med sönerna den 9 mars 2013 skulle ha utsatt dessa för misshandel. Det gjordes senare även gällande från BB:s ombud att DD dömts för sådant brott. DD tillbakavisade samtliga sådana anklagelser och det gavs även besked om att inte någon av de gjorda polisanmälningarna resulterat i åtal. I fokus har hela tiden stått ett påstått misshandelstillfälle i Klippan i samband med att DD utövade umgänge med sönerna. I detta sammanhang kan konstateras att åtal nyligen väckts mot BB för det att hon påståtts ha gjort sig skyldig till urkundsförfalskning avseende journalanteckningar som är att hänföra till den misshandel av sönerna som hon hävdat att DD gjort sig skyldig till. Huvudförhandling i detta mål är utsatt till den 11 mars 2014. Jävsanmälan har gjorts mot undertecknad vid två tillfällen under målets handläggning. Jävet har prövats den 12 augusti 2013 och den 18 november 2013. Vid båda tillfällena har anmälan om jäv avslagits. Tingsrättens beslut av den 12 augusti 2013 överklagades av BB. Hovrätten meddelade inte prövningstillstånd. Även i det ovan redovisade verkställighetsärendet har anmälan om jäv gjorts och avslagits. Hovrätten meddelade inte heller nu prövningstillstånd. För närvarande gäller ett av tingsrätten den 6 november 2013 meddelat beslut om umgänge mellan sönerna och DD under fyra tillfällen i närvaro av umgängesstöd; två under hösten 2013 och två under januari månad respektive februari månad 2014. Resultatet av dessa umgängestillfällen ska redovisas till tingsrätten senast den 5 mars 2014. Enligt föreliggande uppgifter har inte något umgänge kommit till stånd under de av tingsrätten beslutade umgängestillfällena. Det kan konstateras att DD sedan den 29 november 2013 inte längre företräds av något juridiskt ombud och att såväl BB:s nuvarande ombud, liksom DD själv, i upprepade inlagor riktat beskyllningar mot varandra. Den återupptagna vårdnads-, boende- och umgängesutredningen är slutförd. Efter det att redovisning inkommit beträffande umgänge med umgängesstöd är målet nu klart att företas till avgörande. Sammanfattningsvis kan konstateras att målet har varit, och alltjämt är, av mycket komplicerad natur, att inlagorna från båda sidor varit omfattande samt att anstånd och flera överklaganden medfört att handläggningstiden beklagligtvis dragit ut på tiden. Till detta kommer att andra mål och ärenden på grund av arbetssituationen tyvärr måst prioriteras. Någon tidsplan har tidigare inte upprättats. I dispositiva tvistemål, i synnerhet s.k. substansmål, görs detta regelmässigt. I indispositiva tvistemål däremot har jag som regel inte gjort detta. Dessa mål lever ibland sitt eget liv och är oftast styrda av tingsrättens interimistiska beslut och föräldrarnas förmåga och vilja att uppnå samförståndslösningar som bäst gagnar barnen. Ett sådant förfarande kräver olika lång tid. I förevarande fall har parternas oförmåga till samsyn medfört att tingsrättens strävan att uppnå en sådan lösning gått om intet. Målet kommer att avgöras under våren 2014.

text: GG uppgav följande.

text: Beträffande redovisning av handläggningsåtgärder och fattade beslut i målet hänvisas till CC:s yttrande. I vårdnadsmål läggs regelmässigt stor vikt vid att finna samförståndslösningar i avsikt att tillse barnets behov av en nära kontakt med båda föräldrarna. I vårdnadsmål som detta, där förhållandet mellan föräldrarna varit av mycket infekterad och komplicerad natur, finns det risk för att sökandet efter en samförståndslösning i barnets intresse tar tid. Enligt mitt förmenande måste stora ansträngningar göras och ges ett tidsmässigt utrymme med beaktande av vikten av att få föräldrarna att nå en överenskommelse som håller över tid. Där kan det ibland uppstå en konflikt mellan kravet på att nå ett snabbt avgörande av målet och kravet på att barnets bästa ska vara avgörande för alla beslut i denna typ av mål. Forskning har visat att samförståndslösningar i de mest infekterade vårdnadsmålen vinner efterföljd i betydligt större omfattning än en dom. Till detta kommer att medlarens sjukdom medfört att medlingen drog ut på tiden. Ett entledigande av medlaren skulle sannolikt ha inneburit ytterligare tidsutdräkt och att viktig kunskap och erfarenhet i målet hade gått förlorad. Vid bedömningen av målets handläggning bör även hänsyn tas till om parterna drivit processen med eller utan ombud. I detta mål har, under relativt lång tid, processen drivits av part utan ombud, vilket ytterligare har komplicerat handläggningen. Sammanfattningsvis kan sägas att tingsrätten måhända hade kunnat gå snabbare fram genom en något kraftfullare handläggning. Jag har dock svårt att finna att det finns grund för klander av den handläggning som förekommit. Parterna har i vart fall genom sitt eget agerande i hög grad bidragit till att handläggningen dragit ut på tiden.

text: AA kommenterade tingsrättens remissvar.

text: Tingsrätten avgjorde målet genom dom den 14 augusti 2014, dvs. nästan tre år och fyra månader efter det att modern hade ansökt om stämning. I domen fick modern ensam vårdnad om sönerna. Tingsrätten beslutade också att sönerna inte skulle ha något umgänge med fadern. Av domen framgår att sönerna inte hade träffat sin far sedan den 9 februari 2013.

text: Rättslig reglering

text: Sedan den 1 januari 2011 finns ett uttryckligt krav i

text: regeringsformen

text: på att en rättegång ska genomföras inom skälig tid (

text: 2 kap. 11 § andra stycket

text: ). Sedan tidigare gäller att rätten ska driva förberedelsen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande (

text: 42 kap. 6 § tredje stycket

text: RB). Denna förpliktelse ska rätten fullgöra genom formell och materiell processledning. Rätten ska alltså dels styra upp processens yttre ramar, dels verka för att tvistefrågorna blir klarlagda. Det är viktigt att rätten agerar med fasthet i båda nu nämnda avseenden och hela tiden är aktiv under förberedelsen. Rätten ska också upprätta en tidsplan för målets handläggning, om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl (

text: 42 kap. 6 § fjärde stycket

text: RB). En omsorgsfullt upprättad tidsplan medför en uppstramning och effektivisering av förberedelsen och ger såväl parterna som rätten en god överblick över processen och vilka åtgärder som återstår att vidta för att få målet till ett avgörande. Det skapar vidare förutsättningar för en snabbare handläggning (

text: prop. 2004/05:131 s. 132

text: f.). Utöver kravet på ett snabbt avgörande ska rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att parterna förliks eller på annat sätt uppnår

text: en samförståndslösning (

text: 42 kap. 17 § första stycket

text: RB). Den sistnämnda paragrafen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring 2011 som innebar en skärpning av rättens skyldighet att verka för en förlikning (

text: prop. 2010/11:128

text: ; SFS 2011:861).

text: I mål om vårdnad, boende och umgänge är det barnets bästa som ska vara avgörande för alla beslut. Vid bedömningen av vad som är barnets bästa ska särskilt barnets behov av en nära och god relation till båda sina föräldrar beaktas (

text: 6 kap. 2 a § föräldrabalken

text: , FB). Lagstiftaren har ansett att en samförståndslösning mellan föräldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge normalt är till barnets bästa. Det beror bl.a. på att det normalt är bra för barnet att den konflikt som finns mellan föräldrarna får en så hållbar lösning som möjligt. Om en samförståndslösning nås, är förutsättningarna för att den ska hålla på sikt betydligt större än i andra fall (

text: prop. 2005/2006:99 s. 62

text: f.). År 2006 gjordes därför bestämmelserna i

text: 42 kap. 17 § första stycket

text: RB även tillämpliga för samförståndslösningar i indispositiva tvistemål (

text: prop. 2005/06:99

text: ; SFS 2006:459). En sådan samförståndslösning måste dock vara till barnets bästa för att den ska kunna godtas av rätten (

text: prop. 2005/06:99 s. 104

text: Enligt

text: 6 kap. 18 §

text: FB kan föräldrar få hjälp att nå en samförståndslösning genom samarbetssamtal enligt

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: . Rätten kan ge socialnämnden eller något annat organ i uppdrag att anordna sådana samarbetssamtal. Rätten kan också ge en medlare i uppdrag att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa (

text: 6 kap. 18 a §

text: FB).

text: Möjligheten att utse en medlare är framför allt tänkt att användas i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte lyckats nå en överenskommelse och det trots det bedöms finnas möjligheter att nå en samförståndslösning. Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än fyra veckor, men rätten får förlänga tiden om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning (

text: 6 kap. 18 a § andra stycket

text: FB). När bestämmelsen i 6 kap. 18 a § infördes angavs att när det gäller möjligheten att förlänga tiden för medlarens uppdrag bör domstolen kunna medge en kortare förlängning av tiden, t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående (

text: prop. 2005/06:99 s. 64

text: och

text: Bedömning

text: Allmänt En tvistemålsrättegång i en domstol leder normalt till att tingsrätten avgör målet genom en dom. Innan tingsrätten kan döma i målet ska i regel en förberedelse äga rum. Bestämmelserna om förberedelsen gäller för alla tvistemål, alltså både tvister om exempelvis penningfordringar och, som i det nu aktuella fallet, tvister mellan två föräldrar om deras gemensamma barn. Den fråga som aktualiseras genom tingsrättens yttrande till JO är om det just i tvister av det sistnämnda slaget kan finnas särskilda skäl att lägga ned tid på att nå en samförståndslösning även om det

text: sker på bekostnad av önskemålet om att målet avgörs snabbt. Som tingsrätten varit inne på i sitt yttrande till JO kan det av hänsyn till barnen vara särskilt angeläget att åstadkomma en samförståndslösning.

text: I alla typer av tvistemål är rätten skyldig att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Den skyldigheten är enligt lagen undantagslös. Dessutom är det rättens skyldighet att verka för en samförståndslösning. Denna skyldighet är däremot förenad med undantag: rätten ska inte verka för en samförståndslösning om det är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Den grundläggande skyldigheten för rätten är alltså att driva förberedelsen med inriktning på att målet avgörs snabbt. Det är inom ramen för den skyldigheten som domstolen ska verka för en samförståndslösning (se mitt beslut den 3 april 2013 i JO:s dnr 1814-2012).

text: Det är domstolen och inte parterna som bestämmer hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. Och just i mål om vårdnad och umgänge är domstolens ansvar särskilt påtagligt. I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn, som ju inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ. För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta för barnen eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. Det ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rättegång som det är svårt att se något slut på. Framför allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam.

text: I familjemål har rätten särskilda verktyg till sin hjälp för att underlätta samförståndslösningar. Det är mycket vanligt att rätten ger socialnämnden i uppdrag att anordna samarbetssamtal för detta ändamål. Och sedan några år finns det också möjligheter för domstolen att utse en medlare som hjälper föräldrarna att komma överens. Både samarbetssamtalen och medlingen äger rum under målets förberedelseskede. Det innebär att tillämpningen av dessa institut begränsas av rättens skyldighet att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Tidsplan För att främja snabbheten under förberedelsen av tvistemål är rätten skyldig att upprätta en tidsplan för målets handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl. CC har i sitt svar till JO skrivit att han i regel inte upprättar tidsplaner i indispositiva tvistemål eftersom dessa mål lever sitt eget liv och oftast är styrda av tingsrättens interimistiska beslut och föräldrarnas förmåga och vilja att uppnå olika samförståndslösningar som bäst gagnar barnen. Men det är just för att förhindra att målen lever sitt eget liv som lagstiftaren har bestämt att rätten ska upprätta tidsplaner. Det var alltså inte obehövligt att upprätta en tidsplan i det aktuella målet och enligt min uppfattning borde det har gjorts senast i anslutning till sammanträdet den 7 juni 2011.

text: Medlingen Det är framför allt medlingen som har gjort att handläggningen har dragit ut på tiden. Av en notering i dagboken framgår att CC i början av december 2011 väckte frågan om medling med parternas ombud. Parterna motsatte sig inte detta men moderns ombud uppgav enligt anteckningen i dagboken att hon var tveksam till om det skulle ha någon effekt. Den 5 december 2011 utsåg CC en medlare i målet. Medlarens uppdrag förlängdes sedan vid ett flertal tillfällen utan att parterna hade något att invända mot det. Medlingen kom till slut att pågå fram till den 10 april 2013, dvs. i ett år och fyra månader. Samtidigt som medlaren entledigades beslutade tingsrätten att den tidigare vilandeförklarade vårdnads-, boende- och umgängesutredningen skulle återupptas. Det tog sedan ytterligare ca ett år och fyra månader innan tingsrätten avgjorde målet den 14 augusti 2014, dvs. drygt tre år och fyra månader efter det att ansökan om stämning gavs in till domstolen.

text: När rätten överväger att anlita en medlare måste den beakta att den grundläggande regeln för förberedelsearbetet i tvistemål är att inriktningen ska vara att målet avgörs snabbt. Det torde vara mot den bakgrunden som det i förarbetena till lagregeln om medlare sägs att en medlare framför allt bör utses i situationer där samarbetssamtal har förekommit men föräldrarna trots detta inte lyckats nå en överenskommelse. I sådana fall har rätten ofta goda möjligheter att avgöra om det finns förutsättningar för medlaren att lyckas med sitt uppdrag inom en rimlig tid. Kravet på snabbhet har också föranlett att huvudregeln i lagen är att medlarens uppdrag ska slutföras inom fyra veckor.

text: CC:s beslut den 5 december 2011 att utse en medlare hade inte föregåtts av samarbetssamtal. Inte heller innehåller beslutet några anvisningar till medlaren om hur uppdraget skulle fullgöras. Jag finner inte tillräckliga skäl att kritisera beslutet. Men eftersom målet då hade pågått vid tingsrätten under sju månader fanns det starka skäl för tingsrätten att bevaka att medlarens uppdrag inte drog ut på tiden. I lagstiftningsförarbetena (

text: prop. 2005/06:99 s. 64

text: ) sägs att det är naturligt att domstolen lämnar anvisningar till medlaren om hur uppdraget ska fullgöras och att medlaren bedriver medlingen på ett aktivt sätt och alltid med barnets bästa i fokus. Emellertid är det enligt propositionen inte möjligt att reglera i lag hur medlarens arbete ska bedrivas utan detta bör medlaren i samråd med domstolen få bedöma från fall till fall.

text: Den 19 december 2011 ringde medlaren till tingsrätten och berättade att ärendet var komplicerat, att han ville ha hjälp av en läkare och att han ville ha förlängd tid. Enligt min mening borde tingsrätten med anledning av telefonsamtalet ha tagit reda på hur medlaren hade planerat att fullgöra sitt uppdrag, vilka arbetsuppgifter som läkaren skulle utföra och vilken tid medlingsuppdraget skulle ta. Besked i dessa frågor hade kunnat ge CC ett underlag för att ta ställning till begäran om anstånd och till om det fanns skäl att mot bakgrund av skyndsamhetskravet avbryta medlarens uppdrag. Såvitt framgår av handlingarna begärde CC emellertid inte några närmare besked från medlaren utan gav anstånd med uppdragets utförande utan några villkor.

text: Härefter begärde och fick medlaren anstånd med sitt uppdrag vid fem tillfällen och när medlingen hade pågått under tio månader föreslog medlaren slutligen att tingsrätten skulle kalla parterna till ett sammanträde för muntlig förberedelse. Inte i någon av sina framställningar om anstånd redovisade medlaren en plan för när arbetet kunde beräknas vara slutfört och tingsrätten krävde inte heller några sådana besked. Det framgår inte av någon av framställningarna om anstånd att det fanns klara indikationer på att en samförståndslösning låg inom nära räckhåll. Enligt min mening borde tingsrätten – även om parterna inte hade något att invända – inte ha förlängt medlarens uppdrag på det sätt som skedde. Av handlingarna framgår att tre av besluten om förlängning fattades av CC.

text: Avslutande synpunkter Avsaknaden av en tidsplan samt den bristfälliga kontrollen över hur medlaruppdraget utfördes har lett till att målets handläggning har tagit alldeles för lång tid. CC, som varit ansvarig för målet, förtjänar därför kritik för sin handläggning av målet.

text: Vad AA i övrigt anfört föranleder inte någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Jag får avslutningsvis upplysa om att JO inte är behörig att handlägga frågor om skadestånd.

text: Ärendet avslutas.