nyckelord:
Rättelse
Rätten till domstolsprövning
Verkställighet
Överklagande

title: Anmälan mot Länsrätten i Jönköpings län m.fl. angående handläggning av mål om laglighetsprövning enligt kommunallagen

text: Anmälan

text: I en anmälan som kom in till JO den 16 september 2005 riktade AA klagomål mot att Länsrätten i Jönköpings län hade avskrivit mål nr 2674-04 med hänvisning till aktualitetsprincipen och att risk fanns att Länsrätten i Stockholms län, som ännu inte hade avgjort mål nr 7697-04, skulle göra på motsvarande sätt. Båda målen avsåg laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen (1991:900)

text: av beslut om tillsättning av tidsbegränsade anställningar som lärare.

text: Utredning

text: En promemoria upprättades den 26 oktober 2005 med i huvudsak följande innehåll.

text: AA har till JO kommit in med en samlad anmälan som hos JO delats upp i flera ärenden. I ärende med dnr 4620-2005 behandlas anmälan mot Länsrätten i Jönköpings län (mål nr 2674-04) och Länsrätten i Stockholms län (mål nr 7697-04). Dagboksbladen i målen per den 21 oktober 2005 och beslutet i det första målet har hämtats in. Målet vid Länsrätten i Jönköpings län inleddes den 8 december 2004. Den 23 december 2004 antecknade länsrätten den sista händelsen före beslutet den 18 augusti 2005. Beslutet innebar att målet skrevs av från vidare handläggning bl.a. med hänvisning till att den vikariatsanställning som var i fråga varat längst till och med den 17 juni 2005, att länsrättens beslut i målet vid tiden för prövningen inte kunde medföra någon ändring avseende anställningen och att det därför enligt länsrätten saknades skäl att pröva överklagandet. Målet vid Länsrätten i Stockholms län inleddes den 13 april 2004. Den senaste åtgärden i målet vidtogs den 14 juni 2004. Den 11 oktober 2004 har antecknats att målet är KFA, vilket torde avse att målet är klart för avgörande. Därefter har inget ytterligare noterats.

text: Länsrätterna i Jönköpings respektive Stockholms län anmodades att yttra sig enligt promemorian.

text: Lagmannen BB i Länsrätten i Jönköpings län gav in ett remissvar. Till svaret var fogat ett yttrande från CC av vilket framgick i huvudsak följande.

text: Jag tjänstgjorde som länsrättsfiskal på roteln när målet inkom till länsrätten fram till den 1 juni 2005.

text: Arbetet på roteln har i första hand styrts av länsrättens verksamhetsmål som inneburit att förtursmål och andra mål av förturskaraktär exempelvis biståndsmål prioriterats. Därutöver har verksamhetsmålen angett att socialförsäkringsmål normalt skulle avgöras inom sex månader från inkomstdatum, skattemål tio månader från inkomstdatum och slutligen övriga mål åtta månader från inkomstdatum. Vid en preliminär bedömning av handlingarna i mål 2674-04 har jag, med beaktande av bestämmelserna i

text: 2 kap.

text: skollagen

text: , inte funnit anledning att anta att klagandens talan skulle komma att bifallas varför någon ytterligare kommuniceringsåtgärd med kommunen inte har vidtagits, utöver att infordra sammanträdesprotokollet med bevis om anslag. Med den preliminära bedömningen som utgångspunkt har målet inte heller kommit att prioriteras. Målet har istället hanterats som ett ”ordinärt” mål inom gruppen övriga mål med målsättningen att avgöras inom den tidsram som verksamhetsmålen satte. Därvidlag har jag dock uppenbarligen inte i tillräcklig utsträckning uppmärksammat vilka följder länsrättens dröjsmål med att meddela ett avgörande först efter att vikariatet löpt ut skulle komma att få för klagandens möjlighet att få till stånd en prövning i sak. Jag kan endast beklaga att målet inte avgjorts inom sådan tid att en sakprövning kunnat ske.

text: Lagmannen BB instämde i CC:s yttrande och hade inget ytterligare att tillägga.

text: Lagmannen DD i Länsrätten i Stockholms län gav in ett remissvar till vilket yttranden från chefsrådmannen EE och rådmannen FF var fogade.

text: Av chefsrådmannen EE:s yttrande framgick i huvudsak följande.

text: Mål nr 7697-04 har lottats på och handlagts på rotel 225 på avdelning 2 där undertecknad är chefsrådman. Målet är numera avgjort av rotelinnehavaren, rådmannen FF, som avger ett eget yttrande till JO. Dom i målet meddelades den 28 oktober 2005. Enligt domslutet ansågs de överklagade besluten inte strida mot

text: skollagen

text: och överklagandet avslogs. Mål om laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: är inte formellt förtursmål enligt länsrättens arbetsordning men anses böra handläggas skyndsamt, särskilt om ett överklagande väntas leda till bifall. Ett kungörelseförfarande skall nämligen då inledas och alla kommunmedlemmar ges möjlighet att överklaga länsrättens dom. Även sådana kommunalmål där själva saken är av natur att bli ”överspelad”, såsom ansökan om skolskjuts innevarande termin eller, som i det nu aktuella målet, tjänstetillsättningar som avser en begränsad tid, anses böra avgöras skyndsamt. För att så bör ske finns dock inga skrivna rutiner utan det får anses följa av sunt förnuft. I övrigt gäller enligt länsrättens arbetsordning att mål som inte är förtursmål som regel tas upp till slutligt avgörande i den ordning de blivit färdiga för avgörande. Det nu aktuella målet var klart för avgörande i vart fall redan den 11 oktober 2004 men avgjordes inte förrän drygt ett år senare. De överklagade tjänstetillsättningarna avsåg tiden den 13 april-16 juni respektive den 12 augusti-22 december 2004. Även om ett bifall vid en granskning av handlingarna i målet inte förefallit troligt borde det ha avgjorts innan tidsperioden för den senare vikariatsanställningen löpte ut, dvs. före den 22 december 2004. Rotelinnehavaren FF har i sitt eget yttrande till JO, som en förklaring till att så inte skett, anfört att det fanns andra mål som han ansåg borde tas före det nu aktuella. Det är ett faktum att rotel 225 haft stora målbalanser och att många mål varit äldre och mer förtursbetonade än det som föranlett JO-anmälan. Från länsrättens sida har under en följd av år vidtagits åtgärder för att avhjälpa balanssituationen på roteln, såsom överlottning av mål till andra rotlar, hjälp från andra rotlar med att sätta upp och avgöra mål, förordnande av en särskild fiskal på roteln för att sätta upp och avgöra mål och sedan i februari 2005 lottnings-stopp på roteln. Undertecknad har följt utvecklingen på roteln bl.a. genom att ta fram och granska listor över rotens ”gamla” mål och har diskuterat handläggningen av dessa med rotelinnehavaren. Ett mål som det nu aktuella, som varken varit ett formellt förtursmål eller tillhört de äldsta, har då inte hört till dem som upp-märksammats.

text: Av rådmannen FF:s yttrande framgick bl.a. följande.

text: Jag beklagar om dröjsmålet med handläggningen har bidragit till att ge AA intrycket av att min handläggning på något sätt har varit diskriminerande mot henne, även om det inte var hon som stod som klagande i målet. Det har visserligen gått en ganska lång tid sedan målet kom in, varför det kan vara svårt att erinra sig exakt de överväganden som då gjordes. Bakgrunden till dröjsmålet bör dock vara följande. Jag har vanligtvis själv granskat de kommunalmål som kommit in till roteln. Vid den inledande granskningen av detta mål måste jag ha gjort bedömningen att det inte var av förturskaraktär. Anledningen till att jag bör ha kunnat göra en sådan bedömning är att det till överklagandeskriften nämligen hade fogats ett anställningsavtal som utgjorde de överklagade besluten. Dessutom var klagomålen korta och koncisa och vidare åberopades den bestämmelse i

text: skollagen

text: som det hävdades att besluten stred mot. Av nämnda anställningsavtal framgår att den beslutande var väl medveten om att den som anställdes som lärare var ”icke utbildad”. Å andra sidan framgår att anställningen inte var en sådan tillsvidareanställning som de tillämpliga bestämmelserna avser. I betraktande av den prövning som länsrätten skall göra i kommunalmål framstod förmodligen därför inte ett bifall som troligt. Det yttrande som kommunen inkom med förändrade inte ett sådant synsätt. Det kan naturligtvis hävdas att länsrätten i sådant fall borde ha kunnat pröva målet medan de ifrågavarande vikariatsanställningarna ännu inte hade löpt ut. Den ena anställningen var emellertid så kort, mellan den 13 april-16 juni 2004, att laglighetsprövning knappast hade hunnits med. Den andra anställningsperioden varade emellertid mellan den 12 augusti-22 december 2004, och medgav i och för sig att en laglighetsprövning hade kunnat göras före det att den perioden hade gått till ända. En förklaring till att så ändå skedde är att det fanns andra mål som jag ansåg borde tas före det nu aktuella. Målet är nu avdömt. Det får anses att den klagande hade rätt att få saken prövad trots att tidsperioden för de aktuella anställningarna hade gått till ända. Sett i betraktande kan jag tycka att målet borde ha kunnat avgöras åtminstone tidigare än mer än ett år efter det att det inkom hit.

text: Av lagmannen DD:s yttrande framgick i huvudsak följande.

text: Jag, liksom FF och EE, beklagar att målets avgörande har dragit ut på tiden. Som EE påpekar är mål om laglighetsprövning enligt

text: kommunallagen

text: inte formellt förtursmål enligt länsrättens arbetsordning. Vi håller för närvarande på att arbeta om vår arbetsordning, bl.a. med anledning av att länsrätten kommer att tillföras nya måltyper. Min inställning är att vi då får överväga att ta med denna måltyp i uppräkningen av förtursmål.

text: AA gavs möjlighet att yttra sig över remissvaren men har inte hörts av.

text: Bedömning

text: Jag vill inledningsvis anmärka att JO:s granskning är av rättslig art och främst avser en kontroll av att myndigheterna har följt de regler som gäller för förfarandet. JO kan inte ändra eller upphäva myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa eller ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. JO brukar således inte ta ställning till om ett beslut är riktigt i sak.

text: Den möjliga rättsföljden vid bifall till ett överklagande vid en laglighetsprövning enligt

text: 10 kap.

text: kommunallagen

text: är att beslutet upphävs. Prövningen är formell och tar i första hand inte sikte på beslutets lämplighet. Laglighetsprövning hindrar i princip inte att det överklagade beslutet verkställs. Om däremot beslutet har upphävts genom ett avgörande som har vunnit laga kraft och om beslutet redan har verkställts, skall enligt

text: 10 kap. 15 § kommunallagen

text: det organ som har fattat beslutet se till att verkställigheten rättas i den utsträckning det är möjligt. Rättelse

text: är således inte alltid möjlig. Det är därför naturligt att en domstolsprövning bör ske inom sådan tid att den inte har förlorat sin betydelse. Frågan om återgång av ett upphävt beslut prövas i första hand av det kommunala organet. Det förtjänar enligt min mening att påpekas att det kan föreligga svårigheter för en domstol att innan dess avgöra om beslutet har förlorat sin betydelse. Något formellt hinder för en domstol att pröva ett överklagande även sedan ett överklagat beslut förlorat sin betydelse finns heller inte.

text: Länsrätten i Jönköpings län har avstått från att pröva det överklagade beslutet med hänvisning bl.a. till att prövningen inte kunde medföra någon ändring avseende anställningen. Om domstolen ansett sig kunna göra sådana överväganden vid bedömningen av beslutets laglighet, borde den enligt min mening ha försökt att i den utsträckning det var möjligt pröva överklagandet innan prövningen förlorat sin betydelse.

text: Vad som i övrigt kommit fram beträffande handläggningen av de båda målen föranleder inte något uttalande eller någon åtgärd från min sida.

text: Ärendet avslutas.


avgjordAv: Mats Melin

publisher: Justitieombudsmannen

title: Uttalanden angående handläggningstiden vid en tingsrätt och en hovrätt i ett mål där målsäganden var under 18 år

org: jo

text: Anmälan

type: rubrik

text: AA framförde i en anmälan klagomål mot Östersunds tingsrätt och Hovrätten för Nedre Norrland. Hon anmärkte bl.a. på att det tagit lång tid från det att anmälan till socialtjänsten gjordes i februari 2005 till dess att hovrätten prövade frågan i juni 2008.

type: stycke

text: Utredning

text: Handlingar i bl.a. Östersunds tingsrätts mål B 647-06, Hovrätten för Nedre Norrlands mål B 632-07 fordrades in och granskades.

text: Av den infordrade utredningen framgick i korthet följande. En anmälan om misstänkt misshandel av barn kom in till polismyndigheten från socialförvaltningen i Östersund i början av maj 2005. Kammaråklagaren BB beslutade att inleda förundersökning angående misshandel och antecknade barnets pappa som misstänkt. Sedan ett antal utredningsåtgärder vidtagits beslutade BB i början av november 2006 att väcka åtal. Åtalet omfattade även en anmälan om misshandel från en vuxen målsägande. Tingsrätten meddelade dom i målet omkring ett halvt år senare. Domen överklagades till hovrätten, vars prövning ägde rum ytterligare ett år senare, dvs. i mitten av juni 2008.

text: Ärendet remitterades till bl.a. tingsrätten och hovrätten för upplysningar och yttrande över handläggningstiden i respektive mål.

text: Östersunds tingsrätt (lagmannen CC) och Hovrätten för Nedre Norrland (hovrättspresidenten DD) kom in med nedanstående yttranden.

text: Tingsrätten

text: Inledningsvis vill jag uttrycka förståelse för att AA upplever den totalahandläggningstiden om 3½ år som alltför lång. När det gäller handläggningstiden i tingsrätten kan konstateras att målet inleddes genom att tingsrätten förordnade offentlig försvarare i mars 2006.Stämning inkom dock först den 7 november 2006. Kallelse till huvudförhandling skedde den 20 mars 2007 till huvudförhandling den 24 april 2007. Dom meddelades sedan den 11 maj

text: 2007. Det har alltså gått 5 ½ månad från det att stämning inkom till dess huvudförhandling ägde rum. Till skillnad från när tilltalad är under 18 år finns inga regler om handläggningstid när målsäganden är ung. Det ligger dock i sakens natur att mål med unga personer inblandade sätts ut till förhandling snabbare än vissa andra mål. Det gäller dock i första hand mål där de unga själva skall komma och uppträda i rättegången. I detta fall åberopades endast videoförhör av de unga personernas förhör – målsäganden och ett vittne som var 10 år och ett vittne som var 8 år. När stämningsansökan i målet kom in var handläggningstiderna för brottmål alltför långa vid tingsrätten. En stor balans hade, bl a på grund av en domares långa sjukskrivning, uppstått under 2004 och 2005 och hade inte helt arbetats bort under 2006. Medianhandläggningstiden (från stämning till dom)för sista kvartalet 2006 var 5,6 månader och den s k 75 %-percentilen, dvs den tid inom vilken 75 % av målen är avgjorda, uppgick till 10,7 månader. Under 2007 sjönk dessa tider något – medianen till 4,0 respektive 5,1 månader under de två första kvartalen – men var fortfarande högre än de verksamhetsmål som gällde vid denna tid. Det nu aktuella målet har alltså legat mycket nära den mediantid som gällde vid tiden när det inkom. Eftersom det inte gällde några särskilda tidsgränser har målet satts ut enligt de rutiner som gäller vid tingsrätten. Dessa rutiner innebär att rotelinnehavaren först ser på målet när det kommer in, men att det sedan är beredningsorganisationen i form av domstolssekreterarna som sätter ut målen så snart det finns möjlighet och med iakttagande av att målen sätts ut i ungefärlig åldersordning om det inte föreligger några skäl för förtur. – – –

text: Avslutningsvis kan jag nämna att handläggningstiderna avseende brottmål idag är betydligt kortare än 2006, median är 2,4 månader och 75 %-percentilen 3,9 månader.

text: Hovrätten

text: Den tilltalade var i målet åtalad för två fall av misshandel. Den ena åtalspunkten avsåg misshandel mot en minderårig son till den tilltalade. Sonen, som även yrkade skadestånd i målet, hördes inte personligen under rättegången utan hans uppgifter lades fram i form av en videoinspelning från ett polisförhör. Tingsrätten ogillade åtalet i denna del och lämnade sonens skadeståndsyrkande utan bifall. Tingsrättens dom överklagades såväl av den tilltalade som av åklagaren och den särskilde företrädaren för den tilltalades son. Överklagandeskrifterna kom in till hovrätten den 12 juni 2007. Skrifterna översändes på sedvanligt sätt till motparterna för yttrande. Det sista av dessa yttranden kom in till hovrätten den 27 juni 2007. Kallelserna till hovrättens huvudförhandling utfärdades den 10 april 2008, huvudförhandlingen ägde sedan rum den 3 juni 2008 och dom i målet meddelades den 17 juni 2008. Vad som var anledningen till att det dröjde så pass länge innan kallelse tillhuvudförhandling utfärdades har inte kunnat klarläggas. Inom hovrättens kansli förs i och för sig normalt anteckningar om vilka försök som görs att sätta ut ett mål till huvudförhandling men dessa anteckningar sparas inte utan slängs när målet har avgjorts. Det är därför i dag inte möjligt att med någon säkerhet säga vilka kontakter som har tagits med åklagaren och de båda advokater som var involverade i målet innan kallelserna utfärdades. Det går inte heller att säga om hovrätten hade försökt att sätta ut målet tidigare än som skedde och om i så fall – såsom ofta är fallet – försöket eller försöken stupadepå att någon av åklagaren eller advokaterna inte hade möjlighet att delta. Det bör i sammanhanget framhållas att hovrätten, likt många andra domstolar, har överbalanser och att detta kan få till följd att ett färdigberett mål inte omedelbart kan sättas ut till huvudförhandling. Vilken betydelse detta har haft i förevarande fall går dock inte längre att bedöma.

text: Det ska tilläggas att hovrätten inte har några riktlinjer eller rutiner som innebär att mål ska behandlas med särskild skyndsamhet därför att en målsägande i målet är underårig. Hovrätten gör för egen del följande bedömning. Det aktuella målet har inte varit ett sådant mål som enligt lagen (

text: )med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare ska behandlas med förtur. Det utgör inte heller ett förtursmål enligt de kriterier som finns i hovrättens egen arbetsordning. Enbart det förhållandet att en underårig är part i ett mål utgör knappast skäl att behandla målet med förtur. Däremot kan det givetvis finnas goda skäl att ge viss prioritet åt mål där underåriga personer ska höras i hovrätten. I förevarande fall var det dock inte fråga om detta, eftersom den underåriges berättelse såväl vid tingsrätten som i hovrätten före bragtes genom uppspelning av en videoupptagning från förundersökningen. Hovrättens bedömning är därför, sammantaget, att det inte fanns anledning att ge målet förtur framför andra brottmål. Med beaktande bl.a. av de balanser och den arbetsbörda som hovrätten har är det oundvikligt att handläggningstiden för enstaka brottmål kan, såsom i förevarande fall, vara cirka ett år. Det hindrar givetvis inte att handläggningstiden varit längre än vad som i och för sig hade varit önskvärt. Vad som varit skälet till att kallelse sänts ut så förhållandevis sent går dock – som ovan harkonstaterats – i dag inte att bedöma säkert. Det kan sammanhänga med svårigheter att finna en tid som passar berörda åklagare och advokater. Det kan också sammanhänga med hovrättens ambition att vid avarbetningen av överbalanserna avgöra de äldre målen först, något som givetvis kan medföra att nya mål inte kan sättas ut till huvudförhandling omedelbart.

text: I ett beslut den 2 oktober 2009 anförde chefsJO Melin bl.a. följande.

text: Rättslig reglering

text: Av

text: 23 kap. 4 § andra stycket rättegångsbalken

text: (RB) framgår att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Finns det inte längre skäl att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned.

text: En förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte har fyllt 18 år ska enligt

text: 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948)

text: , FUK, bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse i mer än sex månader. Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och inom tre månader efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter.

text: Det särskilda skyndsamhetskravet och den tidsfrist för att fatta beslut i åtalsfrågan som gäller enligt 2 a § FUK har sitt ursprung i ett förslag från Kommittén mot barnmisshandel som i sitt delbetänkande Barnmisshandel (

text: SOU 2000:42

text: ) föreslog att det skulle införas en sådan bestämmelse i

text: rättegångsbalken

text: . Den efterföljande beredningen i Justitiedepartementet ledde emellertid till att regeln i stället togs in i

text: förundersökningskungörelsen

text: . I det nämnda betänkandet redovisades skälen för att införa tidsfristen, och som exempel på när denna fick överskridas anfördes att utredningen är omfattande eller att många barnförhör behöver hållas; särskilt när mindre barn ska förhöras kan det ta lång tid och krävas många förhör innan barnet känner sig tillräckligt tryggt för att börja berätta. Personalbrist eller förekomsten av

text: ett stort antal ärenden av förturskaraktär utgör inte skäl för att överskrida tidsfristen (se s. 85 f. och s. 91).

text: Bedömning

text: Min granskning av AA:s anmälan har begränsats till handläggningstiden hos bl.a. domstolarna.

text: Beträffande domstolarnas handläggning bör inledningsvis anmärkas att det för barnets och alla andra inblandades bästa givetvis är lika angeläget att även denna handläggning sker med skyndsamhet. Den press som det innebär att vara målsägande eller misstänkt eller anhörig till någon av dem och den påverkan på familjeförhållandena som utredningen kan innebära blir ju inte mindre bara för att åtal har väckts. I det ovan nämnda delbetänkandet betonas också vikten av skyndsamhet i hela rättskedjan, alltså även vid den fortsatta processen i domstol (

text: SOU 2000:42, s. 86

text: ). Man kan enligt min uppfattning inte heller bortse från att det finns en risk att polis och åklagare – med vetskap om att målen inte med nödvändighet prioriteras om de hamnar i domstol – väljer att ge ärendena en lägre prioritet än de skulle ha fått om skyndsamhetskravet gällde hela rättskedjan.

text: Jag menar därför att det är en brist att det saknas ett lagstadgat skyndsamhetskrav eller en lagstadgad tidsfrist beträffande domstols handläggning i mål av detta slag och finner därför anledning att översända en kopia av detta beslut till justitieutskottet och Justitiedepartementet.

text: Jag kan således inte instämma i vad tingsrätten angett om att i första hand mål där barnet ska höras personligen inför rätten ska prioriteras och än mindre i hovrättens uppfattning om att enbart det förhållandet att en underårig är part i ett mål knappast utgör skäl att behandla målet med förtur. Jag anser tvärtom att alla de mål i vilka 2 a § FUK har varit tillämplig under förundersökningen bör behandlas med förtur i såväl tingsrätt som hovrätt och detta oavsett om den underåriges personliga inställelse vid domstolarna är nödvändig eller inte.

text: Vad närmare gäller tingsrättens handläggning har huvudförhandling hållits omkring fem och en halv månad efter det att stämningsansökan kom in till tingsrätten. Med tanke på den uppfattning jag ovan redovisat beträffande vilken prioritet mål av det förevarande slaget bör ha hos domstolarna, hade det naturligtvis varit önskvärt om målet hade kunnat avgöras i ett tidigare skede. Jag anser mig dock, i avsaknad av föreskrifter om handläggningstiden, inte kunna kritisera tingsrättens handläggning.

text: I hovrätten, slutligen, har målet efter viss skriftväxling varit klart för huvudförhandling den 27 juni 2007. Huvudförhandling kom emellertid inte att hållas förrän nästan ett år senare, den 3 juni 2008. En så lång handläggningstid i ett mål av förevarande slag kan, även om hovrätten inte haft någon lagstadgad frist att rätta sig efter, inte anses godtagbar. Hovrätten förtjänar således kritik för sin handläggning. Vad hovrätten anfört om att orsaken till dröjsmålet eventuellt kan

text: bero på svårigheter att hitta tider som passade inblandade advokater och åklagare förändrar inte min bedömning.

text: Sammanfattningsvis har jag således tvingats konstatera att det dröjt mer än tre år från det att en anmälan från socialtjänsten om misstänkt misshandel av ett barn kom in till polisen till dess att målet slutligen prövades av hovrätten. En så lång handläggningstid i ett ärende av detta slag är givetvis allmänt sett fullständigt oacceptabel. Det har inte heller framkommit någon omständighet som motiverar den långa handläggningstiden. [– – –] [J]ag anser också att handläggningen i hovrätten borde ha skett med större skyndsamhet.

type: avgorande


title: Kritik mot Individ- och familjenämnden i Nybro kommun för hanteringen av en fråga om avhysning

text: Anmälan

text: I en anmälan till JO framförde AA klagomål mot Individ- och familjenämnden i Nybro kommun angående avhysning, m.m. AA anförde bl.a. följande. Hon hyrde en s.k. akutlägenhet av socialtjänsten. Den 30 juli 2010 bytte socialtjänsten låscylindern på lägenhetsdörren, men hon bodde kvar i protest. Hon stannade i lägenheten i sju dygn utan nyckel.

text: Utredning

text: Inledningsvis inhämtades vissa handlingar från individ- och familjeförvaltningen i Nybro kommun.

text: Individ- och familjenämnden i Nybro kommun anmodades därefter att inkomma med utredning och yttrande över vad AA hade anfört i sin anmälan till JO.

text: I sitt remissvar anförde nämnden bl.a. följande.

text: - - - När det stod klart för AA att hon inte kunde bo kvar i lägenheten ansökte hon om bistånd för att få hjälp med bostad och uppehälle. I den akut uppkomna situationen beviljades AA annat akutboende under tiden 29 juni till 29 juli. Avsikten var att ge AA rådrum och möjlighet att ordna sin situation. Boendet, [- - -], erbjöds mot villkor och tydligt angivna förutsättningar (se bilaga) [bilagan här utelämnad; JO:s anm.]. Till villkoren hörde att vara aktivt bostads- och arbetssökande. Till villkoren hörde vidare att ”Om hyresgästen ej vistas i lägenheten under tre dagar anses boendet vara förverkat och låskolven kommer att bytas ut och debiteras hyresgästen”. Parallellt med att boendefrågan blir tillfälligt löst behandlas fråga om ekonomiskt bistånd. I samband med detta informeras AA om de krav som ställs för att kunna vara berättigad till bistånd. Informationen handlar om att vara aktivt arbets- och bostadssökande. Kraven handlar vidare om det stora ansvar som åvilar den enskilde att själv ta ansvar för sitt liv och att det inte är någon självklarhet att samhället genom individ- och familjeförvaltningen skall svara för bostad och uppehälle. Individ- och familjenämnden uppfattar att det är denna information som AA uppfattar som handläggarens egna personliga åsikter. Efter att AA erhållit den tillfälliga bostaden, konstaterar förvaltningen ganska omgående att AA, trots sin prekära situation väljer, att inte utnyttja den erhållna

text: lägenheten mer än sporadiskt. Det verkar tydligt att bostaden inte utnyttjas mer än var tredje dag alternativt natt. Detta konstateras genom den regelbundna tillsyn som sker vid [- - -] genom förvaltningens personal. Genom övriga kontakter med AA får dessutom förvaltningen uppfattningen att AA inte söker bostad och arbete på det aktiva sätt som nämnden kräver. Rättigheten att utnyttja bostaden är därmed, genom den ömsesidiga överenskommelsen, förverkad. AA blir därför ombedd att lämna tillbaka nyckeln och lämna lägenheten den 29 juli 2010, det vill säga den dag det tillfälliga hyreskontraktet upphör att gälla. AA vägrar dock den aktuella dagen att lämna såväl nyckel som lägenhet varför låset till lägenheten byts ut. Detta allt enligt de villkor som föreskrivs i hyreskontraktet. Förvaltningen söker på olika sätt få AA att lämna lägenheten. När detta inte lyckas bryts strömmen genom bostadsbolagets försorg och situationen avvaktas. Efter att ha bott kvar i lägenheten ytterligare ett antal dagar lämnar AA lägenheten den 5 augusti. - - - AA:s situation är nu för närvarande föremål för utredning och ny prövning i syfte att om möjligt, och under förutsättning av AA:s fulla medverkan, få en lösning. AA kommenterade remissvaret.

text: Bedömning

text: Individ- och familjeförvaltningen i Nybro kommun upplät genom ett skriftligt avtal en bostadslägenhet i andra hand till AA mot viss hyra. Det förelåg således ett hyresförhållande mellan förvaltningen och AA. Reglerna i

text: 12 kap.

text: jordabalken

text: var därmed tillämpliga på förhållandet. Den omständigheten att bostaden erhållits som en biståndsinsats föranleder inte någon annan bedömning.

text: I ärendet aktualiseras flera frågor som direkt rör förhållandet mellan socialförvaltningen som hyresvärd och AA som hyresgäst. Det finns otvivelaktigt vissa frågetecken rörande hyresavtalet och AA:s fortsatta boende i den lägenhet som hon hyrde av socialförvaltningen. JO är dock återhållsam med att uttala sig om renodlade s.k. civilrättsliga frågor. Det finns inte skäl för mig att i detta fall göra avsteg från den principen. Jag vill däremot kommentera det sätt genom vilket socialförvaltningen skilde AA från möjligheten att förfoga över lägenheten.

text: Om en hyresvärd anser att en hyresrätt är förverkad och hyresgästen inte frivilligt flyttar från lägenheten får värden ansöka om hyresgästens avhysning. Avhysning ska ske genom kronofogdemyndighetens försorg. Hyresvärden får inte själv skilja hyresgästen från lägenheten. Ett hyresavtal bör därför inte innehålla en klausul som ger hyresvärden en sådan rätt.

text: Om de ansvariga tjänstemännen ansåg att AA inte hade rätt att bo kvar i lägenheten, kan jag i och för sig inte se några hinder mot att förvaltningen tog upp frågan om det fortsatta boendet med AA och anmodade henne att flytta. Förvaltningen hade däremot, i enlighet med vad som har anförts ovan, inte någon laglig möjlighet att avhysa AA från bostaden genom byte av låscylinder. Om en avflyttning inte skedde på frivillig väg återstod för förvaltningen (hyresvärden) att ansöka om avhysning.

text: Vad som i övrigt har kommit fram ger inte skäl till några uttalanden från min sida.

text: Med den kritik som ligger i det ovan anförda avslutas ärendet.


avgjordAv: Justitieombudsmannen Lars Lindström

nyckelord: Dokumentation Dom/domskäl Expediering

title: Kritik mot ett hovrättsråd i Svea hovrätt och mot hovrätten för hanteringen av ett utkast till fällande dom i ett brottmål

sammanfattning: Ett brottmål skrevs av. I stället för avskrivningsbeslutet expedierade hovrätten ett utkast till fällande dom till bl.a. den offentlige försvararen. Hovrätten och ett hovrättsråd vid hovrätten kritiseras för sin hantering av detta utkast.

text: Anmälan

text: Advokaten AA framförde i en anmälan klagomål mot Svea hovrätt och ifrågasatte bl.a. domstolens objektivitet under handläggningen av ett brottmål där han var ombud och offentlig försvarare för den tilltalade. Till anmälan fogade han bl.a. ett utkast till dom daterat i augusti 2011, en skrivelse från presidenten i Svea hovrätt, BB, daterad den 30 augusti 2011, en skrivelse från BB daterad den 7 september 2011 jämte yttranden från hovrättslagmannen CC och hovrättsrådet DD.

text: Utredningen

text: Attunda tingsrätts dom i mål B 3941-10 hämtades in och granskades.

text: Av utredningen och anmälan med bilagor framgick i huvudsak följande. Den tilltalade åtalades för sexuellt tvång men frikändes från ansvar av Attunda tingsrätt. Åklagaren och målsäganden överklagade domen till Svea hovrätt. Målet sattes ut till huvudförhandling den 11 mars 2011 och som referent utsågs hovrättsrådet DD. Den tilltalade inställde sig inte till huvudförhandlingen, varför den ställdes in. Målet sattes därefter ut till ny huvudförhandling den 23 augusti 2011 men inte heller vid detta tillfälle inställde sig den tilltalade. Såväl åklagaren som målsäganden återkallade vid tillfället sina överklaganden, varefter målet i beslut samma dag skrevs av från vidare handläggning.

text: Den 26 augusti 2011 mottog AA via e-post från Svea hovrätt ett utkast till dom daterat i augusti samma år. Utöver parternas yrkanden och inställning anges bl.a. följande under ett avsnitt rubricerat ”Skuld”.

text: Hovrätten instämmer i tingsrättens bedömning av EE:s under utredningens gång skiftande och vacklande uppgifter. Hovrätten har heller ingen annan åsikt än

text: tingsrätten när det gäller frågan om vilken uppfattning EE haft om målsägandens ålder. [- - -] De anmärkningar tingsrätten gjort om bevisverkan av videoinspelade förhör med barn är naturligtvis riktiga, men det kan framhållas att det i detta fall är fråga om att värdera och ta ställning till en tonårig flickas utsaga, inte ett litet barns berättelse. Målsäganden har lämnat sina uppgifter på ett trovärdigt sätt och det har inte framkommit något som medför att tillförlitligheten av hennes uppgifter kan sättas i fråga. Att målsägandens uppgifter om vad som inträffat är riktiga vinner också stöd av vad som – genom de utsagor som lämnats av FF och målsägandens mamma – framkommit om målsägandens reaktioner på det inträffade. Med hänsyn till det anförda sätter hovrätten full tilltro till målsägandens uppgifter om vad som hänt. [- - - ] Hovrätten vill för sin del peka på följande replikskiften i det videoinspelade förhör med målsäganden som hölls den 25 maj 2010: Förhörsledaren: ”… Jag vet ju att du berättade för GG (en tidigare förhörsledare; hovrättens anm.) att när han tog tag i din hand att du stretade emot. ”Målsäganden:” Alltså jag stretade inte emot så där jättemycket, lite lätt. ”Förhörsledaren: ”Reagerade han när du stretade emot då?” Målsäganden: ”Nej, jag tror, alltså det kändes som att h(a)n tog i mer då. ”Som ovan framhållits utgår hovrätten vid sin prövning från målsägandens beskrivning av händelseförloppet och denna innebär att målsäganden till en början stretat emot ”lite lätt” och att EE då ”tog i mer”. Vad som här framkommer bör ses mot bakgrund av att målsäganden, enligt vad som framgår av nämnda videoförhör, började gråta när EE tog hennes hand och stoppade den innanför sina byxor och att målsäganden dessförinnan klargjort att hon hade en flickvän och att hon inte tyckte om killar. – Mot denna bakgrund innebär vad som framkommit om händelseförloppet att EE enligt hovrättens uppfattning utsatt målsäganden för ett olaga tvång, varigenom hon förmåtts onanera åt honom, låt vara att det använda våldet – särskilt om det ses isolerat från det övriga händelseförloppet – varit av lindrig karaktär. Att EE inte skulle utövat detta tvång med sådant uppsåt som krävs för straffansvar framstår som uteslutet. Det anförda medför att EE till skillnad från vad tingsrätten kommit fram till, skall fällas till ansvar för sexuellt tvång.

text: Under ett avsnitt rubricerat ”Skadestånd” anges följande.

text: Med hänsyn till utgången i skuldfrågan är EE skadeståndsskyldig gentemot målsäganden. Vid bedömningen av storleken på det skadestånd som skall utdömas bör beaktas att EE:s beteende – enligt vad utredningen visar – medfört att målsäganden blivit störd i sin tillvaro och att hon utsatts för en relativt allvarlig kränkning. På grund härav och med beaktande av det uttryck gärningen tagit sig finner hovrätten de av målsäganden i skadestånd fordrade beloppen vara skäliga. Om räntan råder ingen tvist. Det anförda leder till att målsägandens skadeståndstalan, med ändring av tingsrättens dom, skall bifallas.

text: Med anledning av det inträffade skrev AA till BB och bad om en förklaring. BB svarade skriftligen den 30 augusti 2011 och bad att få återkomma efter det att saken hade utretts närmare. Den 7 september samma år återkom BB med följande skrivelse.

text: Angående expediering av utkast till dom i Svea hovrätts mål nr B 6452-10

text: I ovan rubricerat mål hölls huvudförhandling i Svea hovrätt den 23 augusti 2011. Vid huvudförhandlingen återkallade åklagaren och målsäganden sina överklaganden och målet avskrevs. I samband med den elektroniska expedieringen av avskrivningsbeslutet skickades av misstag i stället ett utkast till dom ut. Jag har inhämtat yttranden från hovrättslagmannen CC och hovrättsrådet DD. Jag hänvisar till dessa yttranden om vad som inträffat och vill därutöver framföra följande. Det är enligt min mening inte anmärkningsvärt i sig att en domare förbereder en kommande huvudförhandling och votering genom att skriva ned tänkbara argumentationslinjer för olika utgångar, i vart fall till den gräns att ett sådant arbetsmaterial inte behandlar värderingar av muntlig bevisning som avses läggas fram först vid huvudförhandlingen. Arbetsmaterial av detta slag bör dock inte läggas in i målhanteringssystemet eller på annat sätt finnas tillgängligt så att det riskerar att spridas. I detta avseende har misstag skett. Spridningen av det aktuella domsutkastet riskerar att ge en bild av att hovrättens domare har en förutfattad mening i de mål som ska behandlas, vilket kan leda till att förtroendet för domstolens opartiskhet och objektivitet rubbas. Det finns all anledning att se allvarligt på det inträffade ur denna aspekt. Med anledning härav överväger vi nu att se över rutinerna för dokumenthantering i vårt digitala målhanteringssystem. Jag har inte bedömt att händelsen bör föranleda några åtgärder därutöver från min sida.

text: I till skrivelsen bifogat yttrande från lagmannen CC uppgavs bl.a. följande.

text: När togs utkast till dom fram

text: Inför huvudförhandlingar upprättas i varje mål ett s.k. tryck. Det tas fram av en domstolssekreterare och innehåller bl.a. en stomme till en kommande dom. De enda uppgifter som finns i den är formella uppgifter om parter m.m., parternas yrkanden och inställningar samt vilka ledamöter som kommer att delta i det kommande avgörandet. Trycket delas i regel ut till ledamöterna cirka en vecka före huvudförhandlingen. I det aktuella målet togs, så vitt framgår av utredningen av detta ärende, ett tryck fram inför förhandlingen i mars 2011. Ett dokument med en stomme till kommande dom påbörjades i VERA och bifogades trycket. Inför den kommande huvudförhandlingen förberedde sig hovrättsrådet DD, enligt hans yttrande i detta ärende, inför förhandlingen och voteringen på så sätt att han för egen del tog fram flera dokument med olika tänkbara alternativ till utgång i målet, såväl friande som fällande. Av förbiseende sparade han ett av dokumenten i VERA. Inför huvudförhandlingstillfället i augusti 2011 togs ett nytt tryck fram. Till det fogades dokumentet med utkast till dom. De enda ändringar i dokumentet som då gjordes av den domstolssekreteraren som tog fram trycket var att uppgifterna om datum och rättens sammansättning uppdaterades. Av tillgänglig utredning framgår således att utkastet till dom togs fram inför huvudförhandlingstillfället i mars 2011.

text: Mina iakttagelser inför och efter huvudförhandlingstillfället den 23 augusti 2011

text: Till huvudförhandlingen hade jag delat in en sits med mig själv som ordförande, hovrättsrådet HH som referent och adjungerande ledamoten JJ som tredje ledamot. Dessutom hade två nämndemän delats in. Trycket delades ut till mig och övriga ledamöter sannolikt i början av vecka 33 2011. På grund av sjukdom i en annan sits ersatte jag JJ med tf. hovrättsassessorn KK som fick trycket torsdag eller fredag i vecka 33.

text: Måndag den 22 augusti fick jag besked om att den tilltalade sannolikt inte skulle inställa sig och att åklagaren övervägde att återkalla målet. Jag hade då på grund av andra arbetsuppgifter ännu inte tagit del av trycket. Samma dag återkom HH från semester och vi konstaterade att det sannolikt inte skulle bli någon huvudförhandling, men att åklagaren inte avsåg att återkalla överklagandet före förhandlingstillfället. Eftersom det sannolikt inte skulle bli någon huvudförhandling gick jag endast översiktligt igenom trycket. Men jag noterade till min förvåning att det fanns ett utkast till dom i målet. Jag vidtog då ingen åtgärd. Den 23 augusti 2011 inställde sig inte den tilltalade till huvudförhandlingen och efter återkallelse avkunnade hovrätten ett beslut om avskrivning. I samband med förhandlingen berördes inte frågan om utkastet till dom eftersom ett avgörande i sak inte var aktuellt. Min arbetsbelastning var hög och efter förhandlingen gick jag vidare till andra arbetsuppgifter och jag tog således inte upp frågan om utkastet till dom med övriga ledamöter. Den 29 augusti 2011 fick jag ett meddelande från lagmannen vid Attunda tingsrätt om en felaktig expediering. Jag tog inte närmare del av meddelandet utan vidarebefordrade det till avdelningens kansliföreståndare LL och bad henne följa upp detta. Några timmar senare samma dag fick jag besked om vad som hade inträffat. Jag bad då kansliföreståndaren att expediera avskrivningsbeslutet till parterna och tingsrätten samt följa upp den felaktiga expedieringen med domstolssekreteraren när denna återvände från ledighet. Jag vidtog inte någon ytterligare åtgärd.

text: Hur gick den felaktiga expedieringen till

text: När hovrätten expedierar avgöranden skickas de bland annat på elektronisk väg. I sådana fall bifogas dokumentet med avgörandet till e-postmeddelandet. Efter kontakt med kansliföreståndaren och den domstolssekreterare, MM, som expedierade avgörandet i målet, är det klarlagt att den felaktiga expedieringen skedde på grund av att fel avgörande kom att kopplas till de meddelanden som skickades på elektronisk väg till parterna och tingsrätten. Avslutningsvis kan noteras att i de delar som det aktuella avskrivningsbeslutet expedierades genom att avgörandet skickades i pappersform expedierades rätt dokument.

text: I till skrivelsen bifogat yttrande från hovrättsrådet DD uppgavs följande.

text: Min hantering av hovrättens mål B 6452-10

text: Under förberedelsen av målet har jag under viss tid varit indelad som referent. Däremot har jag inte deltagit i avgörandet av målet i fråga (och inte heller medverkat vid utsändande/expediering eller undertecknande av några dokument i målet). Kort före en inställd förhandling i målet har jag på mitt USB-minne, med utnyttjande av befintlig mall för blivande dom, såsom ett led i förberedandet av målet och votering nedtecknat rubrik, recit och tänkbara argumentationslinjer i skilda frågor. Så har skett i flera åtskilda dokument, där vissa möjliga tentativa argument och skäl utmynnat i olika tänkbara – såväl friande som fällande – utgångar. Ett av dessa dokument – som enligt vad jag kunnat se inte innehåller något utkast till domslut – har genom ett missgrepp från min sida vid hanteringen av mitt USB-minne, där dokumenten skrivits, hamnat i hovrättens interna målhanteringssystem VERA. Sedan den huvudförhandling, där jag var indelad som referent, inställts och min befattning med målet upphört, har jag förbisett att utplåna dokumentet i fråga i VERA. De ändringar i detta dokument av namnen på de domare som var tänkta att delta i ett blivande avgörande har inte gjorts av mig.

text: Nämnda dokument med mitt förberedelsearbete – innehållande olika typer av möjliga argument för såväl friande som fällande utgångar – finns kvar på mitt USB-minne.

text: Ärendet remitterades till hovrätten för upplysningar över vad som anförts i anmälan och bedömning av det som kommit fram.

text: Hovrätten (presidenten BB) kom in med ett remissvar till vilket fogades ett yttrande från DD.

text: DD uppgav i huvudsak följande.

text: När jag blev uppmärksammad på det inträffade, överlämnade jag fortast möjligt till hovrättslagmannen CC i samband med en muntlig redogörelse för mina åtgärder det dokument som innehåller utkast till möjliga argument och skäl för en friande utgång. Även i samband med att jag strax härefter muntligen samma dag redovisade mina åtgärder för presidenten BB redogjorde jag för förekomsten av det dokumentet. [---] Vid studium av tingsrättens dom och utskrift av ett målsägandeförhör, som återgetts i skriftlig dialogform samt troligen också videoupptagning, har jag synbarligen i vardera dokumentet nedtecknat utkast till – på detta stadium – möjliga argument och skäl för en fällande respektive friande utgång. I sammanhanget kan till viss jämförelse pekas på de vidsträckta möjligheter till hänvisning som numera föreligger. I det dokument som felaktigt kommit att expedieras finns uppenbarligen inget utkast till domslut. I båda dokumenten har utkasten till – på detta stadium – tänkbara argument skälsvis fullföljts med en fällande respektive friande utgång. Redan härav framgår att jag inte haft någon förutfattad mening om målets utgång efter en eventuell huvudförhandling. Orsaken till att just ett av två möjliga dokument felaktigt kom att sparas i det s.k. VERA-systemet vet jag inte; det är möjligt att jag förbisåg att där utplåna båda dokumenten. Jag beklagar att saken nu kommit att uppfattas så att min objektivitet sätts i fråga. I framtiden kommer jag visligen att avstå från denna typ av ”överambitiöst” förberedelsearbete, vilket redan av tidsskäl normalt inte sker.

text: BB anförde i huvudsak följande.

text: [---] Det inträffade är självfallet mycket beklagligt. Det kan inte accepteras att domstolen agerar på ett sätt som kan ge intryck av att en domare bestämt sig i förväg inför en huvudförhandling där muntlig bevisning ska tas upp eller läggas fram genom uppspelning, såsom i förevarande fall. Det är i och för sig önskvärt att domarna kommer väl förberedda till huvudförhandlingen. Att för sitt eget behov skriva ner tänkbara argumentationslinjer, särskilt i rättsligt mer komplicerade mål, måste givetvis accepteras. Det är från rättssäkerhetssynpunkt samtidigt väsentligt att domaren går in i huvudförhandlingen med ett öppet sinne och inte, ens för sig själv, värderar bevisningen i förväg. Att på det sätt som här skett skriva ett i det närmaste fullständigt domsutkast är inte ett normalt arbetssätt. Det är en omdiskuterad fråga i vilken utsträckning en domare ska ta del av utredningsmaterial i förväg. Det finns inte några formella hinder mot att en domare före huvudförhandlingen i ett brottmål tar del av materialet i akten,

text: inklusive dokumenterade förhör. En annan sak är att det länge har förts en diskussion kring huruvida detta är en lämplig ordning. Ett illustrativt exempel på hur frågan debatterats återfinns i rapporten från JK:s rättssäkerhetsprojekt ”Felaktigt dömda”. I rapporten framförs synpunkten att det inte är någon naturlag att en domare som är aktiv och engagerad för att bringa klarhet i de frågor över vilka han ska döma a priori framstår som partisk. För egen del är jag av uppfattningen att en domare bör iaktta stor försiktighet med att ta del av utredningsmaterial i förväg, undantaget givetvis skriftlig bevisning till vilken hänvisning kan förväntas ske. Att i förväg ta del av förhörsutsagor som är avsedda att tas upp eller läggas fram vid huvudförhandlingen anses nog av de flesta numera normalt sett som olämpligt (jfr dock

text: prop. 1986/87:89 s. 99

text: ff.). Det sagda gäller i vart fall för domare i tingsrätt. I hovrätten är situationen delvis annorlunda. Här finns en dom, som inte sällan innehåller fylliga referat av muntliga utsagor, som underlag för prövningen. Det är en självklarhet att domarna i hovrätten noga ska studera domen innan förhandlingen. I förevarande fall var förhållandena speciella i den meningen att ett under förundersökningen hållet videoförhör åberopades som bevisning även i hovrätten. Mot bakgrund av vad jag ovan anfört är det naturligaste i denna situation enligt min uppfattning att nöja sig med att studera domen i förväg och inte ta del av det fullständiga förhöret. Med nuvarande reglering i

text: rättegångsbalken

text: torde dock denna fråga närmast vara att uppfatta som domaretisk snarare än rättslig. Med detta sagt vill jag under alla förhållanden åter understryka att arbetsmaterial av det slag som det är fråga om i ärendet inte bör läggas in i målhanteringssystemet eller på annat sätt finnas tillgängligt så att det riskerar att spridas och att det finns all anledning att se allvarligt på det inträffade även ur denna aspekt. För att förebygga att något liknande inträffar igen har de interna riktlinjerna för användandet av målhanteringssystemet VERA reviderats och samtliga medarbetare informerats om att en sådan revidering skett. Avslutningsvis vill jag kort kommentera det förhållandet att de domare som var avdelade för målet inte agerade när de såg domsutkastet i trycket inför huvudförhandlingen. Att det fanns ett i det närmaste fullständigt utkast till dom måste ha framstått som extraordinärt. Frågan om tryckets innehåll borde med hänsyn härtill ha väckts på avdelningen. Att det fanns anledning att förvänta att målet inte skulle prövas i sak är en rimlig förklaring, om än ingen ursäkt.

text: AA bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaret.

text: I ett beslut den 23 november 2012 anförde JO Lindström följande.

text: Bedömning

text: Inledning Enligt

text: 1 kap. 9 § regeringsformen

text: ska en domstol i sin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som ligger bakom ett beslut eller ett annat handlande från en domstol. Även hur domstolens agerande uppfattas är av betydelse. Man talar ibland om en subjektiv och en objektiv sida av grundlagsbestämmelsen. Det subjektiva är hur domstolen själv anser sig ha agerat medan det objektiva är hur domstolens agerande kan uppfattas utifrån (se Bull och Sterzel,

text: Regeringsformen

text: – en kommentar, 2010, s. 59). Förtroendet för rättsskipningen kräver naturligtvis att

text: domare i olika sammanhang uppträder på ett sådant sätt att tilltron till deras opartiskhet, objektivitet och vederhäftighet inte sätts i fråga.

text: AA har – mot bakgrund av att hovrättsrådet DD inför en kommande huvudförhandling i ett brottmål tog del av muntlig bevisning som skulle läggas fram vid huvudförhandlingen och därefter skrev ett i det närmaste fullständigt utkast till fällande dom i målet samt att utkastet till dom även delades ut till rättens ledamöter inför huvudförhandlingen – ifrågasatt såväl DD:s som övriga ledamöters objektivitet.

text: DD:s åtgärder Hovrättsprocessen i ett brottmål har sin utgångspunkt i tingsrättens dom. Det är den domen som ska överprövas. Och som sägs i hovrättens yttrande till JO är det en självklarhet att hovrättens domare ska studera tingsrättsdomen noga inför hovrättens huvudförhandling. Eftersom tingsrättsdomen i regel innehåller redovisning av den bevisning som tagits upp av tingsrätten och tingsrättens analys av denna bevisning kommer hovrättsdomaren att inför huvudförhandlingen ha en ganska klar bild av hur tingsrätten har bedömt de frågor som är uppe till bedömning i hovrätten. I många fall kommer hovrättsdomaren också att genom läsningen av tingsrättsdomen medvetet eller omedvetet ha fått en uppfattning av hur han eller hon själv ser på dessa frågor. Det är inbyggt i systemet och medför inte att hovrättsdomaren blir jävig att handlägga målet (se Fitger m.fl.,

text: Rättegångsbalken

text: , 1 april 2012, Zeteo, kommentaren till

text: 4 kap. 13 § 10 p.)

text: I det nu aktuella fallet har DD gått ett steg längre i sitt studium av materialet från tingsrätten. Han har studerat en utskrift av ett målsägandeförhör som hållits under förundersökningen och – som han själv uppgett – troligen också en videoupptagning av detta förhör. Hovrätten har i sitt yttrande till JO gett uttryck för den uppfattningen att det naturligaste sättet att förbereda sig hade varit att nöja sig med att studera domen i förväg och inte ta del av det fullständiga förhöret men att den frågan närmast torde vara att uppfatta som domaretisk snarare än rättslig. För egen del finner jag att det är svårt att kritisera DD för att han studerat detta bevismaterial i förväg. Skillnaden mellan den genomgång som DD gjorde och det studium av tingsrättsdomen som är ett rutinmässigt led i en hovrättsdomares förberedelsearbete får anses vara en gradskillnad snarare än en artskillnad. Det får förutsättas att en yrkesdomare som tagit del av material på detta sätt ändå förmår att i enlighet med

text: 30 kap. 2 § rättegångsbalken

text: grunda sitt ställningstagande vid en kommande huvudförhandling endast på vad som förekommit vid förhandlingen.

text: Men DD gick ytterligare ett steg längre i sina förberedelser. Han skrev en text som har formen av ett utkast till hovrättens kommande domskäl. Texten utgjorde en analys av målsägandeförhöret och viss annan utredning och ledde fram till slutsatsen att bevisen räckte för fällande dom. DD har själv uppgett att han också skrev en motsvarande text som ledde fram till den motsatta

text: slutsatsen, dvs. att tingsrättens friande dom skulle fastställas. Det är den fällande texten som kom att expedieras och det är den som AA framför allt vänder sig mot. I sin anmälan hävdar han att med ett så tydligt resonerande och ställningstagande, särskilt i fråga om värderingen av bevisningen som domen ger uttryck för, kan det svårligen finnas utrymme för DD att ha en annan ståndpunkt än den han återger i domen. Objektiviteten vid den efterföljande huvudförhandlingen kan enligt AA med fog sättas i fråga.

text: Jag har full förståelse för att AA, i sin egenskap av försvarare för den tilltalade, reagerar mot att hovrätten expedierar en handling som kan tolkas som att hovrätten redan före huvudförhandlingen hade bestämt sig för att hans klient var skyldig. Men även om DD, som jag strax kommer in på, ska kritiseras för sin medverkan till att handlingen expedierades, anser jag inte att det går att kritisera honom för att han skrivit det aktuella utkastet. En domare måste ha en betydande frihet att själv bestämma hur han eller hon vill förbereda sig för en huvudförhandling. Det är som jag har redovisat självklart att en hovrättsdomare ska förbereda sig genom att gå igenom tingsrättens dom och det kan också förekomma att förberedelsearbetet omfattar annat bevismaterial. Vid denna genomgång får domaren en uppfattning om de frågor som hovrätten kommer att få bedöma. Om domaren vill förbereda sig ytterligare genom att fästa tankegångar på pränt, har jag svårt att se att det är klandervärt. Och den slutsatsen förändras inte för att de nedskrivna tankegångarna ges formen av domskäl i den ena eller andra riktningen.

text: Så långt finns det alltså inte anledning till kritik mot DD. Men sedan gjorde han ett stort misstag. Ett utkast av detta slag får under inga omständigheter hanteras så att det kan riskera att påverka övriga ledamöter inför huvudförhandlingen (jfr JO 1965 s. 43) eller annars komma på avvägar. Det misstag DD gjorde var att han sparade ett utkast till fällande domskäl i hovrättens målhanteringssystem vilket ledde till besvärliga konsekvenser. DD förtjänar därför kritik, inte för att han skrivit det dokument som saken gäller utan för sin efterföljande hantering av dokumentet.

text: Trycket och expedieringen Det aktuella utkastet till dom fogades, efter vissa justeringar, till det tryck som en tid före huvudförhandlingen delades ut till de ledamöter som skulle delta i avgörandet. Trots att detta uppmärksammades av lagmannen på avdelningen vidtogs inte några åtgärder och utkastet expedierades senare även felaktigt till bl.a. tingsrätten och den offentliga försvararen.

text: Det är allvarligt att ett i det närmaste fullständigt utkast till fällande dom delas ut till rättens ledamöter inför en huvudförhandling eftersom man inte kan bortse från risken att ledamöterna (tre juristdomare och två nämndemän) medvetet eller omedvetet låter sig påverkas av bedömningen i skuldfrågan. Vidare borde de juristdomare som var indelade för förhandlingen ha agerat när de fick trycket även om de hade anledning att anta att huvudförhandlingen skulle ställas in.

text: Hovrättens underlåtenhet att agera möjliggjorde i sin tur den felaktiga expedieringen. Hovrätten förtjänar alltså kritik för sin hantering av utkastet till dom.

text: Under senare tid har det hos JO förekommit klagomål av liknande slag när det gäller de allmänna domstolarna (JO:s dnr 4857-2011 och 5426-2011). Problemen sammanhänger med hur domstolarna har använt verksamhetsstödet Vera och jag sänder därför ett exemplar av detta beslut till domstolsverket för kännedom.

text: Vad som i övrigt har framkommit ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida.


avgjordAv: Hans Ragnemalm

nyckelord:
Beslutsmotivering, utformning av beslut
Tillsyn

title: Kritik mot en länsstyrelses handläggning av ett tillsynsärende enligt socialtjänstlagen avseende såväl brister i utredningen som utformningen av beslutet

text: 1 Anmälan

text: I ett beslut den 14 april 2009 riktade Länsstyrelsen i Kalmar län allvarlig kritik mot socialtjänsten i Emmaboda kommun. Kritiken avsåg brister i bemötandet av enskilda och avsaknaden av ett fungerande kvalitetssystem inom socialtjänsten i Emmaboda kommun.

text: I en anmälan, som kom in till JO den 20 augusti 2009, framförde AA, som är förbundsjurist vid Akademikerförbundet SSR, klagomål mot Länsstyrelsens i Kalmar län handläggning av tillsynsärendet i den del som rörde brister i bemötandet av enskilda. I anmälan anfördes bl.a. att länsstyrelsen inför beslutet i tillsynsärendet inte hade inhämtat upplysningar från den berörda tjänstemannen och inte heller i övrigt utrett ärendet på lämpligt sätt.

text: 2 Utredning

text: 2.1 Utredningsåtgärder m.m. AA fogade till sin anmälan till JO vissa handlingar ur länsstyrelsens akt i tillsynsärendet, dels den anmälan som kom in till länsstyrelsen i november 2008, dels länsstyrelsens remiss till Socialnämnden i Emmaboda kommun, dels nämndens remissvar och dels länsstyrelsens beslut i tillsynsärendet den 14 april 2009.

text: Enligt anmälan till länsstyrelsen hade det förekommit brister i bemötandet av s.k. brukare och anhöriga inom socialpsykiatrin i Emmaboda kommun. Därvid beskrevs tre ”händelser”, bl.a. en händelse som i detta beslut kallas för ”händelse 1”.

text: Efter genomgång av AA:s anmälan hos JO anmodades Länsstyrelsen i Kalmar län att inkomma med yttrande över vad AA hade anfört.

text: Länsstyrelsen kom in med ett remissvar som hade beslutats av länsrådet BB.

text: JO begärde i en förnyad remiss att länsstyrelsen skulle komma in med kompletterande upplysningar. JO:s begäran om komplettering gällde om länsstyrelsens kritik för bemötandet avsåg någon annan händelse än den som kallades för ”händelse 1” och, om så var fallet, vilken eller vilka händelser.

text: BB kom in med ett kompletterande remissvar.

text: AA fick del av länsstyrelsens båda remissvar och kom in med ett yttrande.

text: 2.2 Länsstyrelsens tillsynsärende

text: 2.2.1 Anmälan till länsstyrelsen (i den del som rörde ”händelse 1”) En av mina klienters mamma ringer mig i april månad i år. Mamman är ledsen på sin dotters vägnar. Dottern känner stort stöd och förtroende för mig. I samband med en omprövning av ett biståndsbeslut har mamman haft kontakt med min chef, enhetschefen. Mamman tog nyligen kontakt mig med mig och berättade om sin dotters ärende som blivit fördröjt och bortglömt hos enhetschefen. Jag upplever t.o.m. att enhetschefen med vilja undanhållit mig uppgifter för att jag skulle kunna utföra mitt arbete för vår klient. Mamman beskriver kontakten med enhetschefen som ett oerhört otrevligt bemötande. Mamman uppfattar frågor och påståenden från enhetschefen som synnerligen nedsättande. Enhetschefen skulle heller inte ha velat lyssna till klientens önskemål och synpunkter. Mamman uppfattade enhetschefen som maktlysten och motarbetande. Enhetschefen hade påstått att klientens familj var ute ”efter billig arbetskraft på kommunens bekostnad. Man (klienten) skulle inte heller komma med önskemål om att utnyttja kommunens försäkring”.

text: Då jag inte kontaktats av min chef i det bortglömda ärendet så tar jag kontakt med chefen omedelbart efter mammans samtal med mig. Min chef är mycket irriterad efter att ha samtalat med mamman. Jag förstår att chefens handläggning av klientens bortglömda ärende inte har någon hög prioritet då chefen inför mig fäller kommentaren: ”Dom skall jävla få vänta! Det skall ta minst en månad!”

text: 2.2.2 Länsstyrelsens remiss till Socialnämnden i Emmaboda kommun (omnämnda

text: bilagor har här utelämnats)

text: Bakgrund

text: Länsstyrelsen fick i november 2008 mottaga en anmälan angående brister i bemötandet avseende en chef inom socialpsykiatrin i Emmaboda kommun gentemot klienter/brukare. Anmälaren hade dels varit närvarande vid en händelse vilken numera är polisanmäld som ett eventuellt brott mot sekretesslagstiftningen, och dels hört brukare berätta om olika händelser. Anmälaren har dokumenterat vad hon hört och fått berättat för sig och denna dokumentation överlämnades enligt uppgift till socialförvaltningen i april 2008. Någon åtgärd efter detta har anmälaren inte märkt av, varför skrivelsen i november 2008 lämnades till länsstyrelsen i egenskap av tillsynsmyndighet över socialtjänsten i länet. Anmälan bifogas. Länsstyrelsen har, efter det anmälan inkommit, samtalat med socialchefen, anmälaren samt två brukare rörande olika händelser. Dokumentation efter samtal med brukarna bifogas. Socialchefen har meddelat länsstyrelsen att polisanmälan skett den 9 december 2008 avseende det eventuella sekretessbrottet, varför den delen av anmälan lämnas utanför denna remiss.

text: Frågeställningar

text: Socialnämnden anmodas att senast den 16 februari 2009 inkomma med beskrivning av:

text: 1. Vilka åtgärder (inkl dokumentation) har nämnden vidtagit efter det att den nu aktuella anmälan inkom till kommunen? 2. Vilken policy har nämnden vad gäller inkomna anmälningar som rör klagomål på verksamhetens kvalitet inkl. bemötandefrågor? 3. Hur arbetar nämnden med kvalitetsfrågor, inkl. bemötandefrågor? 4. Har personalen fått tillgång till utbildning/fortbildning i bemötandefrågor/etik under de senaste 2 åren?

text: 2.2.3 Socialnämndens remissvar (såvitt avser länsstyrelsens fråga 1) Socialnämnden har (20080410) fått rapport om den inträffade händelsen nr 1. Denna händelse har åtgärdats av socialchef 20080317 och av enhetschef 20080320 enligt socialförvaltningens rutiner. Alla klagomål dokumenteras i verksamhetssystemet Procapita och Socialnämnden får en rapport en gång per år. Under året får SN presidium rapport över de händelser som har inträffat. Händelse 2. Händelsen är polisanmäld den 9 december 2008. Händelse 3. SN har ingen kännedom om vilken person det gäller, anmälaren har inte angivit något namn och någon enskild person har inte framfört något klagomål.

text: 2.2.4 Länsstyrelsens beslut i tillsynsärendet den 14 april 2009

text: Beslut

text: Länsstyrelsen uttalar allvarlig kritik för avsaknad av ett fungerande kvalitetssystem inom socialtjänsten i Emmaboda kommun. Länsstyrelsen uttalar allvarlig kritik för brister i bemötandet. Återredovisning till länsstyrelsen av åtgärder med anledning av detta beslut skall ske samtidigt som redovisning efter beslut 701-11768-08.

text: Bakgrund

text: Länsstyrelsen mottog i november 2008 en anmälan rörande brister i bemötandet (tre händelser) gentemot brukare och anhöriga från en chef inom socialpsykiatrin i Emmaboda kommun. Anmälaren, som är anställd i Emmaboda kommun, har dokumenterat både vad hon själv hört och sådant brukare/anhöriga berättat för henne om vad de upplevt. Anmälaren överlämnade dokumentationen till socialchefen i Emmaboda i april 2008. När anmälaren inte märkt av någon åtgärd anmäldes händelserna till länsstyrelsen i november 2008. En av händelserna, där anmälaren själv närvarat, polisanmäldes av socialchefen i december 2008 som ett eventuellt sekretessbrott. Eftersom polisutredning pågår lämnas den händelsen utanför detta tillsynsärende.

text: Redovisning av tillsynen

text: Länsstyrelsen har, efter anmälan inkommit, samtalat med socialchefen, anmälaren samt två brukare i Emmaboda kommun. Socialnämnden har även besvarat en remiss från länsstyrelsen angående händelserna och vilka åtgärder kommunen vidtagit. Socialnämnden skriver i sitt remissvar att alla som möter deras personal ska känna sig respekterade och få ett korrekt bemötande. Ansvarig enhetschef ska ha en personlig kontakt med den det berör, ge en återkoppling och framföra en ursäkt. Socialnämnden anger vidare att klagomål alltid skall dokumenteras och nämnden får en rapport varje månad över de händelser som har inträffat. I det nu aktuella ärendet har enhetschefen bett en anhörig om ursäkt, enligt socialtjänstens egen dokumentation. Övergripande arbetar socialnämnden med att ta fram ett kvalitetssystem enligt

text: SOSFS 2006:11

text: och i detta ingår att arbeta med bemötandefrågor. Socialnämnden har nu beslutat att all personal inom socialförvaltningen ska erbjudas utbildning i bemötandefrågor/etik under 2009.

text: Länsstyrelsens bedömning

text: Enligt

text: 5 kap. 7 § socialtjänstlagen

text: (SoL) skall socialnämnden verka för att människor som av psykiska, fysiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring, får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och få leva som andra. I

text: förvaltningslagen (1986:223)

text: anges i

text: 7 §

text: att ett ärende där någon enskild är part skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt. Alla insatser inom socialtjänsten skall, enligt

text: 3 kap. 3 §

text: SoL, vara av god kvalitet. I föreskriften

text: SOSFS 2006:11

text: förtydligas vad som avses med god kvalitet och Socialnämndens uppgift i detta sammanhang: nämnden skall inrätta ett ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete och detta skall bl.a. säkerställa att det finns system för hur fel och brister i verksamheten identifieras, dokumenteras, analyseras och åtgärdas samt hur vidtagna åtgärder följs upp. I samband med länsstyrelsens tillsyn i Emmaboda hösten 2008 framkom att ett sådant aktivt kvalitetssystem saknas i Emmaboda kommun, vilket resulterade i att länsstyrelsen i sitt beslut uttalade allvarlig kritik mot Socialnämnden (dnr 701- 11768-08). Nämnden uppger att man arbetar för att ta fram ett kvalitetssystem. Föreskriften har nu gällt ett antal år, varför länsstyrelsen ser allvarligt på att ett kvalitetssystem fortfarande inte fullt ut finns och är verksamt inom socialtjänsten i Emmaboda. Det är mycket viktigt, enligt länsstyrelsens bedömning, att personer med psykiska funktionshinder behandlas respektfullt och att socialtjänstens personal har kunskap och insikt i vad ett psykiskt funktionshinder kan innebära för den enskilde och dennes närstående. Socialtjänsten har ett särskilt ansvar för att en god relation etableras, enligt länsstyrelsens bedömning. I detta ärende har en av de berörda, en anhörig, själv ringt upp socialchefen och framfört klagomål, varefter enhetschefen har framfört sin ursäkt. Socialnämnden måste dock alltid beakta att inte alla brukare och anhöriga har kraften att ringa upp socialchefen och klaga på en personal som man kanske är beroende av. Enligt länsstyrelsens bedömning är det en mycket viktig ledningsfråga att arbeta för ett gott bemötande och reagera snabbt och kraftfullt när så inte sker.

text: 2.3 Utdrag ur AA:s anmälan till JO

text: Den 14 april 2009 meddelade Länsstyrelsen i Kalmar län beslut i ärende nr 701- 12308-08, rubricerat som ”Tillsynsärende angående brister i bemötandet”. I beslutet uttalar länsstyrelsen allvarlig kritik dels för avsaknad av ett fungerande kvalitetssystem inom socialtjänsten i Emmaboda kommun, dels för brister i bemötandet. Denna anmälan avser endast den andra punkten – de påstådda bristerna i bemötandet. Ärendet har sin upprinnelse i en inflammerad arbetsmiljökonflikt på enhetschefen CCs arbetsplats med bakgrund i olika uppfattningar om hur arbetet ska bedrivas. Anmälan till länsstyrelsen har gjorts av en underställd medarbetare inom verksamheten, sedan hon inte fått gehör hos socialchefen för att CC skulle ha begått något fel eller uppträtt olämpligt. Medarbetaren har, såsom anges i länsstyrelsens beslut, dokumenterat ”både vad hon själv hört och sådant brukare/anhöriga berättat för henne om vad de upplevt”. Anmälan avsåg tre ”händelser”. En av händelserna gällde påstått sekretessbrott. Den polisanmäldes av socialchefen i Emmaboda kommun efter påtryckningar från länsstyrelsen. Polisanmälan avskrevs. Ytterligare en händelse saknade uppgift om vem den avsåg och kunde därför inte utredas. Länsstyrelsens beslut grundar sig därför på en enda händelse, ett klagomål från en anhörig som framförts till socialchefen och som dokumenterats i kommunens klagomålsregister. Av dokumentationen framgår följande. I samband med en förfrågan rörande bistånd har en klient inte fått det besked hon önskat och hennes mamma har ringt till socialchefen och klagat. CC kontaktade då modern. Under samtalet framkom att det skett en missuppfattning om det var CC

text: eller dottern som skulle ta nästa kontakt. CC hade utgått från att det var dottern som skulle ta kontakt. I kommunens dokumentation av klagomålet anges följande: ”Min uppfattning var att de skulle kontakta mig som handläggare när de funderat klart på hur deras önskan var för framtiden. Ber om ursäkt för det inträffade tar på mig felet.” Länsstyrelsens beslut att utdela ”allvarlig kritik för brister i bemötandet” grundar sig enligt beslutsmotiveringen på denna anteckning nämligen att ”enhetschefen bett en anhörig om ursäkt, enligt socialtjänstens egen dokumentation”. Det framstår enligt förbundets uppfattning som orimligt att ett missförstånd om vem som ska ta kontakt i ett ärende ska föranleda allvarlig kritik för bister i bemötandet. Inte på något stadium av länsstyrelsens utredning har CC beretts tillfälle att bemöta de allvarliga anklagelserna om brister i bemötandet. – – –

text: Förbundet hemställer att JO granskar ärendet och belyser följande frågeställningar. En myndighet ska enligt grundlagen iaktta saklighet och opartiskhet i sin förvaltning. En grundläggande rättssäkerhetsprincip är att ingen ska dömas ohörd. Anser JO att utredningen av anmälan mot CC uppfyller kraven på saklighet och opartiskhet. Är det lämpligt att en länsstyrelse i ett tillsynsärende på eget initiativ kontaktar brukare som inte omfattas av anmälan för att fråga om en viss befattningshavare sköter sig? Är länsstyrelsens uppfattning riktig att CC inte har någon rätt att få bemöta anklagelserna mot henne? Om så är fallet – anser JO att lagstiftningen bör ändras?

text: 2.4 Länsstyrelsens yttrande till JO

text: Yttrande

text: Länsstyrelsen har enligt

text: 13 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: (SoL) tillsyn över den socialtjänst som kommunerna inom länet svarar för. Detta innebär att länsstyrelsen ska följa socialnämndernas tillämpning av

text: socialtjänstlagen

text: , informera och ge råd till allmänheten samt i övrigt se till att socialnämnderna fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. I

text: 1 kap. 3 §

text: SoL anges att varje kommun svarar för socialtjänsten inom sitt område och i

text: 2 kap. 4 §

text: SoL att kommunens uppgifter inom socialtjänsten fullgörs av den nämnd som kommunfullmäktige bestämmer, vanligen är detta socialnämnden. Ovanstående innebär att länsstyrelsens tillsyn enligt

text: socialtjänstlagen

text: handlar om socialnämndens ansvar och uppgifter. Socialnämnden i sin tur ansvarar för verksamheten inom socialtjänsten i sin kommun, att lagar och författningar efterlevs och samtliga personalfrågor. Personalen arbetar på uppdrag av socialnämnden och ansvarar inför nämnden. Allmänheten, vilket kan vara brukare och anhöriga eller någon annan person, kan vända sig till länsstyrelsen och få råd eller för att klaga på socialnämndens verksamhet. En anställd kan också vända sig till länsstyrelsen om man anser att verksamheten har brister. Länsstyrelsen kan själv ta initiativ till att genomföra tillsyn i en kommun och kan även besluta att öppna ett s.k. tillsynsärende efter klagomål till länsstyrelsen. Efter genomförd utredning och bedömning fattar länsstyrelsen beslut, t.ex. om kritik mot en kommun, i ett tillsynsärende. Länsstyrelsen är ingen domstol och beslut i tillsynsärenden är inga domar och kan heller inte överklagas. Länsstyrelsens föreläggande, med krav på åtgärder inom om en viss tid, kan däremot överklagas.

text: Socialtjänstlagen

text: innehåller grundläggande värderingar och principer för socialnämndernas verksamhet, vilket anges i

text: 1 kap. 1 §

text: SoL, den s.k. portalparagrafen. I portalparagrafen slås fast att socialtjänstens verksamhet ska bygga på respekt för människors självbestämmande och integritet och att socialtjänstens arbete och utformning av insatser ska utgå från den enskildes behov och

text: livssituation. Socialnämnderna skall enligt

text: 5 kap. 7 §

text: SoL verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring får möjlighet att delta i samhällets gemenskap och att leva som andra. Psykiatrireformen (

text: SOU 1992/93:73

text: ), som beslutades av riksdagen 1994 och genomfördes 1995, präglas av ett klient-, brukar- och familjeperspektiv, vilket innebär att det är de faktiska behoven hos brukaren som ska tillgodoses och reformen syftade också till att ge de psykiskt funktionshindrade en plats i samhället. Socialtjänstens insatser skall, enligt

text: 3 kap. 3 §

text: SoL, vara av god kvalitet. Att brukare och anhöriga känner sig respekterade är en mycket viktig del av begreppet god kvalitet, enligt länsstyrelsens bedömning. I beslut 2008-03-18 dnr 1898-2007 uttalar JO i sin bedömning att ett ärende som avser tillsyn enligt

text: 13 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: inte innefattar myndighetsutövning mot någon enskild och därmed är inte

text: 17 § förvaltningslagen

text: om kommunicering tillämplig. JO skriver vidare att det inte finns någon författningsbestämmelse som ålägger en länsstyrelse att inleda en tillsynsutredning och en länsstyrelse har mot den bakgrunden en betydande frihet att bestämma om och hur en granskning ska utföras med anledning av anförda klagomål. Huruvida en tillsynsutredning ska inledas eller inte bygger därför ytterst på en bedömning utifrån förhållandena i det enskilda fallet, skriver JO. Under utredningsfasen i ett tillsynsärende som rör socialtjänsten skickar länsstyrelsen vanligen en remiss till socialnämnden, som part i ärendet, i den kommun som utredningen berör (i detta ärende Emmaboda) och tar i övrigt de kontakter man bedömer krävs för att utreda ärendet. Socialnämnden avgör själv innehållet i sitt remissvar; vilka fakta och omständigheter som ska ingå i svaret till länsstyrelsen. Länsstyrelsens beslut i tillsynsärendet skickas också till den som är part, i detta ärende Socialnämnden i Emmaboda kommun. Ofta skickas även en kopia på beslutet för kännedom till anmälaren. Beslutet är en allmän handling som den som vill kan begära att få del av. Innan en allmän handling lämnas ut görs en sekretessprövning. I det nu aktuella ärendet (dnr 701-12308-08) fick länsstyrelsen i november 2008 en anmälan från en anställd rörande tre händelser inom socialtjänstens verksamhet för personer med psykiska funktionshinder i Emmaboda kommun. Anmälan var även lämnad till socialchefen i april 2008, drygt sex månader tidigare. Länsstyrelsen gjorde bedömningen att man skulle öppna ett tillsynsärende enligt

text: 13 kap. 2 §

text: SoL och skickade en remiss till socialnämnden i Emmaboda. Remissen innebar en anmodan att besvara fyra frågor (en fråga specifikt som rörde detta ärende och tre övergripande frågor ang. nämndens kvalitetsarbete) samt begäran om att skicka med den dokumentation som fanns. I början på december månad 2008 genomförde länsstyrelsen en sedan tidigare planerad övergripande verksamhetstillsyn i Emmaboda kommun avseende socialtjänstens stöd till personer med psykiska funktionsnedsättningar (dnr 701- 11768-08). I samband med den tillsynen samtalade länsstyrelsen även med brukare och där framkom synpunkter och klagomål på ledningens/enhetschefens sätt att bemöta brukare, vilket också omnämns i beslutet. Eftersom det fanns ett annat öppet ärende som rörde bemötandefrågor (det nu aktuella) valde länsstyrelsen att inte djupare gå in på bemötandefrågorna i beslutet avseende verksamhetstillsynen, utan valde att samla dessa i det nu aktuella ärendet. I kommunens remissvar i det nu aktuella ärendet avseende medsänd dokumentation, framgår att en anhörig ringt socialchefen och framfört klagomål över att enhetschefen CC haft ett dåligt bemötande. Den anhörige hade frågat enhetschefen om en försäkring och fått ett otrevligt svar tillbaka om vem som bestämde osv. och att det inte fanns tid på flera veckor att göra en utredning. Enligt dokumentationen ringde enhetschefen 12 dagar senare upp den anhörige och ber om ursäkt för att hon missförstått vem som skulle ringa upp vem och för att den anhörige fått en felaktig information från en annan anställd angående en försäkring. I samband med länsstyrelsens utredning av ärendet tog en person kontakt med länsstyrelsen per telefon för att berätta sådant personen själv upplevt som brister i

text: bemötandet. Länsstyrelsen tog därefter själv kontakt med ytterligare en person i Emmaboda, vilket av flera skäl bedömdes som adekvat i utredningsfasen. De personer som på detta sätt intervjuades var mycket angelägna om att deras identitet inte på något sätt fick röjas. Emmaboda är en liten kommun och målgruppen i detta sammanhang rör inte fler än cirka 25–30 personer, varför det kan vara tämligen enkelt att ”förstå” vem som avses, trots att personens namn inte anges. De intervjuade sa sig dock vilja berätta för att få en förändring till stånd, men det var mycket viktigt för dem att man använde deras berättelser med sådan försiktighet att identiteten inte röjdes. I tillsynsärenden som rör klagomål om brister i bemötandet från personal som brukare är beroende av, är det en grannlaga men viktig uppgift att utreda vad som hänt och samtidigt skydda uppgiftslämnares identitet. Länsstyrelsen är i detta ärende av ovanstående skäl förhindrad att närmare gå in på om eller på vilket sätt de intervjuade berördes av den ursprungliga anmälan. Detta tillsynsärende är inte en utredning mot någon enskild person utan tillsyn av socialnämndens verksamhet i Emmaboda kommun, varför enskilda anställda inte är part i ärendet. Länsstyrelsen har utifrån en anmälan ställt ett antal frågor till socialnämnden, begärt in befintlig dokumentation, intervjuat brukare samt därutöver fått motta synpunkter från brukare vid en tidigare verksamhetstillsyn. Utifrån detta fanns det sammantaget, enligt länsstyrelsens bedömning, fog för att uttala allvarlig kritik mot Socialnämnden i Emmaboda kommun både avseende avsaknad av ett fungerande kvalitetssystem och för brister i bemötandet. Enligt länsstyrelsens bedömning är det en synnerligen viktig kvalitetsaspekt att brukare och anhöriga till personer med psykiska funktionsnedsättningar upplever att de blir respektfullt och korrekt bemötta i sina kontakter med socialtjänsten samt tas på allvar när man framför klagomål på verksamheten.

text: 2.5 Länsstyrelsens kompletterande remissvar

text: Bakgrund

text: JO har i skrivelse 2009-12-10 hemställt att Länsstyrelsen i Kalmar län ska komplettera tidigare insänt remissvar angående vad som avsågs när länsstyrelsen uttalade allvarlig kritik till socialnämnden i Emmaboda för brister i bemötandet i ärende med dnr 701-12308-08.

text: Kompletterande upplysningar

text: Vid verksamhetstillsyn i Emmaboda kommun i december 2008 (dnr 701-11768-08) framförde brukare inom den s.k. socialpsykiatrin i Emmaboda kommun synpunkter på bemötandet från en ansvarig chef. Eftersom länsstyrelsen strax innan den tillsynen fått en skrivelse från en anställd i Emmaboda kommun och därmed hade ett öppet ärende rörande bemötandefrågor (701-12308-08), omnämndes brukarnas synpunkter endast helt kort i länsstyrelsens redovisning av verksamhetstillsynen, men utan att bedöma frågeställningen. Avsikten var att frågor som rörde bemötande inom socialpsykiatri i Emmaboda, både på individ- och strukturnivå, skulle tas upp i det nu aktuella ärendet (701- 12308-08). Skälen till att länsstyrelsen valde att öppna ett specifikt ärende enbart för bemötandefrågan var att bemötandet är en väsentlig kvalitetsfråga inom det socialtjänstområde som arbetar för och med personer som har en psykisk funktionsnedsättning och att det fanns tecken på att detta var ett problemområde i Emmaboda. Länsstyrelsens ambition var att genom tillsynsärendet lyfta fram bemötandefrågan specifikt för att på så sätt belysa vikten av ett aktivt kvalitetsarbete enligt

text: 3 kap. 3 § socialtjänstlagen

text: (SoL) och

text: SOSFS 2006:11

text: inom socialpsykiatrin i Emmaboda kommun. Under handläggningen av det nu aktuella ärendet kontaktades länsstyrelsen av en brukare och länsstyrelsen tog därefter på eget initiativ kontakt med ytterligare en brukare, vilka båda gav exempel på brister i bemötandet. Som exempel kan anges att

text: en grupp brukare blivit utskällda på ett möte. Se dokumentation som bifogades tidigare insänt remissvar. Vid länsstyrelsens verksamhetstillsyn framkom att socialnämnden saknade mål för verksamheten socialpsykiatri och att man även saknade ett av socialnämnden antaget ledningssystem för kvalitet. Enligt Socialstyrelsens handbok till

text: SOSFS 2006:11

text: ”God kvalitet inom socialtjänsten” anges under 4 kap. 4 § att kvalitetssystemet skall säkerställa att det finns rutiner för att samla in och använda synpunkter och klagomål från enskilda samt från t.ex. myndigheter och organisationer för att förebygga fel och brister, utveckla verksamheten och identifiera nya och ej tillgodosedda behov. I handboken anges också att brukare och närstående är i en beroendeställning som gör att de ibland inte vågar eller vill ta upp synpunkter med den eller de som utför socialtjänstens insatser. Vidare anges att det är socialnämndens ansvar att verka för ett klimat där synpunkter och klagomål ses som en tillgång i förbättringsarbetet. Socialnämnden i Emmaboda har efter länsstyrelsens tillsynsbeslut fattat beslut (2009-06-09) om vilka rutiner som gäller utifrån

text: SOSFS 2006:11

text: . Den information länsstyrelsen fick del av, både vid verksamhetstillsynen i december 2008, genom anmälan till länsstyrelsen och i samtalen med brukare med anledning av anmälan, skulle kunna tyda på att bemötandefrågor var ett problemområde. Utifrån detta valde länsstyrelsen att i tillsynsärendet endast ta upp den skriftliga anmälan från en anställd. Skälet till detta var, som anges ovan, att frågan var mycket känslig för brukarna och länsstyrelsens ambition var att genom tillsynen påskynda kvalitetsutvecklingen i Emmaboda avseende bemötandefrågorna inom den s.k. socialpsykiatrin. Den allvarliga kritik som framfördes till socialnämnden i Emmaboda avseende brister i bemötandet, avsåg därmed det som benämns händelse nr 1 i socialnämndens yttrande till länsstyrelsen.

text: I ett beslut den 8 december 2010 anförde stf JO Ragnemalm följande.

text: 3 Bedömning

text: Vid tiden för den aktuella anmälan till Länsstyrelsen i Kalmar län, november 2008, utövade länsstyrelserna tillsyn över den socialtjänst som kommunerna inom länet svarade för. Efter en ändring i

text: 13 kap. 2 § socialtjänstlagen

text: är det från den 1 januari

text: 2010 Socialstyrelsen som utövar denna tillsyn över socialtjänsten i landets kommuner.

text: I ett beslut den 14 april 2009 uttalade länsstyrelsen allvarlig kritik mot socialtjänsten i Emmaboda kommun avseende bl.a. brister i bemötandet av enskilda. Länsstyrelsen har i sitt kompletterande yttrande till JO förtydligat att beslutet i denna del grundade sig på en av tre påstådda händelser (den första) som beskrevs i en anmälan till länsstyrelsen i november 2008.

text: Länsstyrelsernas tillsyn var som regel inriktad på socialnämndens verksamhet men kunde givetvis också beröra förvaltningens ledning liksom enskilda tjänstemäns agerande i olika konkreta situationer. Oavsett tillsynens inriktning måste vissa grundläggande krav vara uppfyllda.

text: För att ett tillsynsärende ska utmynna i kritik måste det faktiska händelseförlopp som bildar underlag för beslutet vara klarlagt på ett betryggande sätt. Avser ärendet påståenden om en enskild befattningshavares tillkortakommanden, måste naturligtvis denne ges tillfälle att bemöta eller kommentera vad som anförts mot honom eller henne. Avslutas ärendet med kritik måste skälen för beslutet redovisas på ett så klart och tydligt sätt att den granskade myndigheten ges besked om hur de påtalade bristerna ska kunna avhjälpas och hur en upprepning ska kunna förhindras

text: – vilket ju ytterst är själva meningen med tillsynsverksamheten. Jag kan inte finna annat än att länsstyrelsen i det aktuella ärendet brustit i samtliga dessa avseenden.

text: Det är viktigt att en företrädare för socialtjänsten bemöter en enskild på ett korrekt sätt. Jag har givetvis inte någon erinran mot att länsstyrelsen ansåg att det fanns skäl att undersöka om det i det aktuella fallet hade förekommit några brister i bemötandet. En granskning av en anmälan om sådana brister förutsätter emellertid, som nyss påpekats, att de faktiska omständigheterna klarläggs.

text: I det aktuella tillsynsärendet anmodade länsstyrelsen socialnämnden att inkomma med beskrivning av vilka åtgärder nämnden vidtagit med anledning av anmälan om brister i bemötandet. Länsstyrelsens remisskrivelse innehöll således inte någon begäran om upplysningar eller utredning rörande ”händelse 1”, och inte heller efterfrågades nämndens syn på frågan om det verkligen hade förekommit brister i bemötandet av enskilda. I sitt remissvar berörde nämnden inte heller vad som inträffat på annat sätt än att man redogjorde för de åtgärder som vidtagits efter det att man i april 2008 fått rapport om den aktuella händelsen. Det för en granskning av saken nödvändiga underlaget har således saknats.

text: Bristerna i utredningen får en särskild dimension genom att den person som påstås ha gjort sig skyldig till respektlöst bemötande av enskilda över huvud inte tycks ha fått komma till tals. Då länsstyrelsens granskning av socialnämnden och dess förvaltning tog sikte på en viss befattningshavares beteende borde det ha framstått som självklart, att ett kritiskt uttalande förutsatte att denne först gett sin syn på saken. Länsstyrelsen synes på basis av anmälarens – en medarbetares – uppgifter och information som under hand inhämtats från utomstående ha utgått från att fel begåtts. Jag kan inte se att det av det tillgängliga materialet finns underlag för att dra en sådan slutsats. Länsstyrelsen synes för övrigt helt ha bortsett från att anmälningarna om felaktigt bemötande ytterst kunde ha sin grund i en intern personalkonflikt.

text: Hur länsstyrelsen i beslutet den 14 april 2009 mot denna bakgrund ansett sig kunna rikta kritik – dessutom ”allvarlig” sådan – mot nämnden och i realiteten naturligtvis särskilt mot den utpekade tjänstemannen framstår som obegripligt. Den bristfälliga utredningen avspeglas i beslutet, som saknar varje redovisning av händelseförloppet och de överväganden som bedömningen grundar sig på. Som en särskild plump i protokollet noterar jag, att länsstyrelsen på ett missvisande sätt velat underbygga sitt beslut med ett påstående om att den kritiserade enhetschefen skulle ha bett om ursäkt för sitt påstått felaktiga beteende.

text: Sammantaget är jag alltså starkt kritisk mot länsstyrelsens hantering av det aktuella tillsynsärendet vad gäller såväl brister i utredningen som utformningen av beslutet. Mot bakgrund av att länsstyrelsen inte längre har tillsyn över socialtjänsten finner jag inte anledning att vidare uppehålla mig vid saken.