nyckelord: Sekretess Tvångsmedel/tvångsåtgärder

title: Polisen har utan att det fanns rättslig grund för det överlämnat en misstänkts identitetsuppgifter som omfattades av sekretess till en biljettkontrollant

sammanfattning: En ordningsvakt gjorde ett s.k. envarsgripande av en kvinna som misstänktes ha rest med en spårvagn utan giltig biljett. Poliserna som kom till platsen upphävde gripandet men beslutade att kroppsvisitera kvinnan för att fastställa hennes identitet. Identitetsuppgifterna användes för att göra slagningar i polisens register. Poliserna lämnade också över kvinnans namn och personnummer till en biljettkontrollant för att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift. JO konstaterar att kvinnans identitetsuppgifter förekom i ett sammanhang där Polismyndighetens verksamhet syftade till att utreda eller beivra brott och att de omfattades av sekretess enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighets- och sekretesslagen. JO konstaterar också att det saknades stöd i författning för att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten. Polismyndigheten kritiseras för att uppgifterna ändå lämnades ut. I beslutet kritiserar JO också Polismyndigheten för att det, utan att det fanns rättslig grund för det, genomfördes en kroppsvisitation och för brister i dokumentationen.

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO den 9 maj 2019 förde AA fram klagomål mot bl.a. två poliser och uppgav i huvudsak följande. I samband med att hon åkte spårvagn kontrollerade väktare hennes biljett. Väktarna påstod att hon inte hade en giltig biljett och tog tag i henne. Hon blev rädd och försökte springa ifrån väktarna, men de kom i fatt och satte handfängsel på henne. Två poliser kom till platsen och undersökte hennes väska och lämnade över hennes legitimation till en väktare som därefter utfärdade en tilläggsavgift. Efter det avlägsnade polisen henne till en annan plats.

text: AA framförde även synpunkter på polisernas bemötande av henne och deras användning av våld.

text: Utredning

text: JO uppmanade Polismyndigheten att yttra sig över vad AA hade uppgett i anmälan om att polisen undersökte hennes väska och lämnade över hennes

text: legitimation till väktaren. Myndigheten uppmanades också att yttra sig över hur ingripandet dokumenterats.

text: Polismyndigheten (BB) yttrade sig efter att ha gett de berörda befattningshavarna samt lokalpolisområdeschefen i Norrköping och regionpolischefen i polisregion Öst tillfälle att lämna synpunkter. Yttrandet kom in till JO den 7 november 2019.

text: Polismyndigheten lämnade följande redogörelse för den händelserapport som upprättats vid regionledningscentralen (RLC) i Linköping.

text: Samtal inkom till RLC på eftermiddagen den 8 maj 2019 där det framgick att en person inte ville betala för en spårvagnsbiljett och att personen med anledning av detta försökt springa ifrån ordningsvakten och biljettkontrollanten. Händelsen ägde rum vid Ringdansen centrum i Norrköping. Personen omhändertogs efter en kortare språngmarsch av ordningsvakten som lade ner henne på marken och belade henne med handfängsel. Av händelserapporten framgår att den aktuella personen är AA. En polispatrull beordrades till platsen och av händelserapporten framgår att AA kontrollerades och avlägsnades. Det anges även att biljettkontrollanten erhöll den information som behövdes för att kunna skriva en bot avseende tilläggsavgift. AA fortsatte att ”härja”, varpå polispatrullen beslutade sig för att avlägsna AA till andra sidan centrumet.

text: Polismyndigheten redovisade följande synpunkter från berörda befattningshavare i de delar jag har valt att granska.

text: När CC och DD kom till platsen såg de att en ordningsvakt höll fast en person på marken och de övertog hanteringen varpå personen fortsatte kränga med kroppen samt försökte sparkas. De försökte prata med AA och få information om hennes namn men hon vägrade uppge det. Polismännen bedömde att kvinnan gjort sig skyldig till ringa bedrägeri enligt

text: 9 kap. 2 § brottsbalken

text: . Då kvinnan var okänd och vägrade uppge sina personuppgifter genomfördes en kroppsvisitation med stöd av

text: 19 § polislagen

text: för att kunna fastställa hennes identitet. I AA:s väska anträffades en identitetshandling. CC och DD överlämnade därefter uppgift om AA:s namn och personnummer till biljettkontrollanten i syfte att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift. Slutligen vidtogs en bedömning att rapporteftergift skulle lämnas. Bedömningen grundades på att brottet var av enkel beskaffenhet, och föregicks av registerslagningar på AA. Enligt CC bar AA handfängsel under ”några minuter” från det att han och DD övertog ingripandet från ordningsvakten. Under tiden prövade de om beslutet om fängsel skulle bestå eller inte. CC och DD försökte förklara för AA att hon skulle lugna ned sig och efter en stund gav det effekt. De tog av AA handfängslen och hon kunde visa upp sin biljett via mobiltelefonen. Biljettkontrollanten kunde då konstatera att biljetten aktiverats först efter att kontrollen påbörjats. Biljettkontrollanten hanterade därefter kontrollavgiften och en diskussion uppstod mellan AA och biljettkontrollanten. – – –

text: CC och DD har uppgett att dokumentationen på händelserapporten är bristfällig. De minns inte den exakta hanteringen av avrapporteringen och kan därmed inte ange om de varit otydliga i avrapporteringen till RLC eller om RLC missat att dokumentera de beslut som fattades. Vidare har blanketten om ordningsvaktens beläggande av fängsel inte upprättats, vilket är beklagligt. Enligt uppgift från CC dokumenteras rapporteftergift vanligtvis i händelserapporter. CC har även angett att han var förman vid det aktuella ingripandet.

text: Därutöver framgick av en bilaga till Polismyndighetens yttrande bl.a. att CC på fråga från myndigheten uppgett att ordningsvaktens envarsgripande hävdes i samband med att de anlände och fick information från vakten och biljettkontrollanten om vad som hade hänt.

text: Efter att ha redogjort för de synpunkter som lokalpolisområdeschefen och regionpolischefen lämnat redovisade Polismyndigheten följande rättslig reglering.

text: Kroppsvisitation i syfte att säkerställa identitet

text: Enligt

text: 2 kap. 6 § regeringsformen

text: är varje medborgare skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp samt mot kroppsvisitation, husrannsakan och liknande intrång. Skyddet kan enligt

text: 2 kap. 20 § regeringsformen

text: begränsas genom lag. Av

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: framgår att en polisman som med laga stöd griper eller annars omhändertar eller avlägsnar någon får i anslutning till ingripandet kroppsvisitera denne i den utsträckning som är nödvändig för att hans identitet ska kunna fastställas. Kroppsvisitation får ske när det behövs för att identiteten hos den mot vilken ingripandet görs ska kunna fastställas. Vid en kroppsvisitation som görs i identifieringssyfte kan det bli fråga om att granska exempelvis körkort eller annan legitimation som den omhändertagne för med sig. Om det med hänsyn till situationen eller den omhändertagne skulle anses omotiverat att genomföra en kroppsvisitation i identifieringssyfte bör sådan inte vidtas. Ett konkret exempel då det mer sällan är motiverat att vidta en kroppsvisitation är då en person endast ska avlägsnas (Berggren & Munck,

text: Polislagen

text: , september 2019 Zeteo, kommentar till

text: 19 § första stycket

text: ). Om det finns anledning att anta att ett brott har begåtts på vilket fängelse kan följa, får kroppsvisitation göras enligt

text: 28 kap. 11 § första stycket rättegångsbalken

text: på den som skäligen kan misstänkas för brottet för att bl.a. utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet. Definitionen av kroppsvisitation framgår av

text: tredje stycket

text: i samma paragraf. Denna definition är uttömmande och ska tillämpas även vid kroppsvisitation enligt speciallagstiftning såsom

text: polislagen

text: prop. 1993/94:24 s. 80

text: ). Kroppsvisitation kan innebära en undersökning av kläder och annat som någon har på sig. I detta ingår även undersökning av exempelvis väskor och andra föremål personen har med sig. Det saknar betydelse om exempelvis en väska är tillstängd, en sådan undersökning omfattas således av en kroppsvisitation (Berggren & Munck,

text: Polislagen

text: , september 2019 Zeteo, kommentar till

text: 19 §

text: Dokumentationskrav vid beslut om avvisande, avlägsnande och kroppsvisitation

text: Av

text: 27 § polislagen

text: framgår att det ska föras protokoll över ingripanden som innebär att någon avvisas eller avlägsnas. Vidare ska det föras protokoll över en husrannsakan och liknande åtgärder enligt

text: polislagen

text: . Av protokollet ska framgå vem som har fattat beslutet om åtgärden, grunden för beslutet och när det har fattats, vem eller vilka som har deltagit i ingripandet, vem eller vilka som ingripandet har riktat sig mot, tiden för ingripandet samt vad som i övrigt har förekommit vid detta. Beslutsfattaren har ansvaret för att ett protokoll upprättas när det gäller uppgifterna om beslutet. I övrigt ligger ansvaret för dokumentationen på den som är att anse som förman vid ingripandet. I

text: och

text: 4 §§

text: Rikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna råd om dokumentation enligt

text: och

text: 28 §§

text: polislagen

text: RPSFS 2011:12

text: , FAP 100-2) anges att ett särskilt formulär ska användas vid husrannsakan och liknande åtgärder samt vid ingripanden som innebär att någon avvisas eller avlägsnas. Om en lokal rutin uppfyller lagstiftningens krav på protokollering får dock den rutinen användas.

text: När polisen utför en kroppsvisitation enligt

text: 19 § andra stycket polislagen

text: utan att omhänderta föremål finns det i och för sig ingen lagstadgad skyldighet att dokumentera åtgärden, dock framgår det av FAP 100-2 att dokumentation bör ske. JO har i beslut den 18 september 2009, dnr 1902-2008, anfört att det ur bl.a. kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är lämpligt att en kroppsvisitation med stöd av

text: polislagen

text: dokumenteras, oavsett om något föremål omhändertas eller inte.

text: Utlämnande av uppgifter

text: Namn och personnummer på en person som har begått ett brott omfattas av sekretess enligt

text: 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighets- och sekretesslagen

text: . Av bestämmelsen framgår att sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men och uppgiften förekommer i annan verksamhet [än den som anges i punkterna 1–3 i samma stycke; JO:s anm.] som syftar till att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott eller verkställa uppbörd och som bedrivs av Polismyndigheten. Bestämmelsen innebär att det gäller en presumtion för sekretess. Att någon är misstänkt för brott är alltså normalt en så känslig uppgift att den omfattas av sekretess. Av

text: 8 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen

text: framgår att en uppgift för vilken sekretess gäller enligt lagen inte får röjas för enskilda eller för andra myndigheter, om inte annat anges i lagen eller i annan lag eller förordning som offentlighets- och sekretesslagen hänvisar till.

text: Polismyndigheten redovisade följande bedömning.

text: Frågan om rättsligt stöd för beslut om kroppsvisitation

text: Av de berörda befattningshavarnas redogörelse framgår att kroppsvisitationen av AA genomfördes med stöd av

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: för säkerställande av identitet då hon vägrat uppge sina personuppgifter trots flera uppmaningar om det. Vid kroppsvisitationen genomsöktes hennes väska, varvid identitetshandlingar hittades. Att söka igenom en väska i samband med en kroppsvisitation är i och för sig förenligt med ovan angivna bestämmelse. För att beslut om kroppsvisitation enligt

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: ska kunna fattas krävs dock att personen med laga stöd berövas friheten eller avlägsnas av polisman. Av händelserapporten och övriga handlingar i ärendet går inte att klargöra om polismännen övertog gripandet av AA. När kroppsvisitationen verkställdes hade frågan om avlägsnande ännu inte aktualiserats. AA var enligt uppgift från polismännen inte heller omhändertagen enligt

text: polislagen

text: . Det står därför klart att förutsättningar för att kroppsvisitera AA enligt

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: vid det aktuella tillfället endast förelegat om AA var gripen. Enligt Polismyndighetens bedömning kan lagliga förutsättningar för kroppsvisitation enligt

text: ha förelegat i detta fall. Det kan dock ifrågasättas om beslut om kroppsvisitation enligt denna bestämmelse hade varit proportionerlig med hänsyn till den aktuella brottsmisstanken. Det står sammanfattningsvis klart att det inte finns dokumentation som visar att det funnits förutsättningar för att genomföra en kroppsvisitation med stöd av den rättsliga grund som polismännen själva angett. Detta är en brist i ärendet.

text: Frågan om Polismyndigheten kan lämna ut identitetsuppgifter till tjänsteman som utför avgiftskontroll i syfte att tilläggsavgift ska kunna utfärdas

text: CC och DD har överlämnat uppgift om AA:s namn och personnummer till tjänstemannen som utförde avgiftskontroll i syfte att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik. Enligt 5 § lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik får en resande som vägrar att lösa

text: biljett eller betala tilläggsavgift avvisas från färdmedlet av en tjänsteman som utför avgiftskontroll och Polismyndigheten är enligt samma bestämmelse skyldig att lämna handräckning för att verkställa sådan avvisning. Varken denna bestämmelse eller annan bestämmelse i lagen ger dock förutsättningar för Polismyndigheten att lämna handräckning i syfte att tilläggsavgift ska kunna utfärdas. Denna bedömning ändras inte av omständigheten att brottsmisstanke uppstått om ringa bedrägeri genom s.k. färdsnyltning eller att det blir fråga om att meddela rapporteftergift. Uppgifterna om AA:s namn och personnummer omfattades av sekretess enligt

text: . Det finns inte några sekretessbrytande bestämmelser som är tillämpliga i denna situation. Polismyndigheten har, som framgår ovan, inte heller någon uppgiftsskyldighet enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik eller annan liknande författning. Polismyndigheten kan således konstatera att det i en situation som denna saknas lagliga förutsättningar för Polismyndigheten att lämna ut personuppgifter till en tjänsteman som utför avgiftskontroll. Denna bedömning ändras inte av omständigheten att brottsmisstanke uppstått om ringa bedrägeri genom s.k. färdsnyltning eller att förutsättningar att meddela rapporteftergift föreligger.

text: Dokumentation av ingripandet

text: Polismyndigheten kan konstatera att dokumentationen i förevarande fall har brustit bl.a. genom att det inte är tydligt vilka beslut som har fattats med anledning av ingripandet mot AA Vidare saknas dokumentation om grunden för besluten. Det slutliga ansvaret att kontrollera uppgifterna i avrapporteringen har ålegat polisassistent CC som vid ingripandet hade rollen som förman i förhållande till ordningsvakten och polisassistent DD. Polismyndigheten anser att det ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt är viktigt att samtliga omständigheter som legat till grund för ett ingripande redovisas och att de återges korrekt. Det får inte råda några tvivel om varför ett polisingripande görs. Särskilt angeläget är detta när ingripandet medför en inte obetydlig integritetskränkning. Den information som i detta fall framgår av den upprättade händelserapporten uppfyller inte dessa krav. Polismyndigheten konstaterar att det är en klar brist att samtliga beslut och omständigheter som lades till grund för besluten gentemot AA inte dokumenterades.

text: Avslutande synpunkter

text: Det som kommit fram visar att det finns anledning att informera och utbilda poliser för att förbättra kunskapen om förutsättningarna för att ingripa i liknande situationer. Polismyndigheten avser att följa upp frågan. Det finns även anledning att understryka vikten av att omsorgsfullt dokumentera grunderna för polisingripanden.

text: Rättsliga utgångspunkter

text: Den rättsliga reglering som Polismyndigheten har redogjort för är relevant i sammanhanget, men det finns anledning att nämna följande om aktuell straffrättslig reglering och om s.k. envarsgripanden.

text: Den som utan att göra rätt för sig tillgodogör sig en transport som tillhandahålls under förutsättning av kontant betalning döms för ringa bedrägeri till böter eller fängelse i högst sex månader (se

text: 9 kap. 2 § andra stycket brottsbalken

text: Om den som har begått brott på vilket fängelse kan följa påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han eller hon gripas av envar. Den gripne ska

text: skyndsamt överlämnas till närmaste polis. (Se

text: 24 kap. 7 § rättegångsbalken

text: , RB.) Syftet med att den gripne ska överlämnas är att polisen ska kunna ta ställning till om gripandet är berättigat eller inte. Polisen ska alltså pröva om gripandet är befogat och om det ska övertas av polisen. (Se Gunnel Lindberg, Rättegångsbalk [1942:740] 24 kap. 7 §, avsnitt 3.1.4 Förfarandet efter gripandet, Lexino 2019-09-02 [JUNO].)

text: När det gäller brott för vilket inte är föreskrivet fängelse ett år eller däröver får en polis överta ett envarsgripande bl.a. om den gripne är på sannolika skäl misstänkt för brottet samt är okänd och vägrar uppge namn och hemvist (se 24 kap. 1, 2 och 7 §§ RB). Även om det finns en formell möjlighet att överta gripandet bör dock polisen i enlighet med proportionalitetsprincipen vara alltmer restriktiv med frihetsberövanden ju lindrigare brottet är (se t.ex. JO 2008/09 s. 113).

text: Om polisen inte övertar gripandet ska den gripne friges. Om polisen övertar gripandet får polisen i anslutning till ingripandet kroppsvisitera den gripne i den utsträckning som är nödvändig för att identiteten ska kunna fastställas (se

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: ). Den som gör ett envarsgripande har däremot inte rättslig befogenhet att vidta några åtgärder för att fastställa den gripnes identitet. Den gripne har inte heller någon skyldighet att upplysa den som har gjort gripandet om sin identitet. (Se JO 2000/01 s. 137 och särskilt s. 162 f.)

text: Bedömning

text: Jag har inriktat min granskning på vad AA har uppgett i anmälan om att poliserna undersökte hennes väska och lämnade över hennes legitimation till väktare och på hur ingripandet dokumenterades. Jag går därför inte in på AA:s klagomål i övrigt.

text: Av utredningen framgår att en ordningsvakt och en biljettkontrollant misstänkte att AA reste med en spårvagn utan giltig biljett. Sedan de tre klivit av spårvagnen försökte AA springa ifrån ordningsvakten och biljettkontrollanten. Ordningsvakten sprang efter och stoppade AA, belade henne med handfängsel och tog kontakt med polisen. Ordningsvaktens ingripande mot AA var att betrakta som ett envarsgripande på grund av misstanke om ringa bedrägeri som hade stöd i

text: 24 kap. 7 § andra stycket

text: RB.

text: När polisen kom till platsen överlämnades AA till polisen. Av den dokumentation som upprättades i ärendet framgår inte tydligt vilket beslut polisen då fattade i fråga om gripandet. I utredningen hos JO har dock en av de två berörda poliserna förklarat att envarsgripandet hävdes efter att de fått information om vad som hänt. Jag utgår därför från att polisen inte övertog gripandet av AA. Som situationen såg ut när polisen gick igenom AA:s väska, vilket är att betrakta som kroppsvisitation, var hon alltså inte gripen. Poliserna har inte uppgett att det fanns något behov av att fastställa AA:s identitet för att

text: genomföra avlägsnandet. Det fanns således inte lagliga förutsättningar att genomföra kroppsvisitationen med stöd av

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: Polismyndigheten har lyft fram att kroppsvisitationen kan ha haft stöd i

text: 28 kap. 11 § första stycket

text: RB. Det var dock inte den bestämmelsen som poliserna utgick från, och myndigheten har också ifrågasatt om ett beslut om kroppsvisitation enligt bestämmelsen hade varit proportionerligt. Jag har därför inte anledning att gå in närmare på om

text: 28 kap. 11 § första stycket

text: RB kunde utgöra lagstöd för åtgärden.

text: Poliserna bedömde att AA gjort sig skyldig till ringa bedrägeri. De sökte igenom AA:s väska och hittade ett identitetskort. Identitetsuppgifterna användes för att göra slagningar i polisens register. Poliserna kunde konstatera att AA inte tidigare hade gjort sig skyldig till liknande brott och det beslutades om en rapporteftergift. Poliserna överlämnade dock också AA:s namn och personnummer till biljettkontrollanten för att denne skulle kunna utfärda en tilläggsavgift enligt lagen om tilläggsavgift i kollektiv persontrafik.

text: AA:s namn och personnummer förekom i ett sammanhang där Polismyndighetens verksamhet syftade till att utreda eller beivra brott. Det stod inte klart att uppgifterna kunde röjas utan att AA led skada eller men. Sekretess gällde därför för uppgifterna enligt 35 kap. 1 § första stycket 4 offentlighetsoch sekretesslagen (OSL). En uppgift som omfattas av sekretess får enligt

text: 8 kap. 1 §

text: OSL inte röjas för en enskild om inte annat anges i offentlighets- och sekretesslagen eller i lag eller förordning som den lagen hänvisar till. Något sådant stöd i författning för att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten fanns dock inte.

text: Jag instämmer därför i Polismyndighetens bedömning att det saknades lagliga förutsättningar att lämna ut uppgifterna till biljettkontrollanten. Jag delar även myndighetens uppfattning att dokumentationen av polisernas ingripande var bristfällig och inte uppfyllde de krav som kan ställas ur kontroll- och rättssäkerhetssynpunkt.

text: Polismyndigheten kritiseras för att det utan att det fanns rättslig grund för det genomfördes en kroppsvisitation enligt

text: 19 § första stycket 2 polislagen

text: och för att sekretessbelagda uppgifter därefter lämnades ut. Polismyndigheten kritiseras också för den bristfälliga dokumentationen.

text: Avslutningsvis vill jag nämna att jag ser positivt på att Polismyndigheten avser att följa upp frågan om att informera och utbilda poliser för att förbättra kunskapen om förutsättningarna för att ingripa i liknande situationer.

text: Ärendet avslutas.


nyckelord: Omprövning Överklagande

publisher: Justitieombudsmannen

title: Ett initiativärende om försäkringskassas ändring av ett beslut

org: jo

text: Initiativet

type: rubrik

text: Vid dåvarande JO Pennlövs inspektion av Jönköpings läns allmänna försäkringskassa den 1–3 oktober 2002 uppmärksammades följande i ett ärende om sjukpenning/sjukbidrag gällande AA.

type: stycke

text: AA hade uppburit hel sjukpenning sedan juni 1997. Den 28 januari 2002 beslutade försäkringskassan genom socialförsäkringsnämnden att tillerkänna henne halvt sjukbidrag fr.o.m. januari 2002 t.o.m. december 2002. Hon hade också rätt till halv sjukpenning. I ett brev som kom in till försäkringskassan den 15 mars 2002 överklagade hon beslutet. Hon anförde att hon hade känt sig pressad att söka sjukbidrag och att hon inte kunde leva på pensionen. Hon ville därför att kassan skulle ompröva sitt beslut och låta henne behålla sjukpenningen. Försäkringskassan sände överklagandet till länsrätten och fattade den 27 mars 2002 ett provisoriskt beslut att dra in det halva sjukbidraget fr.o.m. den 1 april 2002 i avvaktan på ett slutligt beslut av socialförsäkringsnämnden. I beslutet hänvisade kassan till att AA hade överklagat och till

text: 20 kap. 2 a § lagen (1962:381)

text: om allmän försäkring (AFL). Av handlingarna i ärendet framgick vidare att försäkringskassan också hade övervägt att utge helt sjukbidrag fr.o.m. juni 2002 och en föredragningspromemoria med ett sådant förslag hade upprättats den 21 mars 2002. Den 10 april 2002 skrev AA ett brev och återkallade sitt överklagande och uppgav att hon önskade återfå sitt halva sjukbidrag. Försäkringskassan ”kopplade” då utan formligt beslut på halvt sjukbidrag fr.o.m. maj 2002 och meddelade henne att sjukbidraget löpte enligt tidigare beslut, dvs. t.o.m. december 2002 och att sjukpenning skulle utges för resterande del. Återkallelsen sändes därefter till länsrätten som i ett beslut den 12 april 2002 avskrev målet.

text: JO Pennlöv beslutade vid inspektionen att låta utreda försäkringskassans handläggning i ett på hans initiativ upplagt ärende.

text: Utredning

text: Försäkringskassan anmodades att yttra sig över de omständigheter i handläggningen av ärendet som anges ovan. Försäkringskassan anförde i ett remissvar genom direktören BB följande.

text: Ärendets handläggning

text: AA sjukskrevs helt den 18 juni 1997. AA ansökte om halvt sjukbidrag för perioden januari–december 2002 i ansökan inkommen den 16 november 2001. AA beviljades halvt sjukbidrag för perioden januari–december 2002 enligt beslut i socialförsäkringsnämnd den 28 januari 2002. Hel sjukpenning (avseende den del som inte kompenseras via sjukbidraget) beviljades även fr.o.m. januari 2002 då det fanns planer på en lönebidragsanställning (halvtid) med tillträde under hösten 2002. Något skäl att i detta läge pröva en hel förmån enligt AFL 16:1 andra stycket fanns således inte. Den 15 mars 2002 inkommer AA med en överklagan. Hon önskade att hon även fortsättningsvis skulle erhålla hel sjukpenning enligt tidigare nivå och att sjukbidraget skulle upphöra. Överklagandet översändes till länsrätten. I beslut den 27 mars 2002 beslutades provisoriskt att dra in hennes halva sjukbidrag fr.o.m. april 2002. Samtidigt meddelas att ärendet skulle komma att behandlas i socialförsäkringsnämnd den 6 maj för slutligt beslut. Hel sjukpenning enligt nivån före januari 2002 började utbetalas igen fr.o.m. april 2002. Under mars 2002 bedömdes att AA inte kommer att få någon lönebidragsanställning enligt den plan som fanns inför beslutet om halvt sjukbidrag den 28 januari 2002. Försäkringskassan aktualiserade därför ärendet enligt 16:1 andra stycket AFL där avsikten var att byta ut sjukpenningen mot ett helt sjukbidrag. AA kommuniceras detta den 27 mars 2002 med planerat beslut i socialförsäkringsnämnd den 6 maj 2002. Med anledning av kassans avsikt lämnade AA den 10 april 2002 en skrivelse till kassan där hon återtog sitt överklagande lämnat den 15 mars 2002. Hon önskade nu behålla sitt halva sjukbidrag samt önskade sjukpenning på resterande del. I beslut den 12 april 2002 avskrev länsrätten målet. Försäkringskassan började då att betala ut halvt sjukbidrag igen fr.o.m. maj 2002 samt sjukpenning på resterande del. Hon informerades samtidigt om att hon måste inkomma med ny ansökan om pensionsförmån yrkas även för tid efter december 2002. Ny ansökan inkom den 23 oktober 2002. Denna ansökan är under beredning. Hon erhöll en lönebidragsanställning på halvtid under hösten 2002 varför förslag till beslut torde bli fortsatt halv förmån.

text: Kommentarer till vår handläggning

text: Som framgår av AA:s överklagan den 15 mars 2002 hade hon känt sig tvingad att söka sjukbidrag. Mot bakgrund av Försäkringsöverdomstolens (FÖD) dom 1989 ref. 50 upphävde vi därför provisoriskt det först fattade beslutet om halvt sjukbidrag. I den aktuella domen hade en försäkrad beviljats förtidspension på grund av en ansökan som tillkommit av misstag. I domen prövades om den försäkrade – sedan han begärt omprövning och yrkat att pensionsbeslutet skulle upphävas – kunde tillerkännas pension med stöd av 16 kap. 1 § andra stycket AFL. Målets utgång blev att kassans beslut upphävdes och att ärendet skulle prövas enligt 16 kap. 1 § andra stycket. FÖD förordnade vidare att kassan skulle pröva den försäkrades rätt till sjukpenning för den aktuella tiden. Vår avsikt var att därefter omedelbart pröva hennes rätt till pensionsförmån enligt bestämmelserna i 16:1 andra stycket AFL (enligt utgången i ovan redovisade dom). Vid vår beredning av ärendet i mars 2002 fanns då indikationer på att AA borde tillerkännas helt sjukbidrag. Vid hennes besök på försäkringskassan den 10 april 2002 och av den skrivelse hon då lämnade framgick dock att tidpunkten för en anställning med lönebidrag i det skedet var oklar men att den skulle kunna komma till stånd under hösten 2002. AA tillträdde sedermera en anställning med lönebidrag under oktober 2002. Det samlade utredningsmaterialet visade därför vid denna tidpunkt att halvt sjukbidrag samt sjukpenning på resterande del var den rätta ersättningsformen.

text: Mot den bakgrunden och mot bakgrund av att AA återtagit sin överklagan inkommen den 15 mars 2002 lät vi därför det ursprungliga beslutet om halvt sjukbidrag samt sjukpenning på nytt börja gälla fr.o.m. maj 2002. Detta skedde utan ”formligt” beslut. AA meddelades detta beslut muntligt vid personligt besök den 10 april 2002. Vi beklagar dock att detta inte kompletterades med ett skriftligt beslut vilket hade varit lämpligt och också är vår normala rutin. Beslutet den 10 april innebar ett upphävande av det provisoriska beslutet från den 27 mars 2002. Någon prövning av socialförsäkringsnämnd har således inte gjorts med anledning av det provisoriska beslutet den 27 mars 2002 respektive upphävandet av det provisoriska beslutet den 10 april 2002. Vi anser detta är rätt handläggning då socialförsäkringsnämndens beslut den 28 januari 2002 – som ärendet kom att utveckla sig – aldrig blev föremål för ändring.

text: Bedömning

text: Försäkringsöverdomstolens avgörande Försäkringskassan har i sitt remissvar hänvisat till Försäkringsöverdomstolens avgörande 1989:50. Det finns därför anledning att redogöra för avgörandet. Omständigheterna var i huvudsak följande. Jönköpings läns allmänna försäkringskassa beslutade den 4 juli 1986 att bevilja CC hel förtidspension. CC begärde omprövning av beslutet och yrkade att det skulle upphävas. Vid omprövningen vidhöll kassan sitt beslut.

text: CC överklagade beslutet och anförde att han hade blivit ombedd av en tjänsteman på försäkringskassan att skriva på en tom blankett utan att denne hade upplyst honom om att det var en ansökan om förtidspension. Försäkringsrätten för Södra Sverige avslog CC:s överklagande.

text: CC överklagade försäkringsrättens dom och anförde att han inte hade avsett att ansöka om förtidspension och att han inte hade varit medveten om att han undertecknat en sådan ansökan. Undertecknandet hade skett av misstag och var inte uttryck för någon viljeyttring från hans sida. Försäkringsöverdomstolen anförde i sin dom den 23 oktober 1989 bl.a. följande. Enligt före år 1988 gällande bestämmelser kunde den som var missnöjd med (pensionsdelegations) socialförsäkringsnämnds beslut begära omprövning hos kassan. Om kassan vidhöll, kunde den försäkrade överklaga omprövningsbeslutet. – – – Av utredningen i förevarande mål framgår att CC kom att underteckna en ansökan om pension av misstag. Det står också med hänsyn till omständigheterna klart att CC icke kan lastas för det uppkomna missförståndet. Sedan detta klarlagts har CC inte kunnat tillerkännas förtidspension enligt 16 kap. 1 § första stycket lagen om allmän försäkring.

text: Försäkringsöverdomstolen fann därefter att försäkringskassan vid sin omprövning skulle ha upphävt det först fattade beslutet och efter att ha verkställt kompletterande utredning prövat om förutsättningarna fanns att i stället tillerkänna CC sjukbidrag/förtidspension enligt 16 kap. 1 § andra stycket lagen om allmän försäkring.

text: Försäkringskassans möjligheter att ändra beslut som överklagats Den 1 januari 1987 ersattes pensionsdelegationerna med socialförsäkringsnämnder. I samband därmed ändrades omprövningsreglerna och socialförsäkringsnämnderna har – till skillnad från pensionsdelegationerna – inte möjlighet att ompröva sina beslut. Sådana beslut skall i stället överklagas direkt till länsrätten. När en enskild överklagar ett beslut fattat av socialförsäkringsnämnd skall försäkringskassan således endast pröva om överklagandet har kommit in i rätt tid. Kassan bör också pröva om det finns förutsättningar att ändra beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § AFL.

text: Den prövning som försäkringskassan skall göra av om beslutet kan ändras enligt 20 kap. 10 a § AFL är begränsad till de särskilda förutsättningar som anges i bestämmelsen och som uppenbarligen inte var aktuella i detta fall.

text: Försäkringskassan beslutade genom en tjänsteman den 27 mars 2002 att med anledning av AA:s överklagande dra in hennes sjukbidrag. I beslutet hänvisade kassan till bestämmelsen i 20 kap. 2 a § AFL om indragning av en förmån. Bestämmelsen reglerar försäkringskassans möjlighet att i vissa situationer kunna meddela ett provisoriskt beslut. Bestämmelsen är dock inte tillämplig i denna situation eftersom försäkringskassans enda möjlighet att ändra ett beslut som överklagats är med stöd av de förutsättningar som anges i 20 kap. 10 a § AFL.

text: Någon prövning av om det överklagade beslutet kunde ändras enligt 20 kap. 10 a § AFL skedde således inte. En ändring enligt bestämmelsen skall också, när socialförsäkringsnämnden tidigare beslutat i ärendet, göras av nämnden. Försäkringskassan har anfört att kassan mot bakgrund av Försäkringsöverdomstolens dom FÖD 1989:50 genom beslutet den 27 mars 2002 provisoriskt upphävde det först fattade – och överklagade – beslutet. Kassans avsikt var att sedan pröva hennes rätt till pensionsförmån enligt 16 kap. 1 § andra stycket AFL, som innebär att försäkringskassan utan ansökan kan byta ut sjukpenning mot sjukbidrag/förtidspension (numera sjuk- eller aktivitetsersättning).

text: Mot bakgrund av att försäkringskassan när ett beslut är överklagat endast har möjlighet att göra en summarisk prövning enligt 20 kap. 10 a § AFL – och över huvud taget inte när överklagandet har sänts till länsrätten – har försäkringskassans handläggning inte stått i överensstämmelse med gällande bestämmelser på området. Försäkringskassan förefaller inte ha haft klart för sig att kassan, när ett beslut är överklagat och överklagandet är översänt till länsrätten, inte kan upphäva och ändra det överklagade beslutet utifrån egna överväganden.

text: Även i försäkringskassans fortsatta handläggning av ärendet har det förekommit brister. När AA sedan återkallade sitt överklagande och uppgav att hon ville behålla sitt halva sjukbidrag började försäkringskassan formlöst att återigen utge halvt sjukbidrag och halv sjukpenning. Kassan har uppgett att beslutet meddelades AA muntligen och att beslutet också innefattade ett upphävande av det provisoriska beslutet den 27 mars 2002. Detta beslut borde givetvis ha dokumenterats.

text: Mitt samlade intryck är att försäkringskassans handläggning har präglats av bristande respekt för det förvaltningsrättsliga regelverket och av att kassan har varit angelägen att på alla sätt tillmötesgå AA och därför ändrat sina beslut efter hennes önskemål. Det innebär att försäkringskassan har låtit AA bestämma vilken ersättningsform som skall gälla.

text: Jag ser allvarligt på bristerna i försäkringskassans handläggning och kassan kan inte undgå kritik.

text: Ärendet avslutas.

type: avgorande


avgjordAv: Justitieombudsmannen Thomas Norling

nyckelord: Familjehem Omplacering

title: Kritik mot Socialnämnden i Motala kommun för brister i handläggningen av ett ärende som rörde omplacering av två syskon som vårdades med stöd av LVU; särskilt fråga om vilken utredning nämnden skulle ha utfört

sammanfattning: Ordföranden i en socialnämnd beslutade att omplacera två syskon som vårdades med stöd av 1 och 2 §§ lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, från ett familjehem till ett jourhem. De hade bott i familjehemmet i över fyra år. En utredning som rör en fråga om omplacering av barn ska bedrivas förutsättningslöst och ska belysa för- och nackdelar med en eventuell omplacering. Som vid alla beslut enligt LVU ska vad som är bäst för barnet vara avgörande för om en omplacering ska ske eller inte. Nämndens utredning gällde inte huruvida syskonen kunde omplaceras utan handlade huvudsakligen om förhållandena i familjehemmet och dess lämplighet som familjehem. Syskonens situation i familjehemmet och hur syskonen skulle kunna påverkas av en omplacering berördes inte alls i utredningen. Varken barnen eller vårdnadshavaren fick komma till tals under utredningen. JO kritiserar nämnden för sin bristfälliga utredning inför omplaceringen av syskonen. Ordföranden i en socialnämnd har rätt att fatta ett beslut om omplacering av ett barn endast om nämndens beslut inte kan avvaktas (11 § tredje stycket LVU). Denna beslutanderätt är dock avsedd att användas endast i akuta situationer, dvs. när ett barn omedelbart måste flytta från det befintliga familjehemmet. Enligt JO var inte syskonens situation i familjehemmet akut när ordföranden i nämnden fattade omplaceringsbeslutet. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv besluta om att syskonen skulle omplaceras och i stället ha låtit nämnden pröva frågan. JO kritiserar nämnden även för detta.

text: Bakgrund

text: Syskonen AA., födda 2003 och 2010, vårdades sedan 2013 med stöd av 1 och

text: 2 §§ lagen (1990:52)

text: med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, i familjehemmet BB och CC.

text: Den 23 maj 2018 beslutade ordföranden i Socialnämnden i Motala kommun att omplacera syskonen från familjehemmet till ett jourhem med stöd av

text: 11 § tredje stycket

text: LVU. Besluten verkställdes samma dag.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 21 maj 2018 klagade DD, vårdnadshavare för syskonen, på socialförvaltningen i Motala kommun för att förvaltningen föreslagit att socialnämnden i kommunen skulle omplacera syskonen.

text: Utredning

text: JO hämtade in vissa handlingar från socialförvaltningen i Motala kommun. Därefter begärde JO att Socialnämnden i Motala kommun skulle yttra sig över det som DD hade anfört i sin anmälan till JO. Yttrandet skulle inriktas på följande frågor:

text: 1. Utredningen rörande barnen 1.1. Borde DD ha informerats tidigare än vad som blev fallet om att nämnden övervägde att omplacera barnen? 1.2. Fick DD komma till tals under utredningen? 1.3. Fick DD tillfälle att yttra sig över nämndens utredning om omplacering av barnen? 2. Ordföranden i socialnämnden beslutade den 23 maj 2018 att omplacera barnen från familjehemmet till ett jourhem med stöd av

text: 11 §

text: LVU. Varför var beslutet så brådskande att socialnämndens prövning inte kunde avvaktas?

text: I remissvaret anförde socialnämnden bl.a. följande:

text: 1. Utredningen gällande barnen

text: Frågeställningar från JO rörande barnen och svar på dessa följer nedan. 1.1 Borde [mamman] ha informerats tidigare än vad som blev fallet om att nämnden övervägde att omplacera barnen? Under perioden 31 januari 2018 till 4 juni 2018 genomförde familjehemssekreterare en utredning av aktuellt familjehem då det inkommit information till socialkontoret som tydde på att uppdragstagarna inte var lämpliga som familjehem. När utredningen började bli klar träffades sektionschef, l :e socialsekreterare, familjehemssekreterare och socialsekreterare för att diskutera utredningen, där bedömningen var att familjehemmet ej skulle ha fortsatt uppdrag. Familjehemmet skulle heller inte ta emot några nya uppdrag från Motala kommun. Med anledning av det bemötande familjehemmet hade gentemot barnen efter att de fått reda på att barnen skulle flytta till annan familj, beslutades den 22 maj 2018 att barnen skulle omplaceras omgående - utan att följa uppgjord planering. Socialsekreterare bedömde att barnen, framförallt det äldsta av dem, for illa då barnet bemöttes med skuldbeläggning. [– – –] Mamman och familjehemmet agerade tillsammans efter delgiven information om omplacering, där mamman tydligt tog ställning mot socialtjänsten och dess bedömning om vad som var barnens bästa. Socialsekreterare ansåg att om mamman fått information om omplaceringen innan familjehemmet fanns risk att hon skulle informera familjehemmet, och att de då tillsammans skulle agera på ett sätt som skulle påverka barnen negativt. l.2 Fick [mamman] komma till tals under utredningen?

text: Biologiska föräldrar kommer inte till tals i utredningar gällande familjehem då det rör annan part. De tar heller inte del av sådana utredningar. Vårdnadshavare får däremot information om att utredning bedrivs avseende familjehemmen, vilket mamman i detta fall också fick.

text: l.3 Fick [mamman] tillfälle att yttra sig över nämndens utredning om omplacering av barnen?

text: Mamman fick ta del av bedömning och beslut om omplacering samma dag som beslutet fattades. Därefter fortlöpte situationen som beskrivet i punkt 1.1, varpå socialnämndens ordförande fattade ett omedelbart beslut om omplacering. Mamman tog del av även detta beslut samma dag som det fattades. Hon fick i samband med båda besluten information via telefonsamtal, och hade då tillfälle och möjlighet att yttra sig. Barnutredningen som sådan var kortfattad med bedömning och beslut utifrån beslut om att familjehemmet inte skulle ha fler uppdrag, och barnen var därför tvungna att omplaceras.

text: 2. Omedelbart beslut i stället för nämndens prövning

text: När barnen kom tillbaka till familjehemmet efter information om omplacering givits blev det tydligt att familjehemmet inte kunde hantera sina reaktioner på ett lämpligt sätt inför barnen. Familjehemmet sa att de, och även andra, skulle anmäla sektionschefen och hävdade att omplaceringen var en hämndaktion från sektionschefens sida. Familjehemmet ringde till socialnämndens ordförande, socialchef och socialdirektör. Socialsekreterare ansåg att det var viktigt för barnen att ha med mamman som en stöttande förälder, vilket riskerade att raseras i det fall mamman skulle involveras i familjehemmets agerande. Risk för att de vuxnas uppträdande skulle ha en negativ påverkan på barnen beaktades. Det bedömdes därför vara av stor vikt att barnen skulle hämtas. Nästkommande sammanträde för socialnämndens myndighetsutskott var först två veckor senare (5 juni 2018), och då situationen ansågs vara ohållbar för barnen gjordes bedömningen att beslut inte kunde avvaktas. Barnen omplacerades den 23 maj 2018 till det jourhem som var tänkt att bli stadigvarande familjehem. Uppföljning med barnen har gjorts vid ett par tillfällen efter omplaceringen. Socialsekreterare bedömer att de hanterat processen på ett bra sätt, och att de mår bra i det nya familjehemmet.

text: DD fick tillfälle att kommentera socialnämndens remissvar.

text: Bedömning

text: Inriktningen på min granskning DD är missnöjd med att nämnden beslutade om att omplacera syskonen från familjehemmet till ett annat hem.

text: JO:s uppgift är att granska att domstolar och myndigheter följer lagar och författningar i sin verksamhet. I centrum för granskningen står myndigheternas sätt att handlägga ärenden och i övrigt utföra sina uppgifter, inte deras bedömningar i enskilda sakfrågor.

text: Jag tar alltså inte ställning till om det fanns skäl för nämnden att omplacera DD:s barn. Min granskning är i stället inriktad på den utredning som låg till grund för beslutet och om beslutet om omplacering borde ha fattats av nämnden i stället för bara av nämndens ordförande.

text: Utredningen om omplacering

text: Allmänt

text: Insatser inom socialtjänsten för barn och ungdomar ska göras i samförstånd med den unge och hans eller hennes vårdnadshavare enligt bestämmelserna i

text: socialtjänstlagen (2001:453)

text: , SoL. Barn kan under vissa förutsättningar ges vård utan vårdnadshavarens samtycke med stöd av LVU.

text: När ett barn vårdas med stöd av LVU bestämmer socialnämnden hur vården av den unge ska ordnas och var han eller hon ska vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU).

text: I

text: socialtjänstlagen

text: anges att ett barn som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna ska tas emot i t.ex. ett familjehem (

text: 6 kap. 1 §

text: SoL). Med familjehem avses ett enskilt hem som på uppdrag av socialnämnden tar emot barn för stadigvarande vård och fostran och vars verksamhet inte bedrivs yrkesmässigt (3 kap. 2 § socialtjänstförordningen [2001:937]). Ett barn får inte tas emot i ett familjehem utan att socialnämnden har lämnat medgivande till det eller har beslutat om vård (

text: 6 kap. 6 § första stycket

text: SoL). Socialnämndens medgivande tar sikte på s.k. privatplaceringar medan beslut om vård avser situationer då familjehemsplacering ska ske efter socialnämndens beslut (jfr

text: prop. 2002/03:53 s. 91

text: Socialnämnden ska noga följa vården av ett barn som vårdas med stöd av LVU (

text: 13 a §

text: LVU). Det kan under vårdtiden uppstå en situation som innebär att ett barn behöver placeras om från ett familjehem till ett annat hem. Att ett barn behöver omplaceras kan bero på många olika förhållanden. Socialnämnden ska därför ha rutiner som säkerställer att en utredning inleds enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL när ett barn som vårdas i familjehem kan behöva placeras om (se

text: 2 kap. 2 § andra stycket

text: SOSFS 2012:11). Vårdnadshavaren är part i ett ärende hos nämnden om eventuell omplacering. Om barnet har fyllt 15 år är även han eller hon part i ärendet (

text: 36 § andra stycket

text: LVU).

text: En utredning som rör en fråga om omplacering ska bedrivas förutsättningslöst och den ska belysa för- och nackdelar med en eventuell omplacering. I denna del kan jag hänvisa till bl.a. Socialstyrelsens handbok Barn och unga i familjehem och HVB. Som vid alla beslut enligt LVU ska vad som är bäst för barnet vara avgörande för om en omplacering ska ske eller inte (1 § sista stycket LVU).

text: Socialnämndens utredning inför omplaceringen av syskonen

text: Socialnämnden inledde den 31 januari 2018 en utredning om familjehemmet BB och CC. Förvaltningen informerade DD om utredningen dagen efter, dvs. den 1 februari 2018. Den 12 april 2018 var utredningen klar och förvaltningen bedömde att BB och CC inte längre skulle ha uppdrag som familjehem. Förvaltningen ansåg därför att syskonen behövde omplaceras till ett nytt hem. Förvaltningen ansåg dock att det inte var någon akut fara för syskonen, att familjehemmets brister inte påverkade syskonens vardag och att syskonen för tillfället fick sina behov av omsorg tillgodosedda i familjehemmet och därför kunde bo kvar där en tid. Förvaltningen bestämde också att de inte skulle informera DD, syskonen eller familjehemmet om att syskonen skulle placeras om förrän de hade hittat ett nytt familjehem. Den 21 maj 2018 informerade förvaltningen dem om sin bedömning.

text: Enligt remissvaret var den utredning som nämnden utförde inte en utredning enligt

text: 11 kap. 1 §

text: SoL om omplacering av syskonen utan någon form av utredning som skulle ligga till grund för en eventuell återkallelse av godkännandet av familjehemmet. Utredningen handlade huvudsakligen om familjehemmet och dess lämplighet som familjehem. Syskonens situation i familjehemmet och hur syskonen skulle kunna påverkas av en omplacering berördes inte alls i utredningen.

text: Nämnden kom fram till att familjehemmet inte längre var lämpligt. Därigenom blev själva omplaceringen av syskonen en mer eller mindre praktisk fråga, dvs. när nämnden ansåg att hemmet inte längre var lämpligt som familjehem kunde syskonen inte heller bo kvar där.

text: När ett barn är stadigvarande placerat i ett familjehem kan nämnden inte i ett separat ärende besluta om att ta tillbaka ett godkännande av familjehemmet. Godkännandet är kopplat till ett visst barn och när ett hem godkänns sker det genom beslutet om placering av barnet. Den utredning som nämnden borde ha utfört skulle rätteligen ha avsett huruvida syskonen kunde bo kvar i familjehemmet.

text: Nämndens utredning inriktades alltså inte på frågan om vad som var bäst för syskonen. Jag vill i detta sammanhang påminna om det s.k. barnperspektivet, som i ett fall som det nu aktuella innebär att vad som är bäst för barnet ska vara avgörande (1 § sista stycket LVU). En utgångspunkt är därför att socialnämnden inför ett beslut ska analysera och väga olika alternativ till lösningar mot varandra. Vad som är bäst för barnet ska alltid utredas och

text: För enkelhetens skull använder jag i det följande begreppet förvaltningen som en samlande beskrivning av de berörda tjänstemännen vid nämndens förvaltning.

text: redovisas (jfr

text: prop. 1996/97:124 s. 99

text: f.). Barnets rätt att framföra sina åsikter i frågor som rör barnet och att få dem beaktade, som kommer till uttryck i

text: 36 § första stycket

text: LVU, utgör en viktig del vid bedömningen av vad som är bäst för barnet. Detta gäller även i ett ärende som aktualiserats därför att familjehemmets lämplighet har ifrågasatts.

text: Syskonen hade bott i familjehemmet i över fyra år när frågan om omplacering blev aktuell. Socialnämnden borde därför ha gjort en noggrann utredning av syskonens situation i familjehemmet och en analys av hur en omplacering skulle kunna påverka dem innan nämnden tog ställning till frågan om omplacering. För att kunna bedöma vad som var bäst för syskonen skulle nämnden i utredningen ha gett dem möjlighet att framföra sin åsikt om en eventuell flytt till ett nytt familjehem.

text: Det är möjligt att resultatet av utredningen skulle ha blivit detsamma, dvs. att syskonen skulle omplaceras, ifall nämnden hade handlagt ärendet i enlighet med vad jag har angett om hur utredningen borde ha bedrivits. Detta är dock en fråga som jag inte går in på. I sammanhanget vill jag dock understryka att det är en ingripande åtgärd att omplacera ett barn från ett familjehem där barnet bott en längre tid till ett annat hem. Det är därför viktigt att utredningen bedrivs på ett formellt riktigt och rättssäkert sätt. Så har inte skett i detta fall. Sammanfattningsvis förtjänar nämnden kritik för sin bristfälliga utredning inför omplaceringen av syskonen.

text: Jag vill tillägga att DD som vårdnadshavare var part i ärendet om omplacering av barnen. Hon hade alltså rätt att få komma till tals under en utredning om omplacering samt att ta del av utredningen och att få möjlighet att yttra sig över den innan ett beslut om omplacering fattades (se

text: 11 kap. 8 §

text: SoL). Eftersom nämnden inte utförde en korrekt utredning om eventuell omplacering av syskonen fick emellertid inte DD alls komma till tals under utredningen. DD hölls alltså i praktiken utanför utredningen. Det är givetvis inte godtagbart, och nämnden förtjänar kritik även i den delen. Frågan om omplacering av syskonen var inte brådskande Det är socialnämnden som bestämmer var barnet ska vistas under vårdtiden (

text: 11 § första stycket

text: LVU). Det kan uppstå situationer då det inte är möjligt att vänta på att socialnämnden ska sammanträda och fatta beslut om placering eller omplacering. Ordföranden i nämnden eller någon annan ledamot som nämnden har förordnat har därför rätt att fatta beslut i en sådan fråga (

text: 11 § tredje stycket

text: LVU). Denna beslutanderätt är dock avsedd att användas endast i akuta situationer, dvs. när ett barn omedelbart måste flytta från det befintliga familjehemmet (se

text: prop. 1981/82:8 s. 64

text: f.). I denna del kan jag hänvisa till JO 2007/08 s. 343, dnr

text: , och JO:s beslut den 16 september 2019, dnr

text: Med utgångspunkt i det som nämnden har angett i sitt remissvar anser jag att syskonens situation i familjehemmet inte var akut när ordföranden fattade

text: omplaceringsbeslutet. Ordföranden borde därför ha avstått från att själv besluta om att syskonen skulle omplaceras och i stället ha låtit nämnden pröva frågan. Nämnden förtjänar kritik för detta. Övrigt Det som har kommit fram i övrigt ger inte anledning till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas.


avgjordAv: Jan Pennlöv

nyckelord: Omprövning Rättidsprövning Överklagande

title: Initiativärende angående en överförmyndarnämnds dröjsmål med att överlämna överklaganden till tingsrätten

text: I beslut den 14 januari 2002 anförde JO Pennlöv följande.

text: Initiativet

text: I JO:s ärende nr 100-2001 framkom följande. Anmälaren, en god man, hade den 26 januari 2001 inkommit till Överförmyndarnämnden i Göteborgs kommun med ett överklagande av ett arvodesbeslut. Överklagandet överlämnades dock inte till tingsrätten förrän den 19 juni 2001. Förvaltningsjuristen vid Göteborgs överförmyndarförvaltning uppgav vid ett telefonsamtal med en handläggare vid JO-ämbetet att arbetssituationen var sådan under våren 2001, att överklaganden blev liggande hos överförmyndarnämnden i stället för att överlämnas till tingsrätten.

text: Med anledning av vad som framkommit beslutade jag att inleda en utredning i saken.

text: Utredningen

text: Ärendet remitterades till Överförmyndarnämnden i Göteborgs kommun. Förvaltningschefen AA anförde i remissvar följande.

text: Överförmyndarförvaltningen genomförde, i enlighet med beslut av Göteborgs överförmyndarnämnd, under år 2000 en omorganisation syftande till att ge förvaltningen ett mer ändamålsenligt och effektivt arbetssätt. Enligt förvaltningens mening har syftet uppnåtts i stora delar oaktat arbetet härvidlag är en ständigt pågående process. Organisationsförändringen har enligt förvaltningens mening även inneburit att personalen är mer specialiserad på vissa uppgifter än tidigare. Överförmyndarnämnden och dess förvaltning har inför omorganisationen haft som mål att Göteborgs gode män och förvaltare m.m. under genomförandet inte skall drabbas negativt och menar att de flesta av dessa i huvudsak inte påverkats i negativ mening. I och med att stor tyngd lagts vid att genomföra en stringent och konsekvent granskning av de årsredovisningar som gode män m.m. är skyldiga att inge årsvis samt den därmed följande arvoderingen, blev en konkret följd av omorganisationen emellertid att ett större antal ställföreträdare fick förändrade arvoden under år 2000 jämfört med tidigare år. Av detta följde även att antalet överklaganden av arvoden ökade stort under 2000. Enligt det databaserade diariet, vilket för övrigt togs i bruk i maj 2000, inkom under maj till december år 2000, ca 170 överklaganden av arvode från gode män, förvaltare och förordnade förmyndare. Förvaltningen saknade härvid

text: beredskap att handlägga dessa ärenden på ett snabbt och samtidigt rättssäkert sätt varför en balans av överklaganden dessvärre byggdes upp under år 2000 och särskilt under slutet av samma år. Aktuella balans följde även med in under år 2001. Under våren och sommaren 2001 fick Överförmyndarförvaltningen dock tillsatt nödvändiga resurser varför balansen kunde handläggas i sin helhet. Fr.o.m. juli 2001 föreligger därför inte längre någon balans hos förvaltningen beträffande överklaganden av arvoden. Upplysningsvis och för jämförelse får Överförmyndarförvaltningen vidare anföra att det under 2001 och fram till dags dato, enligt förvaltningens diarium inkommit ca 90 överklaganden av arvode till förvaltningen varvid förklaring härtill för närvarande får lämnas därhän. Överförmyndarförvaltningen har således inte längre den inströmning av överklaganden av arvode som inkom under 2000 och har härtill inarbetat fasta rutiner för handläggningen av överklaganden som bättre passar förvaltningens nuvarande organisation.

text: Bedömning

text: Av överförmyndarnämndens remissvar framgår att det under perioden maj t.o.m. december år 2000 inkom 170 överklaganden av arvodesbeslut och att i vart fall en del av dessa inte skickades över till tingsrätten. Hur många överklaganden som blev liggande, och hur länge, har överförmyndarnämnden inte redogjort för på annat sätt än genom användandet av ordet ”balans” i sammanhanget. Klart är att i vart fall ett överklagande inte överlämnades till tingsrätten förrän efter närmare fem månader.

text: Av

text: 24 § förvaltningslagen (1986:223)

text: följer att det ankommer på överförmyndaren att pröva om ett överklagande av myndighetens beslut har kommit in i rätt tid. Om överklagandet inte skall avvisas på grund av att det kommit in för sent, skall överförmyndaren enligt

text: 25 § förvaltningslagen

text: överlämna överklagandet och övriga handlingar i ärendet till tingsrätten.

text: Frågan hur snabbt ett överklagande skall översändas till tingsrätten är inte reglerat i lag. Det ligger emellertid i sakens natur att det skall ske utan dröjsmål. Så följer även av det allmänna kravet på snabb handläggning i

text: 7 § förvaltningslagen

text: . Vikten av skyndsamhet liksom att egna eventuella yttranden inte får väsentligt försena hanteringen har framhållits i ett antal JO-beslut. Som regel bör – även med beaktande av den skyldighet att ompröva beslutet som föreligger enligt

text: 27 § förvaltningslagen

text: – överklagandet överlämnas till tingsrätten inom en vecka. Inte heller får den omständigheten att överförmyndarnämnden – oaktat det inte föreligger någon sådan skyldighet – finner det lämpligt att bifoga ett yttrande till tingsrätten medföra att den nu nämnda tiden utsträcks med mer än högst några dagar.

text: Mot bakgrund av det nu anförda är det högst anmärkningsvärt att överförmyndarnämnden dröjt nära fem månader med att överlämna ett överklagande till tingsrätten och över huvud taget låtit balanser av överklaganden uppkomma. Även om överförmyndarnämnden har förklarat att åtgärder har vidtagits för att situationen inte skall uppstå på nytt vittnar vad som anförts i remissvaret sammantaget med den tid under vilken balanserna kvarstod om att myndigheten i vart fall tidigare inte förstått vikten av att överlämnandet av överklaganden sker utan dröjsmål. Jag utgår ifrån att den numera har gjort det.


avgjordAv: Stf justitieombudsmannen Cecilia Nordenfelt

nyckelord: Anstalt Bemötande Integritet Sjukvård

title: Kritik mot Kriminalvården, anstalten Kirseberg, för behandlingen av en intagen

sammanfattning: Kriminalvården ska inför ett externt sjukvårdsbesök göra en individualiserad bedömning av om säkerhetsåtgärderna i det enskilda fallet står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Den av anstalten gjorda säkerhetsbedömningen i ärendet har byggt på en rutin där det framstår som tveksamt om utrymme funnits för en tillräckligt individualiserad bedömning. Vidare har anstalten inte arbetat med perspektivet att minimera en nödvändig integritetskränkning av den intagne utan haft säkerhetsperspektivet som ledstjärna. Det krävs av Kriminalvården att hantera båda perspektiven.

text: Anmälningar

text: I anmälningar, som kom in till JO den 30 juni respektive den 6 september 2011, uppgav AA och BB bl.a. följande. AA är placerad i anstalten Kirseberg, eftersom han på grund av sjukdom är i behov av egen toalett. Till följd av sjukdomen skulle AA den 15 juni 2011 besöka Universitetssjukhuset i Lund för undersökning. När han skulle lämna anstalten fick han inte ha civila kläder. Till sjukhuset åtföljdes AA av tre vårdare, som belade honom med såväl hand- som midjefängsel. Till undersökningen eskorterades han bl.a. genom sjukhusets huvudentré och hisshall. AA är själv läkare och har en kort tid arbetat vid det aktuella sjukhuset. Under transporten till mottagningen passerade han flertalet sjukhusanställda, varav minst två läkarkollegor kände igen honom. I samband med undersökningen lämnade de tre vårdarna inte mottagningsrummet, varför de kunde iaktta undersökningen och ta del av det som sades mellan AA och den undersökande läkaren. AA, BB och deras dotter har efter händelsen drabbats av bl.a. ångest och begär till följd härav skadestånd.

text: Utredning

text: Kriminalvården anmodades att yttra sig över anmälan. I sitt svar anförde myndigheten (region Syd), genom regionchefen CC, bl.a. följande.

text: Yttrande har inhämtats från anstalten Kirseberg den 30 september 2011 om aktuellt sjukhusbesök. Yttrandet har följts upp av kontakt med kriminalvårdschefen DD och berörd kriminalvårdsinspektör. Information har även inhämtats från det klientadministrativa systemet, KLAS.

text: Bakgrund

text: AA verkställer sedan den 28 april 2011 en fängelsedom om två år och sex månader. Tidigaste dag för villkorlig frigivning är beräknad att infalla den 28 december 2012. Verkställigheten påbörjades i anstalten Tygelsjö, öppen anstalt, sedan AA gripits av polisen såsom efterlyst då han under en längre tid inte inställt sig i anstalten enligt frifotsföreläggande. Anstalten Tygelsjö ansökte av säkerhetsskäl om förflyttning av AA till sluten anstalt varefter Kriminalvården beslutade om placering i anstalten Kristianstad Centrum. Vid ankomsten till anstalten Kristianstad Centrum framkom att AA på grund av en pågående behandling är i behov av en egen toalett vilket inte anstalten hade möjlighet att erbjuda, varför man av omvårdnadsskäl ansökte om förflyttning av AA. Kriminalvården beslutade den 17 maj 2011 om att AA skulle placeras i anstalten Kirseberg för att tillgodose AA:s omvårdnadsbehov, anstalten är också i närheten av behandlande sjukhus. AA ankom till anstalten Kirseberg den 23 maj 2011. När en intagen anländer till en ny anstalt genomförs alltid en ny säkerhetsbedömning. Varje anstalt gör alltid en egen bedömning utifrån den riskbedömning som genomförs. I anstalten Kirseberg bedömdes att AA vid utevistelser skulle medföljas av tre tjänstemän och ha fängsel. AA är inte aktuell för permissioner förrän tidigast den 13 december 2011. Den 14 juni 2011 fattades ett beslut om att bevilja AA aktuell utevistelse enligt

text: 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610)

text: , FäL, att uttas den 15 juni 2011 mellan kl. 08.00 och 11.00 för ett besök på Skånes Universitetssjukhus i Lund. Villkoren för utevistelsen var bl.a. att den sker med bevakning av tre tjänstemän och att handfängsel ska användas.

text: Redogörelse från anstalten Kirseberg

text: AA var vid ankomsten till anstalten Kirseberg ganska upprörd över att det enda bostadsrum anstalten kunde erbjuda med egen toalett medförde att han tvingades vara placerad i avskildhet. Han accepterade inte detta och inte förrän dagen efter var han beredd att skriva en ansökan med begäran om frivillig avskildhetsplacering. Ansvarig säkerhetsinspektör gjorde vid ankomsten till anstalten en säkerhetsbedömning som innebar bevakning med tre man samt fängsel vid akut utevistelse, t.ex. i samband med sjukhusbesök/sjukhusvistelse. Aktuell kriminalvårdsinspektör hade näst intill daglig kontakt med AA och bedömde honom som ganska obalanserad. Han var hela tiden mycket upprörd över sin placering i Kirsebergsanstalten och anstalten hjälpte honom också så att han fick återgå till anstalten Tygelsjö den 23 juni 2011. Detta delvis för att han hade varit på en utevistelse vid sjukhusbesöket och att det hade fungerat bra men också för att han hade landat och börjat acceptera sitt straff och sin situation. I anstalten är det rutin att man åtminstone vid första utevistelsen och helt i enlighet med den nyligen gjorda säkerhetsbedömningen beslutar om fängsel och tre mans bevakning. Sjukhusmiljön är dessutom säkerhetsmässigt svår med tanke på lokalerna och alla människor som rör sig där. Dessutom hade AA genom hustrun fått kännedom om den inplanerade tiden på sjukhuset. Detta brukar som regel leda till att anstalten av säkerhetsskäl ändrar tiden men detta gjordes inte, dels av humanitära skäl men dels också med tanke på bevakningen som ansågs tillräcklig. Beslutet om midjefängsel tas av transportledaren i samband med transporten. Efter samtal med den personal som utförde transporten framgick att AA i god tid fått besked om att han skulle åka till sjukhuset och att han skulle få åka i anstaltskläder. Han hade inte framfört några önskemål om att få byta kläder. Av säkerhetsskäl brukar intagna bära anstaltskläder vid denna typ av utevistelse. I efterhand kan man konstatera att det inte finns någon annan säkrare väg att gå in i sjukhuset än den som användes. Anstalten hade heller ingen kännedom om att AA hade arbetat eller för länge sedan bedrivit sina medicinstudier vid sjukhuset i Lund. Detta hade dock inte på något sätt påverkat anstaltens ställningstagande.

text: Sammanfattningsvis kan konstateras att AA skulle till sjukhus. Han var för anstalten relativt okänd eftersom han hade varit relativt kort tid i anstalten. Det var den första utevistelsen som skulle genomföras i en svårövervakad miljö. AA bedömdes inte vara i särskilt god psykisk balans vid tillfället. Han hade under nästan ett års tid undandragit sig verkställigheten. Dessutom kan man inte helt utesluta att det förelåg en viss rymningsrisk. AA hade intellektuella resurser och kanske också kontakter och ekonomiska resurser som skulle kunna möjliggöra ett avvikande. Detta sammantaget gjorde att beslutet om att villkora utevistelsen med en bevakning med tre man samt fängsel föreföll vara motiverat.

text: Författningsbestämmelser

text: Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen

text: , FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Enligt 1 kap. 6 § FäL får inte verkställigheten innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Av 9 kap. 1 § FäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjukvård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning.

text: Region Syds bedömning

text: Regionen finner att det är viktigt att en prövning om vilka villkor som ska gälla vid utevistelser sker utifrån en individuell bedömning av varje intagen. Överväganden ska alltid göras om de beslutade kontroll- eller tvångsåtgärderna står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det är av yttersta vikt att åtgärder som exempelvis fängsel och särskilda kläder inte används i andra fall än där det är nödvändigt för att upprätthålla en rimlig nivå av säkerhet. Varje enskild anstalt upprättar en ny säkerhetsbedömning över en intagen som ankommer till anstalten. Där beslutas om de villkor som ska gälla för utevistelser. Anstalten Kirseberg har ovan redogjort för sina skäl till den säkerhetsbedömning som genomförts och de villkor som beslutades i samband med aktuellt sjukhusbesök. Anstalten Kirseberg uppger att anstalten kommer att arbeta vidare med hur säkerhetsbedömningarna genomförs för att säkerställa att de upprättas utifrån en helhetsbedömning av den intagne och att de inte utgår från en generaliserande prövning utifrån anstaltens säkerhetsklass och/eller vad som är brukligt.

text: AA och BB yttrade sig över remissvaret.

text: Handlingar inhämtades och granskades.

text: Bedömning

text: Av

text: 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610)

text: Enligt

text: 31 § fängelseförordningen (2010:2010)

text: ska en intagen som transporteras eller av annan anledning vistas utanför anstalten under Kriminalvårdens övervakning inte utsättas för onödig uppmärksamhet.

text: Jag har under de senaste åren återkommande tagit upp frågor som rört sjukvårdssekretess och integritet inom Kriminalvården. Detta har skett såväl i samband med anstaltsinspektioner som med anledning av olika klagomål. Detta ärende är alltså ett av flera där intagna ifrågasatt Kriminalvårdens agerande i samband med bl.a. sjukhusbesök.

text: När det gäller sjukvårdssekretessen inom en anstalt har Kriminalvården, bl.a. efter uttalanden från min sida, funnit en ordning där kommunikationen mellan en intagen och anstaltens sjukvård normalt sker utan att den intagne behöver t.ex. beskriva sina medicinska besvär för någon annan än sjukvårdspersonal, som regel anstaltens sjuksköterska. Avdelningspersonalens uppgift begränsas till att förmedla kontakten mellan den intagne och sjuksköterskan, och personalen behöver inte få mer medicinsk information om den intagne än vad som krävs för en god omvårdnad i anstalten. Sådan information faller självklart under kriminalvårdssekretessen. Här har Kriminalvården enligt min mening lyckats att, med de begränsningar som följer av frihetsberövandet, hitta rutiner som medger den intagne ett privat utrymme som är förenligt med såväl sjukvårdssekretessen som respekten för den enskildes integritet.

text: Tyvärr förhåller det sig annorlunda med sjukvårdsbesök utanför anstalterna. Jag har i flera fall kritiserat rutiner som innebär att en intagen förs i anstaltskläder och, i värsta fall, i tofflor samt med fängsel till sjukhusbesök åtföljd av ett antal vårdare i uniform. Det förekommer också att Kriminalvårdens personal stannar kvar i rummet under såväl undersökning som läkarsamtal och ibland tas fängslen över huvud taget inte av. Det är inte förvånande om en intagen känner sig kränkt av en sådan behandling.

text: När jag vid inspektioner tagit upp frågan har Kriminalvården regelmässigt svarat att detta förfarande är nödvändigt av säkerhetsskäl. Jag har stor förståelse för det argumentet. Det är allmänt bekant att avvikelser (rymningar) inte sällan sker just i samband med sjukvårdsbesök. Det åligger naturligtvis Kriminalvården att förebygga sådana händelser. Frågan är snarare, som jag ser det, om Kriminalvården gör en tillräckligt individualiserad bedömning av om säkerhetsåtgärderna i det enskilda fallet står i rimlig proportion till syftet med åtgärden, jfr

text: 1 kap. 6 § fängelselagen

text: Det kan onekligen finnas säkerhetsskäl som gör det nödvändigt med en omfattande säkerhet av ovan angivet slag. Det kan t.ex. föreligga information om den intagne som utesluter något annat än strängt bevakade utevistelser. Det kan också vara fråga om ett oplanerat sjukvårdsbesök som Kriminalvården inte kunnat förbereda.

text: När det gäller planerade sjukvårdsbesök förhåller det sig annorlunda. Enligt min mening åligger det här Kriminalvården att förbereda besöket på ett sådant sätt att

text: man så långt möjligt undviker att sjukvårdssekretessen röjs för medföljande vårdare. Vidare ska den intagnes personliga integritet i största möjliga utsträckning bevaras i förhållande till såväl medföljande vårdare som allmänheten. Transporten till sjukvårdsbesöket ska ske på ett sådant sätt att den intagne inte utsätts för onödig uppmärksamhet. Det bör undvikas att föra intagna genom utrymmen där allmänheten uppehåller sig, t.ex. sjukhusentréer och väntrum. Kriminalvården bör också undersöka om det finns förutsättningar för den intagne att under betryggande former träffa läkaren i enrum. När detta inte är möjligt måste all annan möjlig hänsyn tas. Det kan t.ex. handla om att lossa fängsel och om att medföljande vårdare inte uppehåller sig i omedelbar närhet vid läkarundersökning och samtal även om vårdarna måste befinna sig i undersökningsrummet. Vid bedömningen av hur hög säkerhetsnivå som är nödvändig i samband med ett planerat sjukhusbesök bör även hänsyn tas till om den intagne är i permissionsgång eller ej.

text: När den nödvändiga säkerhetsnivån är hög eller den intagnes medicinska problem kan upplevas som extra besvärande från integritetssynpunkt är det också särskilt viktigt att Kriminalvården anstränger sig för att tillgodose de krav på respekt för den intagnes integritet och värdighet som Kriminalvården åläggs i lagstiftningen. Jag har också kunnat konstatera att det finns anstalter som tillämpar den av mig antydda ordningen på ett sätt som bör mana till efterföljd inom hela kriminalvården.

text: AA har gjort gällande, något som inte motsagts av anstalten, att han fördes till undersökningsmottagningen genom sjukhusets huvudentré och foajé till hisshall och hiss och därefter genom sjukhuskorridorer. Han bar vid tillfället anstaltskläder och var belagd med hand- och midjefängsel och bevakades av tre vårdare i uniform. AA har vidare uppgett att de vårdare som transporterade honom till och från undersökningsmottagningen stannade i undersökningsrummet och iakttog undersökningen samt lyssnade på samtalet mellan honom och läkaren.

text: Den behandling som AA utsatts för är, som framgått ovan, enligt min erfarenhet inte något undantag. Om detta var nödvändigt i AA:s fall är emellertid svårt för mig att bedöma, och det är inte heller en uppgift för JO. Jag vill dock nämna att AA var placerad i en anstalt med lägre säkerhetsnivå och omplacerades till anstalten Kirseberg i första hand på grund av behovet av toalett i anslutning till bostadsrummet. Han lämnade anstalten Kirseberg efter bara en månad för verkställighet i öppnare former. Med facit i hand finns det enligt min mening anledning att ifrågasätta den säkerhetsbedömning som gjordes och som, såvitt framgår av anstaltens uppgifter, byggde på en rutin där det framstår som tveksamt om det finns utrymme för en tillräckligt individualiserad bedömning. Det står också klart att anstalten inte arbetat med perspektivet att minimera en nödvändig integritetskränkning utan haft säkerhetsperspektivet som ledstjärna. Det krävs av Kriminalvården att hantera båda perspektiven.

text: Avslutningsvis bör anmärkas att Kriminalvården har beslutat att från och med den 1 januari 2012 införa en ny säkerhetsklassindelning för landets anstalter. Antalet säkerhetsklasser för anstalterna har därvid minskats från fem till tre. Detta medför

text: med nödvändighet en större variation i säkerhetsbehov för intagna i en specifik anstalt. Betydelsen av att säkerhetsbedömningarna av intagna görs på en strikt individuell grund har således ökat till följd av den nya säkerhetsklassindelningen. Vad AA och BB anfört i övrigt ger inte anledning till något uttalande. JO prövar inte frågor om skadestånd. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan anförda.


title: Arbetsförmedlingen kritiseras för passiv och bristfällig handläggning i ett ärende som gäller en person med funktionsnedsättning

sammanfattning: En ung man med funktionsnedsättning skrev in sig på Arbetsförmedlingen i anslutning till att han avslutade sin gymnasieutbildning. Handläggaren missade dock att aktualisera honom för en s.k. SIUS-insats (särskild stödperson för introduktion och uppföljning), en insats som är särskilt avsedd för arbetssökande med funktionsnedsättning. Handläggningen avstannade och återupptogs inte förrän cirka sju månader senare. Först då fick den enskilde tillräckligt stöd för att kunna ge in de medicinska underlag som behövdes för att en funktionshinderkod skulle kunna registreras. Personer med funktionsnedsättning kan ha särskilda svårigheter både att söka arbete och att bevaka sina intressen hos Arbetsförmedlingen. För att den enskilde ska få tillgång till rätt insatser och för att onödigt lång arbetslöshet ska kunna undvikas, är det enligt JO väsentligt att Arbetsförmedlingen snabbt utreder och bedömer om den enskilde har en sådan funktionsnedsättning som ger rätt till stödinsatser. Myndigheten kan behöva anpassa sitt bemötande och sina hjälpinsatser enligt 6 § förvaltningslagen till den enskildes förmåga och förutsättningar. Det kan innebära en längre gående serviceskyldighet i förhållande till personer med funktionsnedsättning. Om den enskilde har svårigheter att ta egna initiativ är det särskilt viktigt att myndigheten är aktiv i sin handläggning. Arbetsförmedlingens passivitet gjorde att det tog ett år från det att den arbetssökande blev inskriven till dess att han fick en funktionshinderkod registrerad. JO kritiserar den passiva handläggningen och anser att det måste finnas rutiner för att upptäcka att ett ärende inte har drivits framåt under mer än sex månader. Bestämmelsen om väsentlig försening i 11 § förvaltningslagen är inte tillämplig i ärenden om inskrivning vid Arbetsförmedlingen eftersom sådana ärenden inte ska avgöras av myndigheten. Däremot anser JO att det är lämpligt att myndigheten, om handläggningen drar ut på tiden, informerar den enskilde om detta inom ramen för sin serviceskyldighet. Arbetsförmedlingen kritiseras även för brister i tillgänglighet och service. Sammanfattningsvis får myndigheten kritik för sin handläggning.

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 25 april 2022 framförde AA klagomål mot Arbetsförmedlingen. Han klagade på att han inte fått tillräcklig hjälp från

text: myndigheten, att den varit svår att komma i kontakt med och att handläggningen varit långsam. Eftersom han har en funktionsnedsättning, fick han en s.k. SIUS-konsulent som skulle hjälpa honom. Han fick dock ingen hjälp utan han har själv ordnat de jobb som han har haft. Avsikten var att han skulle bli anställd med lönebidrag men Arbetsförmedlingen hjälpte inte till med detta.

text: Utredning

text: Inledningsvis hämtade JO in vissa handlingar från Arbetsförmedlingen. Därefter begärde JO att Arbetsförmedlingen skulle yttra sig över det som framkommit i AA:s anmälan. Myndigheten skulle även redogöra för vilken hjälp en arbetssökande med funktionsnedsättning kan förvänta sig. I sitt remissvar uppgav Arbetsförmedlingen följande (en fotnot och bilagor har utelämnats här).

text: Arbetsförmedlingens utredning

text: Av handlingarna i utredningen framgår bl.a. följande AA hade kontakt med Arbetsförmedlingen i början av 2020 i samband med skolsamverkan. AA gick då fortfarande på gymnasiet och registrerades därför inte i Arbetsförmedlingens informationssystem (AIS). AA skrev in sig själv på Arbetsförmedlingen den 22 maj 2020 och blev därefter inbokad på ett planeringssamtal. Eftersom AA inte besvarade samtalet eller den efterföljande förfrågan blev han utskriven från Arbetsförmedlingen den 26 juni 2020. Den 3 juli 2020 skrevs AA återigen in vid Arbetsförmedlingen. Den ansvarige handläggaren förbisåg dock att aktualisera AA för en SIUS-insats på grund av handläggarens personliga skäl. Handläggningen av AA:s ärende avstannade därmed och återupptogs inte förrän i februari 2021. Den 25 februari 2021 tog AA kontakt med Arbetsförmedlingen och handläggaren noterade då att han inte hade blivit erbjuden stödinsatsen ”Jobbgaranti för ungdomar” (UGA) och att inget medicinskt underlag hade inkommit. Den 8 mars 2021 hölls ett telefonmöte med AA och han återinskrevs retroaktivt i UGA från och med den 1 januari 2021. Den 11 mars 2021 informerade handläggaren AA om att det ingivna medicinska underlaget inte var godkänt och begärde in komplettering. Den 21 april 2021 kontaktade handläggaren AA igen för att stödja honom med att ta fram relevant medicinskt underlag. AA påbörjade samtidigt en praktik från den 15 mars 2021 till och med den 15 september 2021. Den 4 juni 2021 kontaktade handläggaren AA och påminde honom att inkomma med medicinskt underlag. Den 7 juni 2021 inkom underlag vilka godkändes av psykolog den 10 juni 2021. Den 7 juli 2021 lämnades ärendet över till en ny sektion och handläggare för beredning av lönebidragsärendet. – – –

text: Enheten Riktade insatser har anfört bl.a. följande avseende vilken hjälp en sökande med funktionshinder kan förvänta sig från Arbetsförmedlingen. Arbetsförmedlingen har ett särskilt uppdrag att stödja arbetssökande med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. Ett viktigt verktyg som Arbetsförmedlingen har till sitt förfogande för att stödja personer med funktionsnedsättning att få och behålla ett arbete är de insatser som regleras i förordning (

text: ) om insatser för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. En funktionsnedsättning ska styrkas genom ett medicinskt underlag eller annat godkänt underlag.

text: Förutsättningen för att ta del av de särskilda insatserna är att Arbetsförmedlingen bedömer att funktionsnedsättningen har påverkan på arbetsförmågan. De särskilda insatserna syftar till att kompensera för nedsättningen i arbetsförmåga och stärka individens möjligheter att få eller behålla ett arbete. När en arbetssökande informerar Arbetsförmedlingen att hen har en funktionsnedsättning eller om myndigheten får indikationer på detta, ska myndigheten utreda och bedöma om och på vilket sätt funktionsnedsättningen påverkar individens förmåga att arbeta. Arbetsförmedlingen behöver utreda och bedöma den arbetssökandes förmåga att arbeta med hänsyn till funktionsnedsättningen så tidigt som möjligt efter inskrivning på myndigheten. Med utgångspunkt från utredningsresultatet tar myndigheten, tillsammans med individen, ställning till vilka stöd och insatser som skapar förutsättningar för individen att arbeta. – – –

text: Arbetsförmedlingen Sjuhärad har anfört följande avseende AA:s ansökan om lönebidrag handläggning (utredning, beslut och dokumentation) AA skrev in sig hos Arbetsförmedlingen den 20 maj 2020. Ansvarig handläggare har inte fört löpande daganteckningar under AA:s ärendeprocess och det är därför svårt att bedöma hans möjlighet till anställning med lönebidrag. Det framgår dock att ärendet lämnades över till en ny sektion för beredning av lönebidragsärendet när godkänt medicinskt underlag inkommit. Under handläggningen uppdagades det att den tilltänkta arbetsgivaren […] inte var kvalificerad som stödmottagare. – – –

text: Arbetsförmedlingen beviljade AA stöd till lönebidrag den 30 maj 2022. Beslutet upphävdes dock den 6 juli 2022 på grund av att arbetsgivaren inte inkom med efterfrågat anställningsavtal. Den 20 juli 2022 beviljade Arbetsförmedlingen återigen AA stöd till lönebidrag från den 1 augusti 2022 till och med den 31 juli 2023. Handläggningen i detta ärende har varit skyndsam och det finns inga anmärkningar att anföra.

text: Arbetsförmedlingens bedömning m.m.

text: Arbetsförmedlingens riktlinjer och stöd I Arbetsförmedlingens handläggarstöd Funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga – utredning och registrering av kod för uppgift om funktionsnedsättning, AFHS 24/2011, version 7.0, framgår bl.a. följande. […] För det fall en funktionsnedsättning har identifierats ska den arbetssökandes arbetsförmåga och arbetsförutsättningar, möjligheter och begränsningar med hänsyn till funktionsnedsättningen bedömas. En funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga ska styrkas genom ett medicinskt underlag och registreras i AIS utifrån ett strukturerat system om kod för uppgifter om hälsa och funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga. – – –

text: Arbetsförmedlingen gör följande bedömning Service, utredning och åtgärder för att rätta brister i en framställning Av utredningen i ärendet framgår att AA skrev in sig hos Arbetsförmedlingen den 22 maj 2020. Arbetsförmedlingen informerade AA innan han blev inskriven hos myndigheten att det ankommer på honom att lämna in relevant medicinskt underlag. Av ärendehandläggningen kan utläsas att handläggaren i mars 2021 kontaktade AA och bad honom att komplettera det medicinska underlaget samt därefter påmint honom om detta. Handläggaren har även kontaktat Vuxenhabiliteringen för att bistå AA att inge erforderligt underlag.

text: – – – Det kan konstateras att ansvarig handläggare har vidtagit åtgärder för att AA ska få möjlighet att rätta brister i sin framställning, förelagt denne att inkomma med kompletteringar och verkat för att ärendet ska bli utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. Därtill har handläggaren kontaktat Vuxenhabiliteringen och tillgodosett att AA fått hjälp att ta till vara sina intressen utifrån sin diagnos. Ansvarig handläggare har därmed iakttagit gällande rätt då denne har följt serviceskyldigheten samt påtalat brister och verkat för att ärendet ska bli utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver.

text: Dokumentation och handläggning

text: Av utredningen framgår att ansvarig handläggare inte fört löpande daganteckningar under AA:s ärendeprocess. Vidare framgår att handläggaren inte har vidtagit några åtgärder i AA:s ärende under perioden juli 2020 till och med februari 2021. – – – Det kan konstateras att ansvarig handläggare inte har dokumenterat vilka åtgärder som har vidtagits i ärendet. Därtill har handläggaren underlåtit att vidtaga åtgärder för att driva ärendet framåt och därmed sannolikt försenat handläggningen.

text: Service och information om försening till den enskilde

text: AA har i sin skrivelse till JO anfört att han vid ett flertal tillfällen försökt att komma i kontakt med ansvarig handläggare. Handläggaren har inte återkopplat till AA eller informerat honom om att ärendet kommer att bli försenat. – – – Det kan konstateras att ansvarig handläggare inte har besvarat AA:s förfrågningar avseende ärendet. Det framgår av utredningen att ansvarig handläggare inte har vidtagit några åtgärder i ärendet under perioden juli 2020 till och med februari 2021 samt att det förelegat svårigheter att få fram godkänt medicinskt underlag. Det borde därför ha stått klart för handläggaren att ärendehandläggningen sannolikt skulle komma att försenas. Handläggaren borde därför ha informerat AA om att handläggningen av ärendet skulle komma att försenas. Med detta yttrande lämnar Arbetsförmedlingen till JO att ta ställning i ärendet.

text: AA fick möjlighet att kommentera remissvaret.

text: Rättslig reglering

text: En myndighet ska se till att kontakterna med enskilda blir smidiga och enkla. Myndigheten ska lämna den enskilde sådan hjälp att han eller hon kan ta till vara sina intressen. Hjälpen ska ges i den utsträckning som är lämplig med hänsyn till frågans art, den enskildes behov av hjälp och myndighetens verksamhet. Den ska ges utan onödigt dröjsmål. Detta framgår av

text: 6 § förvaltningslagen (2017:900)

text: , FL.

text: Enligt

text: 7 § första stycket

text: FL ska en myndighet vara tillgänglig för kontakter med enskilda och informera allmänheten om hur och när sådana kan tas.

text: Vidare följer det av

text: 9 § första stycket

text: FL att ett ärende ska handläggas så enkelt, snabbt och kostnadseffektivt som möjligt utan att rättssäkerheten eftersätts.

text: Om en myndighet bedömer att avgörandet i ett ärende som har inletts av en enskild part kommer att bli väsentligt försenat, ska myndigheten enligt

text: 11 §

text: FL

text: underrätta parten om detta. I en sådan underrättelse ska myndigheten redovisa anledningen till förseningen.

text: Enligt

text: 23 §

text: FL ska en myndighet se till att ett ärende blir utrett i den omfattning som dess beskaffenhet kräver. En enskild part som inleder ett ärende ska medverka genom att så långt som möjligt ge in den utredning som parten vill åberopa till stöd för sin framställning. Om det behövs ska myndigheten genom frågor och påpekanden verka för att parten förtydligar eller kompletterar framställningen.

text: Dokumentationsskyldigheten regleras i

text: 27 §

text: FL. En myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling ska snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Det ska framgå av dokumentationen när den har gjorts och av vem.

text: I

text: 1 § förordningen (2017:462)

text: om särskilda insatser för personer med funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga (programförordningen) finns en uppräkning av de särskilda insatser som kan beviljas. Sådana insatser är bl.a. särskild stödperson för introduktion och uppföljning (SIUS), lönebidrag och skyddat arbete. Programmet riktar sig till personer som har en funktionsnedsättning som medför nedsatt arbetsförmåga och som till följd av detta har behov av stöd för att stärka sina möjligheter att få eller behålla ett arbete. Syftet med programmet är att kompensera för nedsättningen i arbetsförmåga och stärka möjligheten att få eller behålla ett arbete.

text: Enligt 11 § första stycket programförordningen får Arbetsförmedlingen utse en särskild stödperson för introduktion och uppföljning åt en person som behöver extra stöd och träning i inledningsskedet av en anställning eller under arbetspraktik som föregår en anställning. Stödet får lämnas i längst 6 månader under introduktion. Det får också lämnas under uppföljningen av en anställning.

text: Bedömning

text: Hjälp till personer med funktionsnedsättning Arbetsförmedlingen har ett särskilt ansvar för att stödja arbetssökande med funktionsnedsättning. Den som har en sådan nedsättning som innebär en påverkan på arbetsförmågan och som till följd av detta har behov av stöd för att stärka sina möjligheter att få eller behålla ett arbete, kan beviljas de särskilda insatser som anges i 1 § programförordningen. Förutsättningen för att ta del av sådana insatser är, enligt Arbetsförmedlingens handläggarstöd (Af-2020/0049 8695, avsnitt 2 och avsnitt 4), att den enskilde styrker funktionsnedsättningen med ett medicinskt underlag och att myndigheten bedömer att nedsättningen har påverkan på arbetsförmågan. För att den enskilde ska få tillgång till rätt insatser och för att onödigt lång arbetslöshet ska kunna undvikas, är det därför väsentligt att Arbetsförmedlingen snabbt utreder och bedömer om den enskilde har en sådan funktionsnedsättning som ger rätt till stödinsatser.

text: Personer med funktionsnedsättning kan ha särskilda svårigheter både att söka arbete och att bevaka sina intressen hos Arbetsförmedlingen. Det kan exempelvis gälla utmaningar med att hålla kontakt med myndigheten, att besvara frågor, att skaffa fram och skicka in rätt handlingar eller på annat sätt driva sitt ärende framåt. Myndigheten kan behöva anpassa sitt bemötande och sina hjälpinsatser enligt

text: 6 §

text: FL till den enskildes förmåga och förutsättningar. Det kan innebära en längre gående serviceskyldighet i förhållande till personer med funktionsnedsättning. Det kan också medföra att formerna för möten och kommunikationsvägar behöver anpassas (jfr

text: JO 2020/21 s. 428

text: ). Myndighetens utredningsskyldighet enligt

text: 23 §

text: FL kan också behöva vara mer omfattande när den enskildes förmåga att bevaka sina intressen är begränsad i något avseende.

text: Utredning och bedömning av funktionsnedsättningen och på vilket sätt den påverkar den enskildes möjligheter att söka och få arbete, behöver genomföras så snart som möjligt efter att han eller hon skrivit in sig hos Arbetsförmedlingen. Om den enskilde har svårigheter att ta egna initiativ är det särskilt viktigt att myndigheten är aktiv i sin handläggning. Jag har förståelse för att det inte alltid är lätt för Arbetsförmedlingens personal att bilda sig en uppfattning om vilken hjälp den enskilde behöver, innan de medicinska underlagen har kommit in och bedömts. Det kan krävas flera kontakter med den enskilde för att förmå denne att ge in rätt underlag. Vidare kan det vara så att det inte är tillräckligt att enbart informera den enskilde om att medicinskt underlag behövs och sedan vänta på att utredningen kommer in. Om personen inte själv förmår att ta initiativ eller inte verkar förstå vilken utredning som behövs, måste Arbetsförmedlingen vara aktiv med hjälp och påminnelser. Det kan också innebära att myndigheten behöver ta kontakt med vårdgivare för att få in rätt underlag.

text: När ett medicinskt underlag har kommit in behöver Arbetsförmedlingen bedöma om det är tillräckligt och vilka insatser den enskilde kan behöva med anledning av sin funktionsnedsättning. Det är också viktigt att bedömningen dokumenteras så att den enskilde vid behov får en funktionshinderkod registrerad och en aktuell handlingsplan upprättad. Naturligtvis behöver den enskildes stödbehov och eventuella anpassningar framgå av dokumentationen.

text: Jag har på senare tid fått in flera anmälningsärenden där arbetssökande med funktionsnedsättning har klagat på att de inte har fått tillräcklig hjälp med att få fram medicinskt underlag eller på att registreringen av en funktionshinderkod har dröjt. Jag har därför beslutat att granska detta ärende. (Se även JO:s beslut i ärende dnr 5394-2022.)

text: Utredningen av AA:s funktionsnedsättning I maj 2020 skrevs AA in hos Arbetsförmedlingen i samband med att han avslutade gymnasiet. Enligt anmälan kom han i kontakt med myndigheten via programmet ”Särskild stödperson för introduktions- och uppföljningsstöd” (SIUS). När AA skrev in sig fick han, enligt Arbetsförmedlingens remissvar, information om att han skulle ge in medicinska underlag för att styrka sin

text: funktionsnedsättning. Det framgår dock inte av utredningen vilken ytterligare information AA fick i samband med inskrivningen eller om han då fick någon hjälp med att få fram medicinska underlag.

text: Redan det förhållandet att AA ombads ge in visst medicinskt underlag borde gett Arbetsförmedlingen anledning att överväga om han kunde ha svårigheter att på egen hand bevaka sina intressen. Av den anledningen borde myndigheten ha undersökt om han var i behov av stöd och hjälp för att kunna komma in med den dokumentation som behövdes för att en eventuell funktionshinderkod skulle kunna registreras. Så skedde inte. Av remissvaret framgår att den ansvariga handläggaren missade att aktualisera AA för en SIUS-insats i juli 2020 och därefter avstannade handläggningen.

text: AA har i sin anmälan gjort gällande att han kontaktade handläggaren flera gånger under 2020 utan att få svar. Det var först i februari 2021 som handläggningen återupptogs efter att AA hade tagit kontakt med handläggarens chef. I mars 2021 gjordes en planering i ärendet. En så lång passivitet i ärendet är naturligtvis inte acceptabel. Den framstår som särskilt allvarlig när den arbetssökande är nyinskriven och sannolikt har en funktionsnedsättning. I en sådan situation är det svårt för den enskilde att veta vad som förväntas av honom eller henne och vilka insatser han eller hon har rätt till. Enligt min mening måste det finnas rutiner för att upptäcka att ett ärende inte har drivits framåt under mer än sex månader.

text: När handläggningen återupptogs uppmärksammade Arbetsförmedlingen att AA inte hade blivit erbjuden stödinsatsen ”Jobbgaranti för ungdomar”. Myndigheten upptäckte även att han hade skickat in medicinska handlingar som inte hade skannats in eller bedömts. Det skedde först den 10 mars 2021. Arbetsförmedlingen konstaterade då att materialet inte var tillräckligt och AA uppmanades att komplettera det för att en funktionshinderkod skulle kunna registreras. En dryg månad senare – den 21 april 2021 – kontaktade Arbetsförmedlingen vuxenhabiliteringen för att hjälpa AA att komma in med rätt underlag. Den 4 juni 2021 påminde handläggaren om kompletteringen och materialet lämnades in den 7 juni 2021. En månad senare registrerade Arbetsförmedlingen en funktionshinderkod.

text: Jag ser i och för sig positivt på att Arbetsförmedlingen under våren hjälpte AA att kontakta vårdgivaren och påminde honom om att ge in det medicinska underlaget. Det borde dock ha skett på ett betydligt tidigare stadium. Arbetsförmedlingens passivitet gjorde att det tog ett år från det att AA blev inskriven till dess att han fick en funktionshinderkod registrerad.

text: Som jag redan nämnt har AA uppgett att han vid flera tillfällen försökt att kontakta sin handläggare utan att lyckas. Utredningen tyder också på att det funnits brister i myndighetens tillgänglighet och service. Jag vill därför påminna Arbetsförmedlingen om att det följer av myndighetens serviceskyldighet (

text: 6 §

text: FL) att det ska vara möjligt för den enskilde att nå myndigheten. I de fall

text: handläggaren inte är anträffbar ska någon från myndigheten återkomma till den enskilde så snart det är möjligt. Det gäller såväl kontakter per telefon som per e-post eller brev. Passiv handläggning och tillämpning av

text: 11 §

text: FL Några åtgärder vidtogs alltså inte i AA:s ärende under perioden juli 2020 till och med februari 2021. Arbetsförmedlingen skriver i sitt remissvar att denna passivitet borde ha aktualiserat

text: 11 §

text: FL. Bestämmelsen är tillämplig i ärenden som har inletts av en enskild part och innebär att en myndighet ska underrätta en part om myndigheten gör bedömningen att avgörandet i ett ärende kommer att bli väsentligt försenat. Bestämmelsen tar sikte på en myndighets slutliga avgörande av ett ärende och är således inte tillämplig på andra beslut som myndigheten kan behöva fatta under handläggningens gång (jfr

text: prop. 2016/17:180 s. 110

text: I detta fall inleddes ärendet genom att AA registrerade sig som arbetssökande. Frågan är om det är ett ärende som ska avslutas genom ett avgörande i sakfrågan. Ett ärende om arbetsförmedling kan avslutas av olika skäl men typiskt sett sker det genom att den enskilde skriver ut sig till arbete eller avaktualiseras av någon annan anledning. Även om det under ärendets handläggning kan krävas ett antal beslut från Arbetsförmedlingens sida så är ärendet inte av sådant slag att det ska avgöras av myndigheten. Jag kan därför inte se att

text: 11 §

text: FL är tillämplig. Däremot är det naturligtvis lämpligt att myndigheten, om handläggningen drar ut på tiden, informerar den enskilde om detta inom ramen för sin serviceskyldighet.

text: Ansökningar om anställning med lönebidrag Vid två tillfällen ansökte AA om lönebidrag för anställningar som han själv hade hittat. Enligt anmälan kom lönebidragsanställningarna inte till stånd på grund av Arbetsförmedlingens handläggning. Det framkommer dock av myndighetens remissvar att orsaken till att dessa anställningar inte godkändes var att de respektive arbetsgivarna inte uppfyllde kraven. Det har dock inte framkommit att myndigheten fördröjde förfarandet. Jag finner därför inte skäl för att kritisera Arbetsförmedlingen för hur dessa ansökningar hanterades.

text: Däremot framgår det av Arbetsförmedlingens remissvar att handläggaren inte förde löpande anteckningar i AA:s ärende om lönebidrag. Enligt

text: 27 §

text: FL ska en myndighet som får uppgifter på något annat sätt än genom en handling snarast dokumentera dem, om de kan ha betydelse för ett beslut i ärendet. Arbetsförmedlingen borde ha fört dokumentation löpande.

text: Arbetsförmedlingen kritiseras De brister som jag har påtalat ovan medför att Arbetsförmedlingen förtjänar kritik för sin handläggning av AA:s ärende.

text: Ärendet avslutas.

text: Thomas Norling Ärendet har föredragits av Emma Rönström. Tf. byråchefen Karl Lorentzon har deltagit i beredningen.