avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord:
Beslut
Interimistiskt beslut
Långsam handläggning

title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för bl.a. utformningen av ett interimistiskt beslut om att hålla inne en sedan tidigare beslutad ersättning och för att den enskilde inte underrättades om beslutet

sammanfattning: I oktober 2019 beviljades AA sjukpenning. Hon lämnade därefter in ett nytt läkarintyg som ledde till att Försäkringskassan den 27 november 2019 beslutade att interimistiskt hålla inne den sedan tidigare beviljade ersättningen. AA fick inte kännedom om det beslutet förrän i slutet på december 2019 då hon själv kontaktade Försäkringskassan. Av beslutet framgår att JO i flera avseenden är kritisk mot handläggningen av AA:s ärende. JO uttalar bl.a. att beslutet den 27 november 2019 inte uppfyller de krav på motivering som ställs i 32 § förvaltningslagen (2017:900), FL. JO är också kritisk mot att AA inte underrättades om beslutet på det sätt som föreskrivs 33 § FL. När det gäller handläggningstiden uttalar JO att det är av stor vikt att Försäkringskassan så snart som möjligt efter att ett interimistiskt beslut har fattats slutför utredningen och avgör ärendet slutligt. I AA:s ärende fattades inte det slutliga beslutet förrän efter drygt tre månader. Ärendet hade då vid flera tillfällen blivit liggande utan åtgärd och det är enligt JO tydligt att utredningen inte bedrevs med den skyndsamhet som en utredning av det här slaget kräver. Av beslutet framgår vidare att JO samma dag fattade ytterligare ett beslut (dnr 513- 2020) i en liknande fråga och att JO avser att fortsätta följa hur Försäkringskassan handlägger interimistiska beslut.

text: Bakgrund

text: Den 23 augusti 2019 ansökte AA om sjukpenning. Försäkringskassan beslutade den 14 oktober 2019 om sjukpenning för perioden den 14 augusti– 21 oktober

text: 2019 och den 23 oktober 2019 om sjukpenning för perioden den 22 oktober–16 december 2019.

text: I november 2019 lämnade AA in ett nytt läkarintyg till Försäkringskassan. Med anledning av uppgifterna i intyget fattade Försäkringskassan den 27 november

text: 2019 beslut om att bl.a. för perioden den 25 november–16 december 2019 hålla inne den sedan tidigare beviljade ersättningen. Beslutet dokumenterades i AA:s journal enligt följande:

text: Utbetalning av hel sjukpenning finns registrerad till och med den 16 december. Jag tar bort den utbetalning som finns registrerad från den 25 november - 16 december på grund av impuls om ändrade omständigheter. Hel sjukpenning finns därmed registrerad till och med den 24 november.

text: Bedömning interimistisk sjukpenning

text: Jag bedömer att det saknas förutsättningar för att fatta ett interimistiskt beslut att bevilja sjukpenning enligt

text: 112 kap. 2 §

text: SFB från och med 25 november - 13 januari 2020 eftersom det finns oklara omständigheter kring anställningens omfattning samt sjuklöneperiod.

text: Bedömning interimistisk sjukpenning

text: 112 kap. 2 a §

text: SFB från och med 25 november till och med 13 januari 2020 eftersom det finns skäl som talar emot att betala ut sjukpenning fram till beslut eftersom det finns oklara omständigheter kring anställningens omfattning samt sjuklöneperiod. — — —

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 20 februari 2020 klagade AA på Försäkringskassans handläggning av hennes ärende. Hon uppgav bl.a. att Försäkringskassan felaktigt hade stoppat utbetalningen av hennes ersättning.

text: Utredning

text: JO begärde in handlingar i ärendet. Anmälan remitterades därefter med ett antal frågor till Försäkringskassan.

text: Försäkringskassan kom in med ett remissvar och uppgav bl.a. följande:

text: Den 27 november fattade handläggare BB ett interimistiskt beslut, i journalen, om att hålla inne ersättningen från och med den 25 november till och med 16 december, en period som var beviljad sedan tidigare […]. — — —

text: Ersättningen hölls inne då handläggaren bedömde att det fanns behov av fortsatt utredning kring impulsen om annat arbete. Den utbetalning som fanns registrerad i Försäkringskassans utbetalningssystem för perioden 25 november till och med 16 december togs bort med anledning av det interimistiska beslutet om att hålla inne ersättningen för samma period. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet att handläggaren informerade AA om det interimistiska beslutet att hålla inne ersättningen. Dokumentationen är bristfällig då det inte framgår att det är ett beslut som grundar sig på

text: 112 kap. 3 § Socialförsäkringsbalken

text: (SFB). Då impuls fanns att AA påbörjat arbete bedömde handläggaren att det fanns skäl som talade emot att ersättning skulle beviljas interimistiskt fram till beslut som avsåg sjukskrivning för perioden 17 december 2019 till och med 13 januari 2020. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet att handläggaren informerade AA om ställningstagandet att inte bevilja sjukpenning interimistiskt under utredningstid efter den 16 december. — — —

text: Den 27 december ringde AA till handläggare CC och frågade efter sin utbetalning. Handläggaren informerade om de uppgifter som hämtats in, om konsultationen med specialist samt att det fanns oklarheter kring det interimistiska beslutet, om att hålla inne ersättningen, som fattades den 27 november. Handläggaren uppgav till AA att det fanns behov av att konsultera

text: specialist kring det interimistiska beslutet om att hålla inne ersättningen. Det framgår av dokumentationen i ärendet att handläggaren konsulterade specialist kring det interimistiska beslutet vilket resulterade i att det tidigare beslutet kvarstod. — — —

text: Den 3 mars sände handläggare DD beslut till AA. Utifrån JO-anmälan uppmärksammade Försäkringskassan att det slutliga beslutet som togs den 3 mars omfattar en felaktig tidsperiod. Försäkringskassan sände därför ett rättelsebeslut den 18 augusti. Försäkringskassan har också ringt AA och förklarat bakgrunden till ändringsbeslutet. — — —

text: Handläggningen i samband med att tidigare registrerade utbetalningar togs bort

text: Det är till att börja med anmärkningsvärt att impulsen om annat arbete från och med den 25 november, som Försäkringskassan fick den 12 november 2019, inte hanterades förrän den 26–27 november. Den 27 november beslutade dock Försäkringskassan, enligt

text: 112 kap. 3 §

text: SFB, att interimistiskt hålla inne ersättningen för den tidigare beviljade perioden 25 november—16 december. Utformningen av beslutet framgår av en journalanteckning från samma dag. Det framgår dessvärre inte av dokumentationen att det rör sig om att hålla inne ersättning enligt

text: 112 kap. 3 §

text: SFB. Försäkringskassan har heller inte underrättat AA om vare sig det fullständiga innehållet i beslutet eller hur en omprövning av beslutet går till. Den utbetalning som fanns registrerad för perioden togs bort till följd av det interimistiska beslutet. Handläggningen uppfyller inte

text: förvaltningslagens

text: krav. Handläggare BB har inte känt till förfarandet i samband med interimistiska beslut. Försäkringskassan borde ha dokumenterat det interimistiska beslutet genom ett beslutsbrev till AA i stället för i journalen och samtidigt meddelat AA att det fanns skäl som talade emot att bevilja ersättning interimistiskt fram till slutligt beslut fattades för perioden till och med den 13 januari 2020.

text: Passiv handläggning efter det interimistiska beslutet

text: Försäkringskassan ska så snart som möjligt efter ett interimistiskt beslut slutföra utredningen och fatta ett beslut om rätten till ersättning. Vid granskning av ärendet framgår det att handläggningen dragit ut på tiden utan att det funnits godtagbara skäl till det och utan att informera AA om det. I AA:s ärende tog det drygt tre månader innan slutligt beslut fattades efter det interimistiska beslutet om att hålla inne ersättningen. Genomgående finns flera perioder av passivitet och omotiverad väntetid i ärendet. Av ärendeloggen framgår det att bevakningar som lagts i ärendehanteringssystemet passerat och flyttats fram utan att någon åtgärd vidtagits. Det kan särskilt noteras att trots att utredningen är klar den 11 december så görs bedömningen först en dryg månad senare. Det är också påfallande att den justering som behövde göras av kommuniceringsbrevet dröjde 11 dagar.

text: Utebliven kontakt

text: Av utredningen i ärendet framgår det att AA önskade kontakt med Försäkringskassan den 27 januari 2020. Det framgår inte av dokumentationen i ärendet att myndigheten återkopplade till AA. Det framgår heller inte att AA fick information om vem som var ny handläggare i samband med handläggarbytet. Försäkringskassan har heller inte i tillräcklig utsträckning gjort AA uppmärksam på att Försäkringskassan velat ha kontakt i samband med de kontaktförsök som gjorts. Försäkringskassan har också brustit avseende service genom att inte löpande informera AA om vad som skett i ärendet.

text: Vidtagna och kommande åtgärder

text: Försäkringskassan ser allvarligt på de brister som framkommit i samband med granskningen och beklagar det som inträffat. Med anledning av att de brister som framkommit i Försäkringskassans hantering av AA:s ärende kontaktade områdeschefen AA den 8 maj och bad om ursäkt. Vi har på berört område sedan tidigare uppmärksammat brister i handläggningen avseende service, bemötande och tillgänglighet vilket har resulterat i olika utvecklingsinsatser på individ-, enhet- och kontorsnivå. Vi har påbörjat arbetet för att komma tillrätta med bristerna och tagit fram dialogmaterial utifrån fiktiva case för att använda på enheterna samt tagit stöd i bemötandefrågor av extern föreläsare. Det påbörjade utvecklingsarbetet är långsiktigt och vi kommer fortsätta arbeta aktivt med och ha stort fokus på då service, tillgänglighet och bemötande är grunden för en god förvaltning. Att vidtagna åtgärder ger effekt följs upp av ansvariga chefer genom dialog med medarbetarna. Brister som uppmärksammas i serviceskyldighet, bemötande och tillgänglighet tas alltid på stort allvar. Vid behöv upprättas handlingsplaner som stöd till berörda medarbetare och arbetsgrupper. Handläggare EE har fått enskild återkoppling från chef och specialist angående brister i hanteringen av ärendet. Återkoppling har berört statstjänstemannarollen, myndighetens ansvar gällande serviceskyldighet, bemötande, tillgänglighet samt den passiva handläggning som kännetecknar ärendet. Ansvarig chef kommer att fortsatt följa upp medarbetarens handläggning genom dialog med hen. En översyn har redan påbörjats på grund av tidigare av den aktuella arbetsgruppens metoder, arbetssätt och rutiner har skett och området har under hösten 2019 och våren 2020 genomfört organisatoriska förändringar och resursförstärkt arbetsgruppen med medarbetare, chef och specialiststöd. För att följa upp att vidtagna åtgärder förbättrar service, bemötande och tillgänglighet kommer vi genomföra en aktgranskning under november månad för att därefter se om ytterligare åtgärder behöver vidtas. Vi har uppmärksammat att det finns behov att genomföra kompetensutveckling för alla medarbetare på berört område avseende hanteringen av interimistiska beslut både vad gäller det administrativa men också villkoren för att fatta ett interimistiskt beslut. Vi kommer därför att ta fram olika utvecklingsinsatser som stöd till medarbetare för att utveckla förmågan att hantera interimistiska beslut. Efter genomförda kompetensutvecklingsinsatser kommer vi att följa upp att det har gett önskade effekter. Val av modell för uppföljning är ännu inte fastställd.

text: AA kommenterade remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: Förvaltningslagen

text: Enligt

text: 9 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL, ska ett ärende handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Enligt

text: 32 §

text: FL ska ett beslut som kan antas påverka någons situation på ett inte obetydligt sätt innehålla en klargörande motivering, om det inte är uppenbart obehövligt. En sådan motivering ska innehålla uppgifter om vilka föreskrifter som har tillämpats och vilka omständigheter som har varit avgörande för myndighetens ställningstagande.

text: Av förarbetena framgår att motiveringsskyldigheten enligt

text: 32 §

text: FL gäller för alla slags beslut som en myndighet fattar under handläggningen av ett ärende, dvs. både slutliga och interimistiska beslut, förutsatt att beslutet har faktiska verkningar för den enskilde. Motiveringsskyldigheten begränsas på så sätt att den gäller om det inte är uppenbart obehövligt att motivera beslutet. Undantagsregeln ska tolkas snävt och det ska i princip framstå som självklart att någon motivering inte är behövlig (se

text: prop. 2016/17:180 s. 321

text: Enligt

text: 33 §

text: FL ska en myndighet som meddelar ett beslut i ett ärende så snart som möjligt underrätta den som är part om det fullständiga innehållet i beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt.

text: Av förarbetena framgår att underrättelseskyldigheten enligt

text: 33 §

text: FL gäller för alla slags beslut som en myndighet fattar under handläggningen av ett ärende, dvs. både slutliga och interimistiska beslut. Den gäller dock inte i fråga om beslut som det är uppenbart obehövligt att underrätta en part om. Undantagsregeln ska tolkas snävt. Avsikten är att den ska vara tillämplig enbart i sådana fall där behovet av underrättelse – sett objektivt ur den enskildes perspektiv – i princip helt saknas. Det måste alltså i princip framstå som klart för myndigheten att åtgärden inte har någon funktion att fylla i det aktuella fallet (se

text: prop. 2016/17:180 s. 324

text: ). Försäkringskassans möjlighet att fatta interimistiska beslut I

text: 112 kap.

text: 4 §§

text: socialförsäkringsbalken

text: (SFB) finns bestämmelser om Försäkringskassans möjlighet att fatta interimistiska beslut.

text: Enligt

text: 112 kap. 2 §

text: SFB får Försäkringskassan, för tid till dess att ett ärende har avgjorts, besluta i fråga om ersättning om (1) det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt till ersättning föreligger, (2) det är sannolikt att sådan rätt föreligger, och (3) det är av väsentlig betydelse för den som begär ersättningen. Ett sådant beslut får meddelas även när det står klart att rätt till ersättning föreligger men ersättningens belopp inte kan bestämmas utan betydande dröjsmål.

text: För ärenden om bl.a. sjukpenning finns det en specialbestämmelse i

text: 112 kap. 2 a §

text: SFB. Av bestämmelsen framgår att Försäkringskassan, trots bestämmelsen i

text: 112 kap. 2 §

text: SFB, får besluta om sjukpenning för tid till dess att ett ärende har avgjorts, om (1) den försäkrade begär sjukpenning i anslutning till en sjukperiod som har pågått i minst 15 dagar, (2) sjukpenning har lämnats tidigare i sjukperioden, och (3) det saknas skäl som talar emot.

text: Om det finns sannolika skäl för att dra in eller minska en beslutad ersättning, kan Försäkringskassan enligt

text: 112 kap. 3 §

text: SFB besluta att ersättningen ska hållas inne eller lämnas med lägre belopp till dess att ärendet har avgjorts.

text: Bedömning av handläggningen i det här fallet

text: När det gäller det interimistiska beslut som Försäkringskassan fattade i AA:s ärende den 27 november 2019, framgår det av remissvaret att avsikten med beslutet dels var att med stöd av

text: 112 kap. 3 §

text: SFB hålla inne den sedan tidigare beviljade ersättningen, dels att inte bevilja AA ersättning under den fortsatta utredningstiden.

text: Det är uppenbart att beslutet den 27 november 2019 hade faktiska verkningar för AA. Beslutet borde därmed, enligt

text: 32 §

text: FL, ha innehållit en klargörande motivering. En sådan motivering kan inte heller anses ha varit uppenbart obehövlig i den mening som avses i

text: 32 §

text: FL.

text: Beslutet den 27 november 2019 dokumenterades i AA:s journal och återges ovan. Beslutet är mycket otydligt och som exempel kan nämnas att det inledningsvis anges att ”Jag tar bort den utbetalning som finns registrerad från den 25 november – 16 december” medan det därefter, med två skilda formuleringar, anges att det för delvis samma period inte finns förutsättningar att bevilja ersättning interimistiskt. Det är också oklart varför det i beslutet hänvisas till både 112 kap. 2 och 2 a §§ SFB men inte till

text: 112 kap. 3 §

text: SFB.

text: Utan tillgång till Försäkringskassans remissvar är det över huvud taget inte möjligt att förstå den närmare innebörden av Försäkringskassans beslut den 27 november 2019. Det är naturligtvis inte acceptabelt och det är uppenbart att beslutet inte lever upp till de krav som ställs i

text: 32 §

text: FL. Brister av den omfattning som det är fråga om här gör det i det närmaste omöjligt för den enskilde att angripa beslutet t.ex. genom begäran om omprövning eller att ens avgöra om det finns anledning till det. Det är självfallet en ur rättssäkerhetssynpunkt allvarlig konsekvens och jag är mycket kritisk till det som kommit fram i den här delen.

text: Ett beslut varigenom en sedan tidigare beslutad ersättning hålls inne med stöd av

text: 112 kap. 3 §

text: SFB är ett ingripande beslut för den enskilde och det är naturligtvis ett beslut som den enskilde ska underrättas om på sätt som framgår av

text: 33 §

text: FL. Detsamma gäller ett beslut om att den enskilde inte beviljas ersättning interimistiskt under utredningstiden. Det är därför mycket förvånande att Försäkringskassan inte underrättade AA om beslutet den 27 november 2019. AA fick i stället information om beslutet först när hon en månad senare själv tog kontakt med Försäkringskassan och ställde frågor om varför hon inte fick någon ersättning utbetald. Det är givetvis inte acceptabelt.

text: När Försäkringskassan, som i det här fallet, har fattat ett interimistiskt beslut om att dels hålla inne en sedan tidigare beviljad ersättning, dels inte bevilja ersättning under utredningstiden, är det av stor vikt att myndigheten så snart som möjligt slutför utredningen och fattar ett slutligt beslut i ärendet. Det är viktigt att handläggningen inte drar ut på tiden, inte minst för att den enskilde ska slippa leva i ovisshet om myndighetens bedömning samt för att han eller

text: hon ska ges möjlighet att inom rimlig tid få det slutliga avgörandet prövat i domstol.

text: I det här fallet dröjde det över tre månader från beslutet den 27 november 2019 innan Försäkringskassan i mars 2020 avgjorde ärendet och beslutade att AA inte hade rätt till sjukpenning. Ärendet blev under den här perioden vid flera tillfällen liggande utan åtgärd och det är tydligt att utredningen inte bedrevs med den skyndsamhet som en utredning av det här slaget kräver. Det framgår också att AA i januari 2020 försökte komma i kontakt med sin handläggare men att hon inte fick någon återkoppling. I det slutliga beslutet angavs det dessutom inledningsvis felaktigt att beslutet delvis gällde för en sedan tidigare beslutad period. Det var något som rättades till genom ett beslut om rättelse först flera månader senare. Det är naturligtvis inte heller acceptabelt.

text: Sammanfattningsvis har handläggningen av AA:s ärende brustit i flera avseenden och för det förtjänar Försäkringskassan allvarlig kritik.

text: Avslutande synpunkter

text: Jag har i ytterligare ett beslut i dag (dnr 513-2020) kritiserat Försäkringskassan för handläggningen i samband med att myndigheten i ett ärende om sjukpenning fattade flera interimistiska beslut. Det är både bekymmersamt och oroväckande att det inom Försäkringskassan förekommer brister i kunskaperna om de krav som ställs på handläggningen i samband med att myndigheten fattar beslut med stöd av bestämmelserna i 112 kap. 2–4 §§ SFB. Jag ser allvarligt på det inträffade.

text: Försäkringskassan har aviserat flera åtgärder för att komma till rätta med de i ärendena identifierade bristerna. Det rör sig bl.a. om kompentensutveckling, översyn av metoder och arbetssätt samt genomgång av myndighetens rutiner. Det är positivt, men jag förutsätter att Försäkringskassan också över tid följer upp frågan och att det löpande genomförs utbildningsinsatser för att säkerställa att berörda handläggare har tillräckliga kunskaper om de krav som ställs på handläggningen i det här avseendet. Jag avser att följa utvecklingen på området och kommer bl.a. vid en kommande inspektion av Försäkringskassan att särskilt granska handläggningen i samband med att myndigheten fattat interimistiska beslut.

text: Vad AA i övrigt har uppgett ger inte anledning till något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord:
Avsaknad av lagstöd
Objektivitet, opartiskhet, saklighet
Ombud/biträde/försvarare
Omhändertagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: En polis har vid ett förhör utan lagstöd tillfälligt omhändertagit en Ipad från en offentlig försvarare och agerat osakligt och partiskt i samband med att ett beslut om byte av offentlig försvarare överklagades

org: jo

sammanfattning: En offentlig försvarare hade med sig en Ipad till ett polisförhör för att kunna göra anteckningar med den. Förhörsledaren, som var polis, tillät inte att försvararen hade med sig Ipaden på grund av att hon kunde spela in förhöret med den och hänvisade till att det gällde förundersökningssekretess. På uppmaning av förhörsledaren omhändertog en arrestvakt tillfälligt Ipaden och låste in den i ett skåp. JO konstaterar att det inte fanns stöd i lag att omhänderta Ipaden. Förhörsledaren kritiseras för att han ändå beslutade om detta. I beslutet kritiserar JO också Polismyndigheten för att försvararens väska omhändertogs vid samma tillfälle. Efter förhöret begärde den misstänkte att få byta försvarare. Tingsrätten avslog begäran och den misstänkte överklagade beslutet till hovrätten med hjälp av ett ombud. Även förhörsledaren överklagade beslutet. Hovrätten avvisade förhörsledarens överklagande med hänvisning till att han inte hade rätt att överklaga beslutet. Under handläggningen i hovrätten uppgav förhörsledaren att det vore bra om den brottsmisstänkte inte fick byta försvarare eftersom det skulle leda till att den misstänkte då fick ett sämre försvar vilket skulle underlätta fortsatta förhör. JO konstaterar att förhörsledarens agerande har stått i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 §) och inte varit förenligt med polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (10 §). JO ser allvarligt på det inträffade och kritiserar förhörsledaren för hans agerande.

text: Bakgrund

type: rubrik

text: I egenskap av offentlig försvarare närvarade advokaten AA den

type: stycke

text: 10 januari 2019 vid ett förhör på en polisstation med en person som var misstänkt för brott. Under förhöret uppmärksammade förhörsledaren, polisinspektören BB, att AA hade tagit med sig en Ipad in i förhörsrummet. BB informerade arrestpersonalen om detta och de låste in Ipaden och en väska som AA hade med sig i ett skåp.

text: Efter förhöret begärde AA:s klient att få byta offentlig försvarare. Tingsrätten avslog klientens begäran och han överklagade beslutet till hovrätten med hjälp av ett ombud. Även BB överklagade beslutet. Hovrätten avvisade BB:s överklagande med motiveringen att han inte hade rätt att överklaga beslutet.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 28 februari 2019, förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Stockholm, och BB för att han bl.a. hade omhändertagit hennes Ipad och väska och för att han hade överklagat tingsrättens beslut.

text: I de delar som JO valt att utreda AA:s anmälan uppgav hon i huvudsak följande.

text: BB frågade henne vem som hade gett henne tillstånd att föra in Ipaden i arrestlokalen och om hon skulle spela in förhöret. AA ifrågasatte varför hon behövde tillstånd för det och informerade honom om att hon skulle använda Ipaden för att skriva anteckningar från förhöret. På uppmaning av BB tog en arrestvakt ifrån henne både hennes Ipad och väska.

text: BB tycks vidare ha agerat ombud för hennes klient och överklagat tingsrättens beslut utan någon föregående kontakt med klienten. I sitt överklagande uppgav BB bl.a. att klienten inte kände något förtroende för AA och att det kunde medföra att klienten inte kommer att känna sig bekväm vid kommande förhör och en eventuell domstolsförhandling samt att det ur rättssäkerhetssynpunkt skulle vara negativt att klienten inte tilläts byta försvarare.

text: Utredning

text: Polismyndigheten (CC) yttrade sig över anmälan den 3 juni 2019 efter att BB fått tillfälle att lämna synpunkter.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från BB.

text: BB noterade … att AA hade fört med sig sin Ipad in i förhörsrummet. Enligt hans vetskap om gällande rutiner för arresten i Solna så ska försvarare låsa in sin medhavda tekniska utrustning i persedelskåpen utanför arresten. Han har aldrig uttryckt sig på så sätt som framgår av anmälan utan förklarade att AA inte fick använda Ipaden på grund av inspelningsmöjligheterna och hänvisade i samband med detta till förundersökningssekretessen. AA var av motsatt uppfattning och menade att hon hade rätt att spela in förhöret. BB uppmärksammade då arrestpersonalen på att AA fört in sin Ipad in i förhörsrummet och de låste in hennes Ipad i de avsedda persedelskåpen. BB har inget minne av att han uppmanade arrestvakten att ta hand om AA:s väska. – – – Beträffande överklagan som givits in till hovrätten så har det inte varit hans avsikt att överklaga tingsrättens beslut för [AA:s klients] räkning. BB var av den uppfattningen att AA var olämplig för uppdraget eftersom hon bl.a. brutit mot klientens restriktioner … BB har inget intresse av att misskreditera AA. Hans fokus låg enkom på att genomföra utredningen på ett effektivt och rättssäkert sätt.

text: Av de uppgifter som BB har lämnat med anledning av JO:s utredning framgår också att han utan framgång hade försökt få åklagaren att överklaga beslutet och att han hade vänt sig till både tingsrätten och hovrätten för att få besked om en handläggare kunde vara part i målet. Något besked i den frågan hade domstolarna inte kunnat lämna.

text: Enligt en tjänsteanteckning som upprättats i hovrätten hade BB under ett telefonsamtal uppgett att det för utredningens skull vore positivt om AA inte entledigades eftersom det skulle innebära att den misstänkte skulle få ett sämre försvar och att det då blev lättare för polisen att hålla förhör.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Den rättsliga grunden för omhändertagandet av den offentliga försvararens väska och

text: Ipad

text: BB har tillbakavisat uppgiften att han skulle ha instruerat arrestvakten att låsa in AA:s väska. AA:s uppgift om att väskan fråntogs henne ofrivilligt står dock oemotsagd. Det har inte heller framkommit något som tyder på att den åtgärden var nödvändig för att upprätthålla säkerheten i arrestlokalen under förhöret. Polismyndigheten kan i denna del endast konstatera att det inte förefaller ha funnits några godtagbara skäl att frånta AA:s väska mot hennes vilja. Av utredningen i ärendet framgår att BB bad arrestvakten att låsa in den Ipad som AA fört med sig in i förhörsrummet. BB har upplyst att orsaken till åtgärden var att han ville försäkra sig om att AA inte spelade in förhöret med den misstänkte. Varken

text: rättegångsbalken

text: eller häkteslagen innehåller några särskilda bestämmelser som ger en polis en möjlighet att frånta en offentlig försvarare elektronisk kommunikationsutrustning som förts in i polisens arrestlokaler. Det är endast möjligt att kroppsvisitera besökare i arresten om det anses nödvändigt på grund av säkerhetsskäl (se 3 kap. 3 § häkteslagen). Enbart den omständigheten att en offentlig försvarare tar med sig en Ipad till polisens arrestlokaler i samband med ett förhör kan enligt Polismyndighetens mening inte i sig betraktas som en sådan säkerhetsrisk som ger grund för att genomföra en kroppsvisitation. Det har i övrigt inte framkommit något som tyder på att åtgärden var nödvändig för att upprätthålla säkerheten i arrestlokalen. Mot angiven bakgrund anser Polismyndigheten att situationen i detta fall inte var sådan att det fanns förutsättningar för BB att frånta AA hennes Ipad. Den rättsliga grunden för överklagandet av tingsrättens beslut angående byte av

text: offentlig försvarare

text: [Det] krävs starka skäl för att en företrädare för det allmänna ska tillerkännas rätt att, utan lagstöd, överklaga ett beslut att avslå den misstänktes begäran om byte av offentlig försvarare. Varken lagstöd eller några sådana skäl förelåg i det nu aktuella ärendet. BB:s åtgärd att överklaga beslutet kan därför ifrågasättas redan på dessa grunder. Av de krav som ställs på objektivitet följer att den enskilde tjänstemannen inte ska fatta beslut eller vidta åtgärder p.g.a. subjektiva faktorer, utan endast med iakttagande av saklighet och opartiskhet. Att en tjänsteman vid Polismyndigheten bistår en enskild med hjälp att överklaga ett beslut angående byte av offentlig försvarare får i regel anses olämpligt utifrån lagkravet på saklighet och opartiskhet. Det gäller även om överklagandet, som i det nu aktuella fallet, grundar sig på omsorg om den misstänkte och ytterst syftar till att kunna bedriva utredningsarbetet på ett bra och rättssäkert sätt.

text: Utifrån vad som redovisats ovan anser Polismyndigheten att BB:s åtgärd att överklaga aktuellt avslagsbeslut inte stod i överensstämmelse med kraven på saklighet och opartiskhet. Om en tjänsteman på objektiva grunder anser att en offentlig försvarare missköter sitt uppdrag kan det enligt Polismyndigheten i och för sig vara lämpligt att upplysningsvis informera rätten om detta (se

text: 12 kap. 5 § rättegångsbalken

text: ). Det kan exempelvis bli aktuellt i samband med prövningen av en begäran om byte av offentlig försvarare (se

text: 21 kap. 6 § rättegångsbalken

text: ). Det är då viktigt att den information som lämnas verkligen är relevant för domstolens prövning och att den i övrigt är förenlig med kraven på saklighet och opartiskhet. Polismyndigheten anser att den information som BB lämnade till domstolen i det nu aktuella ärendet inte i alla delar kan anses uppfylla nyss nämnda krav. Det gäller exempelvis vad BB fört fram till domstolen om att det skulle vara positivt för utredningen om AA inte entledigades, eftersom det skulle innebära att klienten fick ett sämre försvar.

text: Bedömning

text: Det fanns inte lagstöd för att omhänderta Ipaden och väskan I denna del har min granskning inriktats på åtgärderna att tillfälligt omhänderta egendom som tillhörde AA, däribland hennes Ipad. Jag går därför inte in på den angränsande frågan om huruvida en försvarare kan förhindras att spela in ett förhör som försvararen själv deltar i.

text: Av BB:s uppgifter framgår att han bad en arrestvakt att låsa in den Ipad som AA hade med sig in i förhörsrummet. Han har uppgett att han inte har något minne av att han bad arrestvakten att ta hand om väskan men har inte ifrågasatt att den låstes in. Det har inte kommit fram något i utredningen som gör att det finns anledning att ifrågasätta AA:s uppgift att även väskan omhändertogs och låstes in. Jag har dock inte tillräckligt underlag för att uttala mig om det skedde på en direkt uppmaning av BB.

text: Ett omhändertagande av egendom innebär en tillfällig inskränkning i den enskildes möjlighet att förfoga över egendomen. En sådan åtgärd får inte utföras utan stöd i lag. (Se artikel 1 i första tilläggsprotokollet till Europakonventionen.)

text: Som skäl för att omhänderta Ipaden angav BB att AA kunde göra en inspelning med den och han hänvisade till att det gällde förundersökningssekretess.

text: Det finns dock inte någon lagbestämmelse som tillåter en polis att tillfälligt omhänderta utrustning för inspelning som en försvarare har med sig till ett förhör (jfr

text: 23 kap. 9 a § rättegångsbalken

text: om möjligheten att från den som förhörs tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning om det kan antas att utredningen annars försvåras). BB ska kritiseras för att AA:s Ipad omhändertogs.

text: Det har inte heller kommit fram att det fanns lagstöd för att omhänderta AA:s väska. Med hänsyn till att det inte är klarlagt att det skedde på uppmaning av BB finns det inte förutsättningar att kritisera honom för den åtgärden. Det

text: inträffade får i stället läggas Polismyndigheten till last. Polismyndigheten ska därför kritiseras för att AA:s väska omhändertogs.

text: Jag kan konstatera att det vid den aktuella arresten visserligen fanns en rutin om att besökare ska hänga av sig sina tillhörigheter i särskilda skåp men den ger självfallet inte stöd för att tillfälligt omhänderta egendom från en försvarare på det sätt som skedde här.

text: Förhörsledaren agerade osakligt och partiskt i frågan om byte av offentlig försvarare Hovrätten konstaterade i sitt beslut att BB inte hade rätt att överklaga tingsrättens beslut att avslå begäran om byte av offentlig försvarare. Hovrättens bedömning är utgångspunkten för mina fortsatta överväganden. Till grund för min bedömning lägger jag också den tjänsteanteckning som upprättats i hovrätten enligt vilken BB uppgav till hovrätten att det skulle vara positivt för utredningen om AA inte entledigades från försvararuppdraget eftersom den misstänkte då skulle få ett sämre försvar och det skulle vara lättare för polisen att hålla förhör.

text: BB:s agerande aktualiserar

text: regeringsformens

text: bestämmelse om att myndigheter ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet (se

text: 1 kap. 9 §

text: ). Kravet på saklighet innebär bl.a. att myndigheters åtgärder och beslut inte får utgå från ovidkommande hänsyn och vara godtyckliga utan ska vara rationella och logiskt motiverade. Kravet på opartiskhet betyder att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet faktiskt inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller annat handlande från en myndighet. Hur myndighetens agerande uppfattats är också av betydelse. (Se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, tredje uppl., s. 53 f. och t.ex. JO 2015/16 s. 456.)

text: Av polisförordningen framgår att anställda vid Polismyndigheten ska visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende (se 10 §).

text: När jag tar del av de upplysningar som BB har lämnat i ärendet hos JO och vad han uppgett till hovrätten kan jag inte frigöra mig från tanken att hans agerande har styrts mer av hans personliga uppfattning om AA än av omsorg om den misstänkte och brottsutredningen. Om det skulle vara på det sättet är det fullständigt oacceptabelt.

text: Att en polis överklagar en tingsrätts beslut att avslå en misstänkts begäran om byte av försvarare framstår för mig som mycket säreget. Oavsett vilka skäl som låg till grund för BB:s agerande och vilka överväganden han gjorde om möjligheten att få överklagandet prövat i sak, måste han ha förstått att han utifrån de krav som ställs på en polis inte kan göra något sådant.

text: BB:s uttalande enligt tjänsteanteckningen i hovrätten vittnar dessutom om en bristande insikt om de krav som följer med anställningen som polis. Uttalandet var omdömeslöst och har inte bara rubbat tilltron till BB som polis utan också riskerat att skada förtroendet för polisen i stort.

text: BB har agerat i strid med

text: regeringsformens

text: krav på saklighet och opartiskhet. Hans agerande har inte heller varit förenligt med polisförordningens krav på att anställda inom polisen ska visa behärskning och uppträda på ett sätt som inger förtroende. Jag ser allvarligt på detta och BB förtjänar kritik för sitt agerande.

text: Avslutande synpunkter Jag har i ett beslut den 17 april 2020 (se

text: JO 2020/21 s. 353

text: ) uttalat mig om hur en polisanställd bör agera om han eller hon har synpunkter när det gäller en persons lämplighet att vara rättsligt biträde. Jag anförde då bl.a. följande.

text: Det är värdefullt om iakttagelser som t.ex. en utredare gör under en brottsutredning kan vidarebefordras till rätten om de kan ha betydelse i fråga om en persons lämplighet att vara rättsligt biträde. Det bör dock inte vara den polis som själv har iakttagit ett olämpligt beteende som lämnar uppgifter om detta till rätten. I stället bör han eller hon underrätta undersökningsledaren eller sin närmaste chef. Denne får därefter bedöma om det finns tillräckliga skäl att informera rätten, och i förekommande fall även göra det.

text: Det finns anledning att påminna om dessa uttalanden med anledning av det som kommit fram i det här ärendet.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Kerstin André

title: Socialförvaltningen ska genast meddela Försäkringskassan om att barn har placerats i ett familjehem

text: Anmälan

text: AA klagade, som ombud för BB, i flera skrivelser till JO på Socialnämnden i Botkyrka kommun m.fl. Av skrivelserna framgick att BB var far till två barn, CC, född 1988, och DD, född 1990. Barnen hade bott hos modern som hade varit ensam vårdnadshavare. Barnen hade fått underhållsstöd från Försäkringskassan, vilket hade utbetalats till modern, och BB hade varit återbetalningsskyldig gentemot kassan. BB hade inte haft någon kontakt med barnen eller barnens mor.

text: AA:s klagomål gällde bl.a. att socialförvaltningen hade åsidosatt sin skyldighet att meddela Försäkringskassan att barnen vid skilda tillfällen hade blivit familjehemsplacerade. BB hade därför fortsatt att till kassan återbetala underhållsstöd avseende barnen för tid då någon rätt till underhållstöd inte hade förelegat.

text: AA redogjorde bl.a. för att hon och BB vid kontakter med socialförvaltningen angående DD:s ärende hade fått beskedet att det i det fallet hade rört sig om en s.k. jourhemsplacering och att förvaltningen inte hade någon skyldighet att meddela Försäkringskassan om en sådan placering. AA ifrågasatte det riktiga i detta.

text: Utredning

text: Vissa handlingar inhämtades från socialförvaltningen.

text: AA:s skrivelser remitterades därefter till socialnämnden för utredning och yttrande i de delar som rörde frågan om nämndens underrättelser till Försäkringskassan. Nämnden lämnade som sitt yttrande bl.a. två tjänsteskrivelser, undertecknade av sektionschefen EE, vilka rörde handläggningen av CC:s respektive DD:s ärenden. I skrivelserna anfördes bl.a. följande (åberopade bilagor har utelämnats, JO:s anm.).

text: CC [– – –] var [– – –] placerad under perioden 2004-09-03–2005-02-28 på [ett behandlingshem]. – – –

text: Socialtjänsten meddelade Försäkringskassan 2004-12-14 att CC [– – –] var placerad och barnbidraget begärdes in till kommunen och föräldraavgifter enligt

text: 8 kap. 1 § Socialtjänstlagen

text: begärdes [– – –] in av föräldrarna. Se bilaga 4 och 5. Med detta yttrande anser undertecknad att socialtjänsten i Botkyrka kommun fullgjort sin skyldighet att meddela Försäkringskassan om CC:s placeringar utanför hemmet. 2006-02-15 inleddes ny utredning enligt

text: 11 kap.

text: och

text: 2 §§

text: socialtjänstlagen

text: efter att DD:s mor och vårdnadshavare meddelat att DD packat och flyttat till sin kontaktfamilj i Västerhaninge. I samband med detta fattades beslut om jourfamiljehemsplacering i samma familj under tiden man utredde DD:s vårdbehov och boendesituation. Jourfamiljehemsplacering är en tillfällig placering under utredningstiden och man brukar av den anledningen inte anmäla placeringen till Försäkringskassan. 2006-06-19 placerades DD efter avslutad utredning på [ett stödboende]. Handläggare erinrar sig om muntlig kontakt med Försäkringskassan sommaren 2006 men olyckligtvis har denna första kontakt inte journalförts. Det är djupt beklagligt att meddelande om placering till Försäkringskassan fördröjdes. Detta gjordes först 2006-12-06.

text: Nämnden lämnade även som sitt yttrande en tjänsteskrivelse, undertecknad av socialchefen FF, i vilken anfördes bl.a. följande.

text: Socialnämnden har blivit anmodad att utreda och yttra sig beträffande ett enskilt ärende. Ärendet berör frågan om underrättelse till Försäkringskassan om att barn placerats i familjehem eller HVB respektive återflyttat till boförälder. – – – För att säkerställa rutinerna kring den underrättelseskyldighet socialnämnden har till Försäkringskassan i dessa ärenden har förvaltningen föreslagit en revidering av nämndens delegationsordning. Genom revideringen bör det framgå tydligt att underrättelseskyldigheten inträder då ett barn varit placerat mer än en månad oavsett om placeringen är i ett jourhem.

text: Socialnämnden bifogade slutligen en revidering av nämndens s.k. delegationsordning, vilken hade beslutats samma dag som yttrandet till JO behandlades. Enligt den reviderade lydelsen av delegationsordningen var socialsekreterare behörig att besluta om ”underrättelse till försäkringskassa om att barn med underhållsstöd placerats i familjehem eller HVB”. Till förordnandet var fogad en kommentar med följande lydelse. ”Underrättelse ska ske om barnet är placerat mer än en månad i familjehem (även jourhem) eller HVB samt då placering upphör.”

text: AA kommenterade remissyttrandet. Hon inkom även med en komplettering till sina klagomål och anförde därvid bl.a. att hon nu hade fått reda på att DD hade varit placerad utanför det egna hemmet även under vissa perioder år 2005.

text: I ett beslut den 12 september 2008 anförde JO André följande.

text: Bedömning

text: I

text: 3 § första stycket lagen (1996:1030)

text: om underhållsstöd (USL) anges att ett barn har rätt till underhållsstöd, om föräldrarna inte bor tillsammans. Det krävs dessutom att barnet varaktigt bor hos endast en av föräldrarna och är folkbokförd hos den föräldern (boföräldern) samt att boföräldern bor här i landet och, om barnet är underårigt, är vårdnadshavare för barnet.

text: Av 11 § USL framgår bl.a. att underhållsstöd inte lämnas för sådan kalendermånad då barnet under hela månaden vårdas i familjehem eller hem för vård eller boende inom socialtjänsten. Den nämnd som ansvarar för vården ska, enligt

text: 2 § förordningen (1996:1036)

text: om underhållsstöd, genast underrätta Försäkringskassan när ett barn skrivs ut eller in. När Försäkringskassan underrättas om att ett barn har skrivits in för vård på det allmännas bekostnad ska kassan hålla inne utbetalningar av underhållsstöd från och med månaden efter den då barnet skrevs in (se Försäkringskassans Vägledning 2001:9, version 3, s. 51).

text: Om ett barn genom socialnämndens försorg får vård i ett annat hem än det egna, är föräldrarna skyldiga att i skälig utsträckning bidra till kommunens kostnader enligt grunder som regeringen föreskriver. Socialnämnden får i sådana fall uppbära underhållsbidrag som avser barnet (

text: 8 kap. 1 § andra stycket socialtjänstlagen

text: , 2001:453).

text: När ett barn under minst en kalendermånad vårdas utanför det egna hemmet genom socialtjänstens försorg föreligger således inte någon rätt till underhållsstöd. Den bidragsskyldige föräldern ska då inte heller återbetala något underhållsstöd till Försäkringskassan; i stället kan ersättningsskyldighet uppkomma gentemot socialnämnden. Det är självfallet av vikt att socialnämnden fullgör sin skyldighet att genast underrätta Försäkringskassan när ett barn skrivs ut eller in, så att kassans handläggning av ärendena om underhållsstöd och återbetalning av underhållsstöd grundar sig på korrekta uppgifter om sakförhållandena.

text: Av utredningen framgår att socialförvaltningen i både CC:s och DD:s fall, beträffande de placeringar utanför det egna hemmet som utredningen hos JO har avsett, har dröjt alltför länge med att underrätta Försäkringskassan om placeringarna. Det kan i fråga om DD särskilt framhållas att underrättelse borde ha skett redan när den s.k. jourhemsplaceringen inleddes i februari 2006, eftersom man då inte rimligen kunde utgå från annat än att DD skulle komma att vara placerad utanför det egna hemmet under mer än en kalendermånad. Socialnämndens handläggning kan inte undgå kritik.

text: Det inträffade synes till viss del bero på en då rådande missuppfattning inom socialförvaltningen av innebörd att skyldigheten att underrätta Försäkringskassan inte skulle gälla i sådana situationer när barnet hade placerats i ett s.k. jourhem. Jag noterar att socialnämnden i den numera reviderade delegationsordningen uttryckligen har anmärkt att underrättelse ska ske även i dessa fall. Jag finner skäl att här åter erinra om författningstextens utformning, nämligen att underrättelse ska ske genast när ett barn skrivs ut eller in. Enligt min uppfattning måste bestämmelsen, tolkad mot bakgrund av dess ändamål, anses innebära att underrättelse till Försäkringskassan skulle kunna underlåtas endast om det står helt klart redan när en placering påbörjas att barnet inte kommer att vara placerat under tid som överstiger en kalendermånad.

text: Det som AA har anfört i sin kompletterande inlaga, och vad som kommer fram av de handlingar hon har bifogat, ger vid handen att DD även var placerad i s.k. jourhem under två längre perioder år 2005 och att Försäkringskassan inte

text: underrättades om detta. Jag finner emellertid inte tillräckliga skäl att nu utreda saken närmare, utan nöjer mig i denna del med att hänvisa till de uttalanden som jag har gjort i det föregående. Med den kritik som har uttalats avslutas ärendet.


nyckelord: Dokumentation Omhändertagande Proportionalitetsprincipen Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Polisens avlägsnande av deltagarna i en folksamling med stöd av 13 c § polislagen (1984:387), s.k. bussning, samt dokumentationen av händelsen

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 24 april 2002, framförde AA klagomål mot nuvarande vice chefsåklagaren BB (Åklagarmyndigheten i Stockholm, polismålsenheten) beslut att inte inleda förundersökning med anledning av att en person, i samband med EU-toppmötet i mars 2001, hade blivit avlägsnad av polisen från Hamngatan i Stockholm till ett industriområde fyra mil norr om Stockholm m.m.

text: Utredningsåtgärder

text: Polismyndighetens i Stockholms län handlingar i ärendet – – – vid enheten för interna utredningar (CU) infordrades. Av de granskade handlingarna framgick bl.a. följande. Den 23 mars 2001 avlägsnade polisen 194 personer från Hamngatan till olika platser (t.ex. Hallunda och Kallhäll). Efter flera polisanmälningar mot befattningshavare vid polismyndigheten beslutade BB den 21 augusti 2001 att inte inleda förundersökning med motiveringen att det saknades anledning anta att något brott som hör under allmänt åtal hade förövats.

text: Vid chefsJO Eklundhs granskning av den aktuella händelsen fann han emellertid anledning anta att befattningshavare som stod under hans tillsyn hade gjort sig skyldig till tjänstefel enligt

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: . Han beslutade därför den 30 maj 2002 att inleda förundersökning angående sådant brott.

text: Under förundersökningen hölls ett flertal förhör och vissa andra utredningsåtgärder vidtogs. I det följande lämnas en utförlig redogörelse för utredningens resultat. Till följd av vad som kom fram under denna fann chefsJO Eklundh inte längre anledning till dess fullföljande. Han beslutade därför den 17 februari 2003 att lägga ned förundersökningen.

text: Utredningens resultat

text: Av de granskade handlingarna framgick bl.a. följande.

text: Våren 2001 var Sverige ordförandeland i Europeiska unionen (EU). Den 23–24 mars 2001 hölls ett extra EU-toppmöte i Stockholm. Till mötet kom ett antal statsoch regeringschefer och även utrikes- och finansministrar.

text: Enligt polismyndighetens huvudorder för polisinsatsen vid toppmötet hade polisöverintendenten CC utsetts till kommenderingschef, polisöverintendenten DD till biträdande kommenderingschef, poliskommissarien EE till polisinsatschef och kommissarierna FF och GG till stabschefer.

text: På kvällen den 23 mars 2001 samlades ett stort antal personer, framför allt ungdomar, omkring Kungsträdgården. Folksamlingen sprang, skränade och skrek och en del personer plockade upp stenar. Det beslutades då om avlägsnande enligt

text: 13 c § polislagen

text: . Sammanlagt avlägsnades 194 personer i fyra SL-bussar: 30 personer till Tumba, 62 personer till Hallunda, 39 personer till Kallhäll och 63 personer till Märsta.

text: Av ett protokoll enligt

text: 27 § polislagen

text: som upprättades den 23 mars 2001 framgick att polisen med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: kl. 22.00 avlägsnade ca 200 ordningsstörande ungdomar i fyra SL-bussar från Kungsträdgården– Hamngatan till Tumba, Märsta, Kallhäll och Hallunda. I protokollet var kommenderingschefen CC angiven som beslutsfattare.

text: Under förundersökningen hölls inledningsvis förhör med de medföljande bussansvariga polismännen och – beträffande två av transporterna – med ytterligare en polisman. Vissa uppgifter inhämtades från en händelserapport. Vidare införskaffades en kartbild över färdvägen och kontrollmätning gjordes av färdsträckorna samt aktuell tidtabell för lokaltrafik inhämtades.

text: Därefter hölls förhör med polisinspektören HH, kommenderingsstabens protokollförare poliskommissarien JJ, stabschefen GG och med polisinsatschefen EE. Slutligen hördes kommenderingschefen CC som misstänkt för tjänstefel. Polisöverintendenten CC CC underrättades om misstanke för tjänstefel (

text: 20 kap. 1 § brottsbalken

text: ) enligt följande. EU:s extra toppmöte i Stockholm den 21–25 mars 2001 var en sådan särskild händelse som föranledde Polismyndigheten i Stockholms län att upprätta en kommenderingsstab. Till kommenderingschef utsågs polisöverintendenten vid polismyndigheten CC som i sin egenskap av kommenderingschef var behörig att i förekommande fall fatta polismyndighetsbeslut. CC har vid myndighetsutövning åsidosatt vad som gällde för uppgiften som kommenderingschef enligt följande. Den 23 mars 2001 vid 22-tiden beslutade CC med åberopande av

text: 13 c § polislagen (1984:387)

text: att 194 EU-demonstranter som uppehöll sig i Kungsträdgården och på Hamngatan i Stockholm skulle avlägsnas från det område där de befann sig. Avlägsnandet skedde, i enlighet med CC:s bestämmande, till platser som var belägna som minst ca 16 km och som mest ca 26 km från avlägsnandeplatsen. Avlägsnandet var därför i rättsligt hänseende att betrakta som omhändertagande. Åtgärden saknade således stöd i

text: 13 c § polislagen

text: . Gärningen är inte att anse som ringa.

text: CC bestred ansvar och anförde som grund för sitt bestridande bl.a. följande.

text: Det saknas rättslig grund för att påstå att ett avlägsnande i rättsligt hänseende är att betrakta som ett omhändertagande bara med hänvisning till en viss distans. Man måste ta hänsyn till samtliga omständigheter vid ett avlägsnande för att bestämma om det skall betraktas som ett omhändertagande eller inte. Det hovrättsavgörande som föreligger i frågan har mycket litet gemensamt med den här aktuella situationen. Det var där fråga om en enskild person som avlägsnades ur centrala Stockholm. Det var en helt annan situation än den som rådde i centrala Stockholm den nu aktuella kvällen. CC bestämde inte några platser som skulle vara destinationsorter eller destinationsplatser för avlägsnandet. Det fanns inte heller något syfte att föra några personer till olika destinationsplatser utanför Stockholm. Syftet var i stället att avlägsna personerna från Stockholms city med hänsyn till den hotbild som förelåg för angrepp mot EU:s stats- och regeringschefer som avhöll en arbetsmiddag på Nationalmuseum. EU:s extra toppmöte i Stockholm var en sådan särskild händelse som föranledde polismyndigheten att upprätta en kommenderingsstab. CC utsågs till kommenderingschef och var behörig att i förekommande fall fatta polismyndighetsbeslut. Han hade således det övergripande ansvaret för kommenderingen. GG utsågs till stabschef under kvälls- och nattetid. Stabschefen är den som normalt förmedlar information mellan staben och honom. Vid det här tillfället hade CC till sin hjälp en TV-monitor med en videolänk från en helikopter. Detta gjorde att han fick en mycket bra överblick över det händelseförlopp som ägde rum under kvällen. Polisen hade tidigare under den aktuella kvällen fått underrättelseinformation om att man kunde förvänta att aktivister på något sätt skulle hindra eller störa arbetsmiddagen på Nationalmuseum, men de hade inte någon närmare information om hur detta skulle äga rum. Relativt sent på kvällen fick de information om att ett antal personer hade samlats vid Kungsträdgårdsgatans södra ända där det fanns en polisspärr. Inledningsvis föranledde detta inte någon större oro. Men sedan kom alltfler personer till platsen och hindrade trafiken och sedermera också de eskorter som skulle gå den vägen. Det var mellan 100 och 200 personer. Folksamlingen skränade och skrek. Det fanns inga plakat som uttryckte någon åsikt, och det var inte heller någon tillståndsgiven demonstration. CC kunde följa händelsen via videolänken. I samband med att folksamlingen skulle flyttas ut ur gatukorsningen rusade folk plötsligt Kungsträdgårdsgatan norrut. Det blev en kaotisk och allvarlig situation. Föremål kastades mot polismännen, och vissa personer lyckades också tränga sig igenom polisavspärrningarna. Det var ett bekymmer att man inte kunde garantera eskorternas säkerhet senare. I det här skedet kom stabschefen, troligtvis GG, in till honom och berättade att man efterfrågade ett beslut enligt

text: 13 c § polislagen

text: , vilket de fick av honom. Hans beslut innefattade att man fick tillåtelse att på lämpligt sätt avlägsna folksamlingen om så krävdes. Eftersom beslut om verkställigheten av polismyndighetsbeslut normalt sett överlåts åt de befäl som är ansvariga för verkställigheten sade han inte något om hur detta skulle gå till. En kommenderingschef beslutar således i princip aldrig hur myndighetsbesluten skall verkställas på minutoperativ nivå. CC är inte säker på att man kan identifiera en viss person som beslutade vart bussarna skulle åka. I staben tar man reda på de möjligheter som finns för de avlägsnade att ta sig tillbaka så det är ett väldigt telefonerande och tittande i turlistor m.m., och flera personer är inblandade. Det kan också vara olika personer från gång till gång. Detta förfarande har på senare tid ifrågasatts. Den senaste tiden har han därför som kommenderingschef följt upp hur avlägsnandena har ägt rum, och vid något tillfälle har han också gett vissa instruktioner om hur verkställigheten skall ske. Detta gjordes dock inte vid det nu aktuella tillfället. Efter det att han fattat beslutet om avlägsnande fick han reda på att en transport skulle ske i riktning mot Märsta. Han tog upp saken med GG och förklarade för honom att han trodde att lämpligheten av att transporten slutade i Märsta kunde

text: ifrågasättas med tanke på avståndet. Han tog då fram Gösta Westerlunds bok Ordningsstörande brott och noterade att denne uttalat att ett avlägsnande om flera mil inte kan godkännas samt att ett avlägsnande måste ha en viss längd och att det måste vara en viss svårighet för de avlägsnade att ta sig tillbaka om syftet med åtgärden skall uppfyllas. CC uppgav till GG att det inte är lämpligt att göra avlägsnanden som uppgår till flera mil. Han uppgav vidare att han tolkade det hela som att om man håller sig under 20 km kan avlägsnandet inte ifrågasättas och att man då har en god marginal. I sammanhanget nämndes bl.a. Upplands Väsby och Tullinge, och de talade om pendeltågen som en möjlighet att åka tillbaka med. Han gav GG rådet att inte verkställa avlägsnandet på det sättet att man skulle komma så långt som till Märsta. Han begärde inte någon återrapportering. Han tror inte att protokolleringen av händelsen i alla delar uppfyller de krav som anges i Rikspolisstyrelsens och polismyndighetens anvisningar. I ett beslut den 23 april 2003 anförde chefsJO Eklundh följande.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Till polisens uppgifter hör bl.a. att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ordningen eller säkerheten samt att övervaka den allmänna ordningen och säkerheten, hindra störningar därav samt ingripa när sådana har inträffat (

text: 2 § polislagen

text: En polisman som har att verkställa en tjänsteuppgift skall under iakttagande av vad som föreskrivs i lag eller annan författning ingripa på ett sätt som är försvarligt med hänsyn till åtgärdens syfte och övriga omständigheter. Måste tvång tillgripas, skall detta ske endast i den form och den utsträckning som behövs för att det avsedda resultatet skall uppnås (

text: 8 § första stycket polislagen

text: Om en folksamling, som inte är en allmän sammankomst eller offentlig tillställning enligt

text: ordningslagen (1993:1617)

text: , genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna, får deltagarna i folksamlingen avvisas eller avlägsnas från det område eller utrymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. En sådan åtgärd får vidtas utan föregående beslut av polismyndigheten endast om den är så brådskande att polismyndighetens beslut inte kan avvaktas (

text: 13 c § polislagen

text: Enligt

text: 27 § polislagen

text: skall protokoll föras över ingripanden som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. Av ett sådant protokoll skall det framgå vem som har fattat beslutet om ingripandet, grunden för beslutet och tidpunkten när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Ansvaret för att ett protokoll upprättas vilar i fråga om uppgifterna om beslutet på beslutsfattaren och i övrigt på den som är att anse som förman vid ingripandet.

text: Rikspolisstyrelsen har meddelat föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: i FAP 100-2 (

text: RPSFS 2000:15

text: ). Vidare har Polismyndigheten i Stockholm utfärdat en tjänsteföreskrift (1998:09, 100-B) om dokumentation vid avvisning eller avlägsnande enligt

text: polislagen

text: Bedömning

text: Utredningen i ärendet har huvudsakligen varit inriktad på frågorna om tillämpningen av bestämmelsen i

text: 13 c § polislagen

text: om avlägsnande av deltagarna i en folksamling och av föreskrifterna i

text: 27 § polislagen

text: om polisens dokumentationsskyldighet. Inledningsvis behandlas den förstnämnda frågan och därefter övergår jag till att bedöma polisens dokumentation av ingripandet.

text: Bortförandet av deltagarna i folksamlingen Som framgår av utredningen avhöll EU:s stats- och regeringschefer en arbetsmiddag på Nationalmuseum på kvällen den 23 mars 2001, och samtidigt samlades ett par hundra personer, framför allt ungdomar, omkring Kungsträdgården. Utredningen ger vid handen att deltagarna i denna folksamling bl.a. rusade, skränade och skrek och det har också kommit fram att en del ungdomar plockade upp stenar. Enligt CC uppstod en kaotisk och allvarlig situation, och man kunde i det läget inte garantera eskorternas säkerhet senare. Det var mot denna bakgrund som han på polismyndighetens vägnar beslutade att folksamlingen skulle avlägsnas med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: ordningslagen

text: , genom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör en omedelbar fara för denna får en polismyndighet enligt den aktuella bestämmelsen besluta att deltagarna i folksamlingen skall avvisas eller avlägsnas från det område eller utrymme där de befinner sig, om det är nödvändigt för att ordningen skall kunna upprätthållas. I sammanhanget skall framhållas att polisens ingripande enligt

text: 13 c § polislagen

text: självfallet endast kan riktas mot de personer som kan betraktas som deltagare i folksamlingen (jfr Berggren–Munck,

text: Polislagen

text: , En kommentar, 4:e uppl. s. 100).

text: Jag har inte funnit anledning att ifrågasätta CC:s beslut om avlägsnande med stöd av 13 c §. Jag har vidare inte något underlag för att uttala mig i frågan om alla de personer som polisens ingripande riktades mot var att betrakta som deltagare i folksamlingen.

text: I motsats till vad som gäller enligt

text: 13 § polislagen

text: , som reglerar frågan om ingripande mot en enskild individ i syfte att upprätthålla den allmänna ordningen eller avvärja en straffbelagd handling, ger

text: 13 c § polislagen

text: inte stöd för att omhänderta någon. Ett avlägsnande enligt den sistnämnda bestämmelsen får därför inte genomföras på ett sådant sätt att det i rättsligt hänseende blir att betrakta som ett omhändertagande. Vidare får, som vid andra polisingripanden, de i

text: 8 § polislagen

text: fastlagda behovs- och proportionalitetsprinciperna stor betydelse för tillämpningen av bestämmelsen.

text: I det nu aktuella fallet avlägsnades sammanlagt 194 personer i fyra bussar till platser som var belägna mellan 15,8 km och 25,6 km från avlägsnandeplatsen. Fråga uppkommer således om det sätt som polisen verkställde beslutet på innebar att de bortförda personerna de facto blev omhändertagna i stället för enbart avlägsnade.

text: Jag har i ett beslut den 22 augusti 2002 (dnr 3489-2001), som handlade om bortförande av demonstranter till platser som låg mellan 11,1 km och 28,9 km från platsen för ingripandet, behandlat frågan om innebörden av begreppet avlägsnande. Jag uttalade då bl.a. följande.

text: Det är självfallet inte möjligt att ange någon exakt längsta sträcka för ett avlägsnande. Detta är i stället något som får avgöras från fall till fall. I förarbetena till

text: polislagen

text: beskrivs avlägsnande som en åtgärd varigenom någon förs bort från den plats där han befinner sig (

text: prop. 1983/84:111 s. 33

text: ). Som exempel på ett mera ordinärt fall av avlägsnande nämnde justitieutskottet att någon avlägsnas ut ur en lokal där han stört ordningen eller från ett visst område, t.ex. ett nöjesfält eller en idrottsplats. Ett avlägsnande kan enligt utskottet naturligtvis också innebära förflyttning en viss sträcka bort från en plats. Gäller det annat än en kortare sträcka och innefattar åtgärden ett påtvingat ingrepp av inte helt kort varaktighet kan det däremot ifrågasättas om inte åtgärden i själva verket bör ses som ett omhändertagande. Som ett exempel på detta nämnde utskottet att ett ingripande som innebär att polisen för någon till hans bostad är att betrakta som ett omhändertagande och inte som ett avlägsnande (JuU 1983/84:27 s. 33). I kommentaren till

text: polislagen

text: sägs att ett avlägsnande kan innebära att någon flyttas en kortare sträcka antingen till fots eller i polisfordon (Berggren–Munck,

text: Polislagen

text: , 3:e uppl. s. 94). Det har i litteraturen också uttalats att det, för att ett avlägsnande skall vara meningsfullt, måste krävas att den som avlägsnats i allt fall skall ha vissa svårigheter att ta sig tillbaka till den plats från vilken han blivit avlägsnad och att man i enstaka fall nog kan godkänna att han transporteras bort någon eller några kilometer (Gösta Westerlund, Ordningsstörande brott, s. 35). Frågan om innebörden av begreppet avlägsnande har behandlats av Svea hovrätt i en dom den 26 februari 1996 i mål nr B 1890/95, som avsåg ett ingripande enligt

text: 13 § polislagen

text: . Hovrätten ansåg där att en förflyttning av en person från Östgötagatan på Södermalm i Stockholm till den söder därom belägna förorten Sköndal, avsåg en alltför lång sträcka för att kunna rymmas i begreppet avlägsnande och att åtgärden därför rent faktiskt kom att övergå i ett omhändertagande. Det kan enligt min mening inte råda något tvivel om att förfarandet att transportera personer till platser som låg som närmast 11,1 km och som längst bort 28,9 km från platsen för ingripandet – med hänsyn inte minst till de följder som detta fick för tiden för ingripandena mot demonstranterna – inte kan betraktas som avlägsnanden utan i stället som omhändertaganden. Det saknar härvid betydelse att det var möjligt att ta sig från samtliga platser med hjälp av allmänna kommunikationer. Det kan i sistnämnda hänseende tilläggas att det enligt vad som har upplysts under utredningen inte vidtogs några åtgärder för att undersöka om de borttransporterade personerna hade tillräckliga medel för att kunna betala för återresan.

text: CC har anfört att det saknas grund för att bara med hänvisning till en viss distans påstå att ett avlägsnande i rättsligt hänseende är att betrakta som ett omhändertagande. Enligt CC måste man ta hänsyn till samtliga föreliggande omständigheter när man skall ta ställning till om ett avlägsnande i själva verket är att betrakta som ett omhändertagande. Jag kan ansluta mig till denna uppfattning. Också en sådan omständighet som ingripandets varaktighet måste exempelvis tillmätas betydelse i sammanhanget. Lagstiftaren har emellertid genom att använda ordet avlägsnande velat markera att man vid bedömningen av ett ingripandes rättsliga karaktär måste fästa stor vikt vid längden av den sträcka som åtgärden avser. Jag kan här hänvisa till justitieutskottets ovan återgivna uttalande att det, om det gäller annat än en kortare sträcka och åtgärden innefattar ett påtvingat ingrepp av inte helt kort varaktighet, kan ifrågasättas om inte åtgärden i själva verket bör

text: ses som ett omhändertagande. Utskottet framhöll vidare att ett avlägsnande, när det verkställs i det särskilda fallet, framstår som en klart mindre ingripande åtgärd än ett omhändertagande (JuU 1983/84:27 s. 32 f.).

text: CC synes anse att man skall se på avlägsnandebegreppet på ett annat sätt när det är fråga om en ordningsstörande folksamling än när det rör sig om en enstaka person. Jag vill med anledning härav framhålla att det inte finns något stöd för att hävda att avlägsnandebegreppet i

text: 13 c § polislagen

text: skulle ha en annan innebörd än i

text: 13 § samma lag

text: . I samband med tillkomsten av

text: 13 a

text: 13 c §§

text: polislagen

text: återgav justitieutskottet sitt tidigare uttalande om innebörden av avlägsnandebegreppet i

text: 13 § polislagen

text: och förklarade därefter att uttalandet, eftersom regeringen inte föreslog någon ny definition av institutet avlägsnande, enligt vedertagen rättskällelära alltjämt var vägledande vid bestämmande av begreppets innebörd (1997/98: JuU7 s. 11 f.). Det finns vidare anledning att erinra om att syftet med ett avlägsnande med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: är begränsat till att avse upprätthållande av ordningen på det område eller i det utrymme från vilket avlägsnandet sker. Ett avlägsnande får således inte därutöver syfta till att förhindra uppkomsten av andra ordningsstörningar.

text: CC har anfört att han i sin diskussion med GG hänvisade till ett uttalande av Gösta Westerlund om att ett avlägsnande på flera mil inte kan godkännas och han därvid förklarade att han tolkade detta uttalande som att ett avlägsnande inte kan ifrågasättas om man håller sig under 20 km. Gösta Westerlund har uttalat sig i frågan på följande sätt (Ordningsstörande brott, 2:a uppl. s. 39).

text: Avlägsnande innebär att han antingen förs bort från området till en plats omedelbart utanför detta område, eller att han transporteras en kortare sträcka från detta område. Någon exakt maximisträcka kan inte anges, utan detta får bedömas från fall till fall. Vid denna bedömning bör hänsyn även tas till de kommunikationsmedel som finns på orten. Ju bättre kommunikationsmedel, ju längre bör man ha rätt att köra den andre. För att avlägsnandet skall vara meningsfullt måste krävas att den som avlägsnats i allt fall skall ha vissa svårigheter att ta sig tillbaka till den plats från vilken han blivit avlägsnad. I enstaka fall kan man nog godkänna att han transporteras bort några kilometer. Däremot kan det inte godkännas, att han körs ut flera mil från platsen. Ett sådant agerande måste anses innebära att han blivit tillfälligt omhändertagen. Gösta Westerlunds uttalande att man i enstaka fall kan godkänna att någon transporteras bort några kilometer är enligt min mening förenligt med de förarbetsuttalanden som har återgetts i det föregående. En självklar slutsats av detta uttalande är att det inte kan godkännas att någon körs flera mil från platsen. Vad Gösta Westerlund anfört i det senast nämnda hänseendet kan emellertid, läst i sitt sammanhang, inte rimligen tolkas så att det skulle vara godtagbart att någon transporteras bort exempelvis 19 km.

text: I det nu aktuella fallet avlägsnades sammanlagt 194 personer i fyra bussar till platser som var belägna mellan 15,8 km och 25,6 km från avlägsnandeplatsen. I förhören med de berörda polismännen har de uppskattat färdtiderna till minst omkring 30 minuter. Enligt den kontroll som gjordes under förundersökningen uppgick den uppskattade körtiden till den första avlämnandeplatsen till 19 minuter och till den sista 31 minuter. Man bör i sammanhanget vidare beakta att det

text: rimligen måste ha gått viss tid från det att verkställigheten av avlägsnandebeslutet påbörjades till dess att bussarna avgick. Polisens ingripande mot deltagarna i folksamlingen hade således en inte helt kort varaktighet, och transportsträckorna kan inte heller anses som korta. Det finns därför enligt min mening inte utrymme för någon annan bedömning än att polisens genomförande av beslutet om avlägsnande i rättsligt hänseende är att bedöma som omhändertaganden. Det förhållandet att det från de platser där personerna släpptes av var möjligt att ta sig tillbaka till centrala Stockholm med allmänna kommunikationsmedel saknar betydelse för denna bedömning, eftersom de avgörande omständigheterna här är transportsträckornas längd och ingripandenas varaktighet. Frågan om vilka möjligheter en borttransporterad person har att ta sig tillbaka är däremot av intresse när man skall bedöma vilka olägenheter han åsamkats genom ingripandet.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polisens handlande innebar att 194 personer blev föremål för omhändertagande utan stöd i lag. Det har således varit fråga om ett åsidosättande vid myndighetsutövning av vad som gällde för uppgiften. Utredningen har emellertid inte gett något svar på frågan vilken eller vilka befattningshavare vid polismyndigheten som beslutade vart personerna skulle transporteras, och ytterligare utredningsåtgärder kan inte antas bringa någon klarhet i saken. Mot denna bakgrund beslutade jag den 17 februari 2003 att lägga ned förundersökningen.

text: Det kan noteras att CC har anfört att han numera som kommenderingschef följer upp hur avlägsnanden har ägt rum och att han också har gett vissa instruktioner om hur verkställigheten skall ske.

text: Dokumentationen

text: Enligt

text: 27 § polislagen

text: skall protokoll föras över ett ingripande som innebär att någon avvisas, avlägsnas, omhändertas eller grips. I bestämmelsen anges sedan närmare vilka uppgifter som skall finnas i ett sådant protokoll.

text: Som framgår av utredningen dokumenterades händelsen på blanketten ”Protokoll enligt

text: 27 § polislagen

text: över avvisning/avlägsnande samt kroppsvisitation”. Enligt detta protokoll beslutade CC den 23 mars 2001 kl. 22.00 med stöd av

text: 13 c § polislagen

text: om avlägsnande av ca 200 personer. Som skäl angavs ”Ca 200 st ordningsstörande ungdomar. Gapade, skrek i syfte att störa EU-middag och eskorter från middagen”. Det noterades inte vilka enskilda polismän som deltog i ingripandet utan i stället endast beteckningarna på de berörda polisgrupperna. Det angavs hur många personer som hade transporterats till Tumba, Märsta, Kallhäll respektive Hallunda, men det kan konstateras att tre av dessa angivelser inte ger en riktig bild av var de bortförda personerna slutligen hamnade. I protokollet går inte att utläsa tiderna för ingripandena, men det hänvisades till tider i stabsprotokollet. I händelserapporten går att utläsa när bussarna avgick.

text: I protokollet fanns vidare inte några uppgifter om de borttransporterade personernas identitet. Som jag uttalade i mitt beslut den 22 augusti 2002 (dnr 3489- 2001) kan man emellertid i en situation som den här aktuella, där ingripandet avsåg 194 personer, inte rikta någon kritik mot att uppgifterna om vilka personer som

text: varit föremål för ingripandet begränsas ungefär på det sätt som här skedde. Som jag då framhöll kan ett alltför långtgående krav på dokumentation av vilka personer ett ingripande riktar sig mot omöjliggöra genomförandet av ett avvisande eller ett avlägsnande som avser ett stort antal personer.

text: När det gäller dokumentationen i övrigt av händelsen kan det konstateras att denna inte i alla delar uppfyller de krav som

text: polislagen

text: uppställer. Som jag flera gånger tidigare påpekat är det av stor vikt ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt att polisingripanden dokumenteras på ett tillfredsställande sätt.

text: Vad som kommit fram i övrigt föranleder inte någon åtgärd eller något uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas med den allvarliga kritik som ligger i det sagda.


avgjordAv: Cecilia Nordenfelt

title: Fråga om det förelegat hinder mot att i en kriminalvårdsanstalts ordningsregler begränsa utbudet i anstaltens kiosk i förhållande till vissa intagna m.m.

text: Anmälan

text: Förtroenderådet avd. D vid anstalten Härnösand anförde i en anmälan, som kom in till JO den 8 april 2004, i huvudsak följande. Förtroenderådet gav den 10 november 2003 in ett överklagande till anstalten. När anstalten hävdade att något överklagande inte hade kommit in började de att söka efter denna skrivelse. Det visade sig att skrivelsen hade skickats till Kriminalvårdsmyndigheten Härnösand som hade återsänt den till anstalten med motiveringen att det aktuella beslutet (förbud mot försäljning av herrtidningar till intagna som verkställer straff på specialavdelningen för sexualbrottsdömda) inte gick att överklaga. Vidare har en tjänsteman på avdelningen, AA, skrivit till JO och bett om ett klargörande av ett tidigare uttalande om intagnas rätt att inneha vissa tidskrifter. Enligt tjänstemannen skulle JO:s klargörande läggas till grund för en ny prövning av frågan. Trots detta har förtroenderådet inte fått del av JO:s svar.

text: Utredning

text: Anmälan remitterades till Kriminalvårdsmyndigheten Härnösand för yttrande. I remissvaret har kriminalvårdschefen BB anfört i huvudsak följande (de till remissvaret fogade bilagorna har här utelämnats).

text: Angående ordningsregeln att begränsa utbudet i anstaltens kiosk

text: Av

text: 4 § lagen (1974:203)

text: om kriminalvård i anstalt, framgår att kriminalvården i anstalt skall utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. Vidare framgår av samma bestämmelse att, i den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts, verksamheten från början bör inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Sist framgår av bestämmelsen att frigivningen skall förberedas i god tid. Av Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter,

text: KVVFS 1998:8

text: , framgår av 16 § att kriminalvårdsmyndigheten skall upprätta särskilda ordningsregler för anstalt inom ramen för de föreskrifter som Kriminalvårdsstyrelsen har beslutat. Den 27 juni 2003 fattade den dåvarande kriminalvårdschefen CC beslutet att utbudet av varor för intagna inskrivna vid den nu aktuella avdelningen skulle begränsas på så sätt att pornografiska tidskrifter togs bort ur kiosksortimentet (se bilagd handling).

text: Beslutet fattades på den grunden att pornografiska tidskrifter inte ansågs gynna anstaltsvården i allmänhet, närmast andemeningen bakom påverkansprogrammet ROS – Relation och samlevnad – ur behandlingssynpunkt. Frågan om innehav av dylika tidskrifter berördes förstås inte av detta ställningstagande, utan detta avsåg endast utbudsfrågan i anstaltens kiosk. Jag vill dock för egen del här särskilt anföra att det är min fasta och orubbliga uppfattning att innehav av pornografiska tidskrifter och dylikt på en kriminalvårdsavdelning för intagna dömda för skiftande och svår sexualrelaterad brottslighet varken gynnar anstaltsvården ur behandlingssynpunkt, inte heller de intagnas återanpassning till samhället eller i övrigt är lämpliga med tanke på allmänhetens uppfattning om hur kriminalvård bör bedrivas. Därefter har dels Länsrätten i Jönköpings län i dom meddelad den 17 november 2003 (mål nr 2208-03 E), dels Kriminalvårdsstyrelsens regionkontor i Härnösand i beslut meddelat den 25 november 2003 (KVS:s ärendenummer 73-2003-11679) uttalat sig vad gäller innehav för intagna inom kriminalvården på ett sådant sätt att innehavsfrågan på den nu aktuella anstaltsavdelningen genom praxis får anses vara utredd; den dömdes brottslighet, den anstaltsavdelning den intagne är placerad på och den verksamhet som där bedrivs kan idag föranleda att ett visst innehav kan anses äventyra säkerheten i anstalten. Myndigheten anser sig i övrigt följa de lagar, föreskrifter etc. som reglerar dess verksamhet. Den dom och det beslut jag nu hänvisat till bifogas detta yttrande (se bilagda handlingar).

text: Angående skrivelse daterad den 11 november 2003

text: Att en skrivelse/anhållan försvinner är förstås både högst beklagligt och inte på något sätt acceptabelt. Myndigheten ser mycket allvarligt på det inträffade och kan i dag inte redogöra för hur skrivelsen kunnat förkomma. Av den anledningen har myndigheten sett över de rutiner som används vid ärendehantering (se nedan) och ser i dag inga sådana brister som gör att samma sak skulle kunna upprepas. Arbetet med ärendehanteringen kommer även att fortsättningsvis regelbundet följas upp, för att på så sätt garantera intagnas rättssäkerhet. Det skall dock anmärkas att det av förtroenderådets skrivelse klart framgår att frågan de fört fram besvarats.

text: Myndighetens rutiner vid ärendehantering

text: (rutinerna är framarbetade av kansliassistent DD vid anstalten Härnösands kansli) 1. Rutiner vid överklagningsärenden 1.1 Enskild klient Överklagningsärende som inkommer till kansliet datumstämplas och registreras därefter i Kriminalvårdens datasystem KLAS under rubriken omprövning. Följande uppgifter registreras: – datum för när överklagandet inkom, – vilket beslut den intagne klagar på, – vart överklagningsärendet sänds, och – datum för översändandet.

text: Överklagan sänds sedan i original (kopia sparas på anstalten) till rättsvårdsinspektören vid myndighetens kansli som handlägger ärendet. Rättsvårdsinspektören meddelar sedan anstalten myndighetens beslut vid omprövningen per mejl, dvs. elektroniskt. Beslutet registreras därefter in i omprövning enligt ovan, med uppgifter om vilket datum ärendet omprövats, beslutets innehåll, samt att ärendet vidaresänts till Kriminalvårdsstyrelsen för överprövning. Vidare anges likaså vilket datum detta skett. Detta gäller förstås inte för det fall myndigheten beslutat sig för att ändra anstaltens beslut. Kriminalvårdsstyrelsens beslut i ärendet inkommer därefter per mejl till anstaltens myndighetspostlåda och distribueras i två exemplar som datumstämplas, varav den

text: intagne efter delgivning erhåller det ena exemplaret. Beslutet kopieras/klistras sedan in i det aktuella ärendet i KLAS som ett nytt beslut. Uppgifter om datum för delgivning och av vem som delgivit den intagne tillförs beslutsregistreringen efter att delgivningen genomförts. Vad sist gäller överklagan av beslut som initialt fattats av annan myndighet (till exempel så kallade placeringsbeslut), registreras de på samma sätt som ovan och sänds i original till den myndighet som fattat beslutet. Kopia sparas i den intagnes personakt, med anteckning om när och vart överklagan sänts. Beslut som inkommer i ärendet registreras enligt samma rutin som beskrivits ovan.

text: 1.2 Förtroenderåd Förtroenderåd finns inte upplagda i kriminalvårdens datasystem KLAS. Istället används följande rutin: Överklagningsärendet ankomststämplas och översänds per internpost till rättsvårdsinspektören vid myndighetens kansli. Kopia sparas på anstaltens kansli i en speciell mapp för de båda förtroenderåden vid anstalten. Mappen förvaras i ett så kallat aktskåp för journaler på kansliet. På kopian noteras datum för översändandet till myndighetens kansli. Beslut som inkommer i ärendet datumstämplas och delges förtroenderådet, varefter avgörandet förs till akten som redan innehåller kopian på det initialt överklagade beslutet. Vad sedan gäller så kallade anhållan och saken att även sådana tenderar att försvinna, handläggs sådana på i princip samma sätt som överklagningsärende. Förstås kan en anhållan innehålla mycket skilda önskemål från intagna och av den anledningen besvaras sådana inte alltid samma dag och inte heller registreras de vid varje tillfälle i KLAS. Att en anhållan försvinner är förstås, i enlighet med det tidigare anförda, inte heller acceptabelt och nya rutiner vid hanteringen har därför iscensatts på samma sätt som ovan anförts beträffande överklagade ärenden. Det skall sist framhållas att jag och myndighetens rättsvårdsinspektör den 11 maj 2004 genomförde ett möte med representanter från den aktuella avdelningens förtroenderåd och därunder avhandlade några av frågorna som nu är aktuella. Därefter har emellertid förtroenderådet genomgått vissa strukturförändringar, men arbete med deltagande och ömsedig förståelse fortgår alltjämt på alla plan och nivåer.

text: Kriminalvårdsinspektör AA:s skrivelse och Justitieombudsmannens svar (se bilagda handlingar)

text: Av bilagda handling framgår dels vilka frågor kriminalvårdsinspektören Hörnberg nyligen förde till Justitieombudsmannen, dels det svar han därefter fått. Myndigheten finner inga skäl att delge intagna denna typ av skrivelser och inte heller de svar som inkommer till antingen tjänstemän eller myndigheten i denna typ av ärenden. Någon föreskriven regel därför torde inte heller finnas.

text: Förtroenderådet avd. D gavs tillfälle att yttra sig över remissvaret. En intagen avhördes därvid.

text: I beslut den 19 oktober 2005 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: I detta ärende är frågan i första hand om det föreligger hinder mot att begränsa utbudet i kiosken på det sätt som anges i den av kriminalvårdsmyndigheten åberopade lokala ordningsregeln.

text: Enligt

text: 1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen

text: är det inte tillåtet för en myndighet att på grund av en skrifts innehåll, genom åtgärd som inte har stöd i

text: tryckfrihetsförordningen

text: , hindra bl.a. spridning av skriften bland allmänheten. Enligt

text: 2 kap. 1 § andra punkten regeringsformen

text: är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad informationsfrihet: frihet att inhämta och mottaga upplysningar samt att i övrigt ta del av andras yttranden.

text: De ovan nämnda bestämmelserna reglerar den enskildes rättigheter och de hinder som finns för myndigheterna att inskränka dessa. Av bestämmelserna följer inte någon skyldighet för en myndighet att medverka vid spridning av tryckta skrifter.

text: Mot bakgrund av det anförda kan jag i det grundlagsrättsliga perspektivet inte se något hinder mot begränsningen av utbudet i kiosken. Jag delar vidare kriminalvårdsmyndighetens uppfattning att utbudsbegränsningen har stöd i lagen (

text: ) om kriminalvård i anstalt och Kriminalvårdsstyrelsens anstaltsföreskrifter,

text: KVVFS 1998:8

text: (motsvarande bestämmelser finns numera i Kriminalvårdsstyrelsens föreskrifter och allmänna råd för verkställighet i anstalt,

text: KVVFS 2005:2

text: ). I denna del finns således ingen anledning att rikta kritik mot kriminalvårdsmyndigheten.

text: När det gäller frågan huruvida intagna har rätt att inneha tryckta skrifter av olika slag vill jag framhålla att ett generellt förbud mot innehav av vissa tidskrifter inte är acceptabelt. Frågan om det är försvarligt att i ett enskilt fall vägra en intagen att inneha en viss tryckt skrift är en fråga som i sista hand kan komma att prövas av domstol. Jag finner inte skäl att närmare kommentera denna fråga.

text: Som kriminalvårdsmyndigheten har anfört i sitt remissvar är det inte acceptabelt att en skrivelse försvinner sedan den har överlämnats till personal i anstalten. Den aktuella skrivelsen från förtroenderådet har uppenbarligen kommit bort. För detta kan myndigheten inte undgå kritik. Eftersom myndigheten nu har sett över de rutiner som används vid ärendehanteringen i anstalten, är någon ytterligare åtgärd från min sida inte påkallad.


nyckelord:
Allmänna handlingar
God man/förvaltare

title: Kritik mot en överförmyndarnämnd för handläggningen av en ansökan om god man. Uttalanden om en överförmyndarnämnds skyldighet att registrera allmänna handlingar

text: Bakgrund

text: AA inkom den 16 oktober 2001 med en skrivelse till Överförmyndarnämnden i Gävle kommun. I skrivelsen anförde hon att hon ansökte om att ”utnämnas” till god man för sin far BB i enlighet med dennes önskan. Hon bifogade bl.a. en skrivelse från fadern.

text: Sedan AA tillskrivit överförmyndarnämnden underrättades hon den 26 november 2001 bl.a. om att nämnden hade tagit emot hennes ansökan men att det inte fanns något ärende upplagt.

text: Anmälan

text: I en anmälan, som kom in till JO den 13 januari 2003, framförde AA klagomål mot överförmyndarnämnden. Klagomålen avsåg bl.a. att nämnden inte hade bekräftat att ansökan om god man hade mottagits, inte hade meddelat när beslut kunde förväntas, inte hade lagt upp något ärende med anledning av ansökan, underlåtit att diarieföra ansökan och inte hade meddelat något beslut i saken. AA ifrågasatte också om inte vissa telefonsamtal som hon hade haft med tjänstemän vid överförmyndarnämndens kansli borde ha dokumenterats.

text: Utredning

text: Överförmyndarnämndens handlingar i saken lånades in och granskades.

text: Ärendet remitterades därefter till överförmyndarnämnden för yttrande. I remissvaret anförde nämnden genom juristen CC bl.a. följande. – – – Överförmyndarnämnden tog emot den 16 januari 2001 (rätteligen den 16 oktober 2001, JO:s amn.) ansökan från AA om godmanskap för sin far samt att hon är villig att åta sig uppdraget som god man. Anledningen till ansökan var att fadern, som bor i ett särskilt boende inom omvårdnad i Gävle kommun får inte den vården som han behöver och att hon själv inte blir respektfullt bemött av personalen när hon besöker sin far. Det framkommer

text: i ansökan att hon har en fullmakt att sköta sin fars angelägenheter. Efter ankomsten datumstämplas handlingarna och numreras i kronologisk ordning samt förs i aktkappan. AA har haft flera telefonsamtal med överförmyndarnämndens personal under oktober–november 2001 och framfört sitt missnöje med personalen inom omvårdnad. AA talar om att hon vill bli god man till sin far, eftersom hon anser att hon blir bättre bemött av personalen i egenskap av god man. Detta är hennes främsta anledning för att ansöka om godmanskap. Eftersom hon redan har fullmakt finner nämnden att faderns behov tillgodosedda genom fullmakten. Härmed finns det inte grund för att ordna god man för honom med hänvisning till FB l l kap. 4 §. Nämnden anser att AA:s uppfattning om bemötandet av personalen inte är grund för godmanskap utan detta skall lösas på annat sätt. Hon upplystes också om möjligheten att det finns ett annat sätt att söka godmanskap genom att hon själv kan ansöka hos tingsrätten i enlighet med FB

text: 11 kap. 15 §

text: , vilket hon också tänkte göra. Ovanstående förklaring framfördes till AA per telefon den 23 november 2001 och senare i brevet daterat den 26 november 2001, som skickades till henne tillsammans med kopior av hennes ansökningshandlingar. Det misstag som begicks i handläggningen efter att överförmyndarnämnden funnit att faderns behov kan tillgodoses på annat sätt än genom god man är att beslutet inte skickades med besvärshänvisning till AA med mottagningsbevis eller att hennes ansökan skickades vidare till tingsrätten med avslagsyrkande. Vid handläggningen observerades inte att AA tillhör kategorin nära anhörig, som det står på sidan 127 i Handbok för överförmyndare av Eric Sehlin, utan ansågs tillhöra den andra kategorin där överförmyndarnämnden efter att ha fattat beslut, underrättar vederbörande utan besvärshänvisning. Dessa fel i handläggningen har nämnden observerat och det finns ingen risk att detta skall upprepas i fortsättningen. Överförmyndarnämnden har inte praxis att skicka en skriftlig bekräftelse efter varje inkommen ansökan. AA har erhållit svar på sina frågor först per telefon i oktober och november 2001 och senare per brev i november 2001. Under telefonsamtalet fick AA saklig information om gällande arvodesregler, som följer Kommunförbundets rekommendation. Hon upplystes också om nämndens praxis att varje blivande god man kontrolleras hos kronofogdemyndigheten och socialtjänsten, men i hennes fall kan det bli mer komplicerat. – – –

text: AA kommenterade remissvaret.

text: I beslut den 23 mars 2005 anförde JO Nordenfelt bl.a. följande.

text: Bedömning

text: Ärendet rör i huvudsak frågorna om överförmyndarnämnden har följt

text: sekretesslagens (1980:100)

text: bestämmelser om registrering av allmänna handlingar och om AA:s ansökan om god man har hanterats på ett korrekt sätt mot bakgrund bl.a. av reglerna i

text: föräldrabalken

text: Frågan om registrering av AA:s ansökan Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 1 § sekretesslagen

text: skall en allmän handling registreras utan dröjsmål när den har kommit in till eller upprättats hos en myndighet, om det inte är uppenbart att handlingen är av ringa betydelse för myndighetens

text: verksamhet. I fråga om allmänna handlingar för vilka sekretess inte gäller får dock registrering underlåtas om handlingarna hålls så ordnade att det utan svårighet kan fastställas om en handling har kommit in eller upprättats. Nämnda undantag är inte aktuellt i det här fallet med hänsyn till bl.a. att i stort sett samtliga ärenden hos en överförmyndare innehåller sekretessbelagda handlingar. Det kan inte godtas att allmänna handlingar av ett visst slag ömsom registreras och ömsom enbart hålls ordnade på visst sätt. (Jfr JO 1995/96 s. 485.)

text: Enligt huvudregeln i

text: 15 kap. 2 § sekretesslagen

text: skall det av registreringen framgå datum då handlingen kom in eller upprättades och diarienummer eller annan beteckning som har åsatts handlingen samt i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller till vem den har expedierats och i korthet vad handlingen rör.

text: Det skall understrykas att de ifrågavarande uppgifterna skall framgå av registreringen. Det räcker således inte med att varje upprättad eller inkommen handling innehåller uppgift om datum och diarienummer etc. Man kan också uttrycka det så att det skall vara möjligt att – utan några ”förkunskaper” om ärendet och utan tillgång till några andra handlingar än själva registret (t.ex. ett dagboksblad) – fastställa vilka handlingar som har inkommit eller upprättats i ärendet.

text: När det gäller diarienummer eller liknande beteckning i överförmyndarnas verksamhet kan personnumret vara en naturlig och lämplig beteckning. Det är självfallet också möjligt att åsätta varje akt ett löpande registreringsnummer. Huvudsaken är att det går att hänföra varje handling till en särskild akt. Om den beteckning som används framgår av varje separat handling i akten och handlingen dessutom aktbilageras samt aktbilagenumret också anges i registret (dagboksbladet) skapas en godtagbar säkerhet i diarieföringen när det gäller identifikationen av handlingen. Det är inte nödvändigt att diariet är datoriserat. Även ett register som förs manuellt kan alltså uppfylla de krav som

text: sekretesslagen

text: ställer.

text: Av utredningen framgår att de handlingar som har kommit in till överförmyndarnämnden i saken har datumstämplats, numrerats i kronologisk ordning och förts in på det dagboksblad som är tryckt på aktkappan. BB:s personnummer har tjänat som beteckning och sammanhållande begrepp. Vad som har framkommit i den här delen utgör inte grund för kritik från min sida.

text: Handläggningen av AA:s ansökan AA:s ansökan om godmanskap kom in till överförmyndarnämnden den 16 oktober 2001. Med hänsyn till de skäl som hon anförde till stöd för ansökan är det uppenbart att denna avsåg godmanskap enligt

text: 11 kap. 4 § föräldrabalken

text: . Det ankommer på rätten att besluta i fråga om godmanskap enligt den bestämmelsen.

text: AA var i egenskap av dotter till BB i och för sig behörig enligt reglerna i

text: 11 kap. 15 § föräldrabalken

text: att ansöka om förordnande av god man. Hon gav emellertid in sin ansökan till överförmyndarnämnden, som alltså inte var behörig att pröva densamma.

text: Enligt

text: 4 § tredje stycket förvaltningslagen (1986:223)

text: gäller att om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta.

text: Det kan knappast råda någon tvekan om att AA:s avsikt med ansökan var att få frågan om godmanskap för fadern prövad av någon som var behörig att göra detta. Ansökan måste därför betraktas som felsänd. Överförmyndarnämnden borde snarast möjligt ha sänt ansökan – eventuellt tillsammans med ett eget yttrande i saken – vidare till tingsrätten. Samtidigt borde AA ha underrättats om att detta hade gjorts. För sin underlåtenhet i dessa avseenden kan överförmyndarnämnden inte undgå kritik.

text: Övriga frågor Av

text: 15 § förvaltningslagen

text: följer att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet skall antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Det finns inte någon skyldighet att anteckna exempelvis varje telefonsamtal i ett ärende utan det krävs att det vid samtalet lämnas uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ärendet. Vad som har framkommit i den här delen utgör inte grund för kritik från min sida.