avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Beslut
Långsam handläggning
Tillsyn

title: Anmälan mot Stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun angående behandlingen av anmälningar om olovligt byggande samt av en begäran om utlämnande av handlingar

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO klagade AA, som ombud för BB, på Stadsbyggnadsnämnden i Malmö kommun och på en tjänsteman vid stadsbyggnadskontoret. AA uppgav bl.a. följande.

text: BB anmälde den 13 november 2005 till stadsbyggnadskontoret att ägaren av grannfastigheten V 10 runt sin tomt hade låtit uppföra en mur utan att bygglov sökts eller beviljats. Anmälan upprepades i ett nytt brev den 15 januari 2006. Då någon åtgärd inte vidtogs – i vart fall inte någon som kom till BB:s kännedom – skrev AA en ny anmälan till stadsbyggnadskontoret den 3 juli 2006. I en skrivelse den 18 juli 2006 meddelade kontoret att besiktning hade skett på plats den 14 november 2005 då det konstaterats att en 40 cm hög mur hade uppförts i tomtgränsen mellan fastigheterna V 10 och 11. I skrivelsen uppgavs också att kontoret den 25 november 2005 hade meddelat att vad som hade uppförts inte var lovpliktigt, då man i Malmö kommun får uppföra mur upp till 40 cm utan bygglov. Vidare uppgavs att BB hade getts möjlighet att få ärendet prövat i stadsbyggnadsnämnden och att någon sådan begäran inte hade kommit in. Beträffande den nya anmälan den 3 juli 2006 meddelade stadsbyggnadskontoret att man inte avsåg att ta upp frågan om påföljd och ingripande enligt

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: ; om BB ville få saken prövad i stadsbyggnadsnämnden hade han att ge in en anmälan till kontoret senast den 15 september 2006.

text: BB anmälde den 13 september 2006 saken för prövning i stadsbyggnadsnämnden. I anmälan begärde han också att få ta del av kontorets samtliga handlingar rörande de mätningar som påståtts hade gjorts den 14 november 2005 och som utvisat att muren i fråga inte var högre än 40 cm. Den 24 november 2006 tillskrevs kontoret på nytt med påminnelse om att BB omgående ville få del av samtliga handlingar rörande de utförda mätningarna. Den 7 december 2006 meddelade kontoret att muren ännu en gång hade besiktigats och att kontoret inte avsåg att ingripa enligt

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen

text: . Några handlingar rörande mätningarna överlämnades inte. Den 8 december 2006 upprepade AA kravet på att få handlingarna rörande

text: mätningarna den 14 november 2005. Han begärde också att få handlingar över de mätningar som hade skett därefter. I en skrivelse den 2 december 2006 översände kontoret en odaterad och inte undertecknad handling som fick förmodas avse den senare mätningen. Handlingar från mätningen den 14 november 2005 överlämnades inte.

text: I en skrivelse till BB den 3 januari 2006 meddelade stadsbyggnadskontoret att man efter en anmälan och besiktning hade konstaterat att BB utan marklov höjt marknivån på sin fastighet V 11. BB bestred i en skrivelse den 23 januari 2006 att han gjort sig skyldig till påstådd höjning. Då BB inte hörde något från kontoret skrev AA till kontoret den 20, 22, 26 och den 30 juni samt den 3 juli 2006 och begärde besked om vad som hänt i markhöjningsärendet. Vid ett telefonsamtal därefter med handläggaren meddelade denne att ärendet hade avslutats den 20 februari 2006. Sedan AA efterfrågat ett beslut fick han veta att något sådant inte fanns annat än som en anteckning i en handläggningsblankett. AA fick en kopia av denna den 24 juli 2006.

text: I sin anmälan framförde AA också klagomål mot stadsbyggnadskontorets handläggning av några andra ärenden som hade berört BB.

text: Utredning

text: Stadsbyggnadsnämnden anmodades att göra en utredning och yttra sig över handläggningen av anmälningar om olovligt uppförande av mur på fastigheten V 10, av anmälan om olovlig höjning av mark på V 11 och av begäran om handlingsutlämnande. Nämnden beslutade vid sammanträde den 12 april 2007 att som sitt yttrande åberopa ett tjänsteutlåtande från stadsbyggnadskontoret. I utlåtandet lämnades en utförlig redogörelse för flera olika ärenden hos nämnden rörande fastigheterna V 10 och 11.

text: Under rubriken Utlåtande V 10 – Utredningar angående olovligt uppförd mur (dnr 05-3907 och 06-2419) uppgavs bl.a. följande.

text: BB hävdar att han inte har tagit del av kontorets yttrande, daterat 2005-11-25, där kontoret redovisar sin bedömning att åtgärden inte är bygglovspliktig och BB ges tillfälle att låta detta ställningstagande prövas i stadsbyggnadsnämnden. I arkiverat ärende finns kopia på underskrivet yttrande samt anteckning på handläggningsblankett (ärendets försättsblad) att svar på brevet förväntas senast 2005-12-16. Kontoret finner ingen anledning att misstänka att yttrandet inte har sänts till BB. BB har även, genom sitt ombud AA, vid ett flertal tillfällen begärt samtliga handlingar avseende de två mättillfällena. Kontoret har i yttranden beskrivit vad som har framkommit, måtten har redovisats, och senare kompletterat med foton respektive måttskiss. Denna uppdelning har inte skett av ovilja utan snarare av ovana; bevismaterial i form av tjänsteanteckningar eller foton efterfrågas mycket sällan. Dessutom visade mätningarna, efter murens färdigställande, samma mått som BB själv hade redovisat, vilket, tillsammans med att ny mätning skulle utföras inom kort, ytterligare medförde att kontoret bedömde att endast en skriftlig redovisning av murens höjdmått krävdes. Kontoret vill även påpeka att kompletteringar i form av foton och måttskisser inte har avvikit från de beskrivningar som kontoret tidigare har redovisat. BB antyder även att mätningarna har medfört en mer omfattande dokumentation än vad han har fått ta del av. Så är alltså inte fallet.

text: Under rubriken V 11 – Utredning angående olovlig höjning av mark, (dnr 04-1367) uppgavs följande. CC, ägare till V 12, anmäler i brev, 2004-05-26, till stadsbyggnadskontoret att marken intill hans tomtgräns har höjts med cirka 60 cm. 2005-01-25 skickas brev till BB där kontoret förklarar att man vid besiktning bland annat kunnat konstatera att markens höjd har ändrats utan beviljat marklov. BB ges tillfälle att yttra sig i ärendet. 2006-01-03 sänds brev avseende byggnadsavgift, möjlighet att vidta rättelse samt tillfälle till yttrande till BB. 2006-01-25 inkommer skrivelse från BB, via ombud AA, där BB bestrider att han har utfört olovlig markhöjning. 2006-02-20 antecknas i ärendet att marken inte har höjts och att ärendet ska avslutas. 2007-07-05 (skall rätteligen vara 2006-07-05, JO:s anm.) inkommer brev från AA där han efterhör besked beträffande vad som hänt i ärendet. Ärendets handläggare meddelar per telefon, 2006-07-06, att ärendet har avslutats. Kopia på handläggningsblankett skickas 2006-07-23. Under rubriken Utlåtande tillade stadsbyggnadsnämnden följande rörande ärendet dnr 04-1367. BB borde ha meddelats kontorets bedömning att ingen lovpliktig markhöjning har gjorts och att ärendet följaktligen har avskrivits. Kontoret beklagar den olägenhet som detta har medfört för BB och ser nu över handläggningsrutinerna för att säkerställa att detta inte upprepas. Stadsbyggnadsnämnden upplyste i en skrivelse tillsammans med remissvaret att nämnden vid sammanträdet den 12 april 2007 också hade beslutat i två ärenden rörande fastigheten V 10, dels anmälan om byggande av mur, dels påföljder vid olovligt byggande.

text: AA gavs tillfälle att kommentera remissvaret men hördes inte av.

text: Bedömning

text: Anmälningar om olovligt uppförd mur på fastigheten V 10 Enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen (1987:10)

text: skall byggnadsnämnden ta upp frågan om påföljd eller ingripande så snart det finns anledning att anta att en överträdelse har skett av bestämmelserna om byggande i lagen eller av någon föreskrift eller något beslut som har meddelats med stöd av bestämmelserna i lagen. När en åtgärd som kräver bygglov, rivningslov eller marklov har vidtagits utan lov, skall byggnadsnämnden se till att det som har utförts blir undanröjt eller på annat sätt rättat, om inte lov till åtgärden meddelas i efterhand.

text: JO har i denna fråga i flera tidigare beslut (se exempelvis ämbetsberättelsen 1990/91 s. 337) uttalat att en person i egenskap av ägare till grannfastighet har rätt att påfordra prövning i sak av en begäran om ingripande. Detta gäller oberoende av om en byggnadsnämnd kan anses skyldig att ingripa enligt

text: 10 kap. 1 § plan- och bygglagen

text: . Ett sådant ärende skall avslutas genom ett formligt beslut som, om det går en part emot, skall åtföljas av en fullföljdshänvisning.

text: BB:s första anmälan om muren kom in till byggnadsnämnden den 13 november 2005. Stadsbyggnadsnämnden fattade beslut i ärendet ett år och fem månader

text: senare, eller den 12 april 2007. Enligt remissvaret hade stadsbyggnadskontoret dessförinnan i ett brev den 25 november 2005 till BB meddelat att muren enligt dess mening inte var bygglovspliktig och att BB, om han inom en viss tid begärde det, hade möjlighet att få detta ställningstagande prövat i stadsbyggnadsnämnden. Samma besked lämnades i en skrivelse den 18 juli 2006 till AA som svar på hans påstötning om anmälan från BB. Båda skrivelserna avslutades med följande: ”Om Ni inte är nöjd med kontorets besked, att anmälan lämnas utan åtgärd enligt PBL kap 10, kan Ni få ärendet prövat i stadsbyggnadsnämnden enligt gällande taxa.”

text: Av utredningen framgår att den av BB den 13 november 2005 anmälda muren besiktigades redan den 14 november 2005. Såvitt får förstås var ärendet därmed färdigutrett och borde snarast därefter ha kunnat avslutas genom ett formligt beslut antingen av stadsbyggnadsnämnden eller, om nämnden hade delegerat beslutanderätten, av någon tjänsteman. Som uttalats ovan har en person i egenskap av ägare till grannfastighet rätt att få en prövning i sak av en begäran om ingripande enligt

text: 10 kap.

text: PBL. Han eller hon behöver således inte särskilt begära att ärendet skall prövas av nämnden. Inte heller torde det finns någon laglig möjlighet att ta ut en avgift för denna prövning (jfr Didón m.fl., Plan- och bygglagen 11:26).

text: Sammantaget är jag mycket kritisk till bristerna i handläggningen av det av BB anhängiggjorda ärendet som uppenbarligen lett till att den slutliga prövningen onödigt fördröjts. Jag förutsätter att stadsbyggnadsnämnden tar de initiativ som behövs för att se till att ärenden av aktuellt slag i fortsättningen handläggs på ett korrekt sätt. Anmälan om olovlig höjning av mark på fastigheten V 11 Utredningen visar att det ärende om olovlig höjning av mark på fastigheten V 11, som hade initierats genom en anmälan från BB:s granne på fastigheten V 12, avslutades den 20 februari 2006 genom följande anteckning på en handläggningsblankett: ”Ingen höjning av mark. Ärendet avslutas.” Nämnden har vidgått att BB inte underrättades om beslutet. Huruvida anmälaren underrättades framgår inte.

text: Ärendet skulle rätteligen ha avslutats genom ett formligt, motiverat, beslut och såväl anmälaren som BB skulle ha underrättats om beslutet. Vidare får beslutet anses ha gått anmälaren emot och han skulle därför också ha fått besked om hur det kunde överklagas.

text: Även i detta ärende har handläggningen varit onöjaktig och förtjänar kritik.

text: Begäran om utlämnande av handlingar Enligt

text: 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen

text: , TF, skall en allmän handling som får lämnas ut på begäran genast eller så snart det är möjligt på stället utan avgift tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. Den som önskar ta del av en allmän handling har också enligt

text: 2 kap. 13 §

text: TF rätt att mot fastställd avgift få en kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran att få en kopia av en allmän handling skall behandlas skyndsamt.

text: I en skrivelse som kom in till stadsbyggnadsnämnden den 14 september 2006 begärde AA för sin huvudmans räkning att få ta del av stadsbyggnadskontorets samtliga handlingar rörande mätningarna av muren den 14 november 2005. Påminnelser kom in till kontoret den 27 november och den 11 december 2006. I den sistnämnda skrivelsen begärde AA att få ta del av dokumentationen också från senare utförda mätningar.

text: Av remissvaret framgår att dokumentationen från de båda mätningarna bestod av fotografier tagna vid det första mättillfället samt måttangivelser från det andra mättillfället införda på en situationsplan. Eftersom dessa handlingar inte torde ha innehållit några sekretessbelagda uppgifter skulle de ha tillställts AA omedelbart när hans framställningar kom in, vilket inte synes ha skett. Enligt utredningen skickades i vart fall fotografierna inte förrän den 5 februari 2007. I remissvaret har uppgetts att orsaken till att de begärda handlingarna inte genast skickades ut var ovana på grund av att ”bevismaterial” i form av tjänsteanteckningar eller fotografier mycket sällan efterfrågas.

text: Utredningen visar att det finns stora kunskapsbrister inom både stadsbyggnadsnämnden och stadsbyggnadskontoret när det gäller bestämmelserna om allmänna handlingar. Detta är självfallet allvarligt och jag utgår från att stadsbyggnadsnämnden vidtar åtgärder för att höja kompetensen vad avser offentlighets- och sekretessregleringen. Övrigt Vad som i övrigt har kommit fram föranleder inte några åtgärder av mig.

text: Jag avslutar ärendet med den kritik jag sålunda har uttalat.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Processledning Språk

publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälan mot Kalmar tingsrätt om utformningen av ett föreläggande att betala s.k. tilläggsavgift i ett mål som hade överlämnats till tingsrätten från Kronofogdemyndigheten

org: jo

sammanfattning: Sedan den 1 juli 2014 gäller att den part som har inlett ett mål vid Kronofogdemyndigheten ska betala en tilläggsavgift när målet överlämnas till tingsrätten. Anmälaren betalade in en sådan avgift till Kalmar tingsrätt trots att han redan hade fått betalt för sin fordran av svaranden och därmed inte längre hade ett intresse av att tingsrätten skulle pröva målet. I JO:s beslut konstateras att det föreläggande som tingsrätten skickade ut till anmälaren inte var tydligt utformat, varför han inte förstod dess innebörd eller konsekvensen av inbetalningen. Eftersom tingsrätten hade använt en mall som Domstolsverket tillhandahöll får tingsrätten emellertid ingen kritik.

text: Anmälan

type: rubrik

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Kalmar tingsrätt med anledning av handläggningen av ett tvistemål som efter ansökan om återvinning hade överlämnats till tingsrätten från Kronofogdemyndigheten. AA uppgav bl.a. att han inte förstod vad målet handlade om eller vad begreppet återvinning betydde.

type: stycke

text: Utredning

text: JO begärde in och granskade handlingar i tingsrättens mål FT 3120-14. Av handlingarna framgick bl.a. följande:

text: Målet inleddes genom att AA ansökte om betalningsföreläggande hos Kronofogdemyndigheten. Sedan Kronofogdemyndigheten hade meddelat utslag ansökte svaranden om återvinning och anförde att han hade betalat skulden. Till ansökan om återvinning bifogade svaranden ett kontoutdrag som visade betalningen. Kronofogdemyndigheten lämnade över målet till tingsrätten. I ett föreläggande till AA informerade tingsrätten honom om att svaranden hade ansökt om återvinning och att Kronofogdemyndigheten därför hade överlämnat målet till tingsrätten där handläggningen skulle fortsätta. I föreläggandet uppgavs att AA behövde komplettera sin talan med en tilläggsavgift om 600 kronor. Vidare uppgavs bl.a. följande: ”Observera att om Ni inte betalar

text: tilläggsavgiften kan tingsrätten avvisa Er talan och undanröja Kronofogdens utslag. En avvisning innebär att målet inte kommer att prövas i sak. Ett undanröjande av utslaget innebär att kravet inte längre är fastställt och verkställbart.” AA betalade ansökningsavgiften. Målet avslutades sedermera genom ett beslut enligt vilket tingsrätten undanröjde Kronofogdemyndighetens utslag och avskrev målet från fortsatt handläggning. AA:s yrkande om ersättning för rättegångskostnader om 600 kronor respektive återbetalning av detta belopp lämnades samtidigt utan bifall.

text: JO remitterade ärendet till tingsrätten som uppmanades att yttra sig över följande konstaterande och frågeställning: Om AA inte hade betalat tilläggsavgiften skulle tingsrätten ha avvisat hans talan. Borde tingsrätten närmare ha förklarat innebörden och konsekvenserna av detta för honom med beaktande av att han såvitt framgick redan hade fått betalt för sin fordran?

text: Tingsrätten (lagmannen BB) lämnade in ett remissvar med följande innehåll:

text: I målet ifråga använde tingsrätten för föreläggandet att betala in tilläggsavgift den normalmall som finns i VERA och som tillhandahålls av Domstolsverket. Föreläggandet görs av registrator varför någon juridisk prövning inte sker innan föreläggandet går ut. Det finns alltså för närvarande ingen prövning av om det finns ett påstående om att betalning skett som grund för ansökan om återvinning. Konstruktionen med tilläggsavgift tillkom genom en lagändring som trädde i kraft den 1 juli 2014. Konstruktionen att det är käranden som ska betala avgift när svaranden företar en rättegångshandling kan vara förrädisk för den som inte till fullo förstår innebörden av den exekutionstitel som utfärdats. Enligt

text: 61 a § andra stycket lagen (1990:746)

text: om betalningsföreläggande och handräckning ska tingsrätten avvisa ett mål där Kronofogdemyndigheten har meddelat utslag om tilläggsavgiften inte betalas och samtidigt ska tingsrätten undanröja Kronofogdemyndighetens utslag. Det är en upplysning om detta som framgår av föreläggandemallen och som användes av tingsrätten i det aktuella målet. Om käranden i detta fall hade låtit bli att betala tilläggsavgiften skulle tingsrätten alltså ha undanröjt utslaget. Den fråga som väcks i remissen till tingsrätten är om tingsrätten borde ha förklarat närmare för käranden innebörden och konsekvenserna av undanröjandet av utslaget med beaktande av att han såvitt framgick redan hade fått betalt för sin fordran. En första kommentar till frågan är att sambandet mellan ett påstående om betalning och faktisk betalning i samband med bestridande eller ansökan om återvinning är mycket otillförlitligt. I detta fall kanske sannolikheten dock var högre än normalt att betalning skett eftersom ett kvitto var fogat till ansökan om återvinning. Det är dock så osäkert att koppla ett tillägg till föreläggandet om tilläggsavgift till ett påstående om betalning att jag skulle vilja avråda från en sådan koppling. Jag har frågat mina kollegor på de mellanstora domstolarna – dit Kalmar tingsrätt hör – om någon har övervägt ett sådant tillägg som efterfrågas i remisskrivelsen men ingen har övervägt ett sådant tillägg. Vi har dock övervägt frågan i kretsen av domarna på tingsrätten och funnit att det finns skäl att tillfoga en upplysning om innebörden av att ett utslag undanröjs. Kalmar tingsrätt kommer således att nu tillfoga följande i det föreläggande om tilläggsavgift som sänds ut i fall av återvinning efter utslag:

text: ”För det fall Ni har fått full betalning för Er fordran, inklusive full ersättning för ränta och kostnader, bör Ni inte betala in tilläggsavgiften. Om fullgörelse skett enligt Er talan kvarstår inget för rätten att pröva och målet avskrivs. Detta medför att Ni inte kan få ersättning av svaranden för tilläggsavgiften.” AA bereddes tillfälle att yttra sig över tingsrättens remissvar.

text: Bedömning

text: Sedan den 1 juli 2014 gäller att den part som har inlett ett mål vid Kronofogdemyndigheten ska betala en tilläggsavgift när målet överlämnas till tingsrätten (2 § förordningen [1987:452] om avgifter vid de allmänna domstolarna). Om tilläggsavgiften inte betalas ska målet avvisas (61 a § första stycket lagen [1990:746] om betalningsföreläggande och handräckning, BfL, samt

text: 42 kap.

text: och

text: 4 §§

text: rättegångsbalken

text: , RB). Om målet avvisas på grund av att tilläggsavgiften inte betalats ska tingsrätten samtidigt undanröja Kronofogdemyndighetens utslag (

text: 61 a § andra stycket

text: BfL).

text: Av utredningen framgår att tingsrätten, när målet hade överlämnats dit från Kronofogdemyndigheten, skickade ett föreläggande med följande innehåll till AA:

text: Svaranden har ansökt om återvinning av Kronofogdens utslag med nr 22- 146063-14. Kronofogden har därför överlämnat målet till tingsrätten, där handläggningen nu fortsätter. Ni behöver komplettera med: - tilläggsavgift 600 kr. Beloppet kan lämpligen betalas in på tingsrättens PlusGirokonto 814044-4. Ange Ert fullständiga namn och tingsrättens målnummer FT 3120-14 vid betalning. Observera att om Ni inte betalar tilläggsavgiften kan tingsrätten avvisa Er talan och undanröja Kronofogdens utslag. En avvisning innebär att målet inte kommer att prövas i sak. Ett undanröjande av utslaget innebär att kravet inte längre är fastställt och verkställbart. Kronofogdemyndigheten hade i sitt utslag förpliktat svaranden att betala sammanlagt 741 kronor till AA. AA hade fått betalt den 26 augusti 2014, alltså innan Kronofogdemyndigheten meddelade sitt utslag. När tingsrätten fick handlingarna från Kronofogdemyndigheten i september hade alltså AA inget intresse av att utslaget skulle bestå. Att betala 600 kronor i tilläggsavgift, som tingsrätten hade förelagt honom att göra, skulle alltså vara helt bortkastade pengar för honom.

text: Men AA följde tingsrättens föreläggande och betalade 600 kronor i tilläggsavgift. Av hans anmälan till JO och de handlingar som han skickade till tingsrätten efter det att han hade tagit emot föreläggandet och betalat tilläggsavgiften framgår att han inte förstod innebörden av tingsrättens föreläggande eller konsekvenserna av att han betalade tilläggsavgiften.

text: Skriftlig information som kommer från domstolarna måste vara tydlig och lättfattlig. Detta är av stor betydelse för medborgarnas förtroende för domstolarna. Att förelägganden utformas på ett enkelt och begripligt sätt är vidare en förutsättning för att domstolen ska kunna klarlägga i vad mån det föreligger oenighet mellan parterna samt avhjälpa otydligheter eller

text: ofullständigheter i parternas framställningar (jfr

text: 42 kap. 8 § andra stycket

text: RB). Enligt min mening var föreläggandet som skickades till AA inte formulerat på ett tydligt sätt. När domstolen inte på ett lättbegripligt sätt förklarar innebörden av att ett utslag undanröjs finns risk för att käranden – som i det aktuella fallet – betalar tilläggsavgiften trots att han eller hon saknar intresse av att tingsrätten prövar målet.

text: Tingsrätten har i remissvaret förklarat att den använde en mall som tillhandahålls av Domstolsverkets verksamhetsstöd. Jag finner därför inte anledning att kritisera tingsrätten för utformningen av föreläggandet. I remissvaret har tingsrätten uppgett att den i fortsättningen kommer att göra ett tillägg till förelägganden om tilläggsavgift som sänds ut när mål har överlämnats från Kronofogdemyndigheten efter ett utslag. Jag ser mycket positivt på detta.

text: Eftersom mitt beslut berör en av de mallar som tillhandahålls av Domstolsverket skickas beslutet till Domstolsverket för kännedom.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Per Lennerbrant

nyckelord: Frihetsberövande Förvar

title: Allvarlig kritik mot Migrationsverket för att en förvarstagen glömdes kvar i ett besöksrum över natten vid förvaret i Mölndal

sammanfattning: En förvarstagen glömdes kvar i ett besöksrum på Migrationsverkets förvar i Mölndal efter ett besök av närstående. Den förvarstagna fick tillbringa natten där och blev upptäckt av personal först på morgonen. Personen hade då varit kvar i besöksrummet i cirka 14 timmar. Händelsen visar att förvaret inte hade tillräckliga rutiner på plats för att säkerställa att förvarstagna hämtades från besöksrummen efter avslutade besök. Redan i samband med inspektioner av förvaret i januari 2023 och februari 2024 noterade JO brister i förvarets rutiner. JO konstaterar att händelsen visar att det fortsatt funnits allvarliga brister i förvarets rutiner, vilket i det här fallet har fått oacceptabla konsekvenser för behandlingen av en förvarstagen. Migrationsverket får allvarlig kritik för det inträffade.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 januari 2025 förde AA, BB och CC fram klagomål mot Migrationsverket för att en person glömts i ett besöksrum på ett förvar över natten. Av anmälan framgick bl.a. följande.

text: BB var förvarstagen på förvaret i Mölndal och tog på kvällen den 17 december 2024 emot ett besök av en anhörig och en vän i ett låst besöksrum. Rummet är endast några få kvadratmeter stort och inrett med ett bord och tre stolar som det inte går att flytta på. Det går inte heller att släcka lampan inifrån rummet och det finns inte tillgång till vare sig filtar eller mat. När besökstiden var slut kl. 19.15 kom personal och hämtade besökarna, men inte BB. Hon tryckte på en larmknapp flera gånger för att meddela personalen att hon var kvar i besöksrummet, men blev inte upptäckt förrän kl. 09.00 nästföljande morgon. BB mådde mycket dåligt av att vara ensam i besöksrummet under så lång tid och kunde inte sova något under hela natten. Migrationsverket har brustit i sitt ansvar över BB och det är inte acceptabelt att händelsen har kunnat inträffa.

text: Utredning

text: JO begärde att Migrationsverket skulle yttra sig över det som fördes fram i anmälan. Migrationsverket (rättschefen DD) yttrade sig den 23 juni 2025. Det

text: framgick av yttrandet att berörd enhetschef, sektionschef och regiondirektör fått tillfälle att lämna synpunkter. Av yttrandet framgick bl.a. följande.

text: Bakgrund Händelsen inträffade på förvaret i Mölndal. Det aktuella besöket genomfördes i ett s.k. kvinnorum, som är ett besöksrum där det finns en soffa och tillgång till toalett och vatten. När besöket avslutades någon gång mellan kl. 19.15 och 19.30 fördes besökarna ut från rummet av receptionspersonal. Personal i receptionen uppger att de ringde till avdelningspersonalen och informerade om att BB skulle hämtas. Ingen i personalen på avdelningen uppger sig ha tagit emot ett sådant samtal. När nattpersonalen trädde i tjänst kl. 19.50 pågick en incident på den avdelning som BB skulle återföras till. I samband med det missade kvällspersonalen att informera nattpersonalen om att BB fortfarande inte hade hämtats tillbaka från besöksavdelningen. Vid kl. 20.00 slutade även receptionspersonalen för dagen. Inte heller den personalen uppmärksammade nattpersonalen på att BB fortfarande väntade på att bli hämtad.

text: I besöksrummet finns en samtalsanläggning som tillåter samtal till receptionen. BB har efter händelsen uppgett att hon, när hon inte blev hämtad, ringde till receptionen och fick besked om att avdelningen var informerad men att hon inte kunde hämtas vid tillfället. Efter att receptionspersonalen avslutade sina arbetspass vid kl. 20.00 fanns det inte längre någon som kunde besvara samtalen från besöksrummet. Kl. 08.45 dagen därpå uppmärksammade receptionspersonalen att BB fortfarande var kvar i besöksrummet. Receptionen kontaktade omedelbart avdelningspersonal som transporterade BB tillbaka till avdelningen. Avdelningspersonalen kontaktade också larmchef och teamledare. Migrationsverkets arbetsrättsliga utredning Migrationsverket har genomfört en arbetsrättslig utredning med anledning av händelsen. Vid denna framkom att tre personer i personalen gjort avsteg från rutiner om genomförande och intygande av tillsyn. Inledningsvis fanns också uppgifter som indikerade att receptionspersonalen enligt rutin skulle ha säkerställt att besöksrummen var tomma när receptionen stängde. I rutinerna var det dock oklart om det var receptionspersonalen eller avdelningspersonalen som hade ansvaret för kontrollen. Det framkom också att rutinerna inte tydligt fastställde vad syftet med kontrollerna egentligen var. Receptionspersonalen bedömdes därför inte ha åsidosatt vad som ålåg dem vid myndighetsutövning.

text: Migrationsverkets bedömning Migrationsverket ser oerhört allvarligt på den uppkomna situationen. Det är oacceptabelt att BB har tvingats tillbringa natten i ett besöksrum. Det har inte funnits tillräckligt bra rutiner på förvaret som säkerställt att den uppkomna situationen inte skulle inträffa. Det ska självklart finnas rutiner som leder till att tiden i ett låst besöksrum blir så kort som möjligt och begränsas till den tid som krävs för att praktiskt genomföra en transport tillbaka till avdelningen. Myndigheten förtjänar kritik för det inträffade.

text: Den ansvariga regionen har vidtagit åtgärder för att minimera risken för att liknande situationer uppkommer igen. Dessa åtgärder består bl.a. i att transportansvaret för boendeavdelningarna nu ligger på en utpekad position, att visitation av besöksavdelningen ska ske innan avdelningen stängs för dagen och att samtalsanläggningen vidarekopplas till en central operatörsplats när besöksavdelningen är stängd, så att det alltid finns någon som kan svara vid påringning.

text: AA, BB och CC yttrade sig över remissvaret.

text: Bedömning

text: Den som hålls i förvar ska behandlas humant och med respekt för sin värdighet. Dennes frihet får inte begränsas mer än vad som är nödvändigt i varje enskilt fall. Verksamhet som rör förvar ska utformas på ett sätt som innebär minsta möjliga intrång i utlänningens integritet och rättigheter. Det är Migrationsverket som ansvarar för behandlingen av en utlänning som hålls i förvar. (Se

text: 1 kap. 8 §

text: och

text: 11 kap.

text: och

text: 2 §§

text: utlänningslagen

text: Av utredningen framgår att enskilda tjänstemäns individuella ansvar för händelsen har utretts i arbetsrättslig ordning. Jag går därför inte in på den frågan. Min granskning avser i stället Migrationsverkets övergripande och organisatoriska ansvar.

text: BB var bortglömd i cirka 14 timmar i besöksrummet. Hennes rörelsefrihet begränsades och hon fick ingen kontakt med personalen. Detta måste ha inneburit en betydande påfrestning för BB som, enligt vad jag noterat, medförde särskilda risker för hennes hälsa. Även om det inte rörde sig om ett avsiktligt handlande från förvarets sida ser jag mycket allvarligt på det inträffade.

text: Av Migrationsverkets yttrande framgår att förvaret i Mölndal vid tiden för händelsen saknade rutiner som tydligt fördelade ansvaret för dels hämtning av förvarstagna efter besök, dels kontroll av besöksrummen i samband med att receptionen stängde. Det fanns inte heller något utarbetat system för att personal skulle kunna uppmärksamma eventuella samtal från besöksrummen efter det att receptionspersonalen gått hem för dagen. Jag kan inte dra någon annan slutsats än att förvaret saknade tillräckliga rutiner för att säkerställa att förvarstagna hämtades från besöksrummen efter avslutade besök.

text: Jag inspekterade förvaret i januari 2023 och noterade allvarliga brister i bl.a. personalens kompetens och bemötande av de förvarstagna. Det fanns också brister i förvarets rutiner i flera avseenden. Jag uttalade då att Migrationsverket behövde säkerställa att verksamheten bedrevs på ett rättssäkert och likvärdigt sätt i förhållande till de förvarstagna. Jag påtalade också att myndigheten behövde vidta åtgärder för att ge personalen det stöd som de behövde i sitt arbete (dnr O 3-2023). Vid en uppföljande inspektion av förvaret i februari 2024 beskrev Migrationsverket bl.a. att det hade förtydligats vilka regler och rutiner som gällde på förvaret i olika sammanhang (dnr O 2-2024).

text: Det som kommit fram i detta ärende visar dessvärre att det även efter den uppföljande inspektionen har funnits allvarliga brister i förvarets rutiner, vilket i det här fallet har fått oacceptabla konsekvenser för behandlingen av en förvarstagen. Migrationsverket förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Det är positivt att det nu har vidtagits åtgärder för att minimera risken för att en förvarstagen glöms kvar i ett besöksrum. Det är dock uppenbart att utvecklingsarbetet på förvaret måste fortsätta. Jag utgår från att myndigheten gör det som krävs för att något liknande inte ska hända igen.

text: Beslutet har fattats av JO Per Lennerbrant. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Melinda Maxe har föredragit ärendet och byråchefen Sara Johannesson har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Cecilia Renfors

title: Kritik mot Polismyndigheten för att en husrannsakan och en kroppsbesiktning genomfördes utan att det fanns grund för det samt för att kroppsbesiktningen genomfördes i en minibuss

sammanfattning: En kvinna i bil blev stoppad av polisen. Polisen fattade misstanke om narkotikabrott och beslutade om husrannsakan i bilen och kroppsvisitation av kvinnan. Undersökningen av kvinnan genomfördes i den bakre delen av en minibuss, där kvinnan fick klä av sig först på överkroppen och sedan på underkroppen inför en kvinnlig polis. Enligt JO hade Polismyndigheten inte fog för att anse att kvinnan var skäligen misstänkt för narkotikabrott. Polisen fattade därmed beslut om husrannsakan och kroppsvisitation utan att det fanns förutsättningar för det. Polismyndigheten kritiseras för detta. JO uttalar att när en person tvingas att ta av sig sina kläder för att polisen ska kunna söka efter narkotika i kläderna, innebär detta ofrånkomligen att också den misstänktes kropp iakttas. Den polis som genomför undersökningen har i en sådan situation självfallet också uppmärksamhet på om den misstänkte t.ex. genom sin kroppsställning försöker gömma narkotika i sina armhålor eller på något annat ställe på kroppen. Även om den misstänktes kropp bara granskas som hastigast anser JO att undersökningen sammantaget måste ses som en kroppsbesiktning i rättegångsbalkens mening. Undersökningen av kvinnan var därför enligt JO en kroppsbesiktning och inte en kroppsvisitation. Med hänsyn till att kroppsbesiktningen av kvinnan innebar att hon tvingades att klä av sig så att hon visade intima delar av kroppen, anser JO att den varit av mera väsentlig omfattning. En sådan kroppsbesiktning ska genomföras inomhus och i ett avskilt rum, och det finns inte något rättsligt utrymme för att genomföra den på något ställe som inte omfattas av begreppet inomhus. Polismyndigheten kritiseras för att kroppsbesiktningen av kvinnan genomfördes i en minibuss. Enligt JO kan det finnas situationer när en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning kan genomföras med bibehållen respekt för den misstänktes integritet och med tillfredsställande avskildhet trots att den inte genomförs inomhus. Mot denna bakgrund överlämnas beslutet till Justitiedepartementet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Polismyndigheten, polisregion Stockholm, bl.a. för att hon tvingats klä av sig i en polisbuss inför en polis som skulle leta efter narkotika. Hon uppgav i huvudsak följande.

text: En lördag i oktober 2017 blev hon stoppad av polisen när hon var på väg i bil från en promenad med en ung flicka som hon är kontaktperson för. Polisen frågade bl.a. vem som ägde bilen. Hon var osäker på detta då det var en tillfällig bil i väntan på en ny. Polisen beslutade att hon skulle klä av sig i en polisbuss inför en kvinnlig polis som skulle leta efter narkotika. Polisen uppgav inte något skäl till beslutet. AA har aldrig missbrukat droger eller gjort sig skyldig till brott som har med droger att göra.

text: Utredning

text: Inledning I handlingar från Polismyndigheten avseende den anmälda händelsen anges att en polispatrull stoppade en bil med anledning av att den framfördes oregelbundet. Föraren blev mycket nervös och svarade otydligt på frågan om vart de var på väg. Hon visste inte vem som var ägare till bilen och svarade otydligt och nervöst på frågan om hon hade någon narkotika med sig. Föraren misstänktes för narkotikabrott, och polisen genomförde en kroppsvisitation av henne och en husrannsakan i bilen. Mellan förarsätet och passagerarsätet hittades en tablettburk med genomskinlig vätska. Enligt ett analysbesked från Nationellt forensiskt centrum innehöll vätskan inte narkotika.

text: Polismyndighetens yttrande JO begärde att Polismyndigheten skulle yttra sig om grunden för husrannsakan och kroppsvisitationen av AA samt om hur kroppsvisitationen genomfördes.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att de befattningshavare som berörs av anmälan fått tillfälle att lämna upplysningar. Myndigheten redovisade bl.a. följande upplysningar från berörda befattningshavare.

text: Polisassistent […] CC har angett att han som förundersökningsledare i den aktuella förundersökningen fattade tvångsmedelsbesluten rörande AA. Vid tillfället var han och [polisassistent] DD i Liljeholmen och såg en bil som framfördes på ett sätt som väckte misstanke om att bilföraren skulle kunna vara alkoholpåverkad. De lät utföra en registerkontroll rörande det framförda fordonet som visade sig ägas av AA:s före detta man, vilket är en person som han vet är dömd för narkotikabrottslighet vid flera tillfällen. De stoppade bilen och föraren AA visade sitt körkort och fick avge utandningsprov i ett så kallat sållningsinstrument för kontroll av om hon kunde ha alkohol i utandningsluften. Provresultatet gav ingen misstanke om trafiknykterhetsbrott. AA tillfrågades om vem som ägde bilen och svarade att hon inte visste det, vilket CC tyckte var anmärkningsvärt. Han började fundera över om AA kunde ha narkotika på sig eller i bilen. När AA tillfrågades om hon hade narkotika på sig eller i bilen blev hon nervös. Hon svarade ungefär: öh, öh, tog en paus, tittade sig omkring i bilen som om hon letade efter något. Sedan svarade hon något i stil med att: Det borde det inte finnas.

text: Till följd av AA:s beteende och svar på frågan om hon hade narkotika på sig eller i bilen, kom CC fram till att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott (innehav) och att hon därför skulle kroppsvisiteras och att husrannsakan skulle verkställas i bilen för att leta efter narkotika. AA informerades om brottsmisstanken mot henne och att hon därför skulle kroppsvisiteras och att husrannsakan skulle genomföras i bilen. AA tillfrågades om hon ville åka till polisstationen för att där verkställa kroppsvisitationen och hon insisterade på att hon ville bli kroppsvisiterad på platsen för ingripandet. CC är övertygad om att integritetskränkningen som kroppsvisitationen innebar för AA hade varit större om kroppsvisitationen verkställts i en arrestcell på polisstationen än på det sätt som den kom att verkställas. Det fanns inga öppna lokaler i närheten av platsen för fordonsstoppet där polisen kunde låna ett avskilt utrymme. Det var lördag kväll i oktober vid åttatiden. Det var mörkt ute och nästan folktomt på platsen. Han beslutade att kroppsvisitationen skulle utföras i polisens buss och AA uttryckte inga invändningar mot detta. Bussen hade tre rader med säten inbegripet framsätena och hade tonade rutor överallt utom på framrutan. När AA kroppsvisiterades befann hon sig ensam längst bak i bussen tillsammans med [polisassistent] EE framför sig. Insynen utifrån var obefintlig. Vid husrannsakan i bilen påträffades ett basebollträ i metall samt en tablettburk med en vätska inuti som CC trodde var en amfetaminlösning. Av burkens märkning framgick att den tidigare innehållit narkotikaklassade tabletter. AA delgavs misstanke om dels narkotikabrott genom innehav av den vätska som antogs kunna vara narkotika, dels brott mot

text: knivlagen

text: genom att i bil på allmän plats ha innehaft ett bollträ lätt tillgängligt på förarplatsen. Hon tillfrågades om hon önskade ha en försvarare närvarande vid förhöret men avböjde den möjligheten och därefter förhördes hon på platsen om de misstänkta brotten. – – –

text: EE har, förutom uppgifter som CC lämnat, framfört i huvudsak följande. Hon verkställde kroppsvisitationen av AA i en civil minibuss tillhörande Polismyndigheten. EE frågade om AA hade någon narkotika på sig och AA svarade att hon inte hade det. Hon berättade för AA att hon skulle titta överallt och även i AA:s underkläder. Först fick AA ta av sig de yttersta kläderna och fickorna på de kläderna kontrollerades. Därefter fick AA ta av sig tröjan och sedan visa att hon inte hade narkotika i sin BH. Därefter fick AA ta på sig BH och tröja. EE bad AA dra ner sina byxor och trosor, vilket hon gjorde. AA fick sedan dra upp trosorna och byxorna eftersom det inte påträffades någon narkotika i trosorna. AA var aldrig vid något tillfälle helt naken och hade kläder på sig antingen på överkroppen eller på underkroppen. De klädesplagg AA hade på sig tog hon själv av på uppmaning av EE, som inte behövde dra av eller hjälpa AA att ta av sig något klädesplagg. Hon upplevde att AA var tillmötesgående eftersom hon gjorde som EE sa och bad om. AA nämnde något om att hon förstod varför EE visiterade henne. Ingen narkotika hittades vid kroppsvisitationen. Det var folktomt i området vid tiden för åtgärderna.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Grunden för husrannsakan i bilen och kroppsvisitationen av AA

text: En utgångspunkt för att få genomföra en husrannsakan, kroppsvisitation eller kroppsbesiktning är att det föreligger en skälig misstanke om brott. Poliserna, som efter registerkontroll fått information om att bilen som AA framförde ägdes av en person som tidigare dömts för flera narkotikabrott, har uppgett att de tyckte att det var anmärkningsvärt att AA uppgav att hon inte visste vem som ägde bilen. Denna omständighet tillsammans med iakttagelser av AA:s beteende, nervositet samt svar på polisernas fråga om hon hade narkotika

text: på sig eller i bilen har enligt utredningen i ärendet legat till grund för bedömningen att det förelegat en skälig misstanke om narkotikabrott (innehav). Någon ytterligare omständighet har inte framkommit. Även om Polismyndigheten har förståelse för CC:s bedömning anser myndigheten vid en granskning i efterhand att ingen av de anförda omständigheterna, enskilt eller tillsammans, synes vara sådana konkreta omständigheter som gav grund för en skälig misstanke om narkotikabrott. Det kan därför ifrågasättas om misstanken mot AA nådde upp till den styrka som krävs för skälig misstanke, vilket var en förutsättning för besluten om kroppsvisitation och husrannsakan. Det kan inte heller anses ha förelegat några faktiska omständigheter som påtagligt visade att man med fog kunde förvänta sig att påträffa visst föremål eller vinna utredningsresultat. Vid sådant förhållande har det inte heller funnits skäl för aktuella tvångsmedelsbeslut. Av den beslutande polismannens egna uppgifter framgår att beslutet om kroppsvisitation av AA fattades samtidigt som beslutet om husrannsakan i bilen. Med hänsyn till allmänna principer för tvångsmedelsanvändning fanns det enligt Polismyndigheten skäl att avvakta med beslut i frågan om kroppsvisitation tills husrannsakan i bilen hade slutförts.

text: Fråga om kroppsvisitations genomförande

text: Den undersökning som gjordes av AA i förevarande ärende bestod i att hon först fick ta av sig de yttersta kläderna varvid fickorna på de kläderna kontrollerades. Hon fick sedan ta av sig tröjan, visa att det inte fanns någon narkotika i BH:n varefter hon fick ta på sig BH och tröja igen. Därefter fick AA dra ner sina byxor och trosor. När EE konstaterat att det inte fanns någon narkotika i trosorna fick AA dra upp trosorna och byxorna igen. AA var inte vid något tillfälle helt naken och hade kläder på sig antingen på överkroppen eller på underkroppen. Det står således klart att AA vid undersökningen befann sig tillsammans med EE längst bak i en polisbuss, som kan antas vara ett tämligen trångt utrymme, och att hon där fick dra ner byxor och trosor för att kontroll av eventuell förekomst av narkotika i trosorna skulle kunna ske. AA har alltså varit naken, i vart fall delvis, i EE:s åsyn i ett trångt utrymme. De undersökningsåtgärder som vidtogs, t.ex. genomsökning av AA:s underkläder m.m., faller inom ramen för en kroppsbesiktning, oaktat att syftet inte har varit att undersöka AA:s kropp. Det aktuella fordonet hade tonade sid- och bakrutor samt delvis tonad framruta. Även om det var folktomt på platsen vid tillfället så har undersökningsåtgärderna vidtagits i ett fordon vid en trafikkorsning i ett tätbebyggt område där det inte kunde uteslutas att någon passerade polisbussen. Det synes därtill endast ha varit polismannens kropp och framförvarande säten som skylde insynen från fordonets framruta. Enligt Polismyndigheten kan det – med hänsyn till de sammantagna omständigheterna som redovisats ovan – med visst fog ifrågasättas om inte den aktuella undersökningen har varit av mera väsentlig omfattning och därför rätteligen borde ha skett inomhus och i avskilt rum. Det kan vidare ifrågasättas om den har genomförts i enlighet med de krav på avskildhet och värdighet som ska iakttas vid genomförandet av en sådan undersökning. Uppgifterna om AA:s önskemål, tidpunkt, plats och obefintlig risk för insyn i polisbilen förändrar inte den bedömningen. Åtgärden att under de förutsättningar som var aktuella i det här fallet företa en undersökning av AA i den omfattning som skett framstår avslutningsvis som tveksam med hänsyn till kravet på proportionalitet vid polisingripanden.

text: Rättslig reglering

text: Om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott som det kan följa fängelse på får en husrannsakan göras hos den som är skäligen misstänkt för brottet, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet (

text: 28 kap. 1 § rättegångsbalken

text: , RB).

text: Den som skäligen kan misstänkas för ett brott som det kan följa fängelse på får kroppsvisiteras och kroppsbesiktigas, bl.a. för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet. Med kroppsvisitation avses en undersökning av kläder och annat som någon bär på sig samt av väskor, paket och andra föremål som någon har med sig. Med kroppsbesiktning avses en undersökning av människokroppens yttre och inre samt att ta prov från människokroppen och undersöka sådana prov. (Se 28 kap. 11 och 12 §§ RB.)

text: JO har vid flera tillfällen uttalat att det för att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott krävs att det finns konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. Omständigheterna måste alltså vara av det slaget att de ger upphov till en faktabaserad misstanke. Det är emellertid inte möjligt att lägga fast några mer bestämda riktlinjer för vad som ska krävas för att en misstanke ska anses vara skälig. Frågan får i stället besvaras från fall till fall, och vanligen finns det ett visst utrymme för olika bedömningar. (Se t.ex. JO 2016/17 s. 383, dnr 971- 2015, och JO:s beslut den 2 februari 2017, dnr

text: Vid beslut om och genomförande av en husrannsakan, en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning ska proportionalitetsprincipen tillämpas. Den innebär att skälen för åtgärden ska uppväga det intrång eller de men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte (se 28 kap. 3 a § och 13 § första stycket RB).

text: Även den s.k. hänsynsprincipen ska beaktas vid genomförandet av ett tvångsmedel. Den innebär bl.a. att diskretion bör iakttas vid genomförandet av tvångsmedel och kommer till uttryck i

text: 23 kap. 4 § andra stycket

text: RB där det anges att en förundersökning ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet.

text: Kravet på hänsyn kommer till uttryck även i

text: 28 kap. 13 § andra stycket

text: RB. Där anges att en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning som är av mera väsentlig omfattning ska verkställas inomhus och i ett avskilt rum. Om den misstänkte behöver blotta sig endast i mindre omfattning kan det anses vara en kroppsbesiktning eller kroppsvisitation som inte är av väsentlig omfattning (se JO 2015/16 s. 154, dnr

text: ). Även i sådana fall är utgångspunkten dock att undersökningen ska ske inomhus och i ett avskilt rum. Om den misstänkte självmant uttrycker önskemål om det och undersökningen kan genomföras i tillfredsställande avskildhet och med den värdighet som kan krävas kan dock undersökningen enligt JO få ske utomhus i samband med ingripandet.

text: Bedömning

text: Besluten om husrannsakan och kroppsvisitation Av utredningen i ärendet framgår att de poliser som stoppade AA tyckte att hon uppträdde osäkert och nervöst när hon fick frågor bl.a. om vem som ägde bilen som hon körde och om det fanns narkotika i den. Vidare framgår att poliserna vid en registerkontroll fick kännedom om att bilen tillhörde AA:s tidigare make som dömts för narkotikarelaterad brottslighet. Dessa omständigheter lades till grund för bedömningen att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott och därmed också för besluten om husrannsakan och kroppsvisitation.

text: För att en person ska anses skäligen misstänkt för ett brott måste det, som redovisats ovan, finnas konkreta omständigheter som med viss styrka pekar på att den misstänkte har begått den gärning som misstanken avser. JO har tidigare uttalat att det förhållandet att en person beter sig underligt, uppträder nervöst eller undviker kontakt med polisen inte i sig kan anses ge grund för misstanke om brott, än mindre för misstanke om brott av ett visst slag (se JO 2009/10 s. 72, dnr

text: ). Ett beslut om kroppsvisitation kan aldrig grundas bara på allmänna kunskaper om en viss persons livsföring eller tidigare brottslighet. Enbart det förhållandet att någon är känd i narkotikasammanhang är exempelvis inte tillräckligt för att grunda en skälig misstanke om narkotikabrott. Inte heller sådana omständigheter som att en person med denna bakgrund är i sällskap med någon annan som också är känd i narkotikasammanhang eller att han eller hon påträffas i anslutning till en bostad eller annan lokal där sådana personer brukar uppehålla sig kan anses utgöra tillräcklig grund för en skälig brottsmisstanke (se JO 1993/94 s. 101, dnr

text: ). Detsamma gäller i fråga om kroppsbesiktning.

text: Utifrån de omständigheter som har anförts hade Polismyndigheten enligt min uppfattning inte fog för att anse att AA var skäligen misstänkt för narkotikabrott. Polismyndigheten fattade därmed beslut om husrannsakan och kroppsvisitation utan att det fanns förutsättningar för det. Myndigheten ska kritiseras för detta.

text: Undersökningen av AA och hur den genomfördes Undersökningen av AA genomfördes genom att hon ombads ta av sig på överkroppen och sedan, efter att hon klätt på sig på överkroppen igen, ombads ta av sig på underkroppen. AA kom alltså att visa större delen av sin kropp naken, även om hon inte vid något tillfälle var helt avklädd.

text: Polismyndigheten har i sitt yttrande till JO bedömt att undersökningen av AA inte var en kroppsvisitation utan måste ses som en kroppsbesiktning enligt

text: 28 kap. 12 §

text: RB, trots att syftet inte var att undersöka AA:s kropp.

text: En kroppsvisitation som syftar till en undersökning av en persons kläder ska inte genomföras så att den som undersöks behöver stå naken i en tjänstemans åsyn (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 oktober 2018, Zeteo, kommentaren

text: till 28 kap. 11 §). JO har tidigare ansett att en åtgärd som inneburit att en person har fått ta av sig alla kläder och böja sig framåt respektive att vända sig om för att poliserna skulle kunna se andra sidan av kroppen varit så ingripande åtgärder att de varit att betrakta som en kroppsbesiktning (se JO:s beslut den 17 januari 1994, dnr

text: , och den 13 december 2013, dnr 5360-2012).

text: I detta fall misstänkte polisen AA för innehav av narkotika, men det framgår inte närmare var de trodde att hon förvarade den. Mot den bakgrunden måste syftet med undersökningen ha varit att leta efter narkotika hos AA oavsett var den kunde finnas. När en person tvingas att ta av sig sina kläder på överkroppen och att dra ned sina trosor inför en polis, för att polisen ska kunna söka efter narkotika i kläderna, innebär detta ofrånkomligen att också den misstänktes kropp iakttas. Den polis som genomför undersökningen har i en sådan situation självfallet också uppmärksamhet på om den misstänkte t.ex. genom sin kroppsställning försöker gömma narkotika i sina armhålor eller på något annat ställe på kroppen. Även om den misstänktes kropp bara granskas som hastigast anser jag att undersökningen sammantaget måste betraktas som en kroppsbesiktning i

text: rättegångsbalkens

text: mening. I likhet med Polismyndigheten gör jag alltså bedömningen att undersökningen av AA var en kroppsbesiktning.

text: Med hänsyn till att kroppsbesiktningen innebar att AA tvingades att klä av sig så att hon visade intima delar av kroppen får den anses ha varit av mera väsentlig omfattning. En sådan kroppsbesiktning ska enligt

text: 28 kap. 13 § andra stycket

text: RB genomföras inomhus och i ett avskilt rum. Så som bestämmelsen är utformad finns det inte något rättsligt utrymme för att genomföra den på något ställe som inte omfattas av begreppet inomhus, t.ex. i ett transportmedel (jfr t.ex. 29 § lagen om straff för smuggling).

text: I detta fall genomfördes kroppsbesiktningen av AA i den bakre delen av en minibuss. Den har därmed inte genomförts på det sätt som anges i bestämmelsen i

text: 28 kap. 13 §

text: RB. Det förhållandet att AA inte hade uttryckt någon invändning mot att undersökningen genomfördes i bussen saknar betydelse i detta sammanhang. Polismyndigheten ska kritiseras för hur undersökningen genomfördes.

text: Skälet till att en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning enligt den aktuella bestämmelsen ska genomföras inomhus och i ett avskilt rum är självfallet att en sådan undersökning är särskilt känslig från integritetssynpunkt. JO har dock i ett beslut från 2008 pekat på att det kan finnas situationer då en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning av praktiska skäl är svår att genomföra inomhus, men där tillfredsställande avskildhet ändå kan åstadkommas, och överlämnat beslutet till Justitiedepartementet för kännedom (JO 2008/09 s. 156, dnr

text: ). Någon ändring av bestämmelsen i

text: 28 kap. 13 §

text: RB har inte skett med anledning av påpekandet.

text: Även jag anser att det kan finnas vissa situationer när en kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning kan genomföras med bibehållen respekt för den

text: misstänktes integritet och med tillfredsställande avskildhet trots att den inte genomförs inomhus. Det skulle t.ex. kunna röra sig om en undersökning som sker i ett transportmedel som är så rymligt att det erbjuder ett avskilt utrymme som är att jämställa med ett rum och som också är skyddat från insyn, t.ex. i en husbil eller större polisbuss som är särskilt anpassad för ett sådant ändamål. Detta skulle också kunna vara till fördel för den som ska kroppsbesiktigas eftersom han eller hon då inte behöver följa med t.ex. till en polisstation, vilket i sig kan väcka uppmärksamhet och innebära en olägenhet för den enskilde. Mot den bakgrunden lämnar jag över beslutet till Justitiedepartementet. Ärendet avslutas.

text: Cecilia Renfors

text: Helena Tyni Byråchefen Stefan Nyman har deltagit i beredningen av ärendet.

text: Sändlista AA Polismyndigheten, rättsavdelningen (A068.750/2018) Justitiedepartementet


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord:
Grundläggande fri- och rättigheter
Häkte

title: Kritik mot Kriminalvården, häktet Uppsala, för att intagna saknar möjlighet att klippa sig eller använda hårtrimmer

sammanfattning: Häktet Uppsala har slutat tillhandahålla intagna hårtrimrar och har inte heller i övrigt erbjudit dem möjlighet att klippa sig. I beslutet uttalar JO att det framstår som självklart att en intagen kan behöva klippa sig och att det närmast kan jämställas med att kunna sköta sin personliga hygien under frihetsberövandet. Hon utgår från att det funnits intagna som saknat möjlighet att klippa sig eller hålla efter sitt hår och det även under en inte obetydlig period. Enligt JO står det i strid med en human kriminalvård och riktar därför kritik mot häktet.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Kriminalvården, häktet Uppsala, och uppgav i huvudsak följande.

text: Han nekas rätten att sköta om sitt hår då häktet varken tillhandahåller någon hårtrimmer eller tillåter att man får skicka in en egen. När han frågat personalen om hur man ska klippa sitt hår har han fått till svar att man får vänta tills man är på anstalt för där får man skicka in en hårtrimmer.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade en medarbetare vid JO in muntliga upplysningar från häktet Uppsala. Anmälan remitterades därefter till Kriminalvården. JO begärde att myndigheten särskilt skulle yttra sig över om en intagen har möjlighet att klippa sig och sköta om sitt hår samt vilka eventuella alternativ som finns. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, genom regionchefen för region Mitt, i huvudsak följande: […]

text: Sakförhållanden

text: Uppgifter har inhämtats från verksamhetsområdet häktet Uppsala. I huvudsak har följande framkommit. Strax innan sommaren 2024 slutade häktet att tillhandahålla hårtrimmer för utlåning till intagna utifrån smittorisk. Häktet tillhandahåller inte heller saxar. Förr i tiden kom en frisör till häktet och klippte de intagnas hår, men den

text: lösningen är inte längre möjlig bl.a. utifrån kostnadsskäl samt att de intagna inte får ha kontanter i häktet. Häktet har vidare bedömt att de saknar möjlighet att kontrollera och visitera hårtrimrar som skickas in till intagna på häktet på ett tillfredsställande och säkert sätt eftersom det inte finns någon röntgenmaskin på häktet. Intagna får därför inte inneha privata hårtrimrar utifrån ordnings- och säkerhetsskäl. Häktet tillhandahåller rakhyvlar, kammar och schampo till de intagna. Vidare finns det möjlighet för de intagna att i häktets kiosk köpa hårsnoddar, hårborstar och schampo av annat fabrikat än det som tillhandahålls av häktet. Häktet undersöker för närvarande vilken rengöring och/eller sterilisering som krävs för att de ska kunna tillhandahålla hårtrimmer för utlåning till de intagna. Vidare ser häktet över intagnas möjligheter att kunna ta emot och inneha privata hårtrimrar.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § häkteslagen (2010:611)

text: framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 13 § i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte (FARK häkte) framgår att en intagen ska förses med sängkläder, handdukar och basartiklar för personlig hygien samt, om den intagne vill det, kläder och skor. Utrustningen får dock begränsas om det är nödvändigt för att förhindra att den intagne allvarligt skadar sig själv. Av de allmänna råden till bestämmelsen framgår att med basartiklar för personlig hygien avses i första hand tandborste, tandkräm, tvål, schampo, kam eller borste, deodorant, rakartiklar och menstruationsskydd. Sådana artiklar bör tillhandahållas för normal konsumtion. Av 1 kap. 15 § FARK häkte framgår att en intagen ska ges möjlighet att dagligen sköta sin personliga hygien. Av

text: 2 kap. 11 § häkteslagen

text: framgår att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som inte kan äventyra ordningen eller säkerheten. Av de allmänna råden till bestämmelsen, som framgår av FARK häkte, framgår bl.a. följande. Med personliga tillhörigheter avses all egendom som tillhör en intagen, t.ex. kläder, skor, pengar och försändelser. Egendom som Kriminalvården förser den intagne med utgör inte personliga tillhörigheter. Med innehav avses att den intagne förvarar personliga tillhörigheter i bostadsrummet eller i gemensamma utrymmen i häktet. I de allmänna råden finns uppräknat ett antal tillhörigheter som normalt är motiverade att inneha och bl.a. nämns ett fåtal elektriska apparater av enklare slag. Vidare framgår att även andra tillhörigheter än de uppräknade kan vara motiverade om innehavet bedöms särskilt angeläget för den intagne och inte äventyrar ordningen eller säkerheten på häktet.

text: Bedömning

text: Av utredningen i ärendet framgår att intagna på häktet Uppsala inte har möjlighet att klippa sig. De har möjlighet att sköta om sitt hår med kam och schampo som tillhandahålls för normal konsumtion. Därtill har intagna möjlighet att via häktets kiosk införskaffa ytterligare artiklar avsedda för hår. Häktet tillhandahåller rakhyvlar för rakning. Häktet Uppsala utreder för närvarande möjligheten att tillhandahålla hårtrimmer för utlåning samt möjligheten att tillåta privata hårtrimrar för att intagna ska kunna klippa sig och trimma sitt skägg.

text: AA fick tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: Kriminalvården har redogjort för relevant rättslig reglering.

text: Jag vill för egen del understryka att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet, vilket gäller i både häktes- och anstaltsverksamheterna (

text: 1 kap. 4 § häkteslagen

text: respektive fängelselagen). Det finns också anledning att i detta sammanhang erinra om skillnaden mellan den som är häktad och den som är intagen i kriminalvårdsanstalt för att verkställa ett straff. Var och en som blivit anklagad för brott ska i enlighet med artikel 6.2 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna betraktas som oskyldig till dess hans eller hennes skuld lagligen fastställts. Den som är häktad är inte berövad friheten som ett straff och får inte utsättas för onödiga inskränkningar.

text: Av utredningen har det kommit fram att intagna i häktet Uppsala inte har möjlighet att klippa sig eller använda hårtrimmer, vilket de tidigare har haft. Däremot har de tillgång till rakhyvel och vissa hårvårdsprodukter.

text: Det framstår som självklart att en intagen kan ha behov av att klippa sig eller ibland använda hårtrimmer. Visserligen finns det inte någon uttrycklig rättslig reglering som medför att Kriminalvården har en skyldighet att ge intagna en sådan möjlighet, men det kan enligt min mening närmast jämställas med att intagna ska kunna sköta sin personliga hygien under frihetsberövandet. Jag anser att utbudet med t.ex. hårsnoddar och vissa schampon i Kriminalvårdens kioskverksamhet, som lyfts fram i remissvaret, inte har någon särskild betydelse i detta avseende.

text: Det är inte ovanligt att intagna under inspektioner av häkten för fram att de upplever det som förödmjukande när de utan förvarning får ta emot besök av anhöriga och att de då inte ens har fått tillfälle att kamma sig eller annars snygga till sig. Redan i sådana fall har jag framhållit vikten av att en intagen ska hinna förbereda sig för besöket (se t.ex. beslut den 18 augusti 2020, dnr 4925-2019, och protokoll efter en inspektion av häktet Göteborg i september 2022, dnr 6818-2022). I en närliggande fråga framgår det av mina och tidigare justitieombudsmäns uttalanden att intagna bör få bära egna och civila kläder vid en förhandling i domstol, en uppfattning som Kriminalvården också har gett uttryck för (se t.ex. beslut den 22 augusti 2019, dnr 1158-2019, och den 5 februari 2020, dnr 6355-2019, se också JO 2007/08 s. 212, dnr

text: ). Dessa uttalanden handlar i grunden om att intagna inte ska utsättas för onödig uppmärksamhet och i så stor utsträckning som möjligt få bibehålla sin personliga värdighet och identitet i olika sammanhang (jfr 21 § häktesförordningen [2010:2011]).

text: Det är känt att häktningstiderna kan vara förhållandevis långa (se bl.a. Kriminalvårdens årsredovisning 2024 s. 25). Jag utgår från att det har funnits intagna i häktet Uppsala som saknat möjligheter att klippa sig eller hålla efter

text: sitt hår och det alltså även under en inte obetydlig period. Som framgått bedömer jag att detta står i strid med en human kriminalvård. Enligt remissvaret beslutade häktet Uppsala att inte längre låna ut hårtrimrar till de intagna utifrån smittorisk. Vad denna skulle bestå i har inte närmare redovisats. Inte heller framgår det om häktet har vidtagit några åtgärder för att motverka eventuella smittorisker, såsom att skaffa fler hårtrimrar eller begränsa antal intagna som får dela på en eller att införa specifika rutiner för rengöring. Jag anser detta anmärkningsvärt. Häktet Uppsala förtjänar sammanfattningsvis kritik. Det är positivt att myndigheten ska se över frågan.

text: Avslutningsvis kan jag nämna att JO på senare år tagit emot många klagomål från intagna på olika verksamhetsställen inom Kriminalvården som rör att de inte får inneha rakapparater, inte har tillgång till hårtrimrar i tillräcklig utsträckning och angränsande frågor. Liknande klagomål framfördes vid min inspektion av häktet Bomhus den 11–13 februari 2025. Det kan finnas anledning för mig att återkomma i frågan i protokollet från den inspektionen.

text: Ärendet avslutas.

text: Beslutet har fattats av JO Katarina Påhlsson. Dokumentet har fastställts digitalt och har ingen underskrift.

text: Rättssakkunniga Charlotte Svensson Prozenko har föredragit ärendet och byråchefen Johan Thorblad har deltagit i beredningen.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Orosanmälan Sekretess

title: Försäkringskassan får allvarlig kritik för att i samband med en orosanmälan ha överlämnat flera handlingar med sekretesskyddade uppgifter till socialnämnden utan att någon sekretessprövning gjorts

sammanfattning: En handläggare hos Försäkringskassan hade gjort en orosanmälan till socialnämnden och till denna fogat flera handlingar med sekretesskyddade uppgifter, bl.a. läkarintyg som kommit in till myndigheten i ett ärende om sjukpenning, utan att det hade föregåtts av en sekretessprövning. Av beslutet framgår att Försäkringskassan får anmäla oro för barn som far illa och då kan lämna ut sekretesskyddade uppgifter om det är uppenbart att intresset av att de lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. I den avvägningen ska beaktas å ena sidan möjligheten att ge socialtjänsten information för att kunna hjälpa ett barn i en potentiellt utsatt situation och, å andra sidan, förälderns intresse av att kunna lämna en utförlig beskrivning av sin hälsa i ett ärende om sjukpenning utan att uppgiften sprids till obehöriga. Det får enligt JO anses vara tillräckligt att handläggaren i orosanmälan beskriver de omständigheter som ligger bakom oron för barnet utan att någon annan dokumentation överlämnas. Det är sedan socialnämndens sak att avgöra om det finns skäl att begära in de ytterligare handlingar som nämnden kan behöva för sin prövning. JO ser mycket allvarligt på att handläggaren hos Försäkringskassan, utan att först ha övervägt om det fanns lagligt stöd för det, återgav sekretesskyddade uppgifter i orosanmälan och fogade flera medicinska handlingar till anmälan. Myndigheten får allvarlig kritik för det som kommit fram.

text: Anmälan

text: AA anmälde att Försäkringskassan gjort en s.k. orosanmälan, dvs. en anmälan till socialnämnden om misstanke om att barn far illa, i samband med att hon hade begärt omprövning av Försäkringskassans beslut om sjukpenning. AA klagade på att det till anmälan hade fogats handlingar med uppgifter som omfattades av sekretess, såsom AA:s läkarintyg och hennes begäran om omprövning.

text: Utredning

text: JO begärde att Försäkringskassan skulle överlämna kopior av handlingarna i AA:s ärende om sjukpenning för juni 2020 och av anmälan till socialnämnden. JO begärde även in Försäkringskassans riktlinjer (

text: ) Anmälan till socialtjänsten eller polisen vid misstanke om att ett barn far illa. JO bad sedan Försäkringskassan att yttra sig över det som AA anfört och att redogöra för myndighetens rutiner när det gäller orosanmälningar och vilka uppgifter och eventuella handlingar som bör lämnas i en sådan anmälan.

text: Försäkringskassan anförde bl.a. följande:

text: Relevanta regler och handläggningsrutiner

text: Tjänstemän på Försäkringskassan kan i sin yrkesutövning få kännedom eller misstänka att ett barn far illa. I Försäkringskassans riktlinjer (

text: ) Anmälan till socialtjänsten eller polisen vid misstanke om att ett barn far illa beskrivs bland annat hur en tjänsteman ska gå tillväga vid en anmälan till socialtjänsten, i riktlinjen framgår bland annat följande. Anmälan ska göras till socialtjänsten i den kommun där barnet bor. Om du inte vet var barnet bor kontaktar du socialtjänsten där barnet vistas som kan guida dig rätt. Av anmälan ska framgå barnets namn eller personnummer och varför du anmäler. Det finns inget formellt krav på hur anmälan ska utformas. Den bör dock vara skriftlig och ska då diarieföras hos Försäkringskassan. Anmälan om oro för barn ska vara skild från den övriga handläggningen av ett ärende. Om uppgiften kan ha betydelse för rätten till ersättning ska det framgå av anteckning i ärendet att anmälan om oro är gjord. När socialtjänsten tagit emot din anmälan kan de behöva kontakta dig för att få information eller begära ut handlingar. Innan du lämnar ut en handling ska du pröva om uppgifterna kan lämnas ut med stöd av den så kallade generalklausulen i

text: 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400)

text: , OSL. Den innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Det innebär att uppgiften om att barnet far illa ska vägas mot det faktum att sekretessbelagda handlingar om en person lämnas ut och att denne kommer att lida men av detta. Barnets bästa måste vara viktigare än de negativa konsekvenserna för personen i fråga. Om det ändå är svårt att avgöra om handlingar kan lämnas ut bör du kontakta Rättsavdelningen, Verksamhetsområde myndighetsjuridik. Anmälan till socialtjänsten ska undertecknas av chef.

text: Utredning

text: AA hade varit aktuell hos Försäkringskassan sedan den 23 oktober 2019 när AA:s handläggare den 26 juni 2020 bedömde att det fanns oro för AA:s barn och gav in en orosanmälan till socialtjänsten. Till orosanmälan bifogades ett personligt brev från AA som kom in till Försäkringskassan den 11 juni 2020, kompletteringar av läkarintyg utfärdade den 17 och 23 juni 2020 samt ett antal läkarintyg, i orosanmälan angavs att kompletteringarna av läkarintyg och det personliga brevet bifogades. Det specificerades dock inte vilka läkarintyg som skickades med. Någon sekretessprövning av de handlingar som bifogades orosanmälan gjordes inte innan de skickades till socialtjänsten.

text: Försäkringskassans slutsatser och åtgärder

text: – – – Handläggaren har lämnat handlingar till socialtjänsten som till sin karaktär får antas omfattas av sekretess utan föregående sekretessprövning. Det är möjligt att handlingarna hade kunnat lämnas ut genom tillämpning av

text: 10 kap. 27 §

text: OSL, men någon sådan prövning gjordes inte av handläggaren. Handläggaren säkerställde därmed inte att det fanns en laglig grund att lämna ut handlingarna, vilket hen hade behövt göra för att se till att inga sekretessbelagda uppgifter röjdes genom att komma obehöriga tillhanda. Handläggaren har genom sitt agerande inte följt myndighetens riktlinjer och brustit i handläggningen av ärendet. Det finns ingen förklaring till varför handläggaren inte gjorde någon sekretessprövning och inte följde myndighetens riktlinjer i övrigt. Handläggaren har uppgett att hen kände till riktlinjen och vår skyldighet gällande att göra orosanmälan men att hen inte tog stöd av den. Handläggaren kände inte till att det behövde göras en sekretessprövning. Handlingarna skickades med orosanmälan slentrianmässigt utan närmare eftertanke. Aktuell chef som fick orosanmälan från handläggaren kontrollerade inte att handläggaren gjort enligt riktlinjen utan utgick endast från att handläggaren följt riktlinjen och att den var korrekt. Försäkringskassan ser mycket allvarlig på det inträffade. Utifrån den felaktiga ärendehanteringen har det skett individuell återkoppling till handläggaren. På förekommen anledning kommer även en granskning av handläggarens ärenden att göras för att säkerställa att liknande brister inte är genomgående i handläggningen. Det aktuella kontoret planerar också att göra en informationsinsats gällande myndighetens riktlinjer för orosanmälan som kommer riktas både till handläggare och chefer. Vidare har det aktuella kontoret lämnat ett internt förbättringsförslag gällande den mall som tjänstemännen använder för att göra orosanmälan. Detta för att tydliggöra att bilagor som huvudregel inte ska skickas med orosanmälan och påminna om att sekretessprövning måste göras när handlingar skickas till socialtjänsten. Allt i syfte att förhindra att denna situation uppstår igen. – – –

text: AA fick tillfälle att kommentera Försäkringskassans yttrande.

text: Bedömning

text: Rättslig reglering Vissa myndigheter är enligt

text: 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL, skyldiga att anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. Det gäller bl.a. myndigheter inom hälsooch sjukvården. En sådan skyldighet finns inte för Försäkringskassan. Var och en som får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa bör emellertid enligt

text: 14 kap. 1 c §

text: SoL anmäla det till socialnämnden.

text: Som huvudregel råder enligt

text: 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2019:400)

text: , OSL, sekretess mellan myndigheter, om inte annat anges i OSL eller i lag eller förordning som OSL hänvisar till. Det är enligt

text: 2 kap. 1 §

text: OSL förbjudet för såväl myndigheter som enskilda personer med tystnadsplikt att röja uppgifter som omfattas av sekretess.

text: Hos Försäkringskassan gäller enligt

text: 28 kap. 1 §

text: OSL sekretess för uppgifter i ärenden om allmän försäkring som rör en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs.

text: För myndigheter som har anmälningsskyldighet enligt

text: 14 kap. 1 §

text: SoL finns sekretessbrytande bestämmelser i

text: 10 kap. 28 §

text: OSL som innebär att uppgifter kan lämnas till socialnämnden utan hinder av sekretess. Motsvarande sekretessbrytande bestämmelser finns inte när anmälan görs med stöd av

text: 14 kap. 1 c §

text: SoL. Då kan i stället generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL tillämpas. Enligt den bestämmelsen får sekretesskyddade uppgifter lämnas till en myndighet när det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda.

text: Generalklausulens undantag från gällande sekretessbestämmelser omfattar enligt paragrafens andra stycke inte uppgifter som omfattas av sekretess enligt 25 kap. 1–8 §§ OSL, dvs. sådana uppgifter inom hälso- och sjukvården som rör en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden.

text: Orosanmälan Handläggarens anmälan om oro för AA:s barn har i det här fallet grundats på det som kommit fram om bl.a. AA:s psykiska hälsa i det underlag som hon lämnat in till Försäkringskassan i ett ärende om sjukpenning.

text: När en anmälningspliktig person misstänker att ett barn far illa kan han eller hon i regel utgå från sin egen bedömning av om det finns skäl att göra en anmälan (se

text: prop. 2012/13:10 s. 46

text: ). Även svårbedömda uppgifter kan anmälas om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp av socialnämnden, och det är sedan socialnämndens sak att utreda det eventuella behovet av åtgärder (se

text: prop. 1989/90:28 s. 132

text: ). Lagstiftaren har alltså, i barnets intresse, gett dem som omfattas av bestämmelsen om anmälningsplikt ett inte obetydligt utrymme att själva bedöma när en anmälan ska göras (jfr

text: JO 2015/16 s. 160

text: Ett motsvarande resonemang bör kunna föras även när t.ex. en handläggare gör en orosanmälan med stöd av

text: 14 kap. 1 c §

text: SoL, dvs. i en situation när det inte finns någon skyldighet för honom eller henne att göra en anmälan men tillräckligt mycket talar för att den ändå bör göras. Om det ställningstagande som en handläggare gör i det enskilda fallet är riktigt eller inte är en sådan bedömningsfråga som JO normalt sett inte har anledning att pröva. Jag uttalar mig därför inte i frågan om huruvida det fanns skäl för att göra en orosanmälan i det nu aktuella fallet. När en orosanmälan görs på grund av uppgifter som en person med tystnadsplikt har fått kännedom om i tjänsten måste utlämnandet föregås av en sekretessprövning. Det första steget i den prövningen är att bedöma om uppgifterna omfattas av sekretess.

text: Omfattades uppgifterna i anmälan och i de utlämnade handlingarna av sekretess? I orosanmälan hade handläggaren själv återgett valda delar om AA:s psykiska hälsa och tillstånd i övrigt ur underlaget i hennes ärende om sjukpenning. Handläggaren hade dessutom bifogat flera handlingar, såsom hennes begäran om omprövning av Försäkringskassans beslut, några läkarintyg och kompletteringar till ett läkarintyg.

text: Både handläggarens egna beskrivning av AA:s tillstånd och de bifogade handlingarna innehöll detaljerade uppgifter om AA:s hälsa. Uppgifterna var typiskt sett sådana att det kunde antas att AA eller någon närstående till henne skulle lida men om de röjdes. Uppgifterna omfattades därför av sekretess enligt

text: 28 kap. 1 §

text: OSL. Det innebar att uppgifterna inte kunde lämnas ut till en annan myndighet utan att det fanns stöd för det i en sekretessbrytande bestämmelse. Handläggaren gjorde överhuvudtaget inte några överväganden i frågan om huruvida uppgifterna omfattades av sekretess och jag är mycket kritisk till det.

text: Kunde uppgifterna i anmälan och i handlingarna ändå lämnas ut till socialnämnden? När en orosanmälan görs utan att det finns någon anmälningsskyldighet enligt

text: socialtjänstlagen

text: är det den sekretessbrytande bestämmelsen i generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL som är tillämplig.

text: Det innebär att uppgifterna hade kunnat lämnas ut under förutsättning att Försäkringskassan vid en sekretessprövning hade funnit att det var uppenbart att intresset av att socialnämnden fick del av uppgifterna om AA:s hälsotillstånd hade företräde framför hennes intresse av att dessa förblev skyddade. I kravet på att företrädet ska vara uppenbart ligger att Försäkringskassan, i en situation som den här aktuella, noggrant måste överväga vilka uppgifter som är nödvändiga att lämna ut för att en anmälan till socialnämnden ska vara meningsfull och vilka uppgifter som måste lämnas därhän på grund av sekretess (jfr JO 2013/14 s. 230).

text: I avvägningen ska beaktas å ena sidan möjligheten att ge socialtjänsten information för att kunna hjälpa barn i en potentiellt utsatt situation och, å andra sidan, förälderns intresse av att kunna lämna en utförlig beskrivning av sin hälsa i ett ärende om sjukpenning utan att uppgifterna sprids till obehöriga.

text: Av visst intresse i det här sammanhanget är att uppgifter hos hälso- och sjukvården inte omfattas av den sekretessbrytande bestämmelsen i generalklausulen. Sådana uppgifter kan därför inte lämnas ut med stöd av den oavsett om det är uppenbart att intresset av ett utlämnande har företräde framför det intresse som sekretessen är avsedd att skydda. Däremot har hälso- och sjukvårdspersonal själva en skyldighet att anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn far illa. En sådan uppgiftsskyldighet har ansetts vara uppfylld när vården enbart gjort en sammanfattning i relevanta delar av en patients journaler (se

text: RÅ 2007 ref. 29

text: Läkarintyg avser uppgifter som ursprungligen kommit till inom hälso- och sjukvården men som t.ex. på grund av ett ärende om allmän försäkring kan komma Försäkringskassan till handa. Mot den bakgrunden finns det normalt inte skäl för Försäkringskassans handläggare att redan när en orosanmälan görs bifoga läkarintyg och andra handlingar som kommer från hälso- och sjukvården (jfr

text: RÅ 1993 not. 138

text: , jfr dock även Kammarrätten i Stockholms dom den 17 september 2014 i mål nr 5348-17 och den 28 september 2015 i mål nr 6771-15). Socialnämnden har också möjlighet att efter en anmälan vända sig direkt till sjukvården som, på grund sin anmälningsskyldighet för barn som far illa, då kan lämna ut sekretesskyddade uppgifter med stöd av den mer vidsträckta sekretessbrytande bestämmelsen i

text: 10 kap. 28 §

text: OSL.

text: Det får enligt min mening anses vara tillräckligt att handläggaren beskriver de omständigheter som ligger bakom oron för ett barn utan att någon annan dokumentation överlämnas. Det är sedan socialnämndens sak att avgöra om det finns skäl att begära in de ytterligare handlingar som nämnden kan behöva för sin prövning.

text: I det resonemanget har jag också beaktat att det endast kan krävas av de personer som är anmälningsskyldiga att lämna ut sådant som har betydelse för den aktuella situationen. Andra uppgifter som finns hos myndigheten behöver inte lämnas ut (se

text: prop. 1989/90:28 s. 132

text: ). När en anmälan görs utan att det finns någon anmälningsskyldighet bör därför generalklausulen i OSL tillämpas på så sätt att endast sådana uppgifter kan lämnas ut som har koppling till den oro som finns för barnet. För andra uppgifter om föräldern är det nämligen i ett så tidigt skede knappast uppenbart att intresset av att socialnämnden får del av uppgifterna har företräde framför den enskildes intresse av att skydda uppgifter om t.ex. sin hälsa i ett ärende hos Försäkringskassan.

text: Detta synsätt ligger i linje med vad jag uttalade i

text: JO 2020/21 s. 422

text: om att Försäkringskassan i sina egna utredningar inte ska begära in mer medicinskt underlag än nödvändigt. På motsvarande sätt ska myndigheten inte heller på eget bevåg lämna ut fler handlingar med sekretesskyddade uppgifter än vad som behövs när en orosanmälan görs, detta för att undvika att det görs ett större ingrepp i den enskildes integritet än vad som är nödvändigt. Försäkringskassan borde därför i den aktuella anmälan inte ha lämnat ut läkarintygen eller kompletteringarna till ett av intygen.

text: När det gäller den utlämnade skrivelsen, dvs. AA:s begäran om omprövning, innehöll den omfattande och detaljerade beskrivningar av hennes mående och hade endast i en begränsad utsträckning koppling till hennes barn och deras situation. Det var därför knappast uppenbart att intresset av att låta socialnämnden få del av hela AA:s begäran om omprövning hade företräde framför hennes intresse av att skydda uppgifterna. Försäkringskassan borde därför inte ha lämnat ut skrivelsen till socialnämnden.

text: I det aktuella fallet beskrev handläggaren sin oro genom att återge valda delar av intygen om AA:s hälsa men utan att på något sätt redogöra för vilken betydelse de hade för den oro för AA:s barn som han ville uppmärksamma socialnämnden på. Handläggaren borde dock ha angett på vilket sätt uppgifterna om AA:s hälsa hade betydelse för hans oro för hennes barn. Det skulle också ha kunnat minska risken för att andra uppgifter lämnades ut än de som var nödvändiga för att motivera anmälan.

text: Dokumentation När en handläggare bedömer att uppgifter om en försäkrad kan lämnas ut till någon med stöd av generalklausulen i

text: 10 kap. 27 §

text: OSL är det viktigt att detta också dokumenteras så att det klart framgår att det har gjorts en sådan bedömning (jfr

text: JO 2016/17 s. 230

text: ). Av dokumentationen ska det då framgå vilka uppgifter och handlingar som lämnats ut.

text: Eftersom handläggaren inte gjorde någon sekretessprövning över huvud taget finns det helt naturligt inte heller någon dokumentation i den delen. Tilläggas kan att det inte heller dokumenterades fullt ut vilka handlingar som faktiskt lämnades ut. Även detta ger mig anledning att se kritiskt på handläggningen.

text: Sammanfattande bedömning I ärendet har det kommit fram att handläggaren på eget initiativ lämnat ut sekretesskyddade uppgifter genom att i en orosanmälan till socialnämnden återge uppgifter om AA:s hälsa och till den foga flera medicinska handlingar utan att ens överväga om det fanns lagligt stöd för det. Det framgår inte annat än att handläggarens åtgärder godkändes av hans chef. Det inträffade ger mig intrycket att detta berott på allvarliga kunskapsbrister och slarv vid hanteringen av känsliga personuppgifter som överlämnats i förtroende till Försäkringskassan. Jag ser mycket allvarligt på det. Oaktat de åtgärder som Försäkringskassan angett att myndigheten vidtagit för att något liknande inte ska inträffa igen förtjänar myndigheten allvarlig kritik för det som har kommit fram.

text: Ärendet avslutas.