avgjordAv: Mats Melin

nyckelord:
Förundersökning
Långsam handläggning

title: Kritik mot åklagare vid åklagarkammaren i Uddevalla för långsam handläggning av en återupptagen förundersökning m.m.

text: Anmälan

text: AA framförde i en anmälan, som kom in till JO den 26 mars 2009, klagomål mot Åklagarmyndigheten, åklagarkammaren i Uddevalla med anledning av handläggningstiden i en förundersökning. Han uppgav bl.a. att en polisanmälan om sexuellt utnyttjande av barn gjordes i september 2007 och att förundersökningen ännu inte var avslutad.

text: Utredningen

text: Handlingar i åklagarkammarens ärende AM-87338-07, Åklagarmyndigheten, Utvecklingscentrum Göteborgs ärende ÅM 2008/0752 samt Polismyndigheten i Västra Götalands ärenden K155792-07 och K204548-07 hämtades in och granskades.

text: I korthet framkom följande. Polisanmälningar rörande övergrepp mot barn gjordes i september och november 2007. Ett antal utredningsåtgärder vidtogs, varefter båda förundersökningarna lades ned i januari 2008. Sedan överprövning begärts beslutade en åklagare vid Utvecklingscentrum Göteborg den 17 april att den ena av förundersökningarna skulle återupptas och överlämnade ärendet till åklagarkammaren i Uddevalla. Tre månader därefter lämnade en åklagare direktiv till polisen om fortsatta utredningsåtgärder. Ett förhör redovisades till åklagarkammaren i slutet av augusti, varefter inga ytterligare utredningsåtgärder syntes ha vidtagits i ärendet.

text: Ärendet remitterades till Åklagarmyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av ärendet.

text: Åklagarmyndigheten (tillförordnade vice riksåklagaren BB) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar från chefsåklagaren CC, vice chefsåklagaren DD samt kammaråklagarna EE och FF (här uteslutna).

text: BB redovisade inledningsvis bakgrunden till ärendet enligt följande.

text: Fadern till målsäganden har den 11 september 2007 hos Polismyndigheten i Västra Götaland anmält att en utpekad person (GG) gjort sig skyldig till sexuellt utnyttjande av barn (K 155792-07). Målsäganden HH är född i april år 2000. Anmälan har inkommit till åklagarkammaren den 13 september 2007 och lottats på åklagaren EE. EE har den 14 september 2007 inlett förundersökning avseende sexuellt utnyttjande av barn. Polisen har därefter redovisat förhör vid följande tillfällen, den 28 september, den 3 oktober, den 12 oktober, den 22 oktober och den 27 november 2007. GG, som är en nära släkting till målsäganden, har delgivits misstanke den 11 oktober 2007. Ett förundersökningsprotokoll har, enligt diariet, inkommit till kammaren den 4 december. Fadern har den 30 november 2007 hos Polismyndigheten i Västra Götaland gjort ytterligare en anmälan mot GG om sexuellt utnyttjande av barn, nu beträffande en annan målsägande (KK), född i september 2002 (K 204548-07). Den nya anmälan har inkommit till åklagarkammaren den 10 december 2007. Åklagaren EE har samma dag beslutat att inleda förundersökning. Efter att målsäganden KK förhörts har åklagaren EE den 16 januari 2008 beslutat att lägga ned båda förundersökningarna med följande motivering. Det finns inte längre anledning att fullfölja förundersökningen. På det utredningsmaterial som nu föreligger går det inte att bevisa att den eller de som varit misstänkta har gjort sig skyldiga till brott. Ytterligare utredning kan inte antas förändra bevisläget på ett avgörande sätt. Fadern har den 5 februari 2008 begärt överprövning av åklagaren EE:s beslut. EE har därefter rekvirerat handlingarna inklusive videoförhör med målsägandena i ärendet från polisen. Då EE den 5 mars 2008 inte har funnit anledning att återuppta för-undersökningen har ärendet överlämnats till Utvecklingscentrum Göteborg för överprövning. Ärendet har inkommit till Utvecklingscentrum Göteborg den 17 mars 2008. Vice överåklagaren LL har den 14 april 2008 beslutat att för-undersökningen avseende den första anmälan (K 155792-04) ska återupptas. Brottsrubriceringen har angetts vara sexuellt övergrepp mot underårig alternativt våldtäkt mot barn. Som skäl för beslutet har följande anförts. Vid min genomgång av ärendet finner jag att det föreliggande beslutsunderlaget är otillräckligt såvitt avser anmälan K 155792-07. Jag konstaterar bland annat att kompletterande förhör med målsäganden (HH, min anmärkning) skulle kunna tillföra ytterligare uppgifter. Det är angeläget att samtliga relevanta utredningsåtgärder vidtas innan beslut fattas. LL har vidare beslutat att inte ändra åklagarens beslut såvitt gäller den andra anmälan (K 204548-07). LL har vidare, efter överenskommelse, beslutat att överlämna ärendet till åklagaren DD vid Åklagarkammaren i Uddevalla för fortsatt handläggning. Ärendet har inkommit till åklagarkammaren den 23 april 2008. Enligt diariet har en administratör diariefört ”Ärende återupptaget”. Därigenom aktiveras ärendet i Cåbra och det blir således möjligt att registrera beslut och händelser i det. LL:s beslut om att återuppta förundersökningen har dock aldrig blivit registrerat i den s.k. beslutsrutinen och därmed har inte heller beslutet blivit diariefört. Underlåtenheten att registrera LL:s beslut medförde att samtliga i ärendet ingående brotts-misstankar fortsatt framstod som avslutade, dvs. inaktiva. Ärendet har lottats på åklagaren FF. Under åklagaren FF:s semester har åklagaren DD den 18 juli 2008 expedierat direktiv till polisen bestående i att målsäganden skulle höras på nytt och att polisen därefter skulle återkomma till DD. Polisen har den 29 augusti 2008 redovisat målsägandeförhör som hållits med HH den 27 augusti 2008.

text: Enligt diariet har ärendet avslutats av åklagaren FF den 15 januari 2009 utan att beslut har fattats i förundersökningsfrågan. FF har uppgett att orsaken till att ärendet avslutats på detta sätt troligtvis är att han vid sin genomgång av ”min översikt” i Cåbra (dvs. sammanställningen över de ärenden som han haft på sin tjänst) funnit att ärendet haft statusen ”Kan avslutas”. FF har då avslutat ärendet ”utan någon närmare granskning”.

text: Enligt diariet har polisen åter redovisat handlingar i ärendet den 27 mars 2009. Handlingarna synes ha varit ställda till åklagaren DD. Åklagaren FF har nu den 7 april 2009 beslutat att återuppta ärendet och har för avsikt att sätta sig in i ärendet och snarast fatta beslut i förundersökningsfrågan. Av upplysningarna framgår det att åklagarakten och kammarens akt i överprövningsärendet har förkommit. Av tillgängliga handlingar framgår det att målsäganden HH har förhörts vid två tillfällen, dels den 25 september 2007, dels den 27 augusti 2008. Målsäganden KK har förhörts vid ett tillfälle, den 10 januari 2008. Vidare har tre vittnen förhörts vid följande tidpunkter, den 11 september 2007, den 11 oktober 2007 samt den 23 november 2007. GG har delgivits misstanke och förhörts den 11 oktober 2007.

text: Efter att ha redogjort för den rättsliga regleringen gjorde BB följande bedömning.

text: Åklagaren EE synes den 14 september 2007 ha bedömt att GG var misstänkt för sexuellt utnyttjande av barn. Tidsfristen enligt 2 a § förundersökningskungörelsen förefaller således ha börjat löpa då och beslut i åtalsfrågan skulle därmed enligt huvudregeln ha fattats senast den 14 december 2008. I vart fall har fristen börjat löpa den 11 oktober 2007 då GG delgavs misstanke om brott. För det fall fristen har börjat löpa den dagen skulle beslut i åtalsfrågan ha fattats senast den 11 januari 2008. Ytterligare en anmälan mot GG angående sexuellt utnyttjande av barn har inkommit den 10 december 2007. Åklagaren har den 16 januari 2008 beslutat att lägga ned båda förundersökningarna. Det kan inledningsvis konstateras att efter det att anmälan har inkommit till åklagarkammaren har polisen vidtagit ett flertal åtgärder efter, vad man kan förmoda, åklagarens direktiv. EE har dock inte diariefört när direktiv har lämnats, vilket är en brist. Utredningsåtgärder har vidtagits aktivt fram till dess att beslut i förundersökningsfrågan har fattats den 16 januari 2008. Kort tid innan fristen har löpt ut har ytterligare en anmälan om sexuellt utnyttjande av barn inkommit, vilken har samordnats med det pågående ärendet. Det har varit angeläget att handlägga ärendena samtidigt, inte minst med tanke på bevisfrågan. Med hänsyn härtill har, enligt min mening, fristen fått överskridas på sätt som skett, även för det fall fristen får anses ha börjat löpa den 14 september 2007. Fadern till målsägandena har den 5 februari 2008 begärt överprövning av åklagaren EE:s beslut. Av Åklagarmyndighetens arbetsordning framgår det att beslut i överprövningsärende ska fattas vid utvecklingscentrum senast tre månader efter det att begäran om överprövning kom in till Åklagarmyndigheten, om det inte finns särskild anledning till annat. Begäran om överprövningar av åklagares beslut ska ha handlagts vid åklagarkammare och redovisats vidare till överåklagare senast 14 dagar efter inkommen begäran. Åklagaren EE har vid omprövning den 5 mars inte funnit skäl att ändra sitt tidigare beslut, varför ärendet har skickats till Utvecklingscentrum Göteborg för överprövning. EE har således dröjt med att lämna ärendet till utvecklingscentrum. Vice överåklagaren LL har en månad efter att ärendet inkom till Utvecklingscentrum beslutat att en av förundersökningarna skulle återupptas. Utvecklingscentrum Göteborg har med god marginal fattat beslut inom uppställd tid. Efter att LL har beslutat att en av förundersökningarna skulle återupptas har ärendet överlämnats till åklagaren DD för fortsatt handläggning. Ärendet har inkommit till åklagarkammaren den 23 april 2008. Ärendet har samma dag lottats på åklagaren FF. FF har uppgett att han inte har något minne av att han sett några handlingar eller befattat sig med ärendet. Under FF:s

text: semester har åklagaren DD den 18 juli lämnat direktiv till polisen bestående i att målsäganden HH skulle höras igen. I direktivet har åklagaren DD angett att polisen därefter skulle återkomma till honom för vidare direktiv. Vid denna tidpunkt har emellertid FF:s rotel bevakats av en helt annan åklagare än DD. Med hänsyn till bl.a. ärendets karaktär är det otillfredsställande att direktiv inte har lämnats förrän nästan tre månader efter att ärendet återkom till kammaren. Det tycks också råda oklarhet i vem som rent faktiskt haft ansvaret för ärendet, vilket är en allvarlig brist. Det inträffade visar på vikten av att kamrarna har rutiner för hur ärenden som återupptagits av t.ex. ett utvecklingscentrum ska registreras och hanteras så att det står klart vem som är ansvarig för ärendet. Polisen har redovisat vidtagna utredningsåtgärder den 29 augusti 2008. Därefter torde inga åtgärder över huvud taget ha vidtagits i ärendet förrän åklagaren FF beslutat att avsluta ärendet den 15 januari 2009 utan att fatta beslut i förundersökningsfrågan. FF har uppgett att anledningen till att han avslutat ärendet troligtvis är att han vid en genomgång av sin ärendesammanställning i Cåbra noterat att det angivits att aktuellt ärende kunde avslutas. FF har då avslutat ärendet utan att göra någon närmare granskning av detsamma. Av handlingarna framgår det att när ärendet inkom till kammaren har det antecknats i diariet att ärendet har återupptagits. Däremot har beslutet om att förundersökningen har återupptagits inte registrerats i den s.k. beslutsrutinen. Eftersom samtliga i ärendet ingående brottsmisstankar fortfarande var registrerade med beslutet att lägga ned förundersökningen, redovisade Cåbra ärendets status som ”Kan avslutas”. (Om i stället beslutet att återuppta förundersökningen hade registrerats, hade ärendets status varit ”Förundersökning pågår”). Det inträffade visar på vikten av att samtliga beslut som har fattats i ett ärende måste registreras på ett korrekt sätt. I sammanhanget bör det dock framhållas att beslut om att återuppta en förundersökning normalt fattas direkt i Cåbras beslutsrutin av åklagaren själv. Förändring av ärendets status m.m. sker då automatiskt som en följd av åklagarbeslutet. Den nu aktuella situationen att en överåklagare har fattat beslutet, som sedan i efterhand måste registreras i Cåbra, är en undantagssituation som inte är särskilt vanligt förekommande. För det stora flertalet ärenden finns det således ingen risk för det slag av misstag som nu har skett. Självfallet måste åklagare fatta beslut i förundersökningsfrågan innan ett ärende kan avslutas. Åklagarna måste därför naturligtvis kontrollera att ärendet verkligen kan avslutas innan beslut härom fattas. Enligt åklagaren DD har polisen kontaktat honom för besked om vad som hände i ärendet. DD har då uppmanat polisen att skicka förhören till DD på nytt. Det har inte kunnat klarläggas när denna kontakt ägt rum, men det måste ha varit någon gång efter det att ärendet hade avslutats, dvs. efter den 15 januari 2009. Av Cåbra framgår det att handlingar från polisen har inkommit den 27 mars 2009 och att dessa varit ställda till åklagaren DD. Den aktuella åklagarakten har inte har kunnat återfinnas. Därmed går det inte att bringa någon klarhet i huruvida det förekommit någon aktivitet i ärendet som inte har diarieförts. Det är självfallet inte bra att originalhandlingar i ett ärende försvinner. Jag har dock ingen anledning att tro annat än att händelsen är en engångsföreteelse. Det inträffade visar vikten av att det vid kamrarna finns rutiner som säkerställer att originalhandlingar inte förkommer. Det förefaller således inte ha bedrivits någon förundersökningsledning över huvud taget under nästan tio månader. Eftersom ärendet rört sexualbrott mot barn är detta naturligtvis inte godtagbart. Kammarchefen har anfört att han inte med säkerhet kan förklara orsaken till det inträffade. Enligt min mening synes underlåtenheten att registrera beslutet om att förundersökningen återupptagits varit en orsak. Även osäkerheten kring förundersökningsledarskapet och att akten förkommit torde ha bidragit till det inträffade. Som tidigare påpekats visar det inträffade på vikten av goda rutiner vid kamrarna avseende registrering, dokumentation liksom att det måste stå klart vem som är ansvarig för ärendena. Härtill kommer att rutiner måste upprätthållas när det gäller bevakning av ärenden vid åklagarkamrarna.

text: Avslutningsvis noterar jag att kammaren har infört att ärenden avseende 2 a § förundersökningskungörelsen ska förses med gula aktomslag, att kammarens arbetsordning reviderats på så sätt att prioritetsordningen för handläggning av mål och ärenden angetts samt att en genomgång av varje åklagares äldre ärenden ska ske. Genom sådana åtgärder kommer förhoppningsvis en liknande situation inte att inträffa igen. AA yttrade sig.

text: En diarieutskrift från åklagarkammaren i berört ärende fordrades in. Vidare inhämtades muntliga upplysningar från FF och DD.

text: FF uppgav därvid bl.a. följande. Såvitt han minns har han aldrig sett den aktuella akten. Det finns inget regelbundet mönster efter vilket han går igenom sin rotel. Han borde emellertid ha haft rotelgenomgång vid något tillfälle under den aktuella perioden. Vid rotelgenomgångar går han igenom de akter som finns på hans rum. Han kontrollerar inte om dessa överensstämmer med antalet öppna ärenden i ärendehanteringssystemet Cåbra. Han gjorde ingen närmare granskning av ärendet när han, med en knapptryckning i Cåbra, avslutade ärendet i mitten av januari. Efter att några ytterligare utredningsåtgärder vidtagits beslutade han den 27 juli att lägga ned förundersökningen.

text: DD upplyste att han inte tror att det var han som lottade ärendet på FF. Han kommer inte heller närmare ihåg hur det kan komma sig att han skrev direktiv i ärendet trots att det inte var han som hade bevakning på roteln. Det kan ha berott på att någon ringde eller på att den som hade bevakningen inte fanns på plats. Han utgick från att FF skulle notera vad som skett när han fick akten. Han kan inte säga säkert om han hade tillgång till akten när han skrev direktiven eller om allt skedde elektroniskt.

text: Bedömning

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned.

text: En förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte har fyllt 18 år ska enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: I förevarande fall gjordes en anmälan om sexuella övergrepp på ett barn den 13 september 2007. Dagen därpå bedömde EE en person som skäligen misstänkt, vilket bl.a. innebar att den s.k. tremånadersfristen i 2 a § FUK började löpa. Beslut i frågan om åtal skulle således, enligt huvudregeln, ha fattats senast den 14 december. Jag noterar att ett sådant beslut fattades först en dryg månad senare. Med hänsyn bl.a. till att en ny anmälan om liknande brott med samma gärningsman

text: som misstänkt gjordes den 30 november anser jag mig emellertid inte ha anledning att kritisera handläggningstiden i den delen av förundersökningen.

text: En begäran om överprövning av beslutet att lägga ned förundersökningarna kom in till åklagarkammaren den 5 februari 2008. En månad senare beslutade EE att inte återuppta förundersökningen och skickade ärendet vidare till Utvecklingscentrum Göteborg, dit det av okänd anledning inte anlände förrän den 17 mars. Som Åklagarmyndigheten angett borde EE ha fattat sitt beslut tidigare än som skedde och han kan därför inte undgå viss kritik.

text: Sedan Utvecklingscentrum Göteborg beslutat att återuppta den ena av de två förundersökningarna kom ärendet åter till åklagarkammaren i slutet av april och lottades på FF. Denne synes emellertid inte ha fått del av akten vare sig då eller senare. Knappt tre månader därefter expedierade DD direktiv till polisen bestående i att målsäganden skulle höras på nytt. I slutet av augusti redovisades det nya målsägandeförhöret till åklagarkammaren. Detta synes inte ha noterats av FF eller någon annan. FF avslutade därefter ärendet i mitten av januari 2009, dock utan att fatta beslut i för-undersökningsfrågan. I slutet av mars redovisade polisen de nya förhören på nytt, denna gång till DD. Inte heller detta synes ha föranlett någon åtgärd hos åklagarkammaren. När sedan en tjänsteman hos JO, någon vecka senare, efterlyste ärendet vid ett telefonsamtal med kammarens kansli uppdagades att hela åklagarakten hade förkommit.

text: Handläggningen av ärendet, sedan det återkommit från utvecklingscentrum, har således varit behäftad med mycket allvarliga brister. Den utdragna handläggningstiden, drygt 15 månader, är självfallet särskilt allvarlig eftersom det rör sig om ett ärende med en föreskriven tidsfrist som återupptagits efter omprövning. Utredningen hos JO visade emellertid tidigt att tidsutdräkten inte berodde på ren passivitet från förundersökningsledarens sida och jag fann därför inte anledning att inleda förundersökning om tjänstefel.

text: Åklagarkammaren har själv inte med säkerhet kunnat förklara orsaken till det inträffade. Enligt Åklagarmyndigheten synes en bidragande orsak ha varit underlåtenheten att registrera beslutet om att förundersökningen återupptagits. Ytterligare utredningsåtgärder i frågan förefaller enligt min uppfattning inte meningsfulla.

text: Vad gäller FF handläggning av ärendet verkar det emellertid högst sannolikt att han tidigare skulle ha uppmärksammat ärendet om han hade haft regelbundna rotelgenomgångar och om han vid dessa genomgångar även hade kontrollerat i Cåbra vilka öppna ärenden han hade. Det kan därvid anmärkas att en åklagare enligt 3 § Åklagarmyndighetens föreskrifter och allmänna råd om bevakning och uppföljning vid Åklagarmyndigheten av pågående för-undersökningar,

text: ÅFS 2007:5

text: , ska göra en genomgång av de ärenden som han eller hon svarar för minst en gång varannan månad. Det bör också noteras att FF, om han hade gjort en granskning av ärendet innan han med en knapptryckning i Cåbra avslutade det i mitten av januari, senast då borde ha uppmärksammat att ärendet hade återupptagits och lottats på honom och således inte skulle ha avslutats. Slutligen

text: borde han, när han i april till sist fick kännedom om ärendet, med tanke på den tidigare uteblivna handläggningen, ha behandlat ärendet med högsta prioritet och fattat beslut i åtalsfrågan tidigare än som skedde. Sammantaget förtjänar FF kritik för sin handläggning av ärendet.

text: Eftersom DD är vice chefsåklagare och det rörde sig om en förundersökning med en föreskriven tidsfrist där det inte vidtagits någon åtgärd sedan ärendet efter överprövning kom tillbaka från utvecklingscentrum omkring tre månader tidigare, anser jag vidare att DD – sedan han gett direktiv i ärendet – borde ha närmare undersökt varför FF inte själv vidtagit någon åtgärd i ärendet. Även DD:s handläggning förtjänar således viss kritik.

text: Jag ser också allvarligt på att hela åklagarakten har försvunnit och inte kunnat återfinnas. Det förefaller emellertid inte meningsfullt att vidare utreda vad detta kan bero på och ingenting tyder heller på annat än att det inträffade var en engångsföreteelse.

text: Sammanfattningsvis tvingas jag konstatera att ärendet, sedan det kom tillbaka från utvecklingscentrum, blivit liggande i omkring 15 månader innan det fattades ett nytt beslut i åtalsfrågan. En sådan handläggningstid i ett ärende i vilket en tidsfrist gäller är naturligtvis fullständigt oacceptabelt, inte minst när ärendet – som i detta fall – återupptagits efter överprövning. Det inträffade visar på vikten av att en åklagarkammare har tydliga rutiner för hur förundersökningar som återupptagits efter överprövning ska handläggas. Huruvida någon sådan rutin finns vid åklagarkammaren i Uddevalla framgår inte av utredningen. Om så inte är fallet utgår jag från att en sådan rutin omedelbart inrättas. Ärendet tydliggör slutligen också betydelsen av att en åklagare regelmässigt går igenom sina ärenden och att han eller hon därvid utnyttjar det hjälpmedel som Åklagarmyndighetens verksamhetsstöd, Cåbra, är avsett att vara.

text: Vad AA i övrigt har anfört föranleder ingen ytterligare åtgärd eller något annat uttalande från min sida.

text: Ärendet avslutas.


publisher: Justitieombudsmannen

title: Anmälningar mot Hovrätten för Västra Sverige

org: jo

text: JO har tagit emot många anmälningar mot Hovrätten för Västra Sverige med anledning av en brottmålsdom som meddelades den 23 februari 2023. I anmälningarna har framförallt framförts synpunkter på hur domstolen har bedömt de uppgifter som har lämnats och hur domstolen har formulerat sig. Klagomålen avser alltså främst hur domstolen har värderat bevisningen i målet. Anmälarna har ansett att domstolens slutsatser är felaktiga.

type: stycke

text: Merparten av anmälningarna har registrerats i detta ärende.

text: JO är en del av riksdagens kontrollmakt och har till uppgift att på riksdagens vägnar utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. JO:s huvuduppgift är att kontrollera om de formella regler som gäller för hur mål och ärenden ska handläggas har följts av domstolar och andra myndigheter.

text: Domstolar är självständiga i sitt dömande. JO kan inte ändra eller upphäva en dom som en domstol har beslutat och avhåller sig från att granska frågor som kan prövas av en högre domstolsinstans. En sådan fråga är hur viss bevisning ska värderas och vilka slutsatser som kan dras av bevisningen.

text: Jag har tagit del av anmälningarna mot hovrätten och utifrån vad som nu sagts om JO:s uppgifter funnit att de inte ger anledning till någon åtgärd från JO:s sida. Jag kommer därför inte att utreda anmälningarna.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Katarina Påhlsson

nyckelord: Dokumentation Frihetsberövande Häkte Restriktioner Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: En tingsrätt har inte fattat beslut om restriktioner vid en huvudförhandlings avslutande. Även frågor om Kriminalvårdens ansvar

sammanfattning: Vid avslutningen av en huvudförhandling uppgav åklagaren att hon inte längre hade behov av att kunna meddela den häktade restriktioner. Försvararen påkallade inte något omedelbart beslut i häktningsfrågan. I en anmälan till JO gjorde den häktade gällande att häktet inte hade fått besked om att hennes restriktioner var hävda. JO konstaterar att om inte någon av parterna begär omedelbar prövning av ett häktningsbeslut så behöver rätten inte ta ställning till den frågan innan den t.ex. ger besked om tidpunkt för domens meddelande. För det fall åklagaren uppger att det inte längre finns behov av restriktioner måste emellertid rätten i ett särskilt beslut omgående upphäva åklagarens tillstånd att meddela sådana inskränkningar. Utifrån utredningen drar JO slutsatsen att rätten i det aktuella fallet inte fattade något beslut i restriktionsfrågan när förhandlingen avslutades och kritiserar tingsrätten för detta. Tingsrätten underrättade parterna om att domen skulle meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli vid en senare tidpunkt. JO utgår från att den uppgiften kom till häktets kännedom genom kriminalvårdspersonalen i salen. Tingsrätten hade att besluta i häktningsfrågan senast i samband med domen. En domstol är vidare skyldig att underrätta ett häkte om beslut i en häktnings- eller restriktionsfråga. Enligt JO hade häktet därmed anledning att utgå från att den häktade skulle vara kvar i häkte och att åklagaren hade fortsatt tillstånd att besluta om restriktioner. Fyra dagar efter att huvudförhandlingen avslutades kontaktade åklagaren tingsrätten i restriktionsfrågan. JO kan inte slå fast att det innan dess hade uppstått tveksamheter på häktet om restriktionerna. Det finns därmed inte underlag att rikta någon kritik mot Kriminalvården.

text: Anmälan m.m.

type: rubrik

text: I en anmälan som kom in till JO den 26 februari 2021 (JO:s dnr 1767-2021) framförde AA klagomål mot Solna tingsrätt och uppgav i korthet följande.

text: Hon hade som häktad varit belagd med restriktioner efter att en huvudförhandling avslutats, trots att åklagaren då förklarat att de skulle tas bort eftersom det inte längre fanns någon kollusionsfara. Efter förhandlingen hade hon förts till häktet Sollentuna och kriminalvårdspersonalen sade att de inte fått

text: något besked om att restriktionerna var borttagna. Först flera dagar senare meddelade tingsrätten häktet att hon inte längre hade det.

text: Med anledning av de uppgifter som kom fram i anmälan beslutade jag den 2 mars 2021 att i ett särskilt ärende (JO:s dnr 1831-2021) utreda också Kriminalvårdens hantering av frågan om AA:s restriktioner.

text: Utredning

text: Inledande utredningsåtgärder Inledningsvis hämtade JO in och granskade bl.a. dagboksblad och anteckningar från huvudförhandlingen i Solna tingsrätts mål nr B 6425-20 samt utdrag från Kriminalvårdsregistret (KVR).

text: Av handlingarna från tingsrätten framgick att rätten den 13 oktober 2020 – i det sista omprövningsbeslutet av häktningsfrågan före huvudförhandlingen – förlängde tiden för åtals väckande, förordnade att AA fortfarande skulle vara häktad i målet och gav åklagaren fortsatt tillstånd att meddela henne restriktioner. De särskilda häktningsskälen var kollusionsfara och den s.k. tvåårsregeln. I anteckningarna från huvudförhandlingen den 29 och 30 oktober samt 2 november 2020 står under rubriken Övriga anteckningar bl.a. följande:

text: Åklagaren begär att [AA] ska kvarbli i häkte till dess domen meddelas på grund av flyktfara samt att det inte är uppenbart att skäl för häktning saknas. Hon anför att någon kollusionsfara inte längre föreligger och att [AA] inte längre behöver ha några restriktioner i häktet. Försvararen påkallar inget omedelbart beslut från tingsrätten i häktningsfrågan. Det finns inte något dokumenterat beslut i anteckningarna som rör frågan om häktning eller restriktioner.

text: I en daganteckning i KVR den 6 november 2020 anges följande: Solna tingsrätt avdelning 1 (B 6425-20) har 2020-11-02 efter avslutad huvudförhandling beslutat att dom i målet kommer att meddelas 2020-11-16 klockan 11.00. [AA] ska alltjämt vara häktad. Restriktionerna hävs. Tingsrätten meddelade dom den 16 november 2020 och förordnade därvid att AA skulle stanna kvar i häkte till dess domen i ansvarsdelen vann laga kraft mot henne. I domskälen under rubriken Övriga frågor står bl.a. följande:

text: För dråp är inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år och det är inte uppenbart att skäl till häktning saknas. Ett långt fängelsestraff presumerar också en viss flyktfara. [AA] ska därför kvarstanna i häkte till dess domen i ansvarsdelen vinner laga kraft. JO:s remiss till Solna tingsrätt Efter de inledande utredningsåtgärderna remitterades AA:s anmälan till Solna tingsrätt. Tingsrätten uppmanades att lämna upplysningar om det som dittills hade kommit fram i utredningen. I samband med det skulle tingsrätten besvara följande frågor:

text: 1. Meddelade tingsrätten några beslut i häktningsfrågan eller i fråga om restriktioner under huvudförhandlingen i det aktuella målet?

text: 2. Överlämnade tingsrätten några handlingar till Kriminalvårdens personal i samband med att huvudförhandlingen avslutades? Om ja, har det dokumenterats att så har skett och i så fall var? 3. Har tingsrätten haft några kontakter med AA:s dåvarande offentlige försvarare och Kriminalvården i restriktionsfrågan? Om ja, när skedde dessa kontakter och vilket uppgifter lämnade tingsrätten? Finns dessa kontakter dokumenterade? 4. När upphörde åklagarens rätt att meddela AA restriktioner?

text: Solna tingsrätts remissvar Tingsrätten inkom den 27 april 2021 genom lagmannen med i huvudsak följande remissvar:

text: Målets hantering

text: Tingsrätten höll huvudförhandling i målet mellan åklagaren och [AA] den 29 och 30 oktober samt den 2 november 2020. Vid huvudförhandlingens avslutande begärde åklagaren enligt anteckningarna att [AA] skulle vara fortsatt häktad på grund av flyktfara samt det inte var uppenbart att skäl för häktning saknas. Åklagaren angav att det inte längre förelåg någon kollusionsfara varför [AA] inte längre behövde ha några restriktioner. Det har antecknats att försvararen inte påkallade något omedelbart beslut från tingsrätten i häktningsfrågan. Förhandlingen avslutades med besked om att dom skulle meddelas den 16 november 2020. I anteckningarna framgår också att åklagaren skulle yttra sig över försvararens kostnadsräkning senast den 3 november 2020. Det finns ingen anteckning om något beslut i fråga om häktning. Av [AA:s] anmälan framgår att Kriminalvården inte uppfattat att restriktionerna var hävda förrän efter fyra till sex dagar efter huvudförhandlingens avslutande. Ordföranden i målet har yttrat sig, se bilaga. Ordföranden har sagt att hon vid huvudförhandlingens slut avkunnade beslutet att besked i häktningsfrågan skulle komma när rätten överlagt i skuldfrågan. Hon har också uppgett att Kriminalvårdens personal påmindes om att åklagaren inte längre hade tillstånd att meddela restriktioner. Hon har även tillagt att den förberedda blanketten ”UNDERRÄTTELSE - till häkte…”, fanns korrekt ifylld men att transportpersonalen vägrade ta emot blanketten. Hon har slutligen uppgett att rätten att meddela restriktioner hävdes i samband med huvudförhandlingens avslutande den 2 november 2020.

text: Rättslig reglering

text: När en huvudförhandling avslutas och någon tilltalad i målet är häktad ska rätten pröva om det fortfarande finns sannolika skäl för misstanke om brotten som prövats eller om det inte finns skäl för häktning samt skäl för restriktioner häva häktningen och tillståndet att meddela restriktioner (jfr

text: 24 kap. 5 a §

text: 19 § 2 st.

text: och

text: 21 §

text: rättegångsbalken

text: ). Ett tillstånd till restriktioner förfaller om rätten inte medger fortsatt tillstånd i samband med att den förordnar att någon ska vara fortsatt häktad.

text: Bedömning i aktuellt fall

text: Av ordföranden i målets yttrande framgår att hon inte avkunnade beslut om att tilltalad skulle vara fortsatt häktad, men avkunnade beslut om doms meddelande samt påminde Kriminalvården om att tillstånd att meddela restriktioner inte längre förelåg. Detta överensstämmer inte med vad som återfinns i anteckningarna. Vid kontroll med protokollföraren, en fiskal, har denna uppgett att anteckningar-

text: na korrekt återspeglar besluten under förhandlingen. Att inget beslut om att häva tillståndet att ålägga restriktioner har avkunnats vid förhandlingens avslutande synes också stämma överens med hur åklagaren uppfattat situationen (enligt mailkonversationen mellan åklagaren och ordföranden). Åklagaren har i konversationen efterlyst information om [AA] fortfarande var häktad samt om rätten att meddela restriktioner var hävd. Av materialet är det svårt att komma till någon annan slutsats än att rätten, genom ordföranden, inte uttryckligen förklarade att [AA] skulle vara fortsatt häktad tills dom meddelas, varken genom att avkunna ett beslut vid förhandlingens slut eller efter avslutad överläggning. Inte heller synes något beslut om att rätten att meddela restriktioner var hävd ha avkunnats eller på något annat sätt tydligt meddelats. Om de närvarande representanterna för Kriminalvården vägrade ta emot en underrättelse om fattade beslut skulle en lösning kunna ha varit att ordföranden säkerställde att handlingen e-postades till Kriminalvården. Protokollföraren har uppgett att hon inte på eget bevåg skickade iväg blanketten ”UNDERRÄTTELSE - till häkte…” eftersom det enligt hennes mening inte hade fattats några formella beslut i häktningsfrågan. Även om uppgifterna kring det inträffade till viss del går isär synes tingsrätten enligt min mening ha brustit när det gäller tydligheten kring viktiga beslut i häktningsfrågan genom att inte i samband med huvudförhandlingens avslutande, varken muntligen eller skriftligen, på ett klart sätt meddela vilka beslut som fattats.

text: I ett underyttrande till tingsrättens remissvar svarade den ansvariga rådmannen följande på JO:s frågor:

text: 1. När huvudförhandlingen avslutades meddelade jag att beslut i häktningsfrågan skulle komma när vi överlagt skuldfrågan. Jag erinrade Kriminalvårdens personal att åklagaren inte längre har tillstånd att meddela restriktioner. 2. Vi hade förberett vår blankett ”UNDERRÄTTELSE – till häkte efter huvudförhandling, se bilaga (en icke ifylld blankett) [utelämnad här; JO:s anm.]. Vad gäller restriktionerna var rutan ”Hävs” ikryssad. Transportpersonalen vägrade ta emot blanketten och jag sa ett par gånger att de skulle ta emot den men de gjorde inte det med motiveringen att de inte behövde blanketten. 3. Därefter har åklagaren och försvararen varit i kontakt med tingsrättens kansli med allmänna frågor kring häktningsbeslutet och jag bifogar min och åklagarens e-postkorrespondens som utmynnade i att vi den 6 november 2020 skickade underrättelsen [utelämnad här; JO:s anm.]. 4. Rätten att meddela restriktioner hävdes i samband med huvudförhandlingens avslutande den 2 november 2020.

text: JO:s remiss till Kriminalvården JO remitterade även ärendet till Kriminalvården. Myndigheten uppmanades att lämna upplysningar om det som dittills hade kommit fram i utredningen. I samband med det skulle Kriminalvården besvara följande frågor:

text: 1. Vilka rutiner har Kriminalvården för att i samband med transporter från en domstol ta emot och dokumentera uppgifter om fortsatt frihetsberövande och eventuella restriktioner? 2. Tog de kriminalvårdare som ansvarade för transporten av AA emot några handlingar från tingsrätten? Om ja, har det dokumenterats att så har skett och i så fall var? 3. Har Kriminalvården haft några kontakter med AA:s dåvarande offentlige försvarare och Solna tingsrätt i restriktionsfrågan? Om ja, när skedde

text: dessa kontakter och vilka uppgifter tog Kriminalvården emot? Finns dessa kontakter dokumenterade? 4. När flyttades AA från restriktionsavdelningen till en gemensamhetsavdelning?

text: Kriminalvårdens remissvar Kriminalvården inkom den 31 maj 2021 genom chefen för sektionen för verksjuridik med i huvudsak följande remissvar:

text: Bakgrund m.m.

text: Kriminalvården har i ärendet hämtat in uppgifter om sakförhållandena från Kriminalvårdens region Stockholm, som i sin tur inhämtat uppgifter från häktet Sollentuna, samt från myndighetens nationella transportenhet (NTE). Uppgifter om myndighetens rutiner har även inhämtats från Kriminalvårdens övriga fem regioner.

text: Kriminalvårdens yttrande

text: Allmänt om Kriminalvårdens rutiner JO har efterfrågat vilka rutiner Kriminalvården har för att i samband med transporter från en domstol ta emot och dokumentera uppgifter om fortsatt frihetsberövande och eventuella restriktioner. Vad avser denna fråga kan följande nämnas. Det skiljer sig mellan Kriminalvårdens häkten hur transporter till och från t.ex. en huvudförhandling i domstol utförs samt vilken funktion inom myndigheten som ansvarar för transporten. En sådan transport kan genomföras av såväl häktets egen personal som av transportpersonal från NTE. För en transport som utförs av personal från NTE finns rutiner i den enhetens lokala tillägg till Kriminalvårdens säkerhetshandbok (

text: ). Enligt rutinerna är transportledaren ansvarig för att lämna relevant information till den beställande enheten, dvs. häktet. Det kan vara fråga om information som kommit transportpersonalen tillhanda såväl muntligen som skriftligen. Av handboken framgår bl.a. följande. Gällande inträffad incident eller synnerligen viktig information som framkommer under transportuppdraget (ex. händelse med inslag av hot/våld, muntligt besked i förväg kring fri fot, hävda restriktioner, uppgifter om risk för självskada/självmord, sjukdomstillstånd, medicinering) ska detta kommuniceras till beställaren och anteckning om vem som mottagit informationen samt klockslag när den lämnats noteras på resplan/färdhandling. […]

text: Vissa domstolar väljer att, i stället för skriftligt beslut direkt efter förhandling, maila beslut till berört häkte där klienten är frihetsberövad. Transportpersonalen ska i dessa lägen muntligen meddela häktet vad som gäller när vi lämnar klient åter, samt dokumentera på transportunderlaget, exempelvis: 1) Domstolen ej lämnat besked i häktningsfrågan, beslut mailas häktet, 2) Domstolen lämnat muntligt beslut i häktningsfrågan, klient ska försättas på fri fot, beslut ska mailas häktet, 3) Domstolen lämnat muntligt beslut i häktningsfrågan, klient ska vara fortsatt häktad, beslut ska mailas häktet.

text: I det fall domstolen beslutar och muntligen meddelar att klienten ska försättas på fri fot agerar vi på detta på samma sätt som ett skriftligt beslut. Eventuella frågor från häktet hänvisas till domstolen. Det bör i sammanhanget framhållas att det idag i allt större utsträckning förekommer att domstolar inte överlämnar något skriftligt beslut till den närvarande transportpersonalen. Normalt sett skickas beslutet i stället endast per e-post till det berörda häktet. NTE:s transportpersonal befattar sig därmed inte med skriftliga handlingar angående den häktade i en sådan situation. Särskilda rutiner finns även när det gäller transporter som utförs av häktena. Nedan följer en sammanställning av de uppgifter som har lämnats av Kriminalvårdens regioner i detta avseende. I Kriminalvårdens region Mitt tillämpar häktena i stort sett samstämmiga rutiner. Transportpersonal tar emot ett skriftligt beslut om frihetsberövande vid domstolen, om ett sådant finns, och meddelar även muntligt till vakthavande befäl innan transporten tillbaka till häktet. När transporten återvänt till häktet dokumenteras beslutet. Transportpersonal har vid de flesta häkten instruktion inför transporten att efterfråga ett skriftligt beslut innan de lämnar domstolen. Denna rutin gäller när fysisk närvaro sker vid domstolen. Vid närvaro i domstol via t.ex. videolänk, eller om domstolen meddelar att de avser att skicka beslutet per e-post, sker bevakning av e-postlåda av kansliet under kontorstid och vanligtvis av vakthavande befäl efter kontorstid. Dessa funktioner ansvarar sedan för dokumentation. I de fall domstolen meddelar att de avser att skicka beslut om fortsatt frihetsberövande per e-post även om den intagne varit fysiskt närvarande i domstolen tillser transportledaren att domstolen ändå lämnar muntlig information om innehållet. De aktuella besluten kan också inkomma till häktena som digitala handlingar direkt till Kriminalvårdens IT-system, i stället för genom e-post. I de fallen sker bevakning av IT-system av kansli eller vakthavande befäl, som även ansvarar för vidare dokumentation. Kriminalvårdens region Nord har uppgett följande. I de allra flesta fall lämnar domstolen ett skriftligt beslut gällande häktning och restriktioner i form av domsbevis eller häktningsbevis till transportpersonal efter avslutad förhandling i domstolen. Transportledaren ansvarar sedan för att beslutet överlämnas till vakthavande befäl eller till klienthandläggare i häktet, som därefter ansvarar för att dokumentationen av detta sker. Om domstolen meddelar att beslut kommer att skickas genom e-post eller fax sker bevakningen i häktet av vakthavande befäl eller klienthandläggare. Den som ansvarar för bevakningen kontaktar också domstolen om något beslut inte kommer in till häktet i närtid. I Kriminalvårdens region Syd gäller följande. Vid de flesta häktena ombesörjer häktets egen personal transporter till och från en domstol. Transportledaren har ansvaret för att tillse att ett beslut om frihetsberövande och restriktioner medföljer tillbaka till häktet. Detta dokumenteras sedan av avdelningspersonal eller av vakthavande befäl. Om ett beslut om hävda restriktioner har fattats får häktet därmed omedelbart kännedom om detta. Kriminalvårdens region Öst har uppgett följande när det gäller frågan om rutiner. Häktena i regionen har till viss del något skilda rutiner för att hantera den aktuella frågan. Normalt är det transportledaren som efter avslutad förhandling i domstol ansvarar för att häktet får kännedom om ett beslut om fortsatt frihetsberövande och eventuella restriktioner. Vanligtvis gäller att transportledaren får muntlig information om detta. Ett skriftligt beslut skickas därefter normalt per epost till häktet. Det ankommer på vakthavande befäl att bevaka att ett sådant beslut inkommer och att därefter dokumentera det. Kanslipersonal och klienthandläggare stödjer vakthavande befäl i denna uppgift. Vid några häkten inom regionen används under transporten NTE:s checklista angående lokala transporter. Denna checklista tas emot av häktets personal efter att transporten avslutats och dokumentation sker av klienthandläggare under kontorstid samt av vakthavande befäl utanför kontorstid. I checklistan ska bl.a. besvaras frågan om den intagnes restriktioner förändrats. Utöver den information som lämnats av transportledare mottar häktena information om beslut och liknande per e-post

text: från domstolen. När det gäller de häkten för vilka NTE utför transporter tillser den enhetens transportledare att handlingar från domstolen överlämnas till häktets vakthavande befäl, i enlighet med vad som redogjorts för ovan. Det är normalt förekommande att det inte finns något skriftligt beslut från domstolen, och det ankommer då på transportpersonalen att uppmärksamma häktet på att beslutet kommer att skickas per e-post. I sådant fall bevakas detta av häktets vakthavande befäl, som vid behov kontaktar domstolen vid oklarheter. Kanslipersonal ansvarar därefter för att dokumentera beslutet. Även Kriminalvårdens region Väst har uppgett att rutinerna skiljer sig åt något mellan regionens häkten. Normalt gäller dock att transportledaren ansvarar för att häktet får kännedom om ett beslut av domstol. Dokumentation av beslutet sker sedan vanligtvis av häktets vakthavande befäl, eller av kanslipersonal. Domstolarnas hantering när det gäller expediering av beslut skiljer sig dock åt, och vissa domstolar ser alltid till att ett skriftligt beslut överlämnas till transportpersonalen. I andra fall skickas beslutet vanligen per e-post. Om något beslut i en sådan situation inte kommer in kontaktar häktet domstolen i syfte att säkerställa att verksamhetsstället har fått all nödvändig information om frihetsberövandet. Den nu aktuella anmälan riktar sig mot häktet Sollentuna i Kriminalvårdens region Stockholm. I häktet Sollentuna finns särskilda rutiner för hantering av ifrågavarande situationer. Kanslifunktionen har i uppdrag att ta emot, dokumentera och inhämta uppgifter om fortsatt frihetsberövande. Bevakning av detta sker genom en markering på en s.k. transportlista och uppföljning sker dagen efter en förhandling om någon information ännu inte kommit in från domstolen. Sammanfattningsvis kan det konstateras att Kriminalvårdens häkten har väl utarbetade rutiner för att hantera den ifrågavarande situationen. Vissa lokala variationer förekommer, men ärendena hanteras på ett mycket snarlikt sätt. Utgångspunkten är att det är transportledaren som har ansvaret för att beslut om fortsatt frihetsberövande och restriktioner kommer till häktets kännedom, oavsett om beslutet har meddelats muntligen eller skriftligen av domstolen. I många fall kommuniceras dock inte domstolens beslut med Kriminalvårdens transportpersonal. Normalt är det därför häktenas vakthavande befäl, ofta biträdd av kanslipersonal eller klienthandläggare, som ansvarar för att dokumentera ett beslut och vid behov bevaka att ett skriftligt beslut inkommer från domstolen, t.ex. genom e-post. I samband med utredningen har flera verksamhetsställen och regioner påtalat vissa brister i hanteringen, vilka emellertid inte kan hänföras till Kriminalvårdens hantering av frågan. Det förefaller vara vanligt förekommande att det dröjer innan vissa häkten får besked av åklagaren vilka restriktioner som ett beslut avser, trots att information om åklagarens rätt att meddela restriktioner har lämnats av domstolen genom beslut. Det bör i denna del framhållas att det inte kommit fram något som tyder på annat än att samtliga häkten har fullgoda rutiner bl.a. för bevakning av e-postlådorna. Vissa häkten har vidare framfört att det är problematiskt att domstolarna ibland inte överhuvudtaget tillställer häktena skriftliga beslut. Det har dock även påpekats att ett mer enhetligt och tydligt förfarande i detta avseende kan förväntas i och med den nya lagstiftningen som innebär att rätten framöver även ska besluta vilka slags restriktioner åklagaren får meddela. De nya bestämmelserna träder i kraft den 1 juli 2021 (se bl.a. SFS 2021:285).

text: Särskilt om omständigheterna i AA:s fall Transporten av AA mellan häktet Sollentuna och Solna tingsrätt utfördes av transportpersonal från NTE. Det finns inte några uppgifter om att transportpersonalen tog emot handlingar av domstolen avseende AA:s restriktioner och inte heller om att någon information lämnades muntligen av domstolen till transportpersonal. Om domstolen hade överlämnat handlingar till Kriminalvårdens personal i samband med huvudförhandlingen skulle detta ha dokumenterats i resplanen i enlighet med de rutiner som beskrivits ovan. Någon dokumentation angående domstolens beslut om restriktioner har emellertid inte skett.

text: Av AA:s anmälan framgår vissa uppgifter om att transportpersonal skulle ha vägrat att ta emot handlingar som avsåg den aktuella frågan. Det bör upplysas om att det under ifrågavarande utredning har hämtats in uppgifter från den transportledare som ansvarade för den aktuella transporten. Transportledaren har inte kunnat minnas omständigheterna vid transporten. Det ska emellertid framhållas att tingsrätterna i Stockholm, bl.a. Solna tingsrätt, sedan över ett år tillbaka tillämpar en ordning som innebär att några skriftliga beslut inte längre överlämnas till transportpersonal. Domstolen tillser i stället att besluten i samtliga mål skickas per e-post direkt till det berörda häktet. Det framstår därmed inte som sannolikt att domstolen i det aktuella fallet skulle ha försökt överlämna handlingar till transportpersonalen. Det finns vidare inte någon dokumentation om att häktet Sollentuna inledningsvis har haft kontakt med vare sig AA:s offentliga försvarare eller Solna tingsrätt i restriktionsfrågan. Den klienthandläggare som ansvarade för ärendet har dock en minnesbild av att han talade med AA om att restriktionerna hade hävts, samt att häktet i samband med detta genast upprättade kontakt med tingsrätten för att eftersöka information. Detta skedde troligtvis samma dag som häktet tog emot och dokumenterade domstolens beslut om hävning av tillståndet till restriktioner, dvs. den 6 november 2020 (jfr daganteckning som redovisas i JO:s remiss). De normala rutinerna inom Kriminalvården för det fall information om beslut inte lämnas av domstolen inom rimlig tid efter huvudförhandling har redogjorts för översiktligt ovan. Dessa innefattar bl.a. att häktet bevakar frågan samt vid behov kontaktar domstolen vid eventuella oklarheter. I normalfallet skulle häktet därmed senast den 3 november 2020 ha upprättat kontakt med domstolen, när det stod klart att någon information inte kommit in. Under denna arbetsdag tjänstgjorde dock inte någon av häktet Sollentunas ordinarie kanslipersonal, eftersom de vid tillfället i stället närvarade vid en utbildning. Tre vikarier var schemalagda att ersätta ordinarie personal, men en av vikarierna kom att sjukanmäla sig. AA förflyttades från häktet Sollentuna till häktet Färingsö, som är ett gemensamhetshäkte, den 9 november 2020. Efter tidigare beviljad samsittning under dagtid och samtycke från båda intagna var AA dessförinnan – sedan den 30 september 2020 – placerad i bostadsrum tillsammans med en annan intagen. Det finns sammanfattningsvis inte något som tyder på att varken NTE:s transportpersonal eller häktet Sollentuna mottog någon information från domstolen angående AA:s hävda restriktioner tidigare än den 6 november 2020. Någon anledning att anta att Kriminalvården skulle ha agerat felaktigt på grund av bristande hantering av information från domstolen finns därmed inte. Det är olyckligt att häktet inte i ett tidigare skede lyckades upprätta kontakt med domstolen och klargöra frågan om AA:s restriktioner. Det är dock mycket sannolikt att detta föranleddes av den omständigheten att ordinarie kanslipersonal inte tjänstgjorde den aktuella dagen samt att delar av den vikarierande personalen var sjuk. Det finns därmed inte något som tyder på att denna underlåtenhet skulle grunda sig i bristande rutiner eller liknande.

text: Kommunicering av remissvar AA gavs möjlighet att kommentera Solna tingsrätts remissvar. Vidare fick tingsrätten och Kriminalvården del av varandras yttranden.

text: Rättslig reglering m.m.

text: Remissvaren innehåller redogörelser för viss rättslig reglering men de frågor som aktualiseras i ärendet ger mig anledning att komplettera redovisningen. Det ska inledningsvis anmärkas att flera bestämmelser i framför allt

text: 24 kap.

text: rättegångsbalken

text: , RB, som reglerar frågor om häktning och restriktioner ändrades

text: den 1 juli 2021. Redogörelsen i det följande avser som utgångspunkt bestämmelserna i dess lydelse hösten 2020.

text: Om rätten beslutar att häkta någon, förordnar att någon ska kvarbli i häkte eller medger förlängning av åtalstiden, ska den samtidigt på begäran av åklagaren pröva om den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas. Tillstånd till sådana restriktioner får meddelas endast om det finns s.k. kollusionsfara, dvs. risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. (Se

text: 24 kap. 5 a § första stycket

text: RB.) Rätten kan inte på eget initiativ fatta beslut om tillstånd (se bl.a.

text: prop. 1993/94:24 s. 78

text: ). Ett tillstånd till restriktioner förfaller om rätten inte medger fortsatt tillstånd i samband med att den förordnar att någon ska kvarbli i häkte eller medger förlängning av tiden för att väcka åtal. Om åklagaren i samband med att rätten på nytt prövar en häktningsfråga inte uttryckligen begär fortsatt tillstånd att få meddela beslut om restriktioner förfaller alltså denna rätt. (Se dåvarande tredje stycket i

text: 24 kap. 5 a §

text: RB och

text: prop. 1997/98:104 s. 63

text: .) Ett beslut om tillstånd till restriktioner får överklagas särskilt (se

text: 49 kap. 5 § 6

text: RB).

text: Rätten ska häva ett häktningsbeslut om det inte längre finns skäl för det (se dåvarande

text: 24 kap. 20 § första stycket 2

text: RB, se också mitt beslut den 19 januari 2021, dnr 676-2019). Ett häktningsbeslut gäller, liksom annat beslut om tvångsmedel, längst till dess att rätten meddelar dom i målet (se bl.a. Gunnel Lindberg, Straffprocessuella tvångsmedel – när och hur får de användas?, fjärde uppl. 2018, s. 764). Döms den misstänkte för brottet och är han eller hon häktad, ska rätten, enligt de grunder som anges i

text: 24 kap.

text: RB, pröva om han eller hon ska stanna kvar i häkte till dess domen vinner laga kraft. I fråga om tillstånd till restriktioner gäller bestämmelserna i

text: 5 a §

text: RB. (Se

text: 24 kap. 21 § första stycket

text: RB.)

text: Vid domstolen ska det föras register över alla mål (se

text: 6 kap. 1 § första stycket

text: RB). Av målregistret eller av akten ska domstolens avgöranden i målet framgå, när de har beslutats och vem eller vilka som svarar för detta samt vem eller vilka som svarar för gjorda anteckningar (se

text: 6 kap. 2 §

text: RB). Vid ett sammanträde ska det antecknas bl.a. parternas yrkanden och invändningar samt medgivanden eller bestridanden av motpartens yrkanden och det som i övrigt

text: De väsentliga ändringarna är att rätten i förekommande fall numera även ska pröva på vilket sätt som den häktades kontakter med omvärlden ska få inskränkas enligt

text: 6 kap. 2 § häkteslagen (2010:611)

text: samt att häktningstiden som huvudregel inte får överskrida nio eller, om den häktade inte fyllt 18 år, tre månader (se 24 kap. 4 a och 5 a §§ RB och 23 a § lagen [1964:167] med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare,

text: prop. 2019/20:129

text: bet. 2020/21:JuU43

text: och

text: rskr. 2020/21:244

text: samt SFS 2021:285 och SFS 2021:287).

text: förekommer vid ett sammanträde, i den mån det kan ha betydelse för parterna eller för högre rätt att det antecknas. Anteckningarna ska göras i anslutning till sammanträdet. (Se

text: 6 kap. 3 §

text: RB.)

text: Anteckningarna från en huvudförhandling behöver inte innehålla en redogörelse för förhandlingens gång. Det är emellertid viktigt att det i efterhand går att få besked om vilka beslut som rätten har fattat under förhandlingen. Detta ska framgå av målregistret eller av en handling i akten eller, om ett protokoll behövs, av detta. (Se

text: prop. 1999/00:26 s. 76

text: och t.ex.

text: JO 2004/05 s. 61

text: Under handläggningen av ett mål ska det fortlöpande registreras bl.a. vilka handlingar som kommer in till domstolen och vilka åtgärder som domstolen utför i det (se 5 § förordningen [1996:271] om mål och ärenden i allmän domstol).

text: I förordningen (

text: ) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. finns grundläggande bestämmelser om expediering av domar, beslut och underrättelser i brottmål. Där framgår bl.a. att en domstol som upphäver ett häktnings- eller anhållningsbeslut genast ska underrätta åklagaren och den myndighet som svarar för förvaringen av den häktade eller anhållne. En domstol ska också lämna en sådan underrättelse om den upphäver ett beslut om tillstånd till restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a § rättegångsbalken

text: . (Se

text: 5 §

text: .) Vid tidpunkten för den aktuella händelsen framgick även i

text: 24 § häktesförordningen (2010:2011)

text: att en domstol som ändrade ett beslut om restriktioner som meddelats enligt

text: 6 kap. 1 § häkteslagen

text: var skyldig att omedelbart underrätta den myndighet som svarade för förvaringslokalen om beslutet (bestämmelsen upphävd genom SFS 2021:328).

text: Om rätten har gett tillstånd till restriktioner enligt

text: 24 kap. 5 a §

text: RB får undersökningsledaren eller åklagaren besluta om sådana inskränkningar. De olika formerna anges i

text: 6 kap.

text: häkteslagen

text: . Ett beslut om restriktioner får sålunda avse inskränkningar i t.ex. rätten att placeras tillsammans med andra intagna, vistas i gemensamhet och ta emot besök. (Se 1 och 2 §§.) Undersökningsledaren eller åklagaren ska se till att den intagne och den myndighet som svarar för förvaringslokalen omedelbart underrättas skriftligen om beslut om restriktioner enligt

text: 6 kap. 1 § häkteslagen

text: (se

text: 23 § första stycket häktesförordningen

text: En häktad person som inte är föremål för restriktioner har som utgångspunkt rätt till gemensamhet under dagtid, dvs. ska då ges möjlighet att vistas tillsammans med andra intagna (se

text: 2 kap. 5 § häkteslagen

text: ). JO har uttalat att gemensamhet får anses förutsätta att en intagen vistas tillsammans med flera andra intagna. Det innebär att s.k. samsittning, när två intagna vistas tillsammans, inte går att jämställa med en vistelse i gemensamhet. (Se t.ex. JO 2020/21 s. 164.)

text: Bedömning

text: Rättens prövning av häktnings- och restriktionsfrågor efter avslutad huvudförhandling När en tilltalad är häktad ska rätten, som framgår av redogörelsen för regleringen i

text: 24 kap. 21 §

text: RB, i samband med domen pröva om han eller hon ska stanna kvar i häkte till dess domen vinner laga kraft och i förekommande fall även ta ställning till restriktionsfrågan. Det finns däremot inte någon föreskriven skyldighet för rätten att på eget initiativ vid en huvudförhandlings avslutande alltid meddela ett särskilt beslut i fråga om den tilltalade ska vara fortsatt häktad. Rätten har emellertid ett ansvar att kontinuerligt ompröva häktningsfrågan och ska omedelbart häva beslutet om det inte längre finns skäl för det. Sålunda ska inte någon vara häktad längre än vad som är nödvändigt. Det säger sig självt att detsamma gäller inskränkningar i en enskilds kontakter med omvärlden.

text: När en huvudförhandling avslutats har rätten tagit del av allt processmaterial och har därmed ett annat och mer gediget underlag för prövningen av såväl själva häktningsbeslutet som ett eventuellt tillstånd till restriktioner. Redan detta förhållande medför enligt min mening att hela häktningsfrågan många gånger bör prövas direkt efter en huvudförhandling. (Jfr

text: JO 2008/09 s. 53

text: .) Även vad parterna anför liksom vilka särskilda häktningsskäl som det enskilda häktningsbeslutet grundar sig på har betydelse för när frågan ska prövas (se t.ex.

text: NJA 2019 s. 741

text: ). I komplicerade brottmål med flera enskilda överläggningar måste naturligtvis en omprövning göras fortlöpande (se

text: 30 kap. 7 § andra stycket

text: RB).

text: Rätten har ett ansvar för att säkerställa att en häktningsfråga lyfts i samband med huvudförhandlingens avslutande och att parterna inte har förbisett detta i sina slutanföranden. Det kan ske genom att ordföranden med frågor eller påminnelser ger parterna möjlighet att klargöra sina respektive ståndpunkter. Detta gäller givetvis också frågan om åklagaren då ska ges fortsatt tillstånd att meddela restriktioner.

text: Begär inte någon av parterna omedelbar prövning av ett häktningsbeslut behöver dock, som jag tidigare har varit inne på, rätten inte ta ställning till den frågan innan den t.ex. ger besked om tidpunkten för när domen ska meddelas. Det tidigare fattade häktningsbeslutet gäller ju tills vidare. För det fall åklagaren anför att det inte längre föreligger kollusionsfara och att det inte finns behov av restriktioner måste emellertid rätten i vart fall omgående i ett särskilt beslut upphäva åklagarens tillstånd att meddela sådana inskränkningar.

text: Tingsrätten fattade inte något beslut i frågan om restriktioner Av utredningen framgår att åklagaren i samband med att huvudförhandlingen avslutades anförde att hon inte längre hade behov av tillstånd att kunna meddela AA restriktioner och att den offentlige försvararen inte påkallade något omedelbart beslut i häktningsfrågan. I den aktuella situationen var rätten inte skyldig att omedelbart pröva om AA skulle vara fortsatt frihetsberövad.

text: Däremot hade rätten att då meddela ett särskilt beslut, om den avsåg att häva åklagarens tillstånd att få meddela AA restriktioner. Ett sådant beslut skulle vidare ha dokumenterats i anteckningarna från huvudförhandlingen och även ha meddelats häktet.

text: Anteckningarna från förhandlingen innehåller inte något beslut i vare sig häktnings- eller restriktionsfrågan. Enligt tingsrättens remissvar återspeglar anteckningarna korrekt vilka beslut som rätten fattade under förhandlingen. Av yttrandet framgår att protokollföraren vidare har uppgett att det inte fanns skäl att skicka en särskild underrättelse till häktet eftersom det enligt hennes mening inte hade fattats några formella beslut i häktningsfrågan. Beskrivningen är väl förenlig med den e-postkorrespondens mellan åklagaren och rättens ordförande som jag har tagit del av. Den 6 november 2020 – dvs. fyra dagar efter att huvudförhandlingen hade avslutats – frågade åklagaren om tingsrätten hade beslutat att hon inte längre hade tillstånd att meddela restriktioner och vilket datum det beslutet i så fall skulle registreras på.

text: Den rådman som var ordförande vid förhandlingen har i remissvaret till JO uppgett att hon ”erinrade” Kriminalvårdens personal om att AA inte längre hade några restriktioner, men att de inte ville ta emot en ifylld blankett med sådan upplysning. Jag noterar att anteckningarna från förhandlingen inte tar upp något av det rådmannen har beskrivit (se

text: 6 kap. 3 §

text: RB, jfr 5 § förordningen om mål och ärenden i allmän domstol). Vidare har Kriminalvården i sitt remissvar redogjort för en ordning där tingsrätterna i Stockholmsområdet sedan våren 2020 skickar information om besluten via e-post direkt till aktuellt häkte i stället för att lämna blanketter till den kriminalvårdspersonal som närvarar vid förhandlingen. Härtill kommer att personalen som ansvarade för transporten och bevakningen av AA i enlighet med interna rutiner skulle ha dokumenterat i resplanen om rätten hade överlämnat några handlingar eller gett muntlig information. Men enligt myndigheten finns det inte någon notering om restriktioner i det aktuella fallet.

text: Utifrån utredningen kan jag därmed inte dra någon annan slutsats än att rätten inte fattade något beslut i restriktionsfrågan när förhandlingen avslutades. Det förhållandet att ordföranden svarat åklagaren i e-postkorrespondensen den 6 november 2020 att ”restriktionerna ska vara hävda av tingsrätten direkt då vi meddelade datum för dom, dvs. i måndags” påverkar inte min bedömning. Snarast ger det som kommit fram intryck av att ordföranden kan ha missförstått regleringens innebörd. Eftersom åklagaren uppgav att det inte längre fanns ett behov av restriktioner skulle rätten följaktligen omedelbart efter att förhandlingen avslutades ha beslutat att upphäva åklagarens tillstånd att meddela AA några inskränkningar. Avsaknaden av ett sådant beslut innebar att Kriminalvården även fortsättningsvis hade att tillämpa de restriktioner som åklagaren tidigare beslutat om. Tingsrätten förtjänar kritik för sin hantering av restriktionsfrågan.

text: I anslutning till detta vill jag framhålla att dokumentationen av beslut som rör häktnings- och restriktionsfrågor är mycket viktig. Enligt min mening bör därför rättens ordförande alltid kontrollera att anteckningar från huvudförhandlingen som rör den typen av ställningstaganden korrekt återspeglar besluten och i förekommande fall signera dem. Det finns också anledning att understryka vikten av noggrannhet vid utformningen och dokumentationen av en underrättelse till berört häkte och expedieringen av den. Det finns inte underlag att rikta kritik mot häktet Sollentuna när det gäller restriktionsfrågan Av Kriminalvårdens remissvar framgår att häktet Sollentuna har en rutin som innebär att kanslipersonalen kontaktar tingsrätten om den inte får information om sådana beslut som här är aktuella inom ”rimlig tid” efter det att huvudförhandlingen avslutats. Det innebär enligt myndigheten att om rutinen tillämpats i förhållande till AA hade häktet senast den 3 november 2020, dvs. dagen därpå, kontaktat tingsrätten för att få besked i häktningsfrågan. Det skedde dock inte. Som jag uppfattat Kriminalvården är den huvudsakliga anledningen att den ordinarie kanslipersonalen var på kurs den dagen och färre vikarier i tjänst än planerat. Det tycks inte ha gjorts någon uppföljning de påföljande dagarna heller. Utredningen tyder i stället på att det dröjde till den 6 november 2020 innan häktet tog kontakt med tingsrätten.

text: Kriminalvården ansvarar för att bedriva häktesverksamhet och för verkställighet av beslut om häktning (se 1 § förordningen [2007:1172] med instruktion för Kriminalvården och

text: 1 kap. 1 § häkteslagen

text: ). Däremot är inte Kriminalvården ansvarig för själva beslutet om häktning eller om sådana restriktioner som det här är frågan om. Det är dock självklart att ett enskilt verksamhetsställe måste kontrollera såväl grunden för ett frihetsberövande som en intagens identitet. Detta behandlas i 1 kap. 8 § Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (

text: KVFS 2011:2

text: ) om häkte, FARK Häkte. Av föreskriften framgår sålunda att grunden för frihetsberövandet ska kontrolleras innan en person tas in i häkte och det ska även ske en kontroll av att det är rätt person som tas in.

text: I de allmänna råden till 1 kap. 8 § FARK Häkte understryks att behovet av att kontrollera grunden för frihetsberövandet kvarstår även efter att en person har tagits in i häkte. Och om tveksamhet uppstår om huruvida den intagne får hållas fortsatt frihetsberövad behöver enligt dessa råd förundersökningsledaren eller domstolen genast kontaktas. Som exempel på när det kan finnas tveksamheter nämns att tidsfristen för att ompröva ett frihetsberövande har passerat utan att Kriminalvården fått någon information om hur processen fortskrider, och att ett beslut om häktning i den misstänktes utevaro verkställts men häktningsförhandling därefter inte hållits inom föreskriven tid. I anslutning till detta kan noteras att ”hävda restriktioner” anges som exempel på vad som utgör ”synnerligen viktig information” i några av Kriminalvårdens styrande och andra för detta ärende relevanta dokument. Det är onekligen ett rimligt synsätt. Är det ovisst om det finns grund för att inskränka en intagens

text: kontakter med omvärlden bör därför på motsvarande sätt ett häkte undersöka den saken. Jag kan för egen del se ytterligare situationer där det finns behov för Kriminalvården att kontrollera ett häktnings- eller restriktionsbeslut. Ett sådant fall är den nog inte helt ovanliga situationen att rätten inför överläggningen efter en avslutad förhandling låter transporten åka tillbaka till häktet med den frihetsberövade och ska återkomma med besked. Om någon underrättelse inte kommit in till häktet när det är sagt, eller rimlig tid efter överläggningen, bör kriminalvårdspersonalen således enligt min mening genast följa upp frågan med domstolen. En annan situation kan t.ex. vara att den intagne för fram till personalen att han eller hon inte längre ska ha restriktioner.

text: När det gäller anteckningarna från huvudförhandlingen beträffande AA anges endast att den ”avslutas med att parterna underrättas om att dom kommer att meddelas genom att hållas tillgänglig på rättens kansli från den 16 november 2020, kl. 11.00”. Jag utgår från att Kriminalvårdens personal befann sig i salen när det beskedet gavs och att den uppgiften därmed har kommit till häktets kännedom. Häktningsbeslutet beträffande AA gällde till dess annat beslutades. Som jag tidigare har beskrivit behöver rätten inte alltid ompröva ett häktningsbeslut omedelbart efter att en huvudförhandling avslutats. I AA:s fall innebar förhållandena således att tingsrätten hade att ge beslut i häktningsfrågan senast i samband med domen. Vidare har en domstol som beslutar i en häktnings- eller restriktionsfråga skyldighet att underrätta verksamhetsstället där den häktade är intagen om beslutet. Jag anser därför att häktet Sollentuna hade anledning att utgå från att AA skulle vara kvar i häkte och att åklagaren hade fortsatt tillstånd att besluta om restriktioner.

text: För det fall häktet ansåg att det fanns tveksamheter i häktningsfrågan borde naturligtvis Solna tingsrätt genast ha kontaktats i enlighet med vad som sägs i FARK Häkte. Även om AA menar att hon tagit upp restriktionsfrågan med personalen i häktet går det inte att slå fast om det före den 6 november 2020 har uppstått tveksamheter om åklagarens rätt att meddela henne restriktioner. Jag har mot bakgrund av det anförda inte underlag att rikta någon kritik mot häktet Sollentuna.

text: Det inträffade ger mig dock skäl att framhålla att föreskrifter och rutiner förstås ska följas även vid sjukdom eller annan frånvaro bland den personal som normalt hanterar kontroll av frihetsberövanden och restriktioner. Kriminalvården har ett ansvar att se till att också vikarier har kunskap om vad som gäller. Vidare kan det finnas skäl för häktet Sollentuna att se över sina rutiner för att säkerställa att de är förenliga med vad som sägs i 1 kap. 8 § FARK Häkte och de allmänna råden, särskilt beträffande att verksamhetsstället genast ska kontakta förundersökningsledaren eller domstolen om det uppstår tveksamhet i en häktnings- eller restriktionsfråga. Som jag nyss har anmärkt kan det dessutom finnas ytterligare situationer än de exempel som tas upp i de allmänna råden där ett häkte kan behöva ta sådana kontakter.

text: AA borde tidigare ha fått vistas i gemensamhet med andra intagna Tingsrättens bristande hantering av restriktionsfrågan har åtminstone inledningsvis inneburit att AA:s förhållanden efter huvudförhandlingen var mer begränsande än nödvändigt. Således är det klarlagt att AA fördes tillbaka till häktet Sollentuna efter avslutad förhandling. Detta häkte är ett s.k. säkerhetsoch restriktionshäkte, även om där också finns gemensamhetsavdelningar. Först den 9 november 2020 flyttades AA till ett gemensamhetshäkte. Under den tid som hon befann sig i häktet Sollentuna var AA enligt remissyttrandet visserligen beviljad samsittning och ska delvis ha fått dela cell med en annan intagen. Samsittning är dock en isoleringsbrytande åtgärd för den som har restriktioner. Kriminalvården har inte gjort gällande att det funnits grund för avskildhetsbeslut beträffade AA. Trots att hon följaktligen egentligen haft rätt till gemensamhet har AA inte haft möjlighet att vistas tillsammans med flera andra intagna under perioden den 2 till 9 november 2020. Jag ser allvarligt på detta. Avslutande synpunkter Ett häktningsbeslut utgör en omfattande begränsning av den enskildes fri- och rättigheter. Rättens beslut att medge tillstånd till restriktioner innebär att åklagaren har möjlighet att ytterligare inskränka den häktades tillvaro. Eftersom det är frågan om ingripande åtgärder är det angeläget att de myndigheter som beslutar om respektive verkställer dessa beslut har väl utarbetade rutiner i enlighet med gällande regelverk. Mitt ärende illustrerar även vikten av samverkan mellan de allmänna domstolarna och Kriminalvården.

text: Det är mycket bekymmersamt att flera häkten och regioner i samband med Kriminalvårdens utarbetning av remissvaret har påtalat att det finns vissa brister i bl.a. domstolarnas expediering av beslut och underrättelser till de olika verksamhetsställena för frihetsberövade personer. Enligt myndigheten har vissa häkten till och med framfört att domstolarna ibland inte tillställer dem skriftliga beslut över huvud taget.

text: Som Kriminalvården har påpekat kan möjligen de reformerade bestämmelserna om bl.a. restriktioner som trädde i kraft den 1 juli 2021 leda till mer enhetliga förfaranden i nu aktuella avseenden. Det som har kommit fram i min utredning talar dock för att det finns skäl för berörda myndigheter att adressera frågan. Jag har inhämtat att det förekommer centrala samverkansmöten mellan dels Åklagarmyndigheten och Sveriges domstolar, dels Kriminalvården och Sveriges domstolar. Domstolsverket administrerar dessa möten och har i vart fall tidigare tillhandahållit handböcker för expedieringar. Jag finner därför anledning att skicka detta beslut också till Domstolsverket och Åklagarmyndigheten för kännedom.

text: Ärendena avslutas.


avgjordAv: Hans-Gunnar Axberger

nyckelord: Anonymitet Dokumentation Partsinsyn Sekretess

title: Kritik mot Plan- och miljönämnden i Perstorps kommun för dröjsmål med att tillgodose en begäran om partsinsyn m.m.

text: I en anmälan till JO förde AA fram klagomål mot Plan- och miljönämnden i Perstorps kommun angående handläggningen av ett tillsynsärende enligt plan- och

text: bygglagen (1987:10)

text: . I anmälan med bilagor anfördes bl.a. följande.

text: Han äger fastigheten O 5:30 i Perstorps kommun. Den 26 september 2006 fick han en skrivelse från plan- och miljönämnden med uppmaning att söka bygglov för upplag och materialgård samt att vidta åtgärder för att hålla fastigheten i vårdat skick. I skrivelsen hänvisades till klagomål från allmänheten samt att företrädare för nämnden hade besökt hans fastighet och att ”de instämde i klagomålen”. Han besvarade skrivelsen den 5 och 24 oktober 2006 och begärde då att få ta del av besiktningsprotokollet från tillsynsbesöket och upplysningar om de klagomål som kommit in till nämnden. Han ifrågasatte också om uppmaningen att söka bygglov var lagligen grundad.

text: Han hörde av plan- och miljönämnden först den 12 december 2007 då myndigheten på nytt uppmanade honom att hålla fastigheten i vårdad skick. Vid det tillfället fick han också information om att det framställts nya klagomål angående hans fastighet; det skulle ha gjorts direkt till en kommunalpolitiker vid dennes besök hos sockengillet. Han fick också veta att det den 14 oktober 2007 skulle ha genomförts ett nytt besök på hans fastighet och att företrädare för nämnden då bedömt att den var ovårdad. Han fick också del av fotografier som tagits hösten 2006 och vid besöket den 14 oktober 2007. Han besvarade nämndens skrivelse och hävdade bl.a. att de nya kraven på åtgärder inte var lagligen grundade.

text: Den 6 mars 2008 fick han en ny skrivelse från nämnden med uppmaning av vidta åtgärder. Till den skrivelsen fogades fotografier och en lista på vad nämnden menade skulle tas bort från fastigheten. Men han fick inte heller den här gången någon information om vem eller vilka som stod bakom klagomålen.

text: Utredning

text: Plan- och miljönämnden i Perstorps kommun anmodades att göra en utredning och yttra sig över vad AA anfört i sin anmälan, särskilt avseende frågorna om

text: handläggningstid och rätten att ta del av det som tillförts ärendet, däribland uppgift om vem som är anmälare.

text: I remissvaret anförde nämnden följande (bilagorna utelämnas här).

text: […] AA:s fastighet O 5:30 är centralt belägen, strax intill kyrkan i Oderljunga samhälle. Oderljunga samhälle är pittoreskt med ett stort antal äldre välskötta fastigheter. Fastigheten O 5:30 gränsar på östra sidan till genomfartsleden väg 108. Se bilaga 1. AA:s fastighet exponeras således tydligt för såväl genomresande som boende i Oderljunga. 2006-09-26 skickade f d stadsarkitekt BB ett brev till AA där han påtalade att det upprepade gånger kommit klagomål från allmänheten angående att O 5:30 var ovårdad och gav ett allmänt skräpigt intryck. Vidare skrev BB att alla de olika material som låg på tomten var att betrakta som upplag eller materialgård och uppmanade AA att söka bygglov. AA svarade på BB:s brev 2006-10-05 och 2006-10-24, och frågar vem som har klagat på hans tomt, vad som skall tas bort och varför de maskiner, siporexblock m m som finns på hans tomt ansågs vara upplag. 2006-10-24 hade BB slutat sin tjänst och någon ny stadsarkitekt var ännu ej anställd. Nuvarande stadsarkitekt CC anställdes 2007-01-01. P.g.a. att stadsarkitekttjänsten var ny för CC, arbetsbelastningen mycket hög och att ingen informerade om den ovårdade tomten O 5:30 förrän sensomaren 2007 besvarades inte AA:s brev förrän 2007-12-12. I brev daterat 2007-12-12 besvarade stadsarkitekten AA:s brev från 2006-10-05 och 2006-10-24. I detta svar skrevs att anmälarna hade varit anonyma och att innevarande stadsarkitekt inte uppfattade maskinerna, maskindelarna och siporexblocken på fastigheten O 5:30 som ett upplag. Vidare informerades om att politikern DD vid ett byagille i september 2007 fått motta en rad klagomål på ordningen på fastigheten O 5:30. DD visste inte namnen på de som hade framfört klagomålen. Det påtalades också att representant för plan-och miljönämnden hade besökt fastigheten O 5:30 och konstaterat att tomten var ovårdad. Det är av yttersta vikt att fastigheten O 5:30 hålls i vårdat skick. Skälen till detta är;  Trafiksäkerhetsskäl. Uppställda maskiner och siporexblock minskar sikten från Åkervägen mot väg 108. Frågan har tidigare utretts av Vägverket, Länsstyrelsen och Perstorps kommun då AA 1978 ansökte om dispens för tillfällig uppställning av fordon och maskiner på den tomtmark som idag bedöms som ovårdad. Se bilaga 2-7. Situationen är fotograferad 2008-08- 06 Se bilaga 8 och 9.  Den ovårdade tomtmarken på fastigheten O 5:30 är med tanke på de klagomål som inkommit av betydande olägenhet för omgivningen. […]

text: AA kommenterade remissvaret. Han vidhöll vad han tidigare anfört samt förde fram ytterligare klagomål mot nämnden.

text: Rättslig reglering

text: En kommunal byggnadsnämnd eller motsvarande nämnd utövar tillsyn enligt

text: 3 kap.

text: 17 §§

text: och

text: 10 kap.

text: plan- och bygglagen (1987:10)

text: . Sådan tillsyn utgör myndighetsutövning.

text: Den som är part i ett ärende hos en myndighet har, med de begränsningar som följer av

text: 14 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100)

text: , rätt att ta del av det som har tillförts ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild (

text: 16 § förvaltningslagen

text: [1986:223]). Part kan även grunda en framställning om att få ta del av handlingar på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar. JO har uttalat att en framställning enligt

text: förvaltningslagens

text: regler om partsinsyn inte ska behandlas med mindre skyndsamt än om den grundas på

text: tryckfrihetsförordningens

text: bestämmelser om rätten att ta del av allmänna handlingar (se t.ex.

text: JO 2003/04 s. 389

text: I

text: 15 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att uppgifter som en myndighet får på annat sätt än genom en handling och som kan ha betydelse för utgången i ärendet ska antecknas av myndigheten, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild.

text: Detta innebär att muntlig information som hämtas in och de kontakter och övriga åtgärder som förekommer under ett ärendes handläggning måste dokumenteras. Skyldigheten att dokumentera uppgifter gäller också sådana iakttagelser som en handläggare gör vid besök på den plats som ärendet avser, om iakttagelserna kan få betydelse för avgörandet av ärendet. Dokumentationen skall vara permanent utförd samt daterad och signerad.

text: Det är från rättsäkerhetssynpunkt av största vikt att alla för ärendets bedömning behövliga uppgifter redovisas i akten. Att dokumentationsskyldigheten fullgörs utgör en förutsättning för att ärendet i den ordinarie handläggarens frånvaro eller vid handläggarbyte ska kunna handläggas. Det utgör också en förutsättning för att det beslutande organet inom myndigheten ska kunna få ett betryggande beslutsunderlag samt för att en granskning av ärendet i efterhand skall kunna ske. Den lagstadgade dokumentationsskyldighet syftar även till att trygga parters rätt enligt

text: och

text: 17 §§

text: förvaltningslagen

text: att få del av uppgifter i ett ärende.

text: Enligt

text: 4 § första stycket förvaltningslagen

text: ska vidare varje myndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens ansvarsområde. Hjälpen ska lämnas i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Bestämmelser som tar sikte på en skyldighet att lämna upplysningar till enskilda om nämndens verksamhet finns också i

text: 11 kap. 1 § första stycket 4 plan- och bygglagen

text: I

text: 7 § förvaltningslagen

text: föreskrivs att varje ärende där någon enskild är part ska handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts.

text: Bedömning

text: Den 24 oktober 2006 skrev AA till plan- och miljönämnden och begärde att få ta del av dokumentationen från besök på fastigheten. Han begärde också upplysningar om vem eller vilka som gjort anmälan till nämnden. Begäran gällde ett tillsynsärende där AA var part och framställning skulle därmed behandlas i enlighet med

text: förvaltningslagens

text: regler om partsinsyn och myndigheters serviceskyldighet. Av utredningen framgår att framställningen besvarades den 12 december 2007.

text: Fotografierna har uppenbarligen inte innehållit några sekretessbelagda uppgifter och skulle således ha gjorts tillgängliga omgående när AA:s framställning kom in. Det har också, när det gäller begäran om upplysningar om klagomålen och vem eller vilka som framställt dem, ålegat nämnden att skyndsamt undersöka vilket utredningsmaterial som fanns och göra det tillgängligt. Det dröjde nu i stället cirka 14 månader innan nämnden återkom till AA. Någon godtagbar förklaring till det långa dröjsmålet har inte framkommit.

text: I remissvaret anger nämnden att AA i skrivelsen den 12 december 2007 informerades om att anmälarna var anonyma och att den kommunalpolitiker som tagit emot några av klagomålen inte visste namnen på de personer som framfört dem. Detta kan dock inte läsas ut av den aktuella skrivelsen. Där angavs i stället – såvitt gäller frågan om klagomålen – att "jag [stadsarkitekten CC] kan i nuläget inte redogöra för vem som hade klagat på ordningen på er fastighet eller varför". Inte heller nämndens skrivelse den 6 mars 2008 innehöll någon information om de klagomål som gjorts. I den skrivelsen angavs att "Vad gäller frågan om vem som har anmält att O 5:30 är ovårdad, så har detta ingen betydelse. Någon har ansett att tomen på O 5:30 är en betydande olägenhet. När så är fallet åligger det mig som stadsarkitekt att undersöka saken."

text: En uppgiftslämnares identitet kan i vissa fall vara skyddad av sekretess. Det kan vara fallet i delar av den kommunala verksamheten (se t.ex.

text: 7 kap. 6 § sekretesslagen

text: ). Huvudregeln är dock, här som i övrigt när någon begär att få ta del av allmänna handlingar eller part begär att ta del av det utredningsmaterial som finns i ärendet, att sekretess inte gäller.

text: Handläggningen hos nämnden väcker också frågan om hur de uppgifter som hämtades in vid inspektion av fastigheten och de muntliga klagomål angående ovårdad tomt som framförts har dokumenterats. JO har inte haft tillgång till nämndens akt i ärendet men mycket talar för att dokumentationen varit bristfällig.

text: Frågor om dokumentation av muntliga uppgifter, hanteringen av anonyma anmälningar och partsinsyn är belyst i JO 2006/07 s. 366. I beslutet anförs bl.a. följande:

text: Har anmälaren själv uppgett sitt namn eller är hans eller hennes identitet bekräftad på annat sätt är namnet enligt min mening en uppgift som omfattas av [...] dokumentationsskyldigheten. Jag vill understryka att detta gäller oavsett vad anmälan rör. Om namnet finns intaget i en allmän handling (se

text: 2 kap.

text: och

text: 7 §§

text: tryckfrihetsförordningen

text: , TF) kan namnet inte hemlighållas utan stöd i

text: sekretesslagen (1980:100)

text: . Antecknas uppgifterna direkt i diariet innebär detta att de redan genom anteckningen blir del av en allmän handling (se

text: 2 kap. 7 § andra stycket 1

text: TF). Om dokumentationen sker i en separat handling blir denna i och för sig normalt inte allmän förrän handlingen har expedierats eller ärendet har slutbehandlats (se

text: 2 kap. 7 § första stycket

text: TF). I den sist nämnda situationen medför dock rätten till partsinsyn att det krävs stöd i

text: sekretesslagen

text: för att hindra att den som anmälan riktar sig emot får reda på anmälarens namn. När uppgiften om en anmälares namn är känd för myndigheten kan anmälaren alltså inte själv bestämma om uppgiften skall lämnas ut eller inte. Eftersom frågan om sekretess för en uppgift skall prövas vid varje enskilt tillfälle som ett utlämnande av

text: uppgiften aktualiseras, kan en handläggare inte heller lova att uppgiften inte kommer att lämnas ut. Nämnden förtjänar allvarlig kritik för den senfärdiga handläggningen av AA:s framställning. Nämndens skrivelser den 12 december 2007 och den 6 mars 2008 ger även i övrigt intryck av att man inte bemödat sig om en formellt korrekt handläggning.

text: Ärendet avslutas.


title: Anmälan mot Polismyndigheten i Skåne för långsam handläggning av en förundersökning om grovt rattfylleri

text: Anmälan

text: Advokaten AA begärde i en anmälan, som kom in till JO den 15 januari 2004, att JO skulle granska Polismyndighetens i Skåne handläggning av en förundersökning om grovt rattfylleri. Enligt anmälan dömdes i december 2003 en klient till AA för grovt rattfylleri. Vid straffmätningen beaktades polismyndighetens långa handläggningstid av ärendet. Klienten hade nämligen omedelbart efter händelsen erkänt gärningen men ärendet låg trots det ca två och ett halvt år hos polisen innan det lämnades vidare till åklagare.

text: Utredning

text: Lunds tingsrätts dom i mål B 4154-03 och förundersökningsprotokollet i polismyndighetens, närpolisområde Eslöv, ärende TMS 1436-01 granskades. Enligt förundersökningsprotokollet var inspektören BB förundersökningsledare och inspektören CC handläggare i ärendet. Av handlingarna framgick vidare i huvudsak följande.

text: Den 19 april 2001 inträffade en trafikolycka i Eslöv, varvid en man (född 1980) körde in i ett bostadshus. Analysresultatet av ett alkoholutandningsprov visade att mannen hade en alkoholkoncentration om 0,64 milligram per liter utandningsluft. Han misstänktes därför för grovt rattfylleri. Vid ett förhör samma dag erkände han gärningen. Samma dag hölls också ett vittnesförhör och ett målsägandeförhör. Därefter syntes inte något ha hänt i ärendet förrän den 11 september 2003 då ett nytt förhör med mannen hölls. Förundersökningsprotokollet var daterat den 12 september 2003 och kom in till Åklagarmyndigheten i Malmö den 23 september 2003. Den 19 december 2003 dömde Lunds tingsrätt mannen för grovt rattfylleri till villkorlig dom. I domskälen uttalades att mot bakgrund av den långa handläggningstiden vid polismyndigheten borde den villkorliga domen inte förenas med böter eller samhällstjänst.

text: Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande över handläggningen av det aktuella ärendet. Polismyndigheten anförde följande.

text: Upplysningar

text: Ärendet TMS 1436/01 har handlagts i närpolisområde Eslöv, Polisområde Mellersta Skåne. Trafikolyckan inträffade den 19 april 2001. I anslutning till olyckan upprättades trafikmålsanteckningar och övriga nödvändiga åtgärder vidtogs. Vad som återstod i ärendet var att slutdelge den misstänkte och att sammanställa handlingarna i ett förundersökningsprotokoll. Så skedde inte förrän den 12 september 2003. Under tiden april 2001 - september 2003 synes inga åtgärder ha vidtagits i ärendet. Handläggare av ärendet har varit polisinspektören CC. Förutom att handlägga trafikärenden ingår i CC:s arbetsuppgifter primärt att delta i den yttre polisverksamheten och därtill att vara instruktör. Trafikärenden har inte prioriterats, vilket har inneburit att en del ärenden har blivit liggande utan åtgärd. Till detta kan läggas att förundersökningsledaren i närpolisområdet har haft en hög arbetsbelastning. Inom polisområdet genomförs regelbundet uppföljningar av de ärenden som är under utredning. Chefen för närpolisområdet genomför tillsammans med chefen för kriminalsektionen på polisområdet ärende- och verksamhetsuppföljningar tre gånger per år. Ärendet TMS 1436/01 har trots dessa kontroller inte uppmärksammats förrän i september 2003.

text: Tillämpliga bestämmelser

text: Enligt

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: skall en förundersökning bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger.

text: Yttrande

text: Som framgår av redovisningen ovan har arbetsbelastningen för de polismän som har haft ansvaret för handläggningen av ärendet varit stor. Det måste emellertid konstateras att varken CC, BB eller DD har skött sina åligganden på ett tillfredsställande sätt. Inget tyder heller på att arbetsbelastningen i närpolisområde Eslöv har varit högre än vid jämförbara enheter inom polisområdet. Sammanfattningsvis kan konstateras att handläggningen naturligtvis inte motsvarar de krav som den ovan nämnda bestämmelsen i

text: rättegångsbalken

text: ställer på genomförandet av en förundersökning. Inte heller har de system som inom polisområdet används för att följa upp ärenden fungerat tillfredsställande. En förklaring kan vara att uppföljningen endast görs på grupper av ärenden inom respektive närpolisområde. Man kontrollerar då endast antalet ärenden i olika åldersgrupper, medan den individuella uppföljningen av ärendena överlämnas till respektive närpolisområde. Närpolisområdet har vidtagit åtgärder för att det som inträffat inte skall upprepas. En kompletterande manuell rutin har införts som innebär att närpolischefen i samband med uppföljning tar fram och kontrollerar varje oredovisat ärende. Genom denna åtgärd avser polisområdet att komma till rätta med de brister i uppföljningen som kommit i dagen vid detta ärendes handläggning. Vidare kommer närpolisområde Eslöv under våren 2004 att tillföras en kriminalkommissarie på halvtid som skall se över samtliga rutiner kring hanteringen av ärendena.

text: AA bereddes tillfälle att kommentera remissvaret.

text: Bedömning

text: En förundersökning skall bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja en förundersökning skall den läggas ned (

text: Undersökningsledaren har ansvar för förundersökningen i dess helhet. Han skall se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas

text: tillvara. Undersökningsledaren skall också ge dem som biträder honom behövliga direktiv för arbetet (1 a § andra stycket förundersökningskungörelsen, 1947:948).

text: Av handlingarna i ärendet framgår att den aktuella förundersökningen om grovt rattfylleri låg obearbetad under tiden april 2001 - september 2003, dvs. under nästan två och ett halvt års tid. Som förklaring har hänvisats till stor arbetsbelastning och till att trafikärenden inte är prioriterade. Enligt min mening är dessa förklaringar inte godtagbara.

text: Polismyndighetens handläggning av ärendet uppvisar nämligen anmärkningsvärda brister i flera hänseenden. Som framgår av utredningen var förundersökningen i det närmaste avslutad redan samma dag som händelsen inträffade, vilket tyder på ett gott polisarbete. Enligt polismyndigheten återstod endast att sammanställa handlingarna i ett förundersökningsprotokoll och att slutdelge den misstänkte. Att ärendet lades åt sidan under så lång tid som nu varit fallet är därför obegripligt. Naturligtvis borde de ringa åtgärder som återstod ha vidtagits inom i vart fall de närmaste veckorna efter händelsen.

text: Vid en polismyndighet bör det finnas sådana inarbetade rutiner att arbetet med trafikärenden och andra liknande ärenden som i stor utsträckning utreds på plats genom polisens s.k. förstahandsåtgärder inte avstannar när handläggningen skall fortsätta på polisstationen. När ärendena väl är lottade på handläggare åligger det i första hand denne att se till att ärendena handläggs så skyndsamt som omständigheterna medger. Det ankommer även på rotelchefen eller motsvarande befattningshavare och ytterst på avdelningschefen att, som en del av sitt ledningsansvar, bevaka att handläggningen av ärendena inte avstannar. Vidare har som tidigare sagts undersökningsledaren en skyldighet att se till att utredningarna bedrivs effektivt.

text: Utredningen ger vidare vid handen att de ärendeuppföljningar som enligt uppgift görs tre gånger per år inte har fungerat på ett godtagbart sätt vid närpolisområde Eslöv; enligt polismyndigheten har ärendet inte uppmärksammats vid dessa uppföljningar. Mot denna bakgrund vill jag också framhålla vikten av att det finns väl fungerande kontroll- och bevakningsrutiner i den brottsutredande verksamheten.

text: Att brott utreds på ett kompetent sätt inom rimlig tid är av grundläggande betydelse för allmänhetens förtroende för polisen. Det ligger också i en för brott utpekad persons intresse att polisens handläggning inte drar ut på tiden. I det nu aktuella fallet har en ung man som omedelbart erkänt gärningen under lång tid fått leva i ovisshet om vilken påföljd som han skulle komma att drabbas av. Detta är självfallet otillfredsställande.

text: Det kan sammanfattningsvis konstateras att polismyndighetens handläggning av den aktuella förundersökningen är helt oacceptabel. Jag delar följaktligen polismyndighetens bedömning att varken CC, BB eller DD har skött sina åligganden på ett tillfredsställande sätt. Polismyndigheten förtjänar allvarlig kritik för det inträffade.

text: Avslutningsvis noterar jag att polismyndigheten har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med de brister såvitt gäller uppföljningen av ärenden som nu kommit fram. Ärendet avslutas.